Ottův slovník naučný/Isomerie
Isomerie (z řec.) slove v nejširším smyslu vztah sloučenin chemických stejného složení empirického (stejný procentový obsah týchž prvků), ale vlastnosti různých. Sloučeniny ty slovou  čili prostě . Pokud toho jest příčinou, že množství atomů každého prvku sloučeniny jedné jest nnásobné množství atomů téhož prvku sloučeniny druhé, tedy molekulárná hmota nkrát tak veliká, mluvíme z pravidla o  (v. t.). S vyloučením těch případů jest i. vztah sloučenin stejných hmot molekulárních, ale vlastností různých, což vykládá chemie růzností ustrojení molekulárního, různou konstitucí či strukturou chemickou, budovanou na základě theorie valence prvků (viz ). I. může býti náhodnou, když se u sloučenin chemickou povahou různých shodují hmoty molekulární, na př. obyčejný alkohol CH3 . CH2 . OH a aether methylnatý CH3 . O . CH3, kterýž jest látka plynná, mají stejné složení C2H6O. Případy takové jsou rázu podřízenějšího, avšak důležity jsou shluky látek, které projevují i-ii a jsou dle určitého hlediska chemicky obdobné. Tu pak může míti i. příčinu dvojí. Buď jest její příčinou nestejnost radikálů (i. , někdy zvaná ), na př. estery empirického vzorce C4H8O2 jsou tři možné:

H . CO . OC3H7 mravenčan propylnatý, bod varu 82°;

CH3 . CO . OC2H5 octan éthylnatý, bod varu 77°;

C2H5 . CO . OCH3 propionan methylnatý, bod varu 80°.

Estery ty liší se po stránce fysikální body varu (rovněž hutnotou), po stránce chemické podstatně tím, že draslem se rozštěpují v součásti nestejné: pořadem v mravenčan, octan, propionan draselnatý a v alkoholy: propylnatý, éthylnatý a methylnatý. Anebo má i. příčinu svou v různé poloze některých prvků nebo skupin. Známe dva uhlovodíky empirického vzorce C4H10.

Podobného rázu jest i. v řadě sloučenin aromatických, kde rozhoduje vzájemná poloha skupin na jádru. Na př. známe tři dimethylbenzoly či xyloly vzorce C8H10 či C6H4(CH3)2, kde rozhoduje vzájemná poloha obou methylů (CH3) na šestiúhelníku značícím jádro benzolové. Buď sousedí oba methyly (poloha 1, 2, orthoxylol, bod varu 142°) nebo jsou odděleny jedním uhlíkem (poloha 1, 3, metaxylol, b. v. 139°) anebo dvěma uhlíky (poloha 1, 4, paraxylol, b. v. 138°). Srv. . Kdy nutno i-ii vykládati formulemi prostorovými, viz . Chemické vlastnosti isomerických sloučenin jsou v nejrůznějších vztazích dle povahy i. a povahy samotných skupin i-ii způsobujících. K nejzajímavějším zjevům chemické dynamiky patří vzájemná přeměna isomerů, zvláště děje-li se vlivem energie vnější v jediné pouze molekule. Tak záhřevem jde před se přesmyknutí

až do jisté hranice. Reakce jest zvratná. — Fysikální vlastnosti isomerických sloučenin jsou některé téměř shodné (ráz additivní), na př. lámavost a rozptyl světla, jiné se dle způsobu struktury liší (ráz konstitutivní), na př. elektrická vodivost kyselin isomerických. V celku však jsou rozdíly ve vlastnostech tím menší, čím vyšší jest molekulární hmota, čím tedy jsou rozdíly strukturové relativně méně význačné. Liší-li se látky isomerické význačně jen vlastnostmi fysikálními, mluvíme o i-ii fysikální, se zřetelem k pouhé formě krystalové o , obecně o  (v. t.). U prvků mluvíme z pravidla o  (v. t.). Prvé případy i. chemické studovali Wöhler a Liebig (1824), jméno i. zavedl Berzelius.
OŠc.

Isomerie