Básně (Sládek)/Má matička
Po dalekém moři
táhnou plachty bílé,
provází je vítr z břehů
na daleké míle.

Pluje bílá loďka
černotmavým mořem,
jen se vy mi neutrapte,
má matičko, hořem.

Má matička doma
jak jen lehá, vstává,
div že sobě nevypláče
oči do krvava.

Má matička stará
pláče jenom z ticha,
ale i přes dálné moře
srdce ji doslýchá.

Slyš, matičko, vítr
někdy plachty strhne,
a to tvoje naříkání
srdce mi utrhne.