Poesie sociální/Šachta
Černá a hladová nestvůra
samotě v údolí stojí,
z tlamy jí při vzteklém supění
jiskry se ohnivé rojí.

Se všech stran míří k ní pěšinky,
chodcové stále se mění —
pěšinky krátké — přec daleké:
často z nich návratu není.

Černá a hladová nestvůra,
jako mor dech její letí,
vdovy kol ní lomí rukama
a pláčou vyhublé děti.

Poezie