Vyzvání k sbírce na pomník
Pyšišvore, Pyšišvore,
přenešťastný světa tvore,
kdybys po smrti moh’ žít,
mohl bys se dobře mít.

     Neb až umřeš, třebas hladem,
lidé tobě horempádem,
protože’s byl výtečník,
sbírat budou na pomník.

     Neboť pravidlem to činí
hloupí lidé vždycky nyní:
o živého nedbají,
na mrtvého sbírají.

     A ten mrtvý v tichém hrobě
houby ví, že má na sobě
mimo hlínu, kamení
i své slávy znamení.

     Pročež tebe, hloupý světe,
dokud smrt mne v hrob nesmete,
vyzývám, bys o mne dbal,
na můj pomník vybíral.

     A všecko, co nasbíráno,
k dispozici buď mi dáno,
bych si pomník, jak bych chtěl,
podle gusta vystavěl.

     Kdo by peněz neměl, třeba
nechať pošle sýr a chleba,
potraviny všeliké
k radosti mé veliké.

     S vděčností teď přijme dary,
po smrti však — světe, vari! —
pokoj chce mít spící tvor

Emanuel Pyšišvor.

Poezie