Výbor z Květů zla II./Sed non satiata
Ó, božstvo podivné, jak hnědé noci díl,
v němž muškátu je puch a havan promíchaný,
ty, kouzelníka plod, ty Fauste ze savany,
ty věštko z ebenu a dítě nočních chvil,

nad burgund, opium i kapské ocenil
bych rtů tvých elixír, v nichž Mílek rozpoutaný;
když k tobě vášní mých se berou karavany,
tvůj zrak je cisternou, z níž smutek můj vždy pil.

Kéž z černých očí tvých, těch jícnů duše tvojí
se, krutý démone! žár menší na mne rojí;
já nejsem Styx, bych moh’ tě objat devětkrát.

Ach, věru nemohu, Megéro rozmařilá,
chtě zlomit smělost tvou a na kraj samý hnát,
by ze mne v lůžku tvém snad Proserpina byla!

fr:Les Fleurs du mal/1861/Sed non satiata