Výbor z Květů zla II./Studna krve
Sním někdy, že má krev se řine po proudech
tak‚ jako ze studny, jež rytmický má vzdech.
Ba slyším její tok, šum její rozpoutaný,
však nelze nahmatat mi ani jedné rány.

Jde městem, kolbištěm jak proudí v zápasech,
a tvoří ostrovy též v dlažbě její spěch,
kol žízeň ztišuje, všem tvorům v různé strany,
a dává přírodě háv rudě malovaný.

Já vína opojná jsem často píti chtěl,
by na den uspala tu hrůzu, jež mne sžírá;
sluch vínem zjemní se, víc zornice je čirá!

Já v lásce hledal sen, kde vše bych zapomněl;
však lůžkem s jehlami se pro mne láska jeví,
kde mohou napájet se tyto kruté děvy!

fr:Les Fleurs du mal/1861/La Fontaine de sang