Vlastenský slovník historický/Věnná města
Věnná města mají původ svůj záhy v XIV. století. Po smrti krále Václava II. r. 1305 vdově jeho , jinak , jíž byl manžel její ustanovil za věno vdovské 20.000 hřiven stříbra, postoupeno bylo no pojištění té sumy město  nad Labem, kteréž ona za sídlo sobě vyvolila. Vdavši se podruhé za Rudolfa Rakouského, který po zavraždění Václava III. r. 1306 na království České byl vyvolen, ovdověla opět již následujícího roku. Poslední vůlí odkázal Rudolf své vdově druhých 20.000 hřiven stříbra, místo peněz ale dána jsou Alžbětě k užívání mimo Hradec ještě města , ,  a , k nimž dále připojeny  nad Labem,  a . Ta města stala se takto královskými v-nými m-ty, k nimž nejposléze r. 1568 i  byl připojen. Hradec, nejstarší a nejpřednější z nich, zůstal sídlem Alžbětiným. Tak jako Dvůr po ní jméno  Dvůr obdržel, nazván i Hradec odtud Hradec  a zůstával po vždy hlavou  V-ných. Královna vdova, uvázavši se v držení měst sobě vykázaných, jala se téměř neobmezenou moc nad nimi vykonávati, tak že vůbec  byla nazývána. V nastalé na to válce mezi císařem Albrechtem a Jindřichem Korutanským přijala na svá města Albrechtovy „švábské“ posádky, které odtud velikou škodu zemi činily. Roku 1319 postoupila Alžběta města svá králi Janovi za náhradu na statcích a penězích, a zemřela 1335. Král Jan kromě Hradce všecka ostatní v. m. rozzastavil, která teprv od r. 1333 synem jeho Karlem ponenáhlu byla vyplácena. Když pak tento sám dostal se ku panování, ustanovil r. 1363 Králové Hradec, Jaroměř, Chrudim, Poličku a Mělník za pravé a stalé budoucí věno králové České; město Králové Dvůr a Trutnov připojena byla ku předešlým teprv r. 1392. Karlem vytčen i právní poměr v-ných  ku králové co majetnici a této opět ku králi co pánu svému. Královna hned po korunování svém uvázala se nad v-nými  ve všechna práva, která králům náležela nad městy královskými, a měla svého zvláštního podkomořího; králi co pánu svému byla královna zavázaná ku poslušenství a pomoci proti nepřátelům země, začež on královnu vdovu při jejich právech hájiti byl povinen. Na to Karel vytčená města odevzdal čtvrté manželce své  Pomořanské, která po smrti manžela svého vyvolila Hradec za stálé sídlo své, kdež r. 1393 zemřela. Od té doby  stala v. m. pod komorou královskou, až r. 1400 Žofii Bavorské, druhé manželce krále Václava IV., po jejím korunování připadla. V jejím držení zůstala až do vypuknutí rozbrojů husitských, v nichž v. m., přidrževše se vesměs strany husitské, osud ostatních královských měst za doby té sdílela. Sigmund po svém dosednutí no trůn obnovil starý řád v-ných , a odevzdal je r. 1437 manželce své  Cilské, která s krátkou přetržkou zůstala v jich držení až do své smrti r. 1451, vyvolivši sobě za stalé sídlo Mělník. Od té doby opět stala v. m. pod komorou královskou až do r. 1458, v kterém král Jiří odevzdal je své manželce Johaně Rožmitálské, jenž zůstala v jich držení až do své smrti r. 1475, sídlíc též na Mělníce. Manželka Vladislavova, královna Anna, nebyvší v Čechách korunována, nevešla také v držení v-ných , která zůstala pod komorou královskou až do r. 1522, kteréhož roku v Praze korunováno  Rakouská, manželka krále Ludvíka, jíž v. m. odevzdána avšak bez Trutnova, jejž byl král Vladislav zastavil. Marie zůstala i co vdova v držení v-ných  až do r. 1531, kdež jich za slušnou náhradu postoupila svému bratru králi Ferdinandovi, který je odevzdal manželce své . Ta vyplativši Turnov držela je až do své smrti r. 1547. Téhož roku ještě stihla i v. m. táž pohroma, která té doby zasáhlo veškerý stav městský, že pro zpouru proti králi zbaven jest většiny svých statků a svobod. Po smrti Ferdinandově r. 1564, když po něm následoval syn jeho Maximilian, dostala se v držení v-ných  manželka tohoto , v němž zůstala i po smrti manželově až do úmrtí svého r. 1603. Ještě za jejího živobytí zastavil syn její císař Rudolf II. s jejím povolením Mělník, po její smrti pak hospodařil s v-nými  tak nešetrně, že  Tirolská, manželka i bratra nástupce jeho Matiáše, r. 1614 v držení jich se dostavši, větší část jich vyplatiti musila ze zástavy. Anna zemřela ještě před manželem svým r. 1618. Po bitvě Bělohorské dostala se v. m. manželce Ferdinanda II.,  Mantuanské, po jejíž smrti r. 1655 třetí manželka Ferdinanda III.,  Mantuanská, v držení jich následovala († 1686). Po ní následovaly v držení v-ných   Falcká, třetí manželka a od r. 1705 vdova Leopolda I. (1705—28), a  Brunšvická (1720—50), manželka a vdova císaře Karla VI.