Ottův slovník naučný/Berla (hůl)
Berla, dlouhá hůl pastýřská nebo poutnická, nahoře buď zahnutá nebo křížem, opěradlem opatřená. Berla stala se také odznakem hodnosti a důstojnosti světské a duchovní. —  1) B. v  slove vhodně upravená delší hůl, jíž se chromí nebo nemocní s nedostatečnou jistotou v dolních končetinách podpírají. Sestrojena jest buď velmi jednoduše nebo složitě. Konec hořejší, zasahující do podpaždí, opatřen jest příčkou obloukovitě vyhloubenou, obyčejně s měkkou podušticí. Níže nalézá se příčka druhá, již ruka nemocného objímá a na niž se nemocný opírá. Dolní konec vězí zpravidla v obalu z měkkého pružce, jenž brání sklouznutí na hladké půdě. –chl.

2) B. v  jest hůl s křížem neb oblouk, na kterém výr a výrovnice sedí, aby dravé ptactvo bylo přivábeno. Cht.

3) B. viz .

4) B.  (lat. baculus pastoralis, pedum, něm. Bischofstab, Hirtenstab), rovná, při hořejším konci ohnutá hůl, jest odznakem důstojnosti biskupské. Na východě již v dobách před Kr. dán králům a kněžím čestný název »pastýřů« za příčinou laskavé péče, s jakou nad blahem stádce svého bděli. Spasitel sám nazývá se pastýřem, a v církvi křesťanské ustálil se název ten k označení biskupův a kněží hned v dobách apoštolských. Kdy b. odznakem úřadu biskupského se stala, s jistotou určiti nelze. První zmínku o b-le činí sv. Isidor, arcibiskup sevillský († 636). Podobá se, že s počátku, kde biskup obyčejně býval muž stářím pokročilý, užíval b-ly jako nutné podpory při chůzi (tak na př. doposud při 50letém jubileu kněžském podává se jubilárovi ozdobná hůl či b., o kterouž se opíraje do chrámu kráčí); bývala tudíž zhotovována b. ze dřeva obecného. Později teprv užíváno k tomu vzácných kovů, stříbra, zlata i drahokamů. (Vyobr. č. 541. představuje b-lu kněžen abatyší u sv. Jiří, nyní Terezianského ústavu na hradě Pražském z r. 1303; podrobný popis Památky archaeol. II. str. 89.) Papež nemá b-ly. Za důvod uvádí se starobylé podání, dle něhož prý sv. Petr svoji b-lu na památku daroval sv. Maternovi neb Eucheriovi, prvnímu biskupu trevirskému; avšak jiní mnohem správněji udávají mystický důvod, že b. jsouc nahoře zahnutá, značí podřízenost biskupů pod římského papeže; z té příčiny papež nikomu podřízen nejsa užívá za odznak své moci vysokého kříže, trojí příčkou opatřeného (pedum rectum). Počínaje XII. a XIII. stol. papežové propůjčovali začasté kapitolám kollegiátním i kathedrálním výsadu, že buď všickni členové sboru neb aspoň hodnostáři (dignitáři) užívati mohli b-ly biskupské; totéž právo také opatům dáno. Obyčejně spojeno jest právo užívání b-ly s právem nositi na hlavě infuli čili mitru biskupskou. Bvý. 

Berla