Věrný hlas/Vánoční balada
V plamenech se děti krčí.
Oheň svojí
oranžovou voji
do tmy trčí.

Nejstarší z nich, to je syn,
jako táta horká hlava.
A na zdi se pohoupává
sladký, modrý pušky stín.

Nejstarší z nich, to je Jenda,
dostal jméno po tátovi.
Píše, píše prstem psaní,
co v tom psaní, nikdo neví.

Stojí na něm adresa:

Vítr, vítr psaní nese,
přepadli ho vlci v lese.

A to psaní nedonese.