Nutnost politické přestavby státu
Bylo by zbytečné zastírati si, že jsme s celkovou svou politikou ztroskotali nadobro. Pohroma jde až na samé základy státu, takže nutno provésti úplnou přestavbu celé republiky. A tu zajisté je nejvýš na čase, abychom pátrali také po příčinách této pohromy, neboť při nastávající přestavbě státu nutno příčiny ty odstraniti. Příčin těch jest více a jednou z nich jest nezdravý náš politický život.

Podle § 2 ústavní listiny je stát náš demokratická republika. Demokracie politicky znamená možnost danou každému státnímu občanu uplatňovati se podle svých sil a schopností v životě veřejném a takto spolurozhodovati o věcech státních. Demokracie vychází tudíž od státního občana a vláda v demokracii je vláda souhrnu státních občanů, který nazýváme národem. Tak tomu mělo býti podle ducha a litery naší ústavy, ale tak tomu nebylo. Ve skutečnosti náš stát byl až dosud státem politických stran. Politické strany se vetřely mezi stát a státního občana; v důsledku smutně proslulých závazných kandidátních listin si státního občana podřídily. Nejcennější právo politické, svoboda volební, bylo státnímu občanu politickými stranami vzato: státní občan nemůže voliti podle svého nejlepšího vědomí a svědomí, nýbrž je povinen odevzdati jednu z tištěných kandidátních listin, kterou sestavily výkonné výbory politických stran a na kterých státní občan nic měniti nemůže. A poněvadž podle naší ústavy hlasovací lístek je jediný způsob, kterým státní občan může spolurozhodovati o věcech státnich a tento hlasovací lístek jemu dávají do ruky politické strany, znamená to, že právo spolurozhodovati ve věcech státních může státní občan vykonávati jen v rámci politických stran, čili jinými slovy řečeno, že toto právo přešlo od státního občana úplně na politické strany.

Takovýmto způsobem politické strany ovládly nejen veškeren život veřejný, nýbrž dokonce i stát. V Národním shromáždění rozhodovaly ve skutečnosti politické strany, neboť členové N. S. byli volebními reversy zavázáni svým stranám k naprosté poslušnosti; kdo neuposlechl rozkazu své politické strany, toho volební soud na zakročení strany zbavil mandátu. Rovněž kandidáty do vlády stavěly politické strany a ministerstva se rozdílela podle politického klíče. A poněvadž politickými stranami byli do vlády dosazováni skoro tíž lidé a jednotlivá ministerstva zůstávala, až na malé výjimky, državou jedné politické strany, směr celkové naší politiky zůstával stále týž přes to, že mezistátní život kolem nás prodělával dalekosáhlé změny.

Zkrátka: politické strany se staly jakýmsi státem ve státu a občan státní jakožto pomyslná částice svrchovaného národa zůstával zde naprosto stranou. Místo demokracie nastoupila oligarchie výkonných výborů politických stran.

Takovýto stav je napříště nemožný; s ním do našeho nového státního života prostě jíti nemůžeme. Vláda politických stran musí bezpodmínečně zmizeti, neboť jinak ozdravění našeho veřejného života není myslitelné. Tím ovšem nepravím, že musí zmizeti také politické strany. Naopak. Politické strany mohou zůstati. Existence politických stran je přece předpokladem demokratického zřízení státního: i k výkonu politických práv nutno se organisovati a politické strany jsou prostředkem, kterým se státní občané uplatňují v životě veřejném. Ale politické strany musí zůstati jen tímto prostředkem, nikdy se nesmějí státi samy sobě účelem, jak tomu bylo až dosud. Naše občanstvo jest bohudík tak politicky vyspělé, že nepotřebuje nijakého patronátu politických stran.

Po stránce právní věc není nikterak těžká. Je k tomu třeba: zrušiti závazné kandidátní listiny a prohlásiti poslanecké volební reversy za právně neplatné. To může učiniti, poněvadž nejde o změnu ústavy, Stálý výbor N. S. a jsem přesvědčen, že by Stálý výbor za to sklidil vřelý dík ohromné většiny našeho občanstva.

Zrušit závazné kandidátní listiny a odstranit poslanecké volební reversy, jest nutný požadavek dnešní doby. Tím státní občané i poslanci svobodně jimi volení, budou zbaveni nezdravé kurately politických stran. Pilířem státu nemohou nikdy býti politické strany, nýbrž jsou a zůstanou vždy jen státní občané sami.

Dr. Bohumil Baxa.