Knihy veršů/Se srdcem rekovým
Král Robert zemřel. Jeho srdce vzal
rek Douglas, jak byl král mu rozkázal.

A věrně řídě se tímž rozkazem
vez' srdce královo u Svatou zem.

Když loď již spatřila špaňhelský břeh,
o bitvě křesťan s Maury došel slech.

Tu Douglas ku královu srdci prál:
„Co učinil by teď můj rek a král?

— ‚Hoj‘ — velel by — již taste družný meč,
kde čestná seč, tam také Skotův seč!' —“

A již se Douglas vřadil v křesťan šik,
a bujný, radostný ho vítal křik.

Rek Douglas obořil se v Maurův tem,
že proudy krve vpijely se v zem,

že na zem, pevnou dříve jako mlat,
jen s nebezpečím vojín nohu klad'.

A Douglas k srdci královu zas prál:
„Co učinil by teď můj rek a král?

— ‚Hoj‘ — zvolal by — ,toť rozkošný je ples,
snad plavem krve mořem do nebes!

Však obuv je nám v plavbě na obtíž,
nuž svrhněm ji a plavme směle blíž!'—“

I svrhnul obuv, za ním jeho tem,
a pevně zas se opírali v zem,

a pevně zase křesťanský stál voj
a znovu kvetl bujný zase boj.

Však nových nepřátel hle táhne mrak,
že nepřelítl by ho orla zrak,

a křesťanův tak skrovný houfec jen —
o bídný, přebídný to bude den!

Tu Douglas k srdci královu zas prál:
„Co učinil by ted můj rek a král?“

— ‚Hoj‘ — zvolal by — ,hoj, hoši, dále v před
a zasekněm se v samý Maurův střed!' —“

I mrštil skříň se srdcem v Maurův střed:
„Jak's vždy nás vedl, veď nás naposled!“ —

Boj skončen. — Druhý vzešel žalu den,
u skříně Douglas mrtev nalezen.