Slávy dcera/Zpěv I. Sála/11
Tři mne věci, když je spatřím, k smíchu
 s hněvem spojenému nutkají:
 prvá, neznám jak jí říkají,
 zvíře jest, jenž hlavu nosí v břichu;

Pak jsou kovy, které křídel pýchu
 k letu vzavše s nebe padají,
 a květ, v němž se oči kochají,
 ostře smrdí přiložený k čichu:

Ale hněv se blíží k zuřivosti,
 vida lidi, kterým nebije
 ani k hříchu srdce ani k ctnosti;

To jsou, v kterých duše hnije živá,
 hnusné bez balsamu mumie:
 nebo kdo chce žíti, ať se kývá.