Ottův slovník naučný/Říšský sněm
Říšský sněm (něm. Reichstag, dán. rigsdag, švéd. riksdag, maď. országgyűlés), název zákonodárných sborů v někdejší říši Římsko-německé i v nynějším Německu, v Dánsku, ve Švédsku a v Uhrách. V Rakousku říká se  (v. t.). – Ř-ké s-y v říši Římsko-německé vznikly ze shromáždění duchovních i světských velmožů, jež se konala ve Francké říši dílem zároveň s březnovými a květnovými shromážděními vojska (campus Martiuc, c. Madius), dílem odděleně, a to k úradě o důležitých záležitostech říšských. Když Německo oddělilo se od říše Západofrancké, upravováno bylo sněmovní zřízení zlatou bullou,  volebními (v. t.) a Vestfálským mírem. Ř-kého s-u mohly se účastniti původně jen biskupové, říšští opati, vévodové a hrabata a jiní šlechtici i ministeriálové, jež pozval císař; později (poprvé r. 1255, pravidelně od Rudolfa Habsburského) dostavovali se i zástupci říšských měst. Od XV. stol. sestupovali se kurfiršti následkem svého výsadního postavení ve zvláštní sbor. Za jejich příkladem šli i ostatní stavové, a tak ř. s. skládal se ze tří sborů čili kollegií:  (Kurfürstenkollegium), v němž vedl direktorium (předsednictví) kurfiršt mohučský,  (Reichsfürstenkollegium), kde předsedali střídavě arcibiskup solnohradský a arcivévoda rakouský, a z  (Reichsstädtekollegium), v němž představenství náleželo tomu městu, kde ř. s. zasedal. Ve sboru kurfirštském jakož i v kollegiu říšských měst každý účastník sněmu měl hlas virilní. Naproti tomu ve sboru říšských knížat činil se rozdíl mezi knížaty (duchovními i světskými), z nichž každému náležel hlas virilní, a mezi praeláty, hrabaty a pány, kteří tvořili kurie vždy s jedním hlasem (votum curiatim). V XVII. stol. ujala se v kollegiu knížecím zásada, že mají v něm virilní hlas jen ti knížata, kteří se účastnili ř-kého s-u 1582, a z nových kníž. rodů jen ti, kteří dosáhli svolení knížat ostatních. Činěn tu pak rozdíl mezi starými a novými rody kníž. Zároveň ustanoveno, že hlasy (podle stavu z r. 1582) mají lpěti na území, tak že rozdělí-li se na knížetství, mají držitelé všech částí vykonávati dohromady jeden hlas. Po ustálení se hlasů měl sbor knížat 94 virilní hlasy, z nichž byly 33 duchovní a 61 světský. Říšští praeláti měli dva hlasy kuriátní, tvoříce  a  stolici praelátů. Hrabata a páni rozděleni byli původně rovněž na dvě stolice:  a ; r. 1640 přibyla  a r. 1653 . Celkem tedy bylo ve sboru říšských knížat 100 hlasů (94 virilní a 6 kuriátních). Sbor říšských měst dělil se na stolici  (14 měst) a  (37 měst). Každý ze sborů usnášel se zvláště. Obyčejně rozhodovala většina hlasů; teprve po míru Vestfálském žádáno ve věcech náboženských jakož i těch, jež se týkaly práv jednotlivých říšských stavů, souhlasu obou náboženských stran a zavedena t. zv.  (viz ). Usnesení prvého sboru bylo jakožto  sdělováno druhým sborům ke . Dosaženo-li souhlasu všech sborů, bylo usnesení jakožto  (říšské dobré zdání, Reichsgutachten) odevzdáno císaři ke schválení. Teprve po jeho ratifikaci nazývalo se sněmovní usnesení  (usnesení říšské, Reichsschluss, Reichskonklusum). Veškera usnesení jednoho sněmu pak slula  (v. t.). Po podepsání byla usnesení ř-kého s-u vyhlášena a sdělena říšským soudům k registrování a zachovávání. Co se týče kompetence, ř. s. byl příslušný ve všech říšských záležitostech zákonodárných, v příčině uzavírání mezinárodních smluv, ve věcech války a míru a vůbec ve všech věcech, jež nenáležely do oboru  (v. t.) císařských, která panovník mohl vykonávati sám. Od r. 1663 stal se ř. s. permanentním a zasedal stále v Řezně až do zrušení říše Římsko-německé na počátku XIX. stol. – Říšská sněmovní akta vydává histor. kommisse bav. akademie věd ve dvou řadách. Prvé řady (od. r. 1376) vyšlo dosud 12 sv. (v Mnichově, později v Gothě, 1867 a sl.), druhé řady (od r. 1519) 3 sv. (v Gothě, 1893 sl.).

Hesla v Ottově slovníku naučném