Věrný hlas/Večer
Otvírám knihu jako dveře
vedoucí do kraje.
V světelných závějích vychází měsíc
ze starého románu.

V samotě očí zavřených
stříbrné kolo zhasíná.

Vzpomínko, památko malá,
jako větvička z Šumavy,
z tebe do ticha rostou
utonulé lesy.

Zapomenutá píseň lásky
z tmy hrobu prosvítá.
Písnička tichne, písnička ubývá
v měsíčnou tvář.

V samotě očí zavřených
často tě potkávám.