Sonety (Shakespeare, překlad Sládek)/129
Tracením ducha v moři hanebnosti
je chlípnost v činu; než se uloká,
jest křivopřísežná a plna ukrutnosti,
vražedná, surová a divoká.
Když zkojena, tou ukojí se chvílí,
nad rozum ždána, nenáviděna
pak nad rozum jak vnadidlo, jež mýlí;
jen mžik, pak uštve v muka šílená.
Šílená v ždání, v požívání též,
ždajíc i trávíc hltavě svůj plen,
slast v okoušení, pak bolestná lež,
dřív blaha vidinou, pak prázdný sen —
    to vše ví svět, však nikdo nevystříhá
    se nebe, pod nímž toto peklo číhá.