Z domova/Na vyšehradských rovech
Co zlatých snů v té černé zašlo skále,
co velkých činů, lásky neskonalé!

Co krve, potů, mozolů a žalu
jim kvetlo cestou na tajemnou skálu!

Klam, závist, výsměch vlastních bratří retem
jim chlebem byly v boji mnohaletém.

Naději stálou, každou krůpěj v žilách
nám v oběť kladli v českých Thermopylách.

Když bloudíš u nich, zda též slyšíš zdola,
jak srdce jejich vzhůru k tobě volá:

„Jdi, druhům zvěstuj mluvu našich kostí,
že pro národ jsme padli z povinnosti!“

(Osvěta 1890.)