Sluncem a stínem/Láska
Na svahu stráně Láska spala
    a nad ní šípek odkvetal,
nad čelem růže máku plála
    a svlačec vlas jí propletal.

U srdce trsek zvonků měla,
    u nohou modré střevíčky,
k rtům rozevřeným sedla včela,
    pod víčky kvetly slzičky.

Květ šípku zvolna na ni splýval
    dřímotným větru šoumáním,
pták na keři si pozazpíval
    a náhle zmlk jak před spaním.

Vše bylo jako ve zakletí,
    tak tiché, spící, bez hnutí,
už nehnul vítr květnou snětí
    ni pták složenou perutí.

I nebeském se na blankytu
    plující oblak unavil
a stín, jenž padl ku pažitu,
    motýla v květu zastavil.

A od země až k nebes báni
    jen ševel bylo doslýchat
jak v dřímotě: Spí Žití paní
    a vše, co jest, s ní musí spát.