Ruch (almanach 1873)/Písně (Dunovský)


1. 
Můj anděli, můj anděli!
bojím se někdy o tebe,
aby tě také k ostatním
si nevzal pán Bůh do nebe.

Leč přim tom vždy mi připadne,
že Bůh je dobrý nejvíce,
že já mám tebe jedinou,
on andělů pak tisíce.

2. 
Zahleděl jsem se v oko tvé…
Co uzřel jsem, bych pověděl:
jak ze světa by zmizel svět,
i o sobě jsem nevěděl.

V mých ňádrech jakby skřivánků
se na sta rozepělo
a tisíc růží z poupátek
se v život probouzelo.

3. 
Jak jehla růže větrné
ku severnímu pólu,
tak toužím k Tobě, duše má,
a hořem zmírám spolu.

Jak cíl té jehly daleký,
 tak zdá i můj se býti,
jen o to hůř: já srdce mám,
jež žije, doufá, cítí.