Černé růže/Marná útěcha
A těšili mne stále:
Vše promění se, věz!
Kvést bude nenadále
pod tvými okny bez;
snad pták v něm dnes neb zítra
své hnízdo bude vít,
a s ním z chorého nitra,
ti radost bude znít.

Jak krásně domlouváte!
Rád víru bych vám dal,
leč život častokráte
mé srdce oklamal;
a zima, kde jsem koli,
ta konce nemá již,
i stojím jako v poli
bez Krista vetchý kříž.

Jen havran k němu sletí,
jen stesk a žal a vzdech…
Pták zpěvný chce mít snětí
a hnízdit v lupenech.
Kde lupenů však není,
tam nezjeví se květ;
jeť jiné lidské snění
a jiný v pravdě svět!