Večerní písně/16
Již stalo se. Má duše bez Tebe
se necítí již celou víc;
ba sebe myslit bez Tebe,
by bylo — nebýt živu víc.

S mou duší již jsi setkaná.
Tys chloubou její, radostí —
Tys chloubou mou, mou útěchou,
mou rozkoší — mou žalostí.

Z mých pustých snů mi nebe tkáš,
jak nevěsta svatební šat;
Ty ve mně bdíš, Ty ve mně sníš,
co já, co Ty — již nelze rozeznat.

Co osud můj — mne lhostejno.
Vímť, čí jej ruka upřádá.
Z Tvé ruky — byť i zkázu vzít —
i v tom se nebe zakládá.