Poesie (nová řada)/V Tatrách/I. Letní večer
V mrak zašel nad dolinou
    již zlatý slunce pruh —
jen ozvěny blíž plynou,
    kde pole sní a luh.

Tam lidské slyšet smíchy
    a zpěvu dálný vzdech,
a rosy šelest tichý
    na listí stromů všech.

Paprsků hra již v lůně
    mhy šedé taje v tmách
a sena svěží vůně
    se šíří po lukách.

S tou vůní polních květů,
    s červánkem, který znik’,
v skráň poesie světů
    k nám slétá v okamžik.

Hruď obří hory stínem
    zvedají nad azúr,
mha kol nich v dýmu siném,
    plášť skryl je tmy a chmur.

I splétají svá křídla,
    zervaný kryjí sráz,
jak fantomy, snů sídla
    v mrak zvolna tonou zas.

Svit večera se tlumě
    v to paprsků vlá stem
a lidé spějí v dumě
    za krásy prchlým snem.

Poezie

pl:Letni wieczór