Růže stolistá/XXXI
Po dnech rozkoše, má drahá,
 Jakou mně jsi štědřila,
Jest milá mi jindy Praha
 Pusta, chladna nemilá.

Mé podobno není bdění
 Smrti ani životu;
V bouři srdce trá mé snění,
 Trá i městském ve hřmotu.

A mocí-li Milka zlého
Duše někdy z hlubokého
 Omraku se vzchycuje,
 Hned k svým rájům putuje