Lyrika lásky a života/Truchlivá píseň
Všecko nám uniklo ze slabých dlaní
vztažených po daru, kterým nás lákalo odvážné štěstí.
Dravé nás bouře z jara přepadly z nenadání.
A pak jen ostrovy mizící zřeli jsme za sebou kvésti.

Hlava tvá upomínající na noc temnou,
blýskavá hloubkami tajemných jezerních zraků,
z náručí se mi vysmekla s výčitkou němou a jemnou,
hrdou a plachou, jak loučení odlétlých v neznámo ptáků.

Od těžkých pletenců hvězdami noci prosetých vlasů
prsty mám zalité krví, zápasem objímání.
A když jsi vzkřikla: „mrtva jsem pro tebe do věčných časů“,
dlouho já nechtěl věřit… A pustil jsem tě z dlaní.