A porta inferi/Ta vášeň dohřměla
Ta vášeň dohřměla, ta touha povadla!
Jsou v pustém sále tom rozbita zrcadla…

Už těžko nyní říc’, kdo ruku na ně zved’!
Žár plál v nich mladých těl, lesk skvostných toalet!

A zmizel orchestr, jenž tóny bouřné hrál…
Vzal každý nástroj svůj a kráčel o dům dál.

Žert, smích ten dávno zmlk’, v tmách sténá nyní sál!
a v smutnou náhradu jen vítr v okna vál!

Kdy splanou lustry zas, v tón hudby, v šum a v chvat?
Kdy touha zahárá a vášní budu jat?!

Má duše pustý sál, neb touha povadla!
Květ leží pošlapán… Rozbita zrcadla!