V zimním slunci/Janu Nerudovi
Zde silný pad' po těžkém boji mnohém. —
Stesk tichne, na brvách schne slza v trysknutí…
Ó vůdce, vůdce náš, to němé dává s Bohem
ti bojovníků řad, — jen v ruky stisknutí.

Nad prsa vychladlá svůj prapor kloní pluky,
z pod tvého řine krev, jak sníh se čelo stkví:
ty české barvy smrt ti nevyrvala z ruky,
jež tebe vedly v boj a kynou k vítězství.

Krev srdce za tvůj lid, sníh čela v boji žití,
ó vůdce, vůdce náš, jak ležíš tu tak tich,
»V před!« — bouřným pochodem tvé velké srdce bíti
tvých věrných slyší tém z těch prsou mohutných.

Až budou zástupy kol tvého táhnout rovu
a zazní v český luh to břeskem od polnic
a písní svobody řeč bude děl a kovu:
tvé srdce železné ji bude dunět vstříc.