Pána Bohuslava Hasištejnského z Lobkovic listy/VII. P. Viktorinovi Chrudimskému ze Všehrd
Vyjevuje smejšlení své o důstojenstvích vůbec, a zvlášť o jemu podávaném biskupství Olomuckém. Ex Bulsavia (?) 1492. V úterý po sv. Šimoně a Judě.

(E. A. 6.)

Dnes mi odevzdán byl od Tebe list. Dychtivě jsem jej četl, a vděčně poznal Tvou nezměněnou ke mně přízeň a lásku. Zvěděti žádáš mé nynější smejšlení; tedy poslyš. Když o věci té první zmínka učiněna, byl jsem v nejzazších světa končinách; i po svém do vlasti se navrácení choval jsem se tak, že jsem nedychtě po takovém důstojenství, jím také nepohrdal, a ke všemu tedy připraven očekával, jakkolivěk se věc ta skončí. Pokládají mi to sice za zlé skoro všickni přátelé moji: než já se nespouštím svého úmyslu, nechtěje oknem, anobrž dveřmi vejíti do ovčince Páně. I neukazuj mi na ty, kdož se o takové hodnosti po jakýchkoli cestách křivých-rovných ucházejí: buďtež oni kdokolivěk, mne však nepřivedou, abych je sobě za vzor a příklad svého jednání obral, žádaje býti raději dobrým a zachovalým, nežli možným a ctěným. Tomu-li v skutku tak, snadno poznáš, nejsa, tuším, povahy mé docela nepovědom. Ostatně padni co padni v Olomouci, povinován budu vždy jak mnohým Pánům moravským, tak zvláště P.&nbsolCtiborovi, který, nebyv mi ničím zavázán ani se mnou spřízněn, nicméně pokud na něm bylo, přede všemi jinými mne k takové hodnosti povýšiti usiloval; ano tak velice jsem povděčen jemu, že každé příležitosti milerád se uchopím, kdebych mu ku prospěchu aneb ku poctivosti jeho něčím posloužiti mohl.

Psal bych více, ale posel Tvůj pospíchaje, ledva půl hodiny ku psaní mi propůjčil. Zdráv buď!