Poesie francouzská nové doby/Staré sny
Jsou černé ostrovy, kol nichž jen bouře hvízdá,
jsou pusté ostrovy bez květu, beze stromu,
přes strmé stěny skal hřmí větru divá jízda,
dav ptáků nestane, by vystavěl zde hnízda,
kol nic než moře jen a moře s hukem hromu.

Mdlé slunce severu když v pustý kraj se sklání
ve chvíli odlivu na pustém skalisku,
zde stěžně uhlídá z dnů starých ztroskotání
ve zmatku ležící a vryté do písku,
a hřeby, kotvice, jež drtí času hlod
a lebky tři sta let již vyvržené z vod.

Jsou srdce ubohá ve světa smutné poušti
k dlouhému stárnutí bez lásky odsouzena;
jsou světu hádankou; jsou srdce uzavřená,
jež ocení jen bůh a když v ně zrak svůj spouští,
zří na dně jich jen smutné rozvaly,
jen zašlé naděje, jen sny, jež doplály.

Poezie

fr:Vieux Rêves