Ottův slovník naučný/Tradice
Tradice (lat. traditio), , zvl.  čili vypravování z dob dávno minulých, jež přechází s pokolení na pokolení cestou pouze ústní, nejsouc ustáleno písmem. V širším smysle možno zahrnouti v pojem t. vše, co nazýváme moderním slovem , t. j. nejen národní povésti a pohádky, písně a pořekadla, ale i zvyky, pověry a slavnosti, pomysly bájeslovné, ano i výtvory řemeslné a umělecké, jaké se jeví na stavbách a pod.

T. u židů viz .

T. v theologii křesť. jest učení Kristovo i apoštolův, které, nejsouc obsaženo v Písmě svatém, dochovává se pouze s pokolení na pokolení jako ústní slovo Boží. Podle toho, užívá-li se t. k odůvodnění dogmatu, historických fakt, obřadů nebo vykladu Písma, rozeznává se t. dogmatická, historická, rituální a hermeneutická. Církev kat. považuje t. vedle Písma sv. jako pramen svého učení a pronášejíc jakékoliv dogma čerpá důvody nejen z Písma, ale i z t. Reformátoři století XVI. nezamítali t. naprosto, odvolávajíce se vždy na t-ci prvních věků křesťanských, ale uznávali její platnost jenom potud, pokud obstojí před vědeckým historickým badáním. Naproti tomu církev katol. prohlásila na sněme Tridentském, že t. stoji na rovni s Písmem.

T.  viz .

Dějiny v Ottově slovníku naučném
Křesťanství v Ottově slovníku naučném