Milá sedmi loupežníků/IV
MILÁ SEDMI LOUPEŽNÍKŮ ZPÍVÁ:

Jsem jako svěží polní květ
u cesty, kde jde lidí mnoho.
Jsem pro všecky a pro nikoho.
Je škoda mojich mladých let.

A z rána padá krůpěj rosy
a v poledne je slunce žár.
Svěžímu květu nese zmar,
kdo utrhne a s sebou nosí.

Když zří mne jezdec, s koně skočí.
Chce v dálku snad mne vzíti, bloud?
Ne, já se nedám utrhnout.
Chci ještě vábit jiné oči.