O vnitropolitické situaci
Politická situace je – bohudíky – zase neujasněná. To nás utvrzuje v blahém vědomí, že se od rozpuštění parlamentu v Rakousku nic kromobyčejného nepřihodilo a že půjde všecko dál, jako to chodilo dříve.

Jednotný český klub se již ustavil. Nebyli ovšem do něho přijati všichni čeští poslanci, kteří se přihlásili, ba neví se ani, bude-li všem udělena politická amnestie. Zvláště v kruzích národní strany svobodomyslné projevuje se prý veliká nechuť proti kozáctví samostatných kandidatur a sklon k rázným represaliím.

Tato věc by mohla míti velmi smutné následky pro budoucnost, poněvadž se tím státní občané olupuji o pasivní volební právo, které celkem vzato je užitečnější pro dotyčného občana nežli právo aktivni.

Chci uvésti pouze jediný příklad, který bohdá všem oči otevře. Na Vinohradech kandidovala „strana mírného pokroku v mezích zákona“, domáhající se znovuzavedení otroctví, postátnění domovníků a jiných hluboko zasahujících reforem, spisovatele a bývalého redaktora „Světa zvířat“ pana Jaroslava Haška, který obdržel vskutku šestnáct hlasů.

Předpokládajíce, že při nadšené agitaci stoupenců „strany mírného pokroku v mezích zákona“ počet hlasů v příštích volbách se zdesateronásobní a že rakouský parlament bude ještě několikráte v dohledné době rozpuštěn, nemůžeme býti na pochybách, že za několik let kandidát „strany mírného pokroku v mezích zákona“ vstoupí do parlamentu. Bude na místě, aby pouze proto, poněvadž dohoda národních stran opomenula nabídnouti „straně mírného pokroku v mezích zákona“ patřičný počet mandátů, tento inteligentní politický pracovník byl vháněn v náruč Němcům a vládě?

Vláda shání většinu a oplakává pád vídeňských křesťanských sociálů. Tihleti Vídeňáci, jací jsou to neskromní lidé a jaké přemrštěné požadavky staví na osoby svých kandidátů! Nežádají ovšem od nich nějaké zázraky, ale aspoň vtip. A všechny ty representativní osobnosti, které člověk nachází za každým patníkem a které se hodí tak pěkně za ministry a předsedy sněmovny, imponují jim velice málo. To byla taky jedna z nejvážnějších příčin žalostného konce křesťansko-sociálních státníků Weiskirchnera a Pattaie.

Nebožtík Lueger, s kterým sláva jeho strany poklesla do hrobu, měl vtip, ba měl ho mnoho. Kromě toho byl krásný člověk, měl pěknou výřečnost a byl svobodný mládenec, což mu získávalo všechna srdce krásného pohlaví.

Bylo to v době, kdy Wolf táhl ještě se Schönererem za jeden provaz. Tehdy Wolf v jedné své sněmovní řečí pravil k Luegrovi, v politickém sice smyslu, ale narážeje při tom na nepatrnou tělesnou vadu vídeňského purkmistra, že šilhá jedním okem v pravo a druhým v levo. Ješitný Lueger na to odpověděl způsobem, který byl příznačným pro všechny jeho řeči: „Nejsem sice belvederský Apollo, ale co se tělesné krásy týče, mohu se směle měřiti se všemi pány z všeněmeckého tábora.“ A celá sněmovna a všechny galerie dívaly se škodolibě na skupinu lidiček, kteří ve svém velikášství pokládali Němce za výkvět lidstva a sebe za výkvět germánstva, na otylého Schönerera, chromého Wolfa a hrbatého Eisenkolba. Bylo to v dobách, kdy Všeněmci každé mísení s inferiornímí Čechy označovali jako kazení německé rasy.

Dnes nalézá Vídeňák v sociálních demokratech muže podle svého vkusu. Schuhmeier, mluvící dokonce vídeňským dialektem, byl již ode dávna jeho miláčkem. Je jasno, že vedle svých mazaných vídeňských soudruhů cítili se „naši“, jejichž jedinou kvalifikací je dlouholeté příslušenství ke straně, nepříjemným způsobem zastíněni a vynasnažili se udělat se pro sebe.

Jakou většinu sežene baron Gautsch? Německo-nacionální svaz v ní ovšem býti musí, neboť jak jinak by byla možna v Rakousku práce pro pruského krále? Taky Poláci v ní budou, už ze solidarity se svými soukmenovci v německé říši. Dají se Slovinci zlákati lacinými vládními sliby? Jakou působivost bude míti představa ministerských fraků na české poselstvo?

Sociální demokraté pravděpodobně do vládní většiny nevstoupí. Baron Gautsch není dosud organizován, a jak všichni víme, podporují soudruzi jenom ty, kteří platí daň strany.