Vlastenský slovník historický/Prokov
Prokov, též ,  psán, 1) , sochař, narozen 1652 v Uhřích ve Spišské Sobotě, přišel za mládí do Prahy, kde až do své smrti, 28. pros. 1718, umění své provozoval, vytvořiv četná umělecká díla, z nichž jmenujeme: dřevěnou sochu sv. Jana Nepomuckého, která až do r. 1819 nacházela se v kapli Vunšvicovského (nyní obecního) domu na Koňském trhu, nyní pák stojí na hlavním oltáři na Skalce, a podle níž Norimberský kovolijec Herold ulil sochu téhož svatého, která r. 1683 byla postavena na Pražském mostě, kde dosavad stojí; pak sochy ss. Josefa, Barbory, Františka Borg. a bolestné Panny Marie na témž mostě. — 2)  P., syn před., narozen v Praze 1688, byl v umění žákem svého otce, kterého však předčil, a zemřel v Praze 1731. S Guiteinerem pracoval na skupení sv. Trojice na Vlaském náměstí a na jiném skupení sv. patronů na Hradčanech; sám zhotovil na Pražský most sochy ss. Jana z Mathy, Víta, Vincencia Ferr., Prokopa, Frant. Ser., Kajetana, Ignacia a Frant. Xav.; mimo to jsou od něho pomník hrab. Vratislava v kostele sv. Jakuba na Starém městě, socha sv. Filipa Neri v čele nových zámeckých schodů a karyatidy mouřenínů na paláci Morzinském v Ostruhové ulici.