Ottův slovník naučný/Phlegmasia
Phlegmasia (z řec.) nazýván byl dříve každý zánět spojený s horečkou, zvláště záněty útrob. Pak také užívalo se toho slova ve smysle dnešní  (v. t.). Posud se udrželo v lékařství jako ph. alba dolens (franc. oedème blanc douloureux); nemoc ta, na štěstí dosti řídká, záleží v otoku jedné, řidčeji obou dolních končetin, při němž je končetina silně zduřelá, následkem otoku bílá (nebo namodrale bílá), s koží napiatou a silně bolestivou. Pochod tento vyskytuje se nejčastěji u šestinedělek, může se však dostaviti také u sešlých nemocných podlouho trvající malarii, tyfu, u tuberkulosy a rakoviny. Podstatou jeho jest ucpání žil a míznic dolní končetiny záhatí (), Bývá to nejčastěji infekční pochod, který následkem nákazy vnitřních rodidel po porodu z vaziva pánevního přešel na podkožní a mezisvalové vazivo dolní končetiny, zvláště v sousedství velikých cev. Jindy však běží jen o phlegmonu dolní končetiny bez thrombosy. Otok je tvrdý jako prkno, běží-li však o pouhé ucpání žil bez phlegmony (viz níže), bude otok měkký, těstovitý. Při tom zduří silně i mízní žlázy v krajině tříselní. Za vhodného léčení (došlo-li k nahromadění hnisu na některých místech, zjedná se řezem odtok) může znenáhla otok opadnouti a končetina stane se opět upotřebitelnou, když pochod, trvající obyčejně několik neděl, byl proběhl. Ale může také dojíti k odumření celé končetiny nebo části. Jindy může se záhať odloučiti a oběhem krevním zaplavena býti na závažná místa (do útrob: plic) jako vmetek (embolus), což provázeno bývá smrtí nebo téžkými příznaky, jež také až později vésti mohou k smrti; protože vmetek obsahuje zárodky hnisání, nastává toto i v místech, kam byl zanesen. Také vysílením zajde nejedna nemocná, následkem dlouhého hnisání.

Ph. nemusí vzejíti jen z nákazy rodidly. Také na hrázce, hyždích, zevních ústrojích pohlavních může se nalézati brána, kudy vstupují zárodky infekce, jež přivodí záhať žil a tím ph. Pnrk.

Zdravotnictví v Ottově slovníku naučném