V zimním slunci/Moře bouří
Moře bouří, vichr duje
od života skal,
s někým, kdo ti drahým, pluje
loďka v mhavou dál.

A jak s břehu hledíš za ni,
víc-li můžeš dát,
než to: S Bohem! — Na shledání
jednou, — někde, — snad!

A kdyby ti všecko vzala
bouř, — co platno lkát;
jak ta němá, nahá skála
musíš stát a stát.

Dál, byť skálu rvalo v kusy,
moře bude hřmít:
loďka mizí, srdce musí
jít ji nechat, jít.