Patery knihy plodů básnických/Práce
To nebyl Boží hněv, to byla láska Boží,
když cestou trnitou a plnou hloží
archanděl Adama hnal od bran ráje.
Tou cestou Bůh mu zjevil světa taje
a srdce ženy o dar práce zmnožil,
by člověk též ten pocit božský prožil,
kdy tvůrčí síla v dílo krásy taje.
Dav práci člověku, z něj činil syna,
vždyt tvůrcem stal se jí, kdo dřív byl tvor.
V té chvíli pad' též z ruky Hospodina
meč záhuby jak žhavý meteor.
Ta zbraň, jíž lidstvo mohl zhladit z trestu,
na věky v bezdnu propasti se ztrácí.
A Bůh děl, Adamovi vstoupiv v cestu:
»Vždy v době hněvu ukaž ku své práci!
A sílu v paži, v duši světlo krásy,
stav v době potopy si koráb spásy:
Jeť práce řebřík, - pevně stav naň nohu —
jenž z prachu země vede ke mně — Bohu.«

(Z kroniky chudých. — V Lumíru, 1884.)

Poezie