Ottův slovník naučný/Pěchota
Pěchota (rus. , , franc. a něm. , ital. , angl. ), čásť vojska, která na vojně slouží pěšky a tvořívala vždy a ve všech vojscích s malými jen a krátkými výjimkami a posud tvoří velikou většinu a hlavní základ branné moci. Za dávných věků p. ozbrojena kopími, oštěpy, luky nebo praky a krátkými meči, později kušemi a po vynálezu střelného prachu částečně puškami s počátku hrubými, těžkými hákovnicemi, kdežto první člen čili řada podržela kopí až do XVI. stol. Ke konci XVII. stol. nasazovány k puškám bodáky. Nyní ve vojscích vzdělaných p. vesměs nosí pušky značné jakosti a přesnosti s bodáky. Pěchota pokud byla ozbrojena kopími, chránila se částečně brněním, jež však, nemohouc odolati kulkám, střelám s nárazem čím dál tím prudčím, úplně puštěno již dávno. Nejdávnější p. sešikovala se do značné hloubky, ve falanxi až do 16 řad za sebou, časem bylo těchto méně a méně, v XVIII. stol. již jen tři, až v c. k vojště r. 1861 byly ustanoveny toliko členy čili pořadí dvě. Dřívější roztřídění p-y na řadovou čili , hlavně granátníky, která působila větším dílem v šicích hustě sevřených hustou palbou nebo hromadným útokem, a na , hlavně myslivce, pro harcování a různoboj, zrušeno, poněvadž p. celá přiměřeným výcvikem přizpůsobena všem obdobím a podobám boje, za to však p. se rozlišuje co do tříd branných na , součást to vojska ,  z nejmladších ročníků branců, na , do níž náležejí ročníky pozdější, a na , již tvoří občané většinou od 40. roku věku výše. P. šikuje se v  o 70–180 m., v  o 4–6 setninách, v  o 2–5 praporech, v  o 2–3 plucích, v  o 2–3 brigádách a v  o 2–3 divisích. Pěchota vojska c. a k. má 102 pluky, 4 pluky císař. myslivců tyrolských, 32 prapory myslivců polních, 4 pluky bosen.-herceg.; p. zeměbrany záp. pol. soustátí 36 pluků a 3 pluky tyrolských střelců zemských, p. zeměbrany v zemích koruny Uherské 28 pluků. Ve vojště c. k. tvořila do r. 1850 a 1872 pozoruhodnou čásť p-ty p. . Srv. , str. 759, 760. P.  čili , frc. , angl. , je zvláštní vynález Angličanů ve válce proti Boerům r. 1899–1902, ale málo se osvědčuje, majíc býti p-tou a jízdou zároveň, není pořádně ani tou ani onou. Myšlenku k té odrůdě mohl Britům poskytnouti asi způsob Napoleona I., jenž někdy jen pro získání času a zrychlení operací velel vojíny pěší pojímati na koně za vojíny jízdy, ale brzy od toho upustil, protože pěšáci bídným plahočením za sedlem jezdců a koně dvojitým břemenem byli ztrmáceni tak, že větším dílem ani jízda ani p. bez delšího odpočinku nebyla schopna činnosti. FM.

Pěchota