Blahé zlaté mládí/1884/Ruměnec
Ráno jako chlapec hravý
zlatem spřádá hebké vlasy,
květy plny svěží krásy
děcku klade na ret smavý
a pak z víček sen mu plaší.
Děcko oček modro vznáší
k mateři, jež vstříc mu kyne:
„Toť jsi spalo do růžova!“
a již poupě k sobě vine.
Děvuška se zamyslila,
jak by sen ji pojal znova:
„A jakou jsem včera byla?“
„„Včera ku každému líčku
vykouzlil kdos po jablíčku,
kterým jsi se červenala.““
„A kdo přišel s nimi ke mně,
matičko, když vy jste spala?“
„„S výšin anděl slétá k zemi,
přitulí se k tobě jemně,
zkolébá tě perutěmi,
v sen tvůj šepce luzná slova,
a než se zas k nebi vrátí,
vlásky tvé ti zjitra zlatí,
líčka slíbá do růžova…““

Poezie