Kalendář Zlaté Prahy/1894/* * *
Je jakýs klavír duše básníka,
na kterém hraje Osud neznámý;
prst jeho se jen kláves dotýká
a z vnitřku hřmí to tonů vlnami.

Ach mládí, láska, krása, otčina
šum stromů… ach ty známé melodie…
a Osud je vždy znovu začíná
a vždycky v nové variace vije…

Na klavír můj si Osud sed’,
jak bez dozoru kýs kluk rozpustilý,
a potměšile celé víko zved’
a do kláves bít začal ze vší síly.

A každičký ten dlaní jeho ráz
vždy na tré kláves padá do týchž míst —
ó verše mé, já slyším dunět z vás
jen vztek, jen bolest a jen nenávist!

Poezie