Poesie francouzská nové doby/Na lov
Hle, jitro juž se bělá,
tvůj komoň Isabella
juž řehtá v údolí,
zří tvoje lovce v davu
a jejich na rukávu
spár černý sokolí.

Tu skvělé ekypáže,
tu zbrojnoš a tam páže,
bez pláště každý muž,
na přílbě chochol hoří;
za nimi psi a oři,
muž každý v pěsti kuš.

Nádherní chrti hravě
jak poskakují v trávě!
slyš štěkot buldoků!
Nuž vzhůru, moje krásná,
buď honba tvá dnes šťastná!
Nuž v třemen ve skoku!

Však v mór spoutejme dříve
tvých ňader vlny divé
i kyprých ramen sníh,
jichž božská forma tají,
jsouc oku sladkou bájí,
se ve poduškách tvých.

Nad skrání tvojí milou
rád zřím tvou ruku bílou,
když češe černý vlas,
jenž ráno drahokamy
je spjat, by večer námi
byl rozpuštěný zas.

Vpřed, lovkyně má smělá,
tvá divá Isabella
juž půdu tepe kol,
jak panoš pikou třese,
před tebou šašek nese
svůj pestrý parasol.

Svou šerpu tkanou zlatem
hoď přes rameno s chvatem
přes háv, jenž brokat jest.
Já chci v tvém plášti tebe,
má kráso, moje nebe,
jak spící dítě nést!

Poezie

fr:Premières Poésies (Musset)/Le Lever