Sluncem a stínem/Čtyři české znělky IV.
Kdy přijde ten, jenž čerstvou krev a šťávu
vlije v to mrtvé, omráčené tělo,
krev žití v srdce, které věky tlelo,
a přemýšlení zas v tu pustou hlavu?

    Kdy ten, jenž právo zas navrátí právu
a křivdě ve tvář pěst namíří smělo,
a naše hadry v kmentu změní bělo
a v cáry strhá pýchu zlatohlavu?

    Kdy přijde ten, jenž s hrobů svalí kámen
a v ruce blesk a v zraku božský plamen
jak archanděl těch mrtvých svolá voje?
Kdy přijde, v nás kdo vzkřísí v žití víru? —
a po boji svůj lid v ovčinec míru
zas uvede jak pastýř stádo svoje?