Ottův slovník naučný/Prokonsul
Prokonsul (lat. proconsul) ve starém Římě. Objevila-li se potřeba, např. při vedení války, aby konsul podržel velitelství déle přes zákonitou mezi jednoho roku, vypomáháno si  (v. t.), t. j. konsul zůstal i na dále v úřadě v hodnosti . Důležitý význam má prorogace úřadu pro správu provincií. Sulla ve své reorganisaci státní r. 82 př. Kr. ustanovil, aby konsulové a praetoři teprve po uplynutí roku úředního byli posíláni jako místodržitelé do provincií (v hodnosti pro consule nebo pro praetore). Které provincie mají býti konsulskými a které praetorskými, to záviselo na senátě. Bývalým konsulům svěřovány obyčejně provincie nepokojné a ohrožené. Podle zákona Pompejova z r. 52 př. Kr. musilo mezi zastáváním úřadu a správou provincie uplynouti aspoň pět let. – P. měl v provincii nejvyšší moc vojenskou, soudní a správní. K pomoci své měl hlavně legáty a quaestora (na Sicílii dva), jenž spravoval finance. Úřad místodržitelský trval až do příchodu nového nástupce. Od r. 46 př. Kr. místodržitel po uplynutí správního roku odevzdal ihned provincii svému zástupci, opustil ji do 30 dní a vrátiv se do Říma, vydal počet ze svého úřadování. Vydíral-li příliš provinciály (na př. Verres), mohl býti pohnán před soud z vydírání. – V době císařské nastaly ve správě provincií změny. Nejdůležitější provincie ponechali si císařové sami a dali je spravovati svými legáty (legati Augusti pro praetore). Jenom do provincií senátorských byli posíláni bývalí konsulové a praetoři jako místodržitelé (vesměs stejně zváni pro consule). Vlastní provincie konsulské byly Asie a Afrika. Ale i nad provinciemi senátorskými vrchní dohled měli císařové na základě svého prokonsulského impéria. – V novém rozdělení říše, které předsevzal císař Konstantin Veliký, jmenují se tři p-ové (pro Asii, Afriku a Achaji). Měli však pouze na starosti soudnictví a administraci, velitelství vojenské příslušelo zvláštním úředníkům vojenským. Pk.

Římské dějiny v Ottově slovníku naučném