Zcestí/U okna musím čekat…
U okna musím čekat, za léta
i za zimy, nesejde na počasí,
a poslouchat, kdy zazní trumpeta,
která mne spasí.

V kuchyni někdo tluče do masa.
Všechno se připravuje na večeři.
Za malou chvíli ten, kdo setřásá,
setřese večer: už se šeří.

Pak nezbude, než stáhnout rolety.
Měsíci, nechci, abys na mne viděl,
vůz srdce zastavuji, sotva rozjetý.
Asi bys nezáviděl.

Složil jsem kosti dávno před smrtí.
Nešlo to jinak. Stýská se mi strašně
po životě, v němž jedny vlhké rty
přestaly líbat. Čekám! Nevoláš mě?

A nepřestávám čekat, na jaře
i na podzim, poslouchám, bojuji s ní,
a každé jitro vozí trakaře
mých nesložených písní.

28. V. 1941.