Ottův slovník naučný/Statuta personalia
Statuta personalia jsou (v soukromém právu mezinárodním) právní normy vztahující se na poměry  a její  (mobilia personam sequuntur, niobilia ossibus inhaerent), naproti tomu s. realia právní pravidla týkající se , a s. mixta právní předpisy vztahující se na . Dotčená statutová theorie pochází od italských postglossatorů a právníků. Zaváděla změnu v dosavadních soustavách právních. Podle práva franckého platil totiž v soukromém právu mezinárodním systém  (lex gentis), t. j. každý žil podle práva kmene, k němuž příslušel narozením, kdežto v době právních knih zavedena soustava  (lex terrae), t. j. zásada, že na jistém území platí jen právo tohoto území. I dotčená statutová theorie postglossatorská podlehla změně. V dobách pozdějších rozumělo se  právo  jisté osoby (lex domicilii),  pak právo platné na místě, kde se nalézá jistá věc (lex loci rei sitae),  právo onoho místa, kde bylo uzavřeno jisté právní jednání, při čemž rozhodovalo i místo splnění. Statutová theorie přešla do legislací z konce XVIII. a z poč. XIX. stol. (do pruského Landrechtu, zákoníku Napoleonova a rak. ob. obč. zák.).

Právo v Ottově slovníku naučném