Poesie francouzská nové doby/Před nocí
Do kalných močálů, do vod bez lesku stoupá
a rychle noří se mdlé slunce chladné zimy,
jak hvězda, jež se rdí, že záře její skoupá,
juž mezi třtinami se skrylo šumícími.

Řad strmých topolů, jenž do dálky se táhne,
jen stěží poznávám ve šedém zamlžení;
tu stojí vzpřímeny a tu je vítr nahne,
leč mojich u nohou juž cestu vidět není.

Ni ave večerní ve kraji smutném, holém,
ni oheň pastýře nekmitne v slabém vzplání.
Jdu jako na slepo neznámým, cizím polem
ve pusté krajině. — Ani psů zaštěkání.

Však výše v nebesích hlas cizí v této době
a nesouvislá řeč se pustým prázdnem loudí,
buď racek bez klidu, buď labuť mluví k sobě
a hledá družky své, jež temnem noci bloudí.

Ten nářek truchlivý nad močálem doznívá;
slyš, jeho rákosí juž zčeřil kročejemi
mdlý poutník. — Ticho zas. Step tmavá, zimomřivá.
Noc všady, v nebi noc, noc nad vodou i zemí.

Poezie

fr:Nuit tombante (Lemoyne)