Vlastenský slovník historický/Krnov
Krnov neb , něm. , okresní město v rakouském Slezsku, druhdy hlavní město knížectví po něm nazvaného, které povstalo, když po smrti  II.  († 8. pros. 1365) jeho čtyři synové Opavsko mezi sebe rozdělili. Nejstarší syn , který kromě otcovského dílu zdědil též po matce Ratiborsko, sídlil v K-ě a byl prvním . Při jeho potomstvu zůstalo knížectví toto až do roku 1474, kteréhož Uherský král Matiáš odňal K. Janovi III. pro jeho věrné se přidržení krále českého Vladislava. Po smrti Matiášově dostalo se knížectví Krnovské Barboře, sestře Jana III., jejíž druhý manžel  prodal Krnovsko r. 1524 . Syn tohoto  vedl se stavy krnovskými tuhý boj (1560—71) o násilné zavedení jazyka německého a zrušení domácího řádu, tvrdě, že každému knížeti přísluší právo, po vůli změniti zřízení zemské. Císař Maximilian II. rozhodl však proti němu. Po bezdětné smrti Jiřího Fridricha spadlo Krnovsko na  kurfiršta Braniborského, který je udělil synu svému , přívrženci Fridricha Falckého, kterémuž je Ferdinand II. odňav dal je r. 1622 rodu Liechtensteinskému. Rodem Braniborským zaváděny jsou do Krnovska cizí spůsoby a uvedeno učení luteránské, okolo roku 1609 pak i reformované; Liechtensteinové potlačili protestantismus mocí.