Růže stolistá/LXXIX
Již ve vísce mezi bory 
svatvečer se odzvonil, 
a přes obrůžené hory 
letní den se překlonil. 

Jak zlatý štít bohatýra
luna plá ve blankytu:
Vlij, ó duše všehomíra,
lad i mého do citu!

Ztiš ty vlny v pláni hladkou, 
dej, by přítomnosť tvou sladkou 
srdce moje poznalo, 
v souzvuku tvém plesalo!