Sepsání války peloponnesské/77.
„Ačkoliv totiž my u vespolných a dle umluv
vedených rozepřích proti spojencům svým i prohráváme,
vedouce jim u nás soudy dle rovného práva,
přec se nám vytýká, že prý svárliví jsme; ale nikdo
z nich nepováží, proč i jinde jiné obce, majíce vládu
a jsouce méně mírný k svým příslušníkům nežli my,
nižádné takové výtky nezakoušejí; ovšemť kterýmkoli
lze násilí prováděti, žádných soudů k tomu nepotřebují.
Oni pak uvykše s námi v rovnoprávnosti obcovati,
jestliže kdysi v něčem proti svému domnění za příčinou
buď úsudku, buď vládní moci, buď jakkoliv
jinak nějaké ujmy na právu svém utrpěli, nemají nám
vděk, že nepřišli o více, nýbrž tento nedostatek tíže
si berou, nežli kdybychom hned z počátku zákony
zavrhše, toliko svého prospěchu byli zjevně dbali.
I v tomto případu sami by snad nezapírali, že kdo
slabší jest, nutně silnějšímu poddati se má. Zdá se
totiž, že bezprávím lidé více k hněvu podněcováni
bývají nežli násilím; ono totiž od sobě rovného jsouc
pácháno, pokládá se za šidbu, toto pak za nutnosť
nezbytnou od mocnějšího. Pod králem medským ovšem
hroznější věci tiše snášeli, ale naše vláda se jim
těžkou býti zdá; arciť; neb podrobencům každý přítomný
stav vždy těžký bývá. Vy zajisté kdybyste,
zničivše nás, k vládě se dostali, brzo byste této své
přízně, jíž jste pro bázeň před námi dosáhli, opět
pozbyli, zvláště kdybyste i nyní tak jednali, jako jste
se tehdáž, majíce po krátký čas vůdcovství proti králi
medskému, byli okázali. Máte totiž u vás samých
obyčeje s jinými nesrovnalé a k tomu ještě jeden
každý z vás mimo domov ani těchto se nedrží, ani
těch, jimiž druhé Hellensko se řídí.