Hřbitovní kvítí/32
V krásném vodojemu vlnky
obraz hvězdný houpají,
po trávníčku lehké nožky
každé noci stoupají.

„Doňo Anno, doňo krásná,
což ty vlny šeptají?
Zdaž se po manželi starém,
krásná doňo, neptají?“

„Kmetovi již třeba spánku,
aby mnohý dožil den, -
mladá jsem a nepokojný
mám já ještě v noci sen.

Bych mu nerušila spánek,
pudí mne to z lože ven,
a don Fernan, krásný, mladý,
ten má se mnou stejný sen.“