Immortelly/Mně teskno po tobě
Mně teskno po tobě
ó nejmilejší máti!
jak v poli na podzim
kdy skřivan v dál se tratí,
již bledé slunce zlatí;
a jako v zahradě,
kde řídne klenba révy
v níž pruh se oblohy
jak modrá stuha jeví,
a mračna jako hněvy.

Má spící rodičko!
v mé duši těžké hoře,
jež nerozruší noc,
ni den, ni ranní zoře,
ni nových citů moře;
má první byla slast
tak přenesmírně krátká,
teď pustý život můj
jak pobořená chatka,
jak v noci křižovatka. —