Závěť Jiřího Wolkera
V Tatranské Poljance 8. 11. 1923

Při plném a jasném vědomí, po dobrém a spravedlivém uvážení pořizuji o svých movitostech takto:

I. Universálními dědici všeho svého majetku činím své rodiče.

II. Jejich dědictví však obtěžuji těmito odkazy:

a) Svoji knihovnu v celku odkazuji prostějovskému komunistickému kulturnímu spol. „Proletkult“. Knihy, které by se snad do této dělnické knihovny nehodily, nechť jsou inteligentním a zkušeným soudruhem (nejraději prof. Kamenářem) vyřazeny anebo prodány a za utržené peníze pořízeny knihy odborné a vhodné.

b) Svoji matku opravňuji, aby si z této knihovny vybrala ty knihy na památku, které se jí líbí. Rovněž chci, aby každý z mých dobrých přátel byl podělen jednou bibliofilskou knihou, kteréžto výtisky by ve veřejné knihovně brzy vzaly újmu a nebyly náležitě oceněny. Maminka moje přátele zná a nechť sama je podělí. Sám na všechny nemohu vzpomenouti, jen podotýkám: prof. Dokoupil, Lasák (Lasákovi knihu o mod. rus. malířství), Konvalinka, Kratochvíl, Pospíšil, Hudousek, K. Wichterle, Hora, Píša, paní Erna Škrachová, Dolínek, Eda atd.

c) Hudebniny klavírní odkazuji všechny své sestřenici Danušce Kadláčkové. Kvarteta (Straussovy) Jirkovi Škrachovi. Hudebniny houslové odkazuji městské hudební škole, aby je chudým a nadaným žákům dle svého dobrého zdání rozdala. Rovněž tak i svoje housle.

d) Fotografický aparát bratru Karlovi (je schován ve skříni na šaty v předsíni).

III. Pochován chci býti v Prostějově, chci míti na hrobě malý vojenský břízový kříž s nadpisem nejprostším Jiří Wolker, spisovatel, 23 (?) let.

IV. Péči o svou lit. pozůstalost svěřuji příteli A. M. Píšovi.

Končím a prosím vyšší Spravedlnost, aby rozhodla brzy a nenechala se mne trápit tolik v nejistotě a bolestech. Sám bych si z duše přál, aby tento papír stal se zbytečným cárem a já byl vrácen k práci a k životu. Smrti však se nebojím, nebo na ni nevěřím, neboť „La morte? Sans elle l’éternité n‘apparaitrait nouvelle.“
Jiří Wolker

Závěti