A porta inferi/Meditace
Ten obraz nyní duše moje sní,
— on tíhou svojí do ní zarývá se —!
Je léto — noc je — chvíle půlnoční.
Zem’ leží ticha v tmavé svojí kráse.

Obrysy temné vidět nyní jen.
Co netopýr tu přelet’ lehce, tiše.
— Ten ještě jímá duši moji sen:
Ty slyšíš, kterak zvolna země dýše.

A všechno skryto v městech vzdálených.
Ti jedni spí, ti druzí v krčmách pijí.
A frivolní zní do ulice smích…
Eh, celkem jedno. Všichni dobře žijí.

Zem’ dýchá zvolna… Všechno temné je.
A zoufalec se na vše rozpomene!
Hle, lehl sobě znaven v koleje.
A vlak se blíží, — oči rozpálené!