Portréty chirurgů/Sklifosovskij
Jak slunce živodárný jas s hor leje,
a píseň chvály jemu tvorstvo zpívá,
tak světlem hlava Tvá se přiodívá,
a slunce vrháš vědy ve krůpěje.

Jak orel k týnům v závratnou výš spěje
a pod nohama tisíce hvězd mívá,
tak na výšinách vědy duch Tvůj dlívá,
a větrů na perutích Rusí věje.

Svým umem dotknul’s hor se, skály pusté,
a věda oděla se v květy husté,
jež vydechují vůni plnou něhy.

A orlím zrakem měříš propast dále,
a zaháníš tmu a den nítíš stále,
bys připlul s chirurgií v pevné břehy.