Balada (Orten)
Jsi stará květina, jíž barvy nepomohou.
Zraněné vůně, jež se ostře tříští
a voní z minula a s nepatrnou vlohou.
Jsi stará květina, květina na smetišti.

Vraníci letí kolem.
Hříva a vítr.
Prýští,
uhání.

Jsi stará květina na svém životě holém,
životě, živůtku, do nějž se prokousala
ospalá, pomalá a malá, malá, malá
housenka. Objetí! Jak sladké shledání!

Nyní je ticho.
Ticho jaksi příští.
Teprve přijde.
Teprv ztichává.

Jsi stará květina a ležíš na smetišti.
Housenko, vůně! Pro tebe snad stačí.
Půjdeš s ní do světa. Půjdeš s ní, půjdeš v pláči,
staneš se housátkem! Voň! Hlava? Nehlava!

Touha mé housenky.
Ale čert nikdy nespí.
Ubohý čert,
jenž nemá žádný sen.

Jsi stará květina a sníh ti rány chladí.
Tvé ráno přijde, přijde, krásné mládí,
promění smetiště, promění zvadlá slova,
promění, promění ach, stará písni změn,

kovářík kořínků již novou vůni ková.

21. XII. 1939.

Poezie