Ottův slovník naučný/Niněra
Niněra (onomat.), kobylka, kobylí hlava (ital. , franc. , něm. ), prastarý nástroj hudební, jenž pořídku udržel se až do dob nejnovějších, ale největší oblibě těšil se ve stol. X.—XII., kdy rozšířen byl obecně asi tak, jako nyní klavír. Ozvučná skříň n-ry, tvarem svým nelišící se od nástrojů smyčcových, přepjata jest několika strunami, z nichž jedna (nebo dvě stejně zladěné) zkracuje se klaviaturou, dvě (nebo dva stejně zladěné páry) volně leží a tvoří jako u dud kvintu v basu. Melodie hrála se na klávesnici. Ve chvění přiváděly se struny kolem pryskyřicí natřeným, jež otácelo se klikou. N. nazývána nejprve  a měla dle popisu Gerbertova klávesnici o jedné oktávě; ve století XVIII. vyskytuje se rozšířena až na dvě oktávy s chromatickými půltóny. Od XII. až do XV. stol. nazývána byla ,  (), načež, když upadla v nemilost a zapomenutí, přikládán jí ve Francii název , jímž prve označován smyčcový nástroj z třídy violové (v. ). Virdung (1511), jenž n-ru nazývá lyra, neuznal ji ani za hodnu popisu a Praetorius (1618) mluví o ní opovržlivě. Ve stol. XVIII. však n. zároveň s musettou těšila se tak veliké oblibě, zvláště ve Francii, že na ni koncertovali virtuosové Laroze, Janot, Baton a stavbě její oddávali se nástrojáři Baton, Louvet, Delaunay v Paříži, Lambert v Nancy a Barge v Toulouse a skládány pro ni sonáty a duetta i školy na ni sepsány (Bonin a Corrette). Potom n. klesla na nástroj tříd žebravých a dobou nejnovější vytlačena byla z oběhu kolovrátkem; v Čechách hráli na ni v I. polov. XIX. stol. jen kočovní komedianti. ♭