Ottův slovník naučný/Adjudikace
Adjudikace (lat. adiudicatio), , výrok soudcův, přisuzující jakousi věc nebo právo. Výrok taký buď formalisuje právo již existující soudním uznáním aneb dává teprve právu vzniknouti (výrok deklarativní neb konstitutivní). Pouze v případě druhém jest a. způsobem nabývacím, což se naskýtá hlavně ve sporech dílčích (dle římského práva: spory o rozdělení věci společné, dědictví několika osobám připadlého a určení sporných mezí). Tu rozhoduje soudce, komu z účastníků, věci nebo práva se domáhajících, jejichž oprávnění nepochybně zjištěno jest tak, že pouze o způsob rozdělení spor se točí, náležeti má předmět rozepře, buď celý nebo některá jeho čásť, a stanoví, jaká práva má podílník, jemuž se ohledně předmětu zvláštní výhody dostalo, zříditi spoluoprávněným. (Sr. §§. 841.–9. ob. obč. zák. rak.) Zvláštní druhy jsou: přiklepnutí při soudních dražbách; pak některé případy odevzdání věci neb práva v řízení exekučním. Kr.

Právo v Ottově slovníku naučném