Sepsání války peloponnesské/84.
„A za tu zdlouhavosť a váhavosť, co na nás
nejvíce kárají, nic se nestyďte. Neboť přenáhlením
byste snad tím později k konci dospěli, protože jste
se byli nepřipraveni činu chopili. Mimo to pak držíme
město veskrze i svobodné i veleslavné. I může ona
výtka právě poukazovati na rozumnou opatrnosť. Tím
zajisté jediní jsme, jižto ani v štěstí nehrdneme, a
nehodám méně nežli jiní se poddáváme. Kdo však
nás chválou k nebezpečným podnikům proti uznání
našemu pobízejí, těm se nedáme uchvátiti takovou
lichotou; kdoby pak nás výtkami pobádal, ani tomu,
ač uraženi jsouce, svésti se nedáme. I bojovnými
i opatrnými stáváme se řádnou kázní; bojovnými
jednak, poněvadž uctivosť z větší části na skromnosti
se zakládá, počestnosť pak k udatnosti vede; opatrnými
jinak se stáváme, poněvadž příliš prostě vychováni
býváme, abychom zákony pohrdali, a následkem
přísnosti příliš rozumně, nežli abychom jich
byli neposlušni; nejsouce pak zběhlí ve věcech zbytečných,
neumíme přípravy nepřátel slovy krásné
tupiti, aniž bychom je pak nápodobně bojem stíhali;
uznáváme též, že rozvahy sousedů s našimi na rovni
stojí, avšak možné případy osudu že řečí rozhodnouti
nelze. Vždy u nepřátel svých dobrou rozvahu tušíce,
činem se proti nim chystáme, poněvadž se nesmí nižádná
naděje zakládati na možných jejich chybách,
nýbrž na pevném rozmyslu našem vlastním. I nesmí
se mysliti, že by člověk od člověka příliš se lišil,
ale že ten jest nejlepším, kdo se cvičí u věcech nejpotřebnějších.