Moderní básníci francouzští/Dva hroby
Chán Timur, Indii a Persii jenž dobyl,
a jako skopce lev jenž rozprášil a pobil
po světě zástupy a národy v jho koval,
ten Timur mohutný vždy v lásce hroby choval.
Když jeho Tataři útokem město stekli
a jeho chabý lid když pobili, psi vzteklí,
jak v zralém obilí když srp zavládne ostrý,
vítězné oblouky když vztýčili, v nichž kostry
a maso s hlavami se chvěly; v zbraní třesku
on vjížděl do města, ve křiku, mečů lesku
něm, ani nezhledna na děsnou svoji slávu,
na koni, celičký jenž zářil v zlatohlavu,
jel zvolna pohroužen svou těžkou hlavu kloně,
jel přímo na hřbitov, zde teprv slezl s koně
a mezi hroby sám tu bloudil dlouhou dobu.
Když přišel náhodou ku svojích dědů hrobu,
neb hrobu imanů, básníků, bojovníků:
cit lásky ku mrtvým v něm ožil v okamžiku,
k těm, kteří na svou smrt myslili v žití celém,
tu vždy se poklonil a hrobu dotk’ se čelem.

Kdys vůdce, jehož voj plstěné čapky nosil,
by šetřil města Thus, že nestranné je, prosil,
že se mu poddalo v den rhamazanu právě,
že básník veliký, Firdusi ve své slávě
tam strávil život svůj; chán touto pohnut zvěstí
se spokojil a hned na hřbitov dal se vésti.
A zvláštním kouzlem jat, v němž háral soucit vřelý,
tu ihned poručil, by hrobku otevřeli.

Hle, z rakve básníka se smály svěží růže.

I ptal se v duchu chán, jaká as změna může
po smrti zápasu se státi s reka tělem,
jenž velký jako on svět dobyl v letu smělém?
A pochod zpáteční hned rozkázal svým sborům.
A do Tatarska jel do města Karakorum,
kde ležel Čingischán v železném chrámu. Rázem
před vzácným poutníkem, jenž pokleknul zde na zem,
svou hlavu skláněje nad rakve otvor stinný,
byl mramor pozvednut, jenž vítěze kryl činy,
a Timur odvrátil se s vytřeštěným okem —

Hle, z rakve tyrana se valila krev tokem.

Poezie