Heinův passionál/Nebudiž naň vzpomínáno!
„Nebudiž naň vzpomínáno!“
Od staré mám Wolfky slova
kletby této, již má mysl
věrně v upomínce chová.

Jméno z paměti mít lidí
vyškrtnuto, vymazáno —
prokletí toť nejhroznější:
nebudiž naň vzpomínáno!

Srdce, srdce mé, jen vychrl,
čím jsi týráno, čím štváno,
jeho nejmenuj však nikdy —
jeho nebuď vzpomínáno!

Jeho nebuď vzpomínáno
ani v knize, ani v písni —
Pse ty černý, v hrobě černém,
shnij mou kletbou, zpuchři plísní!

Ba, ni v poslední den soudu,
až se čísti budou jména
těl, jež dostavit se mají,
z hrobů byvše probuzena,

až se mrtví řadit budou,
jedni onde, druzí tuto,
každého jak pozve anděl —
jeho nebuď vzpomenuto!

Poezie