Bodláčí z Parnassu/Staré drama
To začíná vždy v svitu luny
pod starou hruší na mezi,
kam doléhají z krčmy struny,
v nichž basy povyk vítězí.

Chlad s vůní táhne v snětích stromů,
vše plno snů a touhy jest,
a plný měsíc svítí k tomu
a plane do kolejí cest.

Sem v tichý koutek z tance vřavy
ji za hovoru odvádí,
sem sednou hlavu vedle hlavy
a nepomyslí na mládí.

A dnové jdou, a sama brzy
zde sedí v hoři jako duch,
ji bodá každý úsměv drzý,
ji pálí tichých šeptů ruch.

Jak stalo se to, neví ani,
a měsíc plá tak dojemně
i setře slzu hrubou dlaní
a uzlík sbírá se země.

A odchází, co v svitu luny
pod starou hruší na mezi,
sem doléhají z krčmy struny,
v nichž basy povyk vítězí.

Jak před rokem on z tance vřavy
si jiné děvče odvádí
a sednou hlavu vedle hlavy
a nepomyslí na mládí.

Chlad s vůní táhne snětí stromů,
vše plno snů a touhy jest,
a plný měsíc svítí k tomu
a plane do kolejí cest.

A zvšednělé to staré drama
jak vždy zas stejně počíná,
co silnicí jde ona sama
a zrádce svého proklíná.