Ottův slovník naučný/Čečenci
Čečenci, národ obývající na sev. svahu hlavního hřbetu kavkázského, téměř výhradně v nynější terské oblasti mimo nepatrný úlomek, který se usadil v okr. andijském v Dagestáně. Počet jejich páčí se na 143.000 duší. Sami nazývají se , , což se odvozuje od čeč. slova nach (národ), Kabardinci je jmenují , horalé slují . Ruský název vznikl od veliké vesnice  na břehu Arguně, nyní jiz zaniklé. Národ dělí se na četné větve. R. 1840 připojili se Č. k Šamylovi a později se počali stěhovati s hor do nížin; nyní mezi nimi založeno mnoho ruských dědin. Vzrůst Č-ců jest pravidelný; mužští oblékají se do čekmeně (svrchní šat) ze žlutého nebo temného sukna domácího výrobku, bešmetu (polokaftanu) neb archaluku různých barev, soukených kalhot, a obouvají čiriky (střevíce bez podešvů). Sváteční oděv liší se zlatými a stříbrnými prýmky domácí práce od všedních; hlavní však ozdobou jsou jim zbraně. Ženy mají téměř stejný šat jako Tatarky; hlavy zavazují dlouhým bílým šátkem, ale závojů nenosí. V nížinách mají Č. domky čisté a pro hosty upraveny zvláštní světnice. Předním jejich zaměstnáním jest chov dobytka, dále včelařství a rolnictví. Ženy obstarávají celou domácnost, tkají sukna, koberce, houně, šijí šaty a obuv. Vytýká se Č-cům, že jsou divocí, loupeživí, nedůvěřiví, mstiví, náchylní k zahálce, za to chválí se jejich statečnost, obětavost a pohostinství. Jsou muhammedáni a to sunité, kteréžto víře získáni teprve počátkem XVIII. stol. Dosud zachovaly se památky křesťanské na hoře Mat-Chochu a blíže vesnice Chejri. Ft.

Čečenci