Zimní cesta/7. Na zmrzlém proudu.
Ty, jenž jsi bouřil kdysi
a údolím se hnal,
ni slůvka pro mě nemáš,
bys teď mi s Bohem dal.

Led hladce bílou korou
ti sevřel volnost rtu
a mrtvě zřím tě ležet,
hle, v pustém písku tu.

Já v příkrov tvůj tak lesklý
(mně kámen dal svůj hrot)
tvé jméno, již jsem rád měl
i dnů všech jméno vbod:

den lásky vzplání první
a loučení, ach, den,
a jména ta ať krášlí,
hle, prasklý kroužek ten.

A ty, ty moje srdce,
zda chápeš tento znak?
Zda pod tou chladnou korou
to proudí dravě tak?