Vzpomínky na paměť třicetileté činnosti Umělecké besedy 1863—1893/Josef Braun
Viz stranu 18.

Starý vlastenec Petr Miloslav Veselský v Kutné Hoře doporučil mi asi před desíti lety mladého literáta-učitele, jenž právě vstupoval do světa a potřeboval přátelské úsluhy. Šlo tehdy prozatím o dopravu mladého muže do Vídně, kde přijal místo podučitelské na škole Komenského. Domnívaje se, že redaktoři žurnalů mohou disponovati jízdními lístky železničními, žádal starý Veselský pro mladého přítele jízdní lístek a pokud možno něco k tomu. Však prý Josef Braun, velmi nadaný spisovatel, odmění se nějakou historickou povídkou, vždyť prý někdy po celé půldny sedává v starém archivu Kutnohorském, jejž Veselský spravoval, a vypisuje si všeliké věci hlavně z věku XIV. a XV.

Jízdního lístku do Vídně Josef Braun ovšem neobdržel, ale „něco k tomu“ jsem mu opatřil a jinoch odjel na své místo. Veselský byl velmi potěšen, že nepřimlouval se nadarmo. A brzo poznali jsme, že mínění Veselského o nadání Braunově bylo správné. Poslal z Vídně pro Ottův Slovanský kalendář, jejž jsem tehdy pořádal, povídku z dějin kutnohorských a dali jsme ji na místo přední. Potom objevovala se v časopisech od Brauna jedna práce za druhou a o všech se říkalo, že jsou dobré. Účinek spisů Třebízského byl u něho zjevný.

Po několika letech obdržel jsem veliké psaní z Buštěhradu. Braun byl zatím opustil Vídeň a byl podučitelem v Buštěhradě. Odtud mi psal k svátku sv. Josefa a přiložil akvarelovou podobiznu Jos. Kaj. Tyla, svého rodáka kutnohorského. V připojeném listu vzpomínal úslužnosti, jížto jsem mu byl před lety na cestu do Vídně pomohl, a poslal mi na památku obraz Tylův. Věděl dobře, čím mne potěší. Chovám obrázek ten, rukou Braunovou kreslený i malovaný, skutečně jako milou památku. Josef Braun uměl býti vděčným; projevoval to způsobem ušlechtilým.

Životopisné vzpomínky