Ottův slovník naučný/Aasen
Aasen [ózn]  (*1813), norský filolog, zvláště zasloužilý o výzkum řeči lidu norského a památný svými pokusy utvořiti z rozličných jejích dialektů nový spisovný jazyk (t. zv. landsmaal), ve kterém se pokusil sám skládati díla literární (zpěvohrou Ervingen, Christ. 1855, a sbírkou básní Symra, 3. vyd. 1875) a po něm několik mladých spisovatelů, maalstraever zvaných. — Původně bylo hnutí k nahrazení dánského spisovného jazyka jazykem novým uvítáno vřele, na př. od Muncha, ale později účastenství ochablo, Munch se ruchu tohoto zřekl, ze znamenitějších básníků jen Björnson nějaký čas k němu lnul, ale pak se přidal ke straně mírných reformátorů, kteří jen doplňují spisovnou dánskonorštinu vhodnými výrazy z mluvy lidu. — Spor není ukončen; A. a jeho druhové (Vinje, Janson a j.) pracují ve svém směru; jejich vítězství však by značilo velkou ztrátu literatury norské, která si získala v dosavadním svém rouše tolikerého uznání cizích národů. Střediskem národní norské školy jest spolek »« zal. r. 1868 a určený ku vydávání knih v novém spisovném jazyce. A. byl původně také botanikem a sbírání rostlin a seznání rozličných jejich jmen přimělo jej ke studiu nářečí norských, původně svého domácího söndmörského a pak s podporou společnosti nauk všech nářečí. V těchto dílech vyznamenává se důkladnou znalostí ostatních germánských jazyků a filologickým bystrohledem. A. jest samoukem; po smrti svého otce konal 1826—1831 práci rolnickou, pak se stal učitelem na svém rodném ostrově Söndmöru, až v domě kněze Thoresena se přiučil latině a odhodlal se ke studiím. Od r. 1850 požívá státního platu, několikráte zvýšeného. Sepsal Det norske folkesprogs grammatik (mluvnice prostonárodní řeči norské, 2. vyd. 1864); Ordbog over det nor ke folkesprog (slovník, 2. vyd. 1873); Norske ordsprog (přísloví, 2. vyd. 1881); Norske plantenavne (jména rostlin 1860); Norsk navnebog (jména 1870).

Lidé v Ottově slovníku naučném