Sepsání války peloponnesské/102.
Když se tedy Lakedaimoňanům válka proti
těm, kteří v Ithomě byli, protahovala, zavolali si
spojence ku pomoci a mimo jiné i Atheňany, kteří se
i s vůdcem Kimonem dostavili v počtu nemalém. Povolali
pak je nejvíce za tou příčinou, že byli uznáni
za výtečníky v dobývání ohrazených mést; ale když
obléhání (místa) se jim prodloužilo, objevili se v té
věci nedostatečnými, jinak by byli to místo mocí dobyli.
Při tom tažení okázala se též poprvé zjevná
nevole mezi Lakedaimoňany a Atheňany. Neboť když
se to místo mocí vzíti nedávalo, pojal Lakedaimoňany
strach před odvážlivostí a novolibostí Atheňanů, jichž
ani sourodnými neuznávali, aby se, déle zůstanouce,
nedali svésti od těch, jižto v Ithomě sevřeni byli, a
nějaké novoty nezpůsobili; i propustili je jediny ze
spojenců, nezjevíce jim nižádného podezření, ale řkouce
toliko, že jich nepotřebují více. Atheňané pak poznali,
že za žádným příliš pěkným důvodem se neodbývají,
ale že oněm nějaké podezření napadlo. I považovali
to za urážku, i umyslili si, že nic takového od Lakedaimonů nestrpí.
Navrátivše se tedy, vzdali se ihned
společenství, dávno proti medskému králi uzavřeného,
a vstoupili ve smlouvu proti oněm s Argeiskými, jich
nepřáteli, a pak spolu obě obce ustanovily spolek
s Thessaly, stvrzený přísahou pod týmiž výminkami.