Moderní básníci francouzští/Večeře
Já nezapomněl jsem, sousedko naší villy,
ten tichý domek náš tak odlehlý a bílý,
ni jeho Pomonu a Venuši, jež v chudý
háj sotva sádrové své ukrývala údy,
ni slunce z večera, jež plným proudem teklo
a okny, po kterých se jeho světlo smeklo,
jak oko veliké v zvědavém nebi stálo,
na naše večeře tak dlouhé zřít se zdálo,
na prostý pokrm náš své svity rozlévajíc
a v prostých záclonách jen plátěných se tajíc.

Poezie

fr:« Je n’ai pas oublié, voisine de la ville »