Ottův slovník naučný/Děvice
Děvice: 1) D., , , něm. , , ssutiny hradu na nejvyšším (severním) vrcholu (550 m) Palavských hor sev. Mikulova. Na menším vrcholu (jižním) jsou zbořeniny hradu . Nad Mikulovem pak samým pne se výšina , památná svými rozsáhlými a snadno přístupnými jeskyněmi. Hrad D. byl ve XIII. věku zeměpanským; uvádíť se v listinách r. 1220 purkrabí děvický , z prvních zakladatelů proslulého rodu Pernšteinského na Moravě. R. 1222 již se vyskytuje něm. jméno D-ic . Začátkem XIV. věku vyskytá se purkrabí Hynek z Dubé, roku pak 1334 udělil král Jan Lucemburský hrad D. v léno . Hrad býval pro svou strategickou důležitost (proti Rakušanům) ode dávna vždy dobře opevněn a vyzbrojen, ale r. 1643 Švédy dobyt, načež byv zanedbán rozpadl se v ssutiny. Vck.

2) D., , , něm. , ves ve Slezsku, hejt. Krňov, okr. Osoblaha, fara Pitarne; 47 d., 357 n. obyv. (1880), škola, pošta a nadační statek řádu maltánského. D. připomínají se již v XIII. st. s hradem, v l. 1591—93 znova zřízeným, kdy D. dostaly se Hynkovi z Vrbna, který je přenechal Janu Sedlnickému z Choltic. Za Ferdinanda II. byly zabaveny, dostaly se později řádu něm. rytířů a r. 1768 řádu johannitů.