Portréty chirurgů/Ambroise Paré
I nedostupná skála v dumách dřímá,
když orla nemá svého, ptactva krále,
jenž celuje ji věčně spáry svýma
a hrdým zrakem stráž jí dává stále.

Tak velký duch Tvůj chirurgii jímá,
jež rovnala se kdysi spící skále,
až zaskvěla se zásluhami Tvýma,
jež přinesl Jsi mocném ve zápale.

Tak vzala na se roucho důstojnosti,
zač zprvu trpěla Tvá božská duše,
když Paříž chovala se k Tobě hluše.

I válečné Své drahé zkušenosti
jí vrh’ Jsi darem do chudého klínu,
by zaplesala v stínu baldachýnu.