Ottův slovník naučný/Alvensleben
Alvensleben, starožitný rod pruský, osazený hlavně v kraji magdeburském a ve Staré marce (Altmark). Původ rodu jest pověřen až do XII. stol. Ze tří jeho linií  vymřela už v XVI. stol.; druhé dvě,  a četná , obě rozděleny v různé větve, žijí dosud. Z nich vyšlo veliké množství církevních, vojenských a státních hodnostářů, zejména:

1)  z A-u (* 1794 — † 1858) hrabě, pruský státník a ministr. Německé prameny líčí ho jako bystrozrakého právníka, zkušeného státníka a finančníka, pravého representanta staré »poctivé« pruské bureaukratie. Jako diplomat vystoupil poprvé r. 1834 na vídeňských konferencích; r. 1835 stal se ministrem financí. V tomto oboru získal si velikých zásluh, rozšířiv a upevniv něm. celní spolek, k němuž přistoupilo Badensko, Nassavsko a Frankfurt. V bouřích r. 1848 stál A. v čele konservativní strany, která r. 1850 tak příkře se postavila proti zavedení ústavy, chtějíc pruské důstojenství královské zachovali v »plnosti jeho moci«. R. 1851 zastupoval Prusko na konferencích drážďanských; 1854 povolán do panské sněmovny.

2)  z A-u (* 1803 v Eichenbarlebenu, † 1881 v Gernrodě), pruský generál pěchoty. Tažení z r. 1866 súčastnil se v hlavním stanu králově a v říjnu 1866 obdržel velení 4. sboru arm., jemuž velel ve válce r. 1870—71. Tu vyznamenal se v bojích u Beaumontu, Sedanu a Paříže. Službu opustil r. 1872.

3)  z A-u, pruský generál pěchoty, bratr předešlého, narozen r. 1809. Války r. 1866 účastnil se jako generál-major v arm. korunního prince Bedřicha a rozhodl bitvu u Král. Hradce dobytím Chlumu. Při vypuknutí války r. 1870 byl velícím generálem 3. sboru armádního, v jehož čele na vlastní vrub rozhodl boje ze dne 16. srp. u Vionvillu a Mars-la-Touru. Brzo po válce šel do výslužby.