Pána Bohuslava Hasištejnského z Lobkovic listy/XXVIII. Témuž
Po neoučinném rozmlouvání s P. Janem z Šellenberku, nejvyšším kancléřem království českého, předzvídá, že Šlechtova péče o jeho povýšení marna bude. Dán 24. Června (R. 1504?).

(L. O. p. 77.)

Na minulém sněmu v Praze rozmlouval jsem s Pánem Tvým o několika osobních věcech soukromě. Laskavě mě přijal, a jako vždy jindy ke mně ochotně se měl. Očekával jsem, že sám se zmíní, o čems mi psal; než nedotknul se toho ani slovem. Já dále nedoléhal; toliko na druhý den mimo jiné jsem prohodil (a sice na Balbovo ústní se prohlášení, že Ty tomu chceš), kterak jsem ze psaní Tvých vyrozuměl, co se opět k mému zvelebení strojí; a že jsem pak Tobě odepsal, abys ve všem jeho radou a vedením se spravoval; a posléze jsem se ptal, zdali ten list můj viděl? — Pravil, že ho sice neviděl, ale o čemsi takovém že slyšel; pak ani slova více, jakoby oněměl. Balbus mi sice domlouval, abych mu ty věci obšírněji rozložil, a o jeho pomoc a ochranu žádal: než nemožno mi spustiti se svého předešlého smejšlení a jednání. Kam se to všecko uchýlí, nevím; tuším ale, že vynasnažení Tvé zase do větru bude: leš myslíš-li že se věc ta podaří, měhoděk pokračuj a počínej sobě, jak se ode Tvé přátelské mysli nadíti dá; předzvídáš-li ale jiného skončení, upusť raději, prosím, než abych proto do hub lidských přijíti měl. To se rozumí nejen o stolici Vratislavské, ale také o službě u dvora. Zdráv buď.