Poesie sociální/Píseň pro mou dcerku
Hejsa, malá,
na mé šíji jako na koníku
  kolem stolu
  takhle spolu,
to juž nejde bez povyku.
Ať se mračí naše máma,
to jen, že chce jezdit sama,
  hejsa, malá,
abys něco neprospala,
pojedeme do světa.

  Hejsa, dítě,
nepojedem tiše, nepojedem skrytě,
  v plném jasu
  chceme krásu
  nespoutané jízdy.
Skoků my se nelekáme,
hory, doly, vody známe,
  hopla, hejsa,
  vzhůru hlavy,
  bez obavy
pojedeme do boje.

﻿ Hejsa, dcerko,
  zlí jsou lidé,
zlí jsou křesťané i židé,
k tomu ještě hloupí.
Přes hlavy jim pojedeme,
bojovně jim zahoukneme
v duše, v těla skleslá
veselá svá hesla.
  Hejsa, dcerko,
červené si dáme perko
  za klobouček zelený!

(Z Kalendáře revolucionářů 1903.)

Poezie