Jak se platí dluhy
Manželé Cihlářovi v Jemníkách prodali 53letému rolníku  tamže domek svůj, vymínivše si v něm doživotní přebývání. Z kupní ceny dluhoval jim Šmíd 1100 zl., kterých od něho manželé Cihlářovi nijak dobýti nemohli i dokročili na něj konečně žalobou a exekucí.

Dne 7. října 1886 ráno jel  do mlýna Šaškova v Jemníkách, kam si byl zavezl obilí k semletí a chtěl si odvézti mouku. Avšak mlynářka pověděla , že mu nemůže nic vydati, že jest obilí zabaveno pro pohledávku Cihlářových. Šmída pohněvala nepříjemná zpráva tato do té míry, že se rozkřikl:

„A to bych musil dělat nádennickou práci, když to takhle dopadá. Ale než bych to udělal, tak jich raději pět zastřelím a sám budu šestý…!“

Pak se odebral na pole, kdež se sešel s obecním starostou a prosil ho, aby mu pomohl nějak ke trošce mouky ze mlýna. Starosta ovšem odvětil, že to nemůže učinit. A tu odpověděl  zase: „Teď abych vzal děti na ramena a šel s nima žebrotou — ale dřív někdo padne!“

Po této výhrůžce šel jako pořádný otec a hospodář — do kořalny, utápěl tam zlosť svoji v patálii a stěžoval si na Cihlářovy, načež se ubíral domů.

Asi o deváté slyšela výminkářka , že volal: „Dnes jích musí  pojít!“

Cihlářová plna strachu zamkla dvéře, neboť tušila, že se výhrůžka týče jí a její manžela; zatarasila se ve světnici — a dobře učinila, za chvíli již bušil  na dvéře a křičel: Himl sakra k… dnes pojdeš, anebo tě hodím do vody…“

Pro tyto opětované, nebezpečné výhrůžky byl  žalován pro zločin veřejného násilí a dne 3. března 1887 odsouzen do žaláře na  neděle. Jeho obhájce však, pan dr. , podíl proti rozsudku tomu zmateční stížnost z důvodu, že nebyl zjištěn zlý úmysl Šmídův. U věci nařízeno nové líčení, kteréž včera provedeno a po obhajovací řeči dra. , což odůvodněno v rozsudku, že skutečně nebyl zjištěn zlý úmysl Šmídův.

Soudničky