Rýmovaná kronika česká tak řečeného Dalimila/XL
Kněz Ołdřich, rozpomanuv na smrť bratra svého,
a poznav łesť Kochana nevěrného,
vecě j'mu: „Ty's mě zbavił bratrcě mého,
jáz tě zbaviu života tvého.“
Vyřězav j'mu jazyk, káza j'mu oči vyłúpili
a z živa káza třěva vyvłáčiti.
Vršovici to vidiechu,
i přimłuviti se nesmiechu.
Kochan, když około sochy chodieše
az sebe třěva točieše,
na svój rod počě túžiti,
a liudem takto młuviti:
„Neufaj i jeden do roda velikého,
ani do smysła hłubokého.
Kněz v svej zemi ponenahłu všě uchodí,
má mne złob s právem dochodí.
Mniech ztepa všě kniežata,
pro to mi dána dóstojná otpłata.“