Ze zašlých dob (Vilímek)/Prokop Chocholoušek
Velice plodný a dobrý povídkář Prokop Chocholoušek byl navzdor svým ostrým okulárům přece ještě tak krátkozrakým, že, maje při psaní hlavu skloněnou k papíru, na tomto často špičkou nosu setřel, co právě byl napsal. Ano, když počátkem let šedesátých vycházel politický denník „Hlas“, v jehož redakci se Sladkovským, Vávrou-Haštalským, Nerudou a Barákem byl také on, stalo se jednou, že jeho rukopisu nemohli sazeči v noci nijak rozumět: žádná řádka nebyla jak se patří ukončená, čímž porušen byl také smysl celku. Chocholouška nebo někoho jiného se zeptat nebylo možno, protože tak pozdě v noci už nikdo nebyl v redakci. A tu konečně napadla jednoho sazeče moudrá: šel k Chocholouškovu stolu podívat se na jeho podložku při psaní. A ejhle: na té v pravo byly skutečně konce řádek, v rukopise nedopsaných, o nichž krátkozraký pisatel ani dost málo nevěděl, že v nich už nepokračuje na redakčním papíře, nýbrž na podložce.