Ottův slovník naučný/Denunciace
Denunciace (latin. ), , , . 1) D.  slula výstraha daná ženě svobodné dle ../Claudianum senatusconsultum/ (v. t.). — 2) D. v právě řím. a obecném jest oznámení, jež cessionář učinil dlužníkovi , aby dlužník nemohl již plniti postupujícímu věřiteli. — 3) D.  bylo ústní obeslání žalovaného, jenž k soudu se nedostavil, ač zvěděl o obeslání. — 4) D. v právu trestním tolik co . —  viz . red.

D-cí zove se též udání trestního skutku a provinilce vrchnosti . Rozeznává se: d.  (), jež po smyslu evangelia (Mat. k. 18. v. 15—17.) tím způsobem se děje, že udavač marně napomenuv předem soukromí, pak před svědky, potom teprve zprávu k vrchnosti vznáší, a d.  (), udání učiněné příslušnému soudci, při čemž však z pravidla nevzchází udavači povinnost průvodu, jak žalobci se děje. Soudní udání podnět dává ku trestnímu řízení jako obžaloba a inkvisice. Da.

Denunciace
Denunciace