Ottův slovník naučný/Abraha
Abraha (plně Abraha ben as-sabáh al-ašram), místokrál jemenský, se strany Ashamy, Ethiopa, vystavěl v Sa'ně svatyni (křesťanskou), již nazval Kullais, maje přání obrátiti k ní poutníky (kteří doposud do Mekky chodili). Tu vyšel si tam kdosi z kmene Kinána (Núfail) a zůstal tam přes noc (a oltář a zdi pošpinil). I dopálilo ho to a přisáhal, že zničí Ka'bu. Vytáhl tedy s vojskem maje s sebou slona silného, jménem Mahmúda, a jiné slony (13). Když však přichystal se vtrhnouti (do Mekky) a vojsko své připravil a slona v čelo postavil, tu kdykoli zaměřili k Haramu (svatému obvodu Mekky), poklekl slon a nehnul se s mí. sta; když však zaměřili k Jemenu neb jinam, dal se do klusu. I vyslal bůh ptáky, každého s kaménkem (žhavým) v zobáku a dvěma kaménky v drápech, většími čočky a menšími hrachu; i házeli na ně a dopadl vždy kámen na hlavu člověka a vyšel jeho zadkem. I zahynuli všickni. (Dle zprávy jiné přišla i povodeň, že málo kdo se zachránil.) (Baidáví Com. in Coranum II. 417.) To stalo se v roce narození proroka, i považuje se za předzvěsť (irhása) jeho proroctví. – Pravda jest, že tento místokrál ethiopský na výbojném tažení až k Mekce přišel a jí by se byl zmocnil, kdyby neštovice (o nich vyprav uje historik arabský Mas'údík r. 570) v jeho vojsku nebyly povstaly. Poněvadž pak Mekčané poprvé slona viděli, nazvali rok ten (rovněž i válku a vojsko A-ovo) rokem slona, jak s názvem tím (ashábu-l-fíli = mužstvo slonové) v Kor. S. 105 (súře slonové), jež o tom vypravuje, se setkáváme. Dk.

Abraha