O statcích a pracích nehmotných/2
Neníť to vlastně práce sama, již sluší nazývati užitečnou, jinak by užitečnost s prací samou se ukončila, neboť práce sama tráví se při hotoveni výrobků a jen ve výsledku jejím trvá užitek. Musí se pozorovati rozdíl mezi prací a jejím výsledkem, jakž je nejprve vytknul Storch a ještě lépe po něm Dunoyer. Práce je užitkotvorná — výrobek je užitečný. Všecka zaměstnání, nechť jich působí na věci nebo na člověka a ducha jeho, konají práci. Práce sama pomíjí v běhu vykonávání svého. Ale práce jak hmotní tak duševní tvoří užitečnost, kteráž zůstane a se sbírá i nahromaďuje, zároveň s činností — buď na věcech nebo při lidech. Hodina učení, již dává profesor žáku svému, se ztráví, jako práce, již si dává hrnčíř k vyrobení své nádoby — ale vzdělání, jež tím způsobem žák obdržel, zůstává na duchu jeho tak nezrušítelně jako forma, kterou hrnčíř vtisknul dílu svému. Jako řemeslník nástroji a fabrikant mašinami na vyrobené hmoty, tak učenec neb učitel pracují slovem nebo písmem na osvícení ducha našeho, umělec malbou, zpěvem, hudbou, básnictvím vzdělává krasochuť neb oblibu naši — to jest cit a úsudek pro krásu. Písmo nebo slova, kterýmiž onen pracuje, nejsou vlastně výrobkem jeho — ony jsou jen nástrojem, rovněž jako zvuk a hlas, to jest pohnuté vlny vzduchové, nejsou výrobkem hudebníka, nýbrž jen prostředkem, kterýmž cit a myšlénka umělcova k nám přechází. Výtvor práce jeho je vlastně vzdělanost, krasochuť jako výsledek práce lékařovy je zdraví; výtvor mistrů v šermírství, tělocviku, plavectví a t. d. je obratnost, síla, neohroženosť; vytrvalost; výtvor kněze nebo mravoučitele mravnost a zbožnost; výtvor právníka spravedlnost lidi neb aspoň šetrnost ku právu jiných; a konečně celé vlády a všech jich úředníků prací žádoucí výsledek jest neb má býti pořádnost lidí, jich úcta k zákonům a z toho plynoucí spokojenost a blaženost.