Ottův slovník naučný/Dove
Dove: 1) D. , meteorolog a fysik něm. (* 1803 v Lehnici — † 1879 v Berlíně). Studoval mathematiku a fysiku ve Vratislavi a v Berlíně, r. 1826 habilitoval se jako univ. docent v Královci, kdež r. 1828 stal se mimoř. professorem, povolán pak na univ. berlínskou, na níž r. 1845 jmenován prof. řádným; r. 1837 zvolen za člena akademie berl. Vedle své činnosti na universitě působil též jako učitel na všeobecné vojenské škole a jiných ústavech; r. 1876 vzdal se professury. Pro vědecké zásluhy dostalo se mu četných vyznamenání, mezi jinými r. 1859 zvolen za přespolního člena České kr. společnosti nauk. Jeho vědecké práce zasahují do různých oborů fysiky, jako do optiky, akustiky, nauky o elektřině. Sestrojil zvláštní sirénu, dichroskop, stroj polarisační a j. Od r. 1837 vydával „“, v době 1842—50 byl spolupracovníkem díla „“. Trvalou památku získal si zásluhami o meteorologii, tak že u Němců nazván otcem meteorologie. D. stal se svého času pro Prusko a jiné státy německé tvůrcem nové soustavy pozorování meteorologických, která byla dovršena r. 1846 založením ústavu meteorologického, jehož ředitelem se D. stal r.. 1848. Již svou doktorskou dissertací r.. 1826  nastoupil dráhu meteorologickou; vycházeje od Hadleyovy theorie passátů, stanovil theorii všeobecné cirkulace atmosférické na základě proudu aequatoriálního a polárního, i vyslovil zákon o stáčení se větrů dle něho nazvaný. Theorie jeho, na jejíž odůvodnění uveřejnil řadu pojednání, byla delší dobu základem veškeré nauky meteorologické. Z meteorologických jeho prací zvláště cenná jsou vyšetřování o rozdělení teploty na povrchu zemském. Spisy:  (1835);  (1842);  (1845);  (1848);  (1853);  (1859);  (1859);  (1874); dále četná pojednání fysikální v Poggendorffových Annalech a ve Zprávách berlínské akademie. Z meteorologie:  (1837);  (1840—59, 6 dílů);  (1846—50);  (1848);  (1851);  (1852);  (1855);  (1859);  (1856—69, 3 díly);  (1861);  (1857);  (1851);  (1857—1860);  (1858—63);  (1868—72);  (1863);  (1857);  (1867). Pka.

2) D. , právník něm., syn před. (* 1833). Promovován r. 1855, byl úředníkem soudním, habilitoval se r. 1859 v Tubinkách, stal se r. 1863 professorem, r. 1865 povolán do Kielu, r. 1868 do Gottink. R. 1871 zvolen do říšského sněmu, r. 1873 stal se členem soudního dvoru pro věci církevní a r. 1875 povolán do panské sněmovny. Sepsal  (1855);  (1859); založil r. 1860 časopis „“. V knize  (7 sv.) pojednal o změnách v právu církevním za nové doby. Dále spracoval nová vydání (6., 7., 8.) Richtrova „“ (1865—67, 1871—74, 1877—82).

3) D. , historik něm., bratr před. (* 1844), převzal r. 1869 redakci časopisu „“, r. 1870 „“, od r. 1874 působil jako professor na universitě ve Vratislavi a od r. 1884—91 v Bonnu. Toho roku vzdal se professury a vedl nějaký
čas redakci vědecké přílohy k „“ v Mnichově a za nedlouho také redakci části politické. Vydal:  (Lipsko, 1873);  (t., 1881);  (Gotha, 1883);  (Bonn, 1888).