Výbor z písní a ballad/Marie z hor
Vy břehy, chlumy, potoky
   pod Montgomerským hradem,
co květů zde u čistých vod, —
   jak les tu dýchá chladem!
Sem léto nejdřív zavítá,
   zde nejdél roste kvítí
a zde jsem na vždy s Marií
   se musel rozloučiti.

Jak byly břízy zeleny,
   a kvetl hloh v té době,
když jejich vonném ve stínu
   jsem přivinul ji k sobě.
Nad sebou peruť andělskou
   my cítili se chvíti,
neb drahou byla Marie
   mně jako svit a žití.

My objali se mnohokrát
   v tu bolně sladkou chvíli
a řekli si, že přijdem zas
   — a tak se rozloučili!
Neb zavál chladný smrti dech
   a záhy zmrazil kvítí
a nad Marií roste drn
   a v něm se rosa třpytí.

O zbledly rety růžové,
   jež líbal jsem tak vřele,
a zavřely se na veky
   ty oči, moje celé!
A srdce, kdys tak horoucí,
   teď v prachu musí tlíti,
však Marie má na věky
   v mých prsou bude žíti.

de:Die Hochlandrose
en:Highland Mary
fi:Ylämaan Meeri