Rýmovaná kronika česká tak řečeného Dalimila/XLIII
Pak kněz, chtě pomstiti děda svého,
jede na Mezku, knězě polského.
Mezka proti jemu mocně vynide,
a v tom boju Mezka snide.
Ot Čech až do Hłohova
nesłyšał by był polského słova;
neb všiu zemiu popełem postavi.
Bračislav v Hnězdně české stany zstavi.
Ottud pěti bratří těła vzěchu,
i svatého Radima ottud vzpodjechu.
Svatý Vojtěch neda sebe vzieti,
až musichu tři dni póst přijieti.
Sliuby veliké činiechu:
krčmy v svátek zapověděchu,
pravé manžełstvo sliúbichu,
pohřěb na poliu zatratichu,
robotné liudi zprostichu.
Ktož by to rušili, ti biskupem kleti běchu.
A když to rychle zděchu,
těło svatého Vojtěcha podjechu;
neb jím dřieve proto kleti biechu.
Toho sě otpověděvše, domóv jej vzěchu,
a všěcky jiné pobrachu svaté.
Tu vzěchu tři dsky psané, ovšem złaté,
jichž každá tři sta funtóv vážieše.
Mezi nimi złatý kříž bieše;
ten był kázał kněz Mezka učinti
z złata, jí sě mohł třikrát přěvážiti.
Z Polsky sto voz zvonóv vyvezú,
jiných klénotóv mnoho ottud přivezú.
To sě sta léta od narozenie syna božieho
po tisiúcu po třech dcětech osmého.