Písně Závišovy/Jen trochu lásky!
Jen trochu lásky a ten život celý
se vší svou mukou hned má barvu jinou.
Jen trochu lásky a jak zlatoskvělý
dne paprslek když vzplane nad krajinou
a protne mlhy, jež ji obestřely:

Té lásky trochu zjasní duše chmůry,
v květ nový vzbouzí touhy, které hynou
a sílu vlévá duchu, jenž byl třtinou,
jak požehnání, jež přichází s hůry.

Jen trochu lásky! Čaruplná změna
se děje se srdcem pod její rukou.
Nad všechen skvost je dražší její cena!

A třeba srdce umíralo mukou,
rty šeptají si píseň sladkozvukou —

A duše k nebi stoupá posvěcena!