Černé růže/Smír (1)
Zorou sváben bez stesku a žele
po růžích den tiše na smrt kráčí,
večer s hvězdou na blankytném čele
sdílně líbá jej a luhy pláčí.

Lesy zmlkly, z doliny se páří,
noci dech se v diamanty taví…
Tak bych někdy s mírem v klidné tváři
též chtěl mřít i bez růží kol hlavy. —