Lehké a těžké kroky (1915)/Dvě písně k dramatu


I. NEPORAŽENÝ. 
Ty věci naivní, ty věci směšné
jak krásné jsou!
A jak je krásný blud, když lze jim chápat,
jak krásná cesta, třeba lze jen tápat
beze hvězd noční tmou!

A jak je krásný sen, jimž nitro hoří
v mráz, sníh a led.
Nezhynem’ v poušti, neutonem’ v moři,
nás nepřesvědčí ani nepokoří
šedivý svět.

Ty věci naivní, ty věci směšné…
ale jen vám.
Oh, neřeknete: »Zmoudřel. Přišel do let.«
Vždy bude něco těšit, něco bolet.
Vždy něco dám.

A jestli poražen, tož nebudu přec k smutku
mít příčinu
A jestli padnu, padnu vždycky na štít.
Nebudu čelo nad svým bludem vraštit.
Jen zahynu.

II. PORAŽENÝ. 
Zlomený oštěp Quijota.
Jak je to k smíchu!
Jak nepoplvat poraženou pýchu
kleslého milence života!

Tvé tělo marné, hubené
v arény kleslo písek.
Zní klekáni teď z měst a vísek.
Všem, všemu život. Tobě ne.

Zlomený oštěp Quijota.
Jak tě to pálí, jak to zebe,
Neumíš, brachu, přežít sebe.
Taj nepochopils života!
Květen 1914.