Lyrika lásky a života/Balada z let našeho mládí
Muž zemřel. A s vdovou veselou
jsme šampanisovali.
A o její lásku přesmělou
jsme soupeřili, se rvali.

U okna v robě zelené
hrající do fialova,
přes prsty naše ztřeštěné
jak dravčík vějířem klová.

Tu povzbuzuje, tu vyčkává.
Cítíme poprsí
se nížit k tomu, kdo vyhrává,
kdo štěstí se doprosí.

Však ten, jenž žárlí, prohrává.
I ten, jenž po jmění touží.
Zář v oku, jasná a modravá
se v úžasné zklamání dlouží.

Jen lhostejný k ní, ten veselý,
měl štěstí v hazardní pěsti.
To jeho prsty se nechvěly
ni srdce od bolesti.