Pentateuch (Hejčl)/Hypothésa zlomková
jest pokračováním předešlé a tvrdí, že jest Pt. a zvláště poslední 4 knihy sbírka skoro bez ladu a skladu uspořádaná ne snad z malého počtu dlouhých památek písemných (Urkundenhypothese), nýbrž z velikého počtu zlomků, částí to menších, sepsaných v různých dobách. Takové zlomky obsahovaly n. př. různé rodokmeny, jiné byly menší neb větší sbírky zákonů, jiné podávaly delší neb kratší vypravování a t. d., a t. d.

Vlastními zakladateli této hypothésy byli již de la Peyrère a Spinoza. Obnovena a rozšířena na celý pentateuch byla od anglického (katol.) kritika Alexandra Geddese. Od něho hypothésu přijal a poněkud samostatně v Německu zpracoval Jan Zefirin Vater († 1826), jenž považován jest za hlavního repraesentanta této hypothésy. Vater rozdrobil jen Genesi na 39 fragmentů, kteréž prý jak v této knize, tak i v následujících čtyřech lze zcela zřetelně rozeznati. Ostatně spisovatel připouští, že více fragmentů může býti jeden a že by se daly všecky tyto fragmenty roztříditi ve dvě skupiny, z nichž jedna užívá častěji jména אלהים, druhá יהוה.

Sem dlužno zařaditi De Wette, (který však později náhled svůj změnil), pak částečně aspoň Gesenia a konečně Antonína Theod. Hartmanna († 1838), který se počítá po Vaterovi za druhou hlavu obhájců této hypothésy, který však velice mnoho slevil z odvážných kombinací Vaterových. Ve Francii podobně smýšlel Volney. Ačkoliv novější kritikové vesměs tuto hypothésu dnes již opustili, přece snad nechybíme, když sem připočteme též C. Steuernagela, podávajícího o původu Dt. náhled, který by bylo těžko zařaditi někam jinam.