Patery knihy plodů básnických/Píseň rozsévače
Všehomíra Hospodáři,
se Své velké štědré dlaně
házíš v širé nebes pláně
zlatá zrna hvězdnych září.

A to požehnané dílo
konáš zjevně, nepokrytě,
aby i to prachu dítě
práci ctít se naučilo.

Ty jsi pán, my čeleď Tvoje,
jež o skývu chleba chudou
na té zemi s každou hrudou
vésti musí kruté boje.

A ten člověk s potem v skráni
strádá zde, o zdar se leká,
a v své bídě vezdy čeká
jenom na Tvé smilování.

A když sám on stár již, zralý
pro Tvé humno, ostří něžné
Tvého žence — smrti — sežne
hlavu jeho v pokoj stálý.

Dej, ať srdcem vždy jsme praví,
jak to těžké, čisté zrní,
jehož krásu neposkvrní
žádné viny koukol tmavý.

(V Lumíru, 1883.)

Poezie