Poesie sociální/Rusalky
Zlatovlasé bledé víly
tančí na dně lesklých vod;
zlatovlasé bledé víly
v křišťalném svém zámku kvílí,
rusalek lká smavý rod.

Nad lož z ebenu se sklání,
na měmž mrtev leží jun;
nevzbudí ho ni vil lkání,
nevzbudí ho ni kvil štkání,
nevzbudí ho ni zvuk strun.

Bída zírá z jeho tváří,
z jeho očí zírá bol,
zlomený v nich odboj září,
jenž se s hnusem žití páří,
ubit v třesku kladiv, kol.

Líbají mu jeho líce,
líbají mu čelo, skráň,
hlučnou píseň zpívající
víří kolem něho, kštice
jejich zlaté vlají naň.

»Krásný junu, krásný junu,
k životu se probuď zas,
krásný junu, krásný junu,
procitni v rusalek lůnu,
chystán je ti hodokvas.

Běda ti, ó krutý světe,
mrzký vrahu synů svých,
přijde bouř a tebe smete,
z ruin tvých svět nový vzkvete,
vzroste plémě mužů lvích.«

Zlatovlasé bledé víly
neslaví dnes již svůj hod;
zlatovlasé bledé víly
juna do leknínu skryly,
na hladině jenž čněl vod.

Poezie