Ohnice/První noc
Jatka, rci: broskve, chceš-li sdělit
ten nebezpečný sen,
jejž možno neurčitě přelít
a býti probuzen

bez procitnutí, oko za rým
a zub, zub za pocit,
slovníkem květin, moudře starým,
neb umí moudře krýt.

A přece, když se kolem plazí
a pod zdí slyší rány ty,
když jemným stehem model zkázy,
pád letně rozvitý,

přiléhá také k němu v loži
vydaném spánku jen,
jejž nelze složit v ruce boží
a býti zarmoucen, —

broskve, rci: jatka, do tmy říká
a hledá o překot
osamělého zpovědníka
své zřícení, svůj hrot.

Proudí krev jeho opuštěná
jak bílé rohy hor.
A dívka, lehce zahalena,
uniká za obzor.

21. VII. 1940.