Ottův slovník naučný/Louňovice
Louňovice: 1) L. , městečko nad Blanicí, hejtm. Benešov, okr. Vlašim; 112 d., 789 ob. č. (1890), far. kostel Nanebevzetí P. Marie ze XVII. stol., 4tř. šk., pš., pozoruhodná sýpka pro svou výstavnost a několik výročních trhů. Deskový statek (930,63 ha) se zámkem, dvorem a pivovarem jest majetkem arcibiskupství pražského. Opodál ovčín Březina, dvůr Olešná a Podlouňovický mlýn. Na Mal. Blaníku zbytky bývalé kaple sv. Maří Magd., při níž bývala poustevna. Na blízku vypíná se  (v. t.). Kol. r. 1149 vystavěl zde kněz Jindřich, řeholník a lékař, muž učený, bezpochyby z Porýní, klášter, do něhož uvedl praemonstratky z kláštera donewaldského (arcibisk. rýnské). Časem získal klášter značnějšího jmění, vystavěl v klášteře kostel sv. Maří a před branou klášterní kostel sv. Václava na místě kostela nynějšího, jenž spravován kanovníky kláštera želivského, kteří sem dosazovali opaty. R. 1420 dobyli Táborité kláštera a vypálili jej. Král Sigmund zastavil klášterství louňovické Janovi z Chotěnic. Později opanovala celé klášterství obec táborská, jíž r. 1547 zabráno a prodáno Janovi z Pernšteina, jenž je po roce prodal Krištofovi Skuherskému ze Skuhrova. Po smrti jeho dědil L. s vesnicemi a pusté klášterství syn Oldřich a vystavěl tu tvrz.  Po vymření rodu tohoto po meči držela L. Ludmila Magd., provd. za Karla Adama z Říčan. Tento dědil po manžel. smrti L., jež odkázal po své smrti (†1672) arcibiskupství pražskému. Zaniklá fara (1623) obnovena od Říčanských r. 1669. Kdy L. na městečko povýšeny a erbem nadány, neznámo. Erb měst. (obr. č.2616.): v modrém štítě spatřuje se u zpodu zelený důl, z něhož vyrostl strom lípa; před ni kráčí medvěd; v pravo v rohu štítek rodu Skuhrovských, červený, se stříbrným pruhem příčným. L. jsou rodiště hudeb. skladatele Jana D. Zelenky. (Srv. A. Sedláček, Paměti kláštera v L-cích, »Výroč. zpráva vyššího reál. gymnasia v Táboře na r. 1891«.) — 2) L., ves t., hejtm. Čes. Brod, okr. a pš. Kostelec nad Čer. L., fara Mukařov; 32 d., 229 ob. č. (1890).

Louňovice