Doma/Pomněnky
U rybníčka v koutku
v zádumčivém sítí
blankytovým očkem
pomněnečka svítí.

Očko jak to nebe,
jež se nad ním klene —
kdož se na to kvítko
v světě rozpomene?…

Což těch kvítků sirých
mnoho v světě vzkvítá,
že je lidská hlava
nikdy nespočítá!

Tatíčka a matku
mají nad hvězdami,
opuštěny bloudí
na tom světě samy.

Sotva hlavu skloní
někde ve přístěnku —
sirotka když vidím,
myslím na pomněnku.