Poesie sociální/Dražba
Kravičku vedou ze chléva,
dvůr plný, sotva že stačí,
na prahu vdova omdlévá
a škytá v oněmlém pláči.

Dráb z drsných vyvolá plic:
»Pět zlatých poprvé, kdo dá víc?«

Na prahu zalká žaloba:
»Mé děti, robátka milá,
života naše zásoba,
váš chléb a jediná síla!« —

Dráb z drsných vyvolá plic:
»Pět zlatých podruhé, kdo dá víc?«

»Otce smrt náhlá zlomila,
pět dítek při holé dlani,
a já se v práci schromila,
kde vzít a doplatit k dani?« —

Dráb z drsných vyvolá plic:
»Šest zlatých poprvé, kdo dá víc!«

»Z telátka jsem ji chovala;
když jsme ji na pastvu vedli,
každou jsem krůpěj žehnala,
vždyť z mléka děti mé jedly!«

Dráb z drsných vyvolá plic:
»Šest zlatých poprvé, kdo dá víc?«

»Každou jsem zvedla travičku,
jíž mléko sladne a tuční,
děti s sedly k ohníčku
a byly na pastvě učni.«

Dráb z drsných vyvolá plic:
»Šest zlatých podruhé, kdo dá víc?«

»O hladu a přec bezpeční!
Groš za sýr ukápne v schránku —
byly to hody sváteční,
když zbylo na pomazánku.«

Dráb z drsných vyvolá plic:
»Šest zlatých podruhé, nikdo víc?«

»Hrozná to, děti, siroba!
Šest zlatých za moje muka!
Prázdna je naše zásoba —
tak srdce matčino puká!«

Dráb z drsných vyvolá plic:
»Šest zlatých po třetí, nikdo víc!«
Vítězslav Hálek, Pohádky z naší vesnice (1873). Spisy Hálkovy, pořádá Ferdinand Schulz. Díl I. Praha 1882. Nákl. Dr. Ed. Grégra.