Kevern s Ailinn seděli na rozkládacích křeslech v dlouhé trávě a drželi se za ruce, užívali si nečekaně teplého jarního odpoledne, nepřítomně naladili veřejnou stanici, která kraj zásobovala útěšnou hudbou a uklidňujícími zprávami, když v tom mu pohled na její opálené překřížené nohy připomněl starou písničku dlouho zapomenutého černošského komika, kterého se zataženým roletami rád poslouchal jeho otec.
Kevern had been sitting holding hands with Ailinn on broken deckchairs in the long grass, enjoying an unexpectedly warm spring afternoon, the pair of them absent-mindedly plugged into the utility console that supplied the country with soothing music and calming news, when the sight of her crossed brown legs reminded him of an old song by a long-forgotten black entertainer his father had liked listening to with the cottage blinds down.