Ottův slovník naučný/Akkord
Akkord, franc. accord (z lat.), , ,  čili , .

1) A.,  () v hudbě povstává spojením tří neb více různých tónů; na př. c-e-g, c-e-g-h, c-e-g-h-d. Tvoří-li části a-u poměr tercový (jako nahoře), jest a. , není-li tomu tak, a. : na příklad e-g-c, h-d-f-g. Je-li a. složen výhradně z konsonujících (souzvučných, libozvučných) intervallů, nazýváme jej  (na př. velký a malý trojzvuk a jejich obraty), obsahuje-li jednu neb více dissonancí, sluje  (na př. septimový a nonový a. i s obraty).  a-em jmenujeme ten, jehož tóny náležejí jedné a téže stupnici; obsahuje-li tóny v tónině cizí, zove se  čili  a. Souzněním více melodických vedlejších tónů povstávají harmonie, jež  (též zdánlivé) a-y jmenujeme. A. , ,  jest ten, v němž buď  neb , buď  neb  tvoří podstatný intervall. Konečně jmenujeme takový a. , kterým děje se přechod z jedné tóniny do druhé. –ör–

2) A. V právu sluje tak , při níž se mzda platí dle práce vykonané, nikoli dle času, po který se práce konala. Viz .

3) A. . Viz .

Akkord