Ottův slovník naučný/Chasídové
Chasídové (hebr. chasídím): 1. , odtud , . 2. Název tajného spolku starověrných Židů, již spolčili se na posilnění a obranu pravého ducha židovského, náboženského i národního proti pronásledování Židů Seleukovci. Převažovala-li z prvu stránka náboženská, vyniká později i otázka národní v boji Júdy Makkabejského a jeho přívrženců proti hellénofilské straně v Judei za doby Démétria I. Sótéra (162–150), třeba platil tento i vnikajícímu pohanství. — 3. V 1. pol. století XVIII. byli Ch. mysticko-kabbálistická sekta židovská v Podolí. Založil ji židovský prorok, světec a divotvůrce  († 1760), zvaný krátce , odkud i jeho přívrženci zovou se . Vystoupiv ok. r. 1740 jako  (světec), prohlásil se za zástupce boha na zemi a jediného (ovšem dary přijímajícího) prostředníka mezi lidmi (svými přívrženci) a bohem. Od svých stoupenců žádal poslušnost a víru ve svá slova. Jinak předpisoval jim život veselý jako bohulibý. I modlitba má týž ráz (skákání, tleskání rukama, křik a hřmot). Veselou náladu vyvolával požíváním lihových nápojů. Předpisoval i umývání a vlastní kroj. Při své smrti měl Bešt přes veliké pronásledování rabbíny na 60.000 vyznavačů, jež přivábila z části i pověst o jeho divotvornosti, zvláště uzdravování nemocných. Nástupci Beštovými byli tři vnuci jeho, Dób Beer (Berúš), Rabbí Mendel a Rabbí Malč, již podrževše jako vůdci titul saddík založili každý vlastní obec, v níž požívali neobmezené autority. Za nich a po nich rozšířila se sekta v Polsku, Haliči, na Rusi, v Uhrách a Rumunsku, současně v nové, celkem malé obce se rozštěpujíc. Ch. prosluli novotářstvím, opovrhováním talmúdem a literaturou rabbínskou, sobectvím a hrabivostí. Vlastnosti tyto vyvolávaly zasloužený, ač marný boj rabbínů proti jejich sektě. Jako mocný odpůrce proslul rabbí Elia z Vilny. Saddíkové, též  zvaní, provozují jako druhdy své výnosné řemeslo, jsouce hlavní překážkou pokroku mezi Židy Haliče, Ruska a Rumunska.
Dk.

Chasídové