Naše písně
Naše Písně

Upravil a vlastním nákladem vydal
Antonín Vorel.

Kreslila
Zdenka Vorlová Vlčková.

Brno 1912

V chaloupce na břehu řeky Oslavy žil chudobný otec, jenž měl svého jediného synka velmi rád. Nikdy o tom nemluvíval, protože prý nebývá dobře, dětem příliš mnoho lásky ukazovati, ale vynasnažoval se co mohl, aby svému synu připravil lehčí živobtí, než bylo jeho vlastní. Že sám byl hudebníkem a milovníkem všeho krásna, dal i chlapce učiti hře na housle a vytrvalostí, důsledností a neblomnou trpělivostí docílil toho, že se trochu hráti naučil. A to byl první začátek těchto
Našich písní.

Tak jako kvítí na lukách a a na polích, jako krystaly z kamenné hmoty ve hlubinách zemských, tak povstaly naše písně ze života lidu obecného. Co život ten rázovitého a významného kdy obsahoval, čím a jak se vyvíjel a jak běžel, to všechno vtělilo se a vyhranilo v umělecký útvar písně dle povahy a dle osobitých vlastností jednotlivých kmenů národa a dle věkovitých zákonů o tvorbě krásna. Na otázku, kdo kterou tu píseň skládal, odpovídá hned druhá sloha písně svrchu uvedené:
„Skládali ji dva mládenci
u rychtářů na lavici,“
a podobně v písni „Zpěvánky, kde jste se vy vzaly“:
„S nebe jsme nespadly, v háji jsme nerostly,
ale nás mládenci a dívčice našly.“

Tedy mládenci a panny, rovněž pak jiní vynikající jednotlivci našeho lidu skládali a skládají podnes naše písně nic jinak, než jako jednotliví skladatelé a básníci umělci skládají svá díla umělecká. Rozdíl jest ten, že při těchto skladbách poznáváte ihned Smetanu, Dvořáka, Svatopluka Čecha neb jiného známého a při neznámých že tážete se hned: Kdo pak to složil?, kdežto při naší písni po jméně skladatelově nikdo se netáže, nanejvýše že na nedlouhou chvíli zůstává povědomo, kdo píseň poprvé zahrál či zazpíval, nic více. Naproti tomu píseň sama přináší si ssebou nezrušitelně vtisknutou pečeť své příslušnosti, totiž že jest „naše“ a tou už potom navždy zůstane.

Básník umělec nemůže neuplatňovati ve svém díle své osobní individuality, kdežto skladatel naturalista vtěluje v ně jen ajen individualitu kulturního celku, jehož jest členem a spolučinitelem.Osobnost jeho v tom celku se ztrácí a rozplývá, ano není ničeho, co by ji tomu celku odcizovalo.

Proto jest naše píseň jasným zrcadlem, v němž ušlechtilé stránky duše našeho lidu, duše celého národa věrně se obrážejí. Kdokoli chceš tu duši poznati, do tohoto zrcadla hodně hluboko se zadívej a čím bedlivěji budeš hleděti, tím větší bude tvůj úžas nad bystrostí a krásou, pravdivostí a něhou té duše a nad ušlechtilou prostotou života našeho lidu obecného. Ve svém údivu a v povznášejícím pocitu vlastní příslušnosti k celku estheticky a ethicky tak vysoce vyspělému konečně sama sebe zapomeneš.Tehdypoznášlépe než z historie o světodějných událostech válečných, jak sladký je cit národní hrdosti.

Že přes to naše písně přišly v zapomenutí, a bohaté jich sbírky že zůstávaly herbářem mrtvého kvítí, toho příčinu pověděli krátkými slovi naši „šohajé“, když při jisté příležitosti byli požádáni, aby některé písně zazpívali. Začali, ale brzy toho nechali. „Nu tož, jen dále!“ „„A co, bez hudců nedobre sa zpívá.““ Ano, bez hudce jest naše píseň smutným kvítkem bez listí, tudíž bez života. Bylitě hudci od jakživa předními tvůrci písní a jejich šiřiteli nad jiné povolanými a odborně kvalifikovanými. Na poddajné své nástroje gajdy (dudy) a hlavně na housle ne tak hrávali, jako zpívali své písně s pochopením zajisté nemenším, ba vyspělejším než zpívající chasa sama, na nich brzy jásali, brzy lkali až srdce se rozpalovala nebo rozplývala a oči jiskřily, nebo se zalévaly. Zdá se, jakoby v naší písni dvě stejnorodé dušičky v jedno byly spojeny: Zpěv lidský a zpěv houslový. Přišly hrubé a těžké plechy od vojenských kapel, jednu udusili a druhá již potom sama uhynula; ale kde zachovaly se husličky, tam podnes žije a kvete, zpívá i skládá se krásná naše píseň, tak jak druhdy bývalo. A k novému životu vzkříšena jest všudy, kde ve školách ne více osamělou, než s průvody houslovými ji zpívají. Tam žáci nemohou zpěvu ani dost se nabažiti a i kolemjdoucí zastavují se pod okny, aby krásnými koncerty školními se potěšili.

Naše písně jsou vzácné drahokamy ceny tak veliké, že zasluhují toho plnou měrou, aby pečlivě byly vybroušeny a vsazeny do obrub zlatých a stříbrných; jsou krásné vonné květy, jež nežádají soběš ničeho jiného, než aby vrátilo se jim svěží oživvující listí a aby vily se z nich půvabné věnečky.

Nuže přilétejte tedy již, vy včelky zpěvné, nalaďte vysoko své zlaté strunky, přilétejte i vy motýlové malovaní v pestrých svých krojích, zulíbejte ty vnadné naše kvítky, chutnejte jejich med i vůni sladkou a zúrodňujte je, aby stále na novo se rozkvétaly a rozvíjely.

Naučte mládež zpívati s porozuměním naše krásné písně a budou z nich dobří vlastenci a dobří lidé!

Obsah 
			Píseň úvodní
					/Zpívej si děvčátko/
		
	
			Den, noc
					/Oj, ráno, ráno/
			/Už je slunko z téj hory ven/
			/Vstávaj hore, už je den/
			/Sadaj, slunko, sadaj/
			/Sviť, měsíčku, jasno/
			/Měsíčku, měsíčku, jak mi pěkně svítíš/
			/Vysoko hvězdička/
		
	
			Kvítí, zahrádka, studánka
					/Sadila fialenku v roli/
			/Červená modrá fiala/
			/Proč, kalino, v struze stojíš/
			/Rozmarýn, růže s lilijí/
			/Na vyškovském mostě/
			/Na Hrušeckém čirém poli/
			/Před naše zahrádka pletená/
			/Před vaší je zahrádečka/
			/Studénko sroubená/
			/Pod tím naším okenečkem/
		
	
			Kravičky, ovečky
					/Tú, tú, tú, děvčata, děvčata/
			/Ten náš slouha/
			/Hoj-že hoj, krávy moje, hoj/
			/Škubejte, kravičky, na úhoře/
			/Louka široká, tráva zelená/
			/Okolo Jarošova/
			/Ej, hoja, hoja, tovaryško věrná moja/
			/Hoja, hoja, ty Madlenko Mlýnkova/
			/Páslo děvče krávy/
			/Ej, kde jsi byla, Andulenko, Anna/
			/Jdou kravičky,jdou/
			/Ovčáci, pasáci/
			/Pásla ovečky v zeleném háječku/
			/Ráda, ráda, mé zlaté ovečky/
			/Běžela ovečka/
		
	
			Koně
					/Keď som bol malučký pacholíček/
			/Mám já koníčka šimla/
			/Až já pojedu přes ten les/
			/Já mám koně, vrané koně (č. 37)/
			/Čí to koníčky, čí to/
			/Kdybych já věděla, čí jsou to koníčky/
			/A já sám, vždycky sám/
			/Já mám koně, vrané koně (č. 41)/
			/Když jsem já ty koně pásl/
			/Moje koně vraný, lysý/
			/To je, Bože, to je potěšení moje/
			/Šohaji, šohaji, vaši tě hledají/
			/Pověz ty mně, panenko/
			/Kolem našich oken, tam teče voda dobrá/
			/A já dobře vím, že já dnes vydržím/
			/Ej koně, koníčky vrané/
			/Pásl Janko, pásl koně/
			/Stojí borověnka borová/
		
	
			Vozba, orba
					/Vymiň, vymiň, pošta jede/
			/Jede Kudrna okolo Brna/
			/Vápeník jede/
			/Ani jsem si bičíčka nenamazal/
			/Já jsem forman,to já dobře vím/
			/Ide ťažký furman k nám/
			/Jel synek orati/
			/U panského dvora náš Vitoušek orá/
			/Ach, synku, synku, doma-li jsi/
			/Orala, orala sivýma volkama/
			/Vy, sedláci, nic nedbáte/
		
	
			Sečení trávy
					/Čí je to lučenka nekosená/
			/Mám já lúčku v hlubokej doline/
			/A mám já lúčenku při vršíčku/
			/Mám já korenku, nesenku/
			/Lúka sečená, tráva zelená/
			/Na louce travičku kosci kosí/
			/Čí je to jetelinka/
			/Jetelíčku náš/
			/Jetelinko drobná/
			/Travička zelená, vyrostaj z korena/
			/Tak jsem ráda, že jsem zdráva/
			/Anička, dušička, kde si bola/
			/Včera neděle byla/
			/Nebanovala bych/
			/Keď som trávu kosil/
		
	
			Dožínky
					/Kdosi na mě volá/
			/Ej, žito, žito, zelené žito/
			/Žněte, žněte, sedláčkovi ženci/
			/Náš pan děkan, hodný pán/
			/Už slunéčko kolem jde/
			/Poledně, poledně, lebo ťa nebývá/
			/Žaj, srpečku, žaj/
			/Máme my dobrého Líšenského pána/
			/Ty, skleničko skleněná/
			/Pane náš, pane náš/
			/Panímámo, ženci jdou/
			/Už jsme sežali, už nic nemáme/
			/Panímámo zlatá, otvírejte vrata/
			/Přines nám, sedláčku, vína džbán/
			/Zdrávo, pole, zůstávaj/
		
	
			Písně žertovné (Pochodové, tělocvičné, taneční.)
					/Šlo děvčátko pro vodu/
			/Nechoď synku, pres voděnku/
			/Mykni sa, ty synečku, mykni/
			/Cez zelené žitečko voda tečie/
			/Hory, hory,hory černé/
			/Služ, Jeníčku, služ u nás/
			/Co to dívča hovoří/
			/Ja som dobrý remeslník/
			/Neuhodne, aby hádal/
			/Čí je to děvče na tomvršku/
			/Anička, nepolívej chodníčka/
			/Mlynáři, šafáři/
			/Haničko z Tejna, nechoď do mlejna/
			/Něco za petržel, něco za křen/
			/Išly tři panny, šly na maliny/
			/Vždycky jsem ti říkávala/
			/Liboce sa, liboce/
			/Hop, holka z Podolí/
			/Hop, Kačka, mazaj boty/
			/Byl jeden gajdoš/
			/Šel dudáček hráti na hody/
			/Když jsem já byl malý chlapec/
			/Šláp jsem ti na nožičku/
			/Naše koza strakatá/
			/Aj, děvče, zima je ti/
			/Nade dvorem pode dvorem/
			/Janek můj, vozil hnůj/
			/Nařezal sečky do opálečky/
			/Dceruško sousedova, máš-li ty husy doma/
			/Pojď, synečku, pojď, holečku/
			/Šel kocúrek do Sobůlek/
		
	
			Písně vojenské
					/Co, vy páni myslíte/
			/Šohajíček koně zavírá/
			/Veselý, maměnko, veselý dvůr máte/
			/Všichni utíkají, že se vojny bojí/
			/Až, synečku, z vojny půjdeš/
			/Oj, koníčku vraný/
			/Kolíne, Kolíne/
			/Ty Hradišťské kasárny/
			/Z pozahor slunce vychází/
			/Matičko, matičko, jak vy tvrdě spíte/
			/Těžko mě matička vychovala/
			/V Olomouci v skrajním domě/
			/Přineste mi vojansky mondore/
			/Budeš plakat, naříkat/
			/Neplačte vy pro mě/
			/Smutné časy nastávají/
			/Ten Sebranský kostelíček/
			/K horám, chlapci, k horám/
			/Jsme my to chasníci/
			/Spadla mi šavlička/
			/Rodiče, rodiče, může vám líto být/
			/Ach, maměnko milá, pomozte mi z vojny/
			/U Dunaja u Přešpurka je kasárna nová/
			/Stojí březa prostřed lesa/
			/Na trávníčku na zeleném/
			/Nebude z Janoška voják/
			/Zle s tebou synečku/
			/Kdybys byl, Jeníčku, poslouchal matičku/
		
	
			Písně svatební
					/Věj, větříčku, po dolině/
			/Po doline tichý vetrík povieva/
			/Zeleňaj sa, zeleňaj, travičko zelená/
			/Chystejte misky, talíře/
			/Vítám já vás, páni hosti/
			/Otče náš všemohoucí/
			/Ej, hody, hody, slavné hody/
			/Polívečka hovězí, můj synečku, nejez jí/
			/Už jsem se já naučila/
			/Budiž slavně zveleben/
			/Červená bílá arcista/
			/Dej nám pán Bůh zdravička/
			/Vstaň, nevěsto, podívej se/
			/Muzikanti co děláte/
			/Když jste nás pozvali/
			/Co pak je to za veselí/
			/Proč pak, ty nevěsto, smutná sedíš/
			/Ach vy milé pentličky/
			/Je-li tady kdo z rodiny/
			/Nevěsto, nevěsto, ej veselou svatbu máš/
			/Odbírej, Aničko, svoje majetnosti/
			/Dočkaj, zastav, na malú chviličku/
			/Aj líto, líto, má stará maměnko/
			/Oj, mamo, mamo, maměnko milá/
			/S pánem Bohem tomu domu/
			/Loučení, loučení/
			/Pán Bůh vám, přátelé, zaplať/
		
	
			Písně elegické
					/Trávo zelená/
			/Měla jsem kvítek, nemám nic/
			/Vedla jsem si vedla/
			/Zahučaly hory/
			/Vánoce, vánoce, skoro-li budete/
			/Teče voda teče cez Velecký majír/
			/V dobrém jsme se sešli/
			/Ze země jsem na zem přišel/
			/Boli chlapci, boli/
			/Tatíčku starý náš/
			/Na tom světě nic stálého/
			/Hajíčku zelený, kdo tě hájit bude/
			/Ja som bača velmi starý (a)/
			/Ja som bača velmi starý (b)/
			/Na osice lístek vadne/
			/Až já umru, co mně dáte/
			/Hopsa, Zuzka, srdce moje/
			/Fuč, větříčku, z podolé/
			/Foukej, větříčku, z Dunaje/
			/Když jsem já šel přes hory/
			/Šel bych k vám v neděli/
			/Nechoď k nám, synečku/
			/Jenom ty mně, má panenko, pověz/
			/Ta kněždubská věž/
		
	
			Ballady, legendy
					/Zakázali na vojnu/
			/Sestra bratra vystrojila/
			/Ej, cós porobil, Janku, zlého/
			/Zlá, Janošku, zlá novina/
			/Ten prešpurský mýtný/
			/Letěł, letěł roj/
			/Na mšu svató zvónijó/
			/Sládečkovy koně/
			/V zeleném hájku u studánky/
			/Vím já lučinu širokou/
			/Šelť jest pán Bůh, šel do ráje/
			/Páseł Janko dva voly na zeleném úhori/
			/Pásl Janko dva voly u hája/
			/Byltě jeden člověk/
			/Svatý Jiří po horách chodíval/
			/Svatý Lukáš, malíř Boží/
		
	
			Písně nábožné
					/Minula noční hodina/
			/Ve jménu Otce i Syna/
			/Nad Hostýnskou horou/
			/O hory, kopce a doliny/
			/Horo krásná, spanilá/
			/Hle, přijde Pán, Spasitel náš/
			/Narodil se Kristus Pán/
			/Jak jsi krásné, neviňátko/
			/Den přeslavný jest k nám přišel/
			/Slunečko zašlo/
			/Už na lože líháme/
			/Chval každý duch Hospodina/
		
	
			Písně vlastenecké
					/Dolinečko moje, jak tě lesy kryjí/
			/Nitra, milá Nitra/
			/Moravo, Moravo, Moravěnko milá/
			/Kde domov můj/
			/Zachovej nám, Hospodine/
		
	
 /Úprava a zpracování „Našich písní“/

Sbírky písní