Drobné verše/Slavík
Vůkol všecko spí:
jediný jen ptáček,
líbezný zpěváček,
ve křovině bdí.
Bdí a zpívá;
ze hrdélka lije
jemné melodie.

Chvíli odpočívá,
a pak pláče, naříká,
a zas měkkou notu
mění do štěhotu,
až radostným plesem
píseň jeho proniká
křovinou i lesem.

Jako z kůru klášterníků
ohlas jemu v podálí
odpovídá od skály.
„Zpěvný, lesní poustevníku,
tluč jen ve svém loubí, tluč;
ale také mne nauč
ke cti Boží v noci májové
prozpěvovat žalmy takové!“