Výbor z Květů zla II./Tančící had
Jak rád mám, drahá lenošící,
      když lze uvidět,
že jako hvězda kmitající
      prosvítá tvá pleť!

Tam na hluboké tvojí kštici,
      ostře voňavé —
jež tůň je vonná, těkající —
      modře hnědavé,

tak jako koráb, jejžto budí
      větru ranní šum,
mou duši snivou cosi pudí
      k dálným obzorům.

Tvé zraky, jež nic neprozradí,
      žal, ni veselí,
jsou chladné skvosty, v nichž se řadí
      zlato s ocelí.

Kdo vidí tebe kráčet v spádu,
      krásko lenivá,
tě rovná tančícímu hadu,
      hůl když zakývá.

Pod netečnosti tvojí tíží
      dětské hlavy zvon
se měkce houpe ti a níží,
      jako mladý slon.

A tělo tvé se kloní, dlouží,
      jako štíhlá loď,
jež kymácí se a jež hrouží
      rahna v spoustu vod.

Jak proud, jenž rozvodní se v tání
      ledů dunících,
když úst tvých vlna dme se, sklání,
      v kraji zubů tvých,

mním, ret že české víno pije,
      hořké, vítězné,
to nebe tekuté, jež sije
      hvězdy v srdce mé!

fr:Les Fleurs du mal/1861/Le Serpent qui danse
hu:A táncoló kigyó