Ohlas písní ruských/Opuštěná
Letí oblaka přes lesy pusté
a luzní snové přes hlavy lidské,
ach, sledu za sebou nenechávají! –

Jak pod javorem, požloutlým stromem,
čistá se prejští na dol studánka;
a dívčina sem mladá přichází,
v kovaná vědra vody nabírá,
vody nabírala, pod javorem sedla,
bílé ruce klesly, hlavu přiklonila,
sama ona k svému srdéčku toužila:
„Samotna neroste v poli kalina,
a samotna bydlí v lidech dívčina;
není příbuzného, ni bratra, ni sestry,
otce a matičku země zasypala,
a milého druha vojna odjala,
vojna odjala a krajina dálná.“

Nestaví děvče na oudolíčku
z drahých kaménků knížecí zámky;
a ona staví na oudolíčku
z drobných myšlének jen dvě chaloupky:
v jedné matička s otcem přebývá,
a v druhou ona s milým přibývá.
vedlé chaloupek pěkná zahrádka,
dosti v ní kvítků nejedné barvy,
a ve chaloupce nejedné radosti.

Podzimní vítr po dolině táhne,
on milé chaloupky i sad odvívá,
v dívčinino srdce smutek zavívá.