Z české chaloupky/Naše dědina
Je ta naše dědina
útulný přec koutek,
jako teplé hnízdečko
ptáčat bez peroutek,
nikdo nechce odletět
z ní dál v cizí kraje,
v ní mu štěstí zpívá, hrá
luzné na šalmaje.

Je ta naše dědina
jenom samá chata,
ale komu kolébkou,
tomu drahá, svata.
V ní si blahé, zlaté sny
kmet i dítě stkává,
jest-li chvilku zapláče,
dlouho pak se smává.

Je ta naše dědina,
ač se prostě šatí,
stráží proti cizáctví,
chloubou české brati.
Oj ta naše dědina
hrdě tyčí hlavu,
v ní se rodí zdatný lid,
věrný předkův mravu!