Výbor z Květů zla/Duše vína
Kdys večer v láhvicích tak pěla duše vína:
„Slyš, tobě, člověče, jak z mého vězení,
kde sklo mne závistné a třpytná pečeť spíná,
zní světla plný zpěv, zní píseň sbratření!

Já umím ocenit, vím, co to stojí potu,
co práce na vrších, kde praží slunce svit,
můj život zploditi, mne lákat ku životu;
leč nechci nevděčným ni zlomyslným být.

Neb divé veselí, cit rozkoše mě jímá,
když padnu po práci do hrdel ztýraných,
ve hrudi člověka se teple, sladce dřímá,
tam lepší pro mne hrob než v sklepích mrazivých.

Zda slyšíš naději v mých ňadrech vířit prudce?
Zda písní nedělních ty slyšíš ozvěny?
Ty, lokty na stole a vykasané ruce,
mne budeš velebit a budeš blažený;

Ve zraku ženy tvé zas požár vášně vznítím
a sílu do svalův a barvu v obličej
dám tvému synkovi, by athletou byl žitím,
mu budu olejem, jenž sílit bude jej.

Já padnu v duši tvou jak živná ambrosie,
již věčný Rozsevač ti vrhnul v objetí,
a z naší lásky, věř, se zrodí poesie,
jež, vzácná květina, vstříc k Bohu zaletí!“

de:Die Seele des Weines
en:The Soul of Wine
fr:Les Fleurs du mal/1861/L’Âme du vin