Sepsání války peloponnesské/121.
„Nyní pak počínáme tu válku i pro bezpráví
utrpěná i majíce vážné stížnosti proti Atheňanům;
až se pak na nich pomstíme, potom ji opět odložíme
v čas svůj. Dle mnohých však okolností se podobá,
že je přemůžeme; předčíme je totiž i mužstvem i
zkušeností válečnou, potom pak všickni společně jednoho
velitelství poslušní jsme. Loďstvo pak, v němž
přemoc jejich záleží, postavíme my dílem ze jmění
jednotlivých obcí, dílem z pokladů v Delfech a Olympii
uložených. Majíce takovou půjčku, budeme moci jim
lodní jich mužstvo cizácké větším platem na svou
stranu svésti. Jest zajisté Atheňanův moc více koupená
nežli domácí; u naší pak to místa nemá, anať více
na tělesné statnosti nežli penězích se zakládá. Jednou
vítěznou bitvou námořní budou nepochybně zničeni; vydrží-li
déle, přičiníme se i my, abychom delším časem
v námořnictví se vycvičili, a když se jim v tom vyrovnáme,
dojista je udatností přemůžeme. Přednosť zajisté,
kterou my z přirozené povahy máme, té oni uměním
nedostihnou nikdy; co však obratnosti před námi mají,
my cvičením přemozme. Náležité pak k tomu peníze
seženeme; podivno by zajisté bylo, kdyby jich spojenci
nezpěčovali se ke svému vlastnímu porobení přispívati
svými penězi, my pak nechtěli nic vynakládati na to,
abychom se jednak na protivnících pomstili, jednak
i sebe zachovali, a mimo to i k tomu ještě, aby oni
nás o ně neoloupili a jich potom k naší škodě neužili.