Sluncem a stínem/Zas sladká vesna
Zas sladká vesna širou zem
    oblékla v květiny
a já se ptal: Kde pro mne květ
    je ze všech jediný?

Šel cestou jsem i lučinou
    i k horám, v skalní sluj,
a mnohý květ jsem utrhnul,
    však nebyl to květ můj.

A ptal jsem se: Což neroste
    květ pro nikoho z nás?
A v prsou mých kdos odvětil,
    jak z mhavé dálky hlas:

Kdes na dalekých ostrovech,
    kde v říši snů a dum. —
Zde ještě nikdo nepřitisk
    jej ke smrtelným rtům!