Moderní básníci francouzští/Purpur
Když básník zadumán jde sráznou stezkou žití
v plen dává zástupům, jež hněv neb radost vznítí,
všem stejně, slabým, zlým a dobrým, mohutným
své duše klid a jas, jak zlatý je spjal rým,
čím to, že jeho zjev se jiskří v očích všech,
že světla zářný proud je oblil v plamenech,
že v svatém nadšení i jeho vzplanou hadry
jak pancíř nádherný nad bohatýra ňadry?
To tím, na boku svém, jenž krvácí tak tiše
on jak vyhnaný král nach nese svojí říše.
Buď Goethem, Byronem, vítězem, mučenníkem,
ten plamen nezhasne, víc každým hárá mžikem
a věren po věky vždy vnukům ukazuje,
kdo bratrem orlů jest, kdo labutí druh sluje.
Ó noci zápasů a bídy, stínů, dumy,
to hrdé záření zášť vaše neutlumí,
jím soptí závistník, jím chví se žena v tuše,
vždyť zbarven tento nach jest krví jeho duše.

Poezie