Bodláčí z Parnassu/Jen chvíli ještě!
Jen chvíli ještě! prosí malé děti,
když cítí, že hry skončena je doba.
V tom naše bída, že ten čas tak letí,
že život pták, jenž z dlaně věčna zobá.

Jen chvíli ještě! lkají milující,
když ruku v ruce, oko v oku spolu
zří závojem své touhy ku měsíci
a rozloučení chvíli cítí v bolu.

Jen chvíli ještě, ne hry ani lásky,
my voláme, jen malou chvíli žití!
když bílý vlas a na čele jsou vrásky
a srdce konec všeho, všeho cítí.

Proč chcem tu chvilku, čím je ona v časy?
My proklínali život v pouti zdejší,
co teď s tou chvilkou? Ach, cítíme asi,
že právě ta by byla nejkrásnější!