Z notýsku českého Honzy z pohádky/(bez nadpisu)
Není snad ani jediného z laskavých čtenářů, komu by se v životě nebylo přihodilo něco podobného, jako se přihodilo mně před několika měsíci: napadne člověka pojednou z čista jasna něco, co by mohlo míti, kdyby se to zdařilo, příznivé následky bud pro něho aneb pro nějakou věc jemu drahou. Ovšem v případě opačném jest se obávati, že místo výhod hmotných se dostaví škoda, schodek, místo uspokojení po stránce mravné t. zv. kocovina, zklamání, místo radostí zármutek. Tu nezbude leč odvážiti se, v upomínce na naše: „Odvážnému štěstí přeje“, nebo „Komu se nelení, tomu se zelení“ a tak jsem to zkusil i já a ejhle zdařilo se!

Napsal jsem věrně dle svých upomínek knížečku, nadepsanou „Český Honza z pohádky aneb dělají vždy šaty člověka?“ a rozeslal jí buď o sobě aneb zároveň s výroční jubilejní zprávou Mensy akademické ve dvacátém roce její činnosti několika tisícům adresátů do světa. A skutečně, úspěch se dostavil a to značný: hodně přes 40.000 korun se takto dostalo do pokladny Mensy a věru bez tohoto značného příspěvku by se býval dostavil v našem hospodářství schodek velmi značný.

Úspěch tento mně dodal odvahy, abych zkusil své štěstí i tentokráte.

Poněvadž půjde o roztroušené drobnější kapitolky, budu je pokud možno označovati nadpisy, ve kterých bude shrnuta hlavní myšlenka. Ze se kolem tohoto jádra leckde seskupí i několik jiných věcí s nadpisem přímo nesouvisejících, vysvětluje se tím, že nechtěl jsem vypravování příliš drobiti.