Ottův slovník naučný/Alard
Alard [alár] neb : 1) , theolog, básník a spisov. hudební, * r. 1602 v Crempe, † 1672 jako pastor v holšt. Brunnsbüttelu. Byl korunovaným cís. básníkem (1624), napsal několik histor. spisů (Nordalbingia seu Historia rerum praecipuarum in Nordalbingia ad a. 1653 gestarum, vydal Westphalen 1749 v »Monum. inedita rerum germ.«, I. sv.) a založil ve své otčině hudební společnost »Convivium musicum«; obíral se rád učenými studiemi o hudbě a napsal historicky důležité dílo De veterum musica, liber singularis (1636), v němž ukazuje na význam hudby v starověku, popisuje nástroje a jich druhy, a mezi jiným vytýká důležitost melodie, která prý jest nejlepším prostředkem k vypuzení ďábla, čímž, jakož i naprostou nepřízní k hudbě světské projevuje se duchovním proniknutým předsudky své doby.

2) A., , franc. lékař z Toulousu (* 1779 – † 1850), byl za válek franc. ranhojičem armády rýnské a po doktorátu (1803) působil od r. 1811 až do smrti při ústavu »čestné legie«. Vstoupil do lékařské akademie a redigoval její »Bulletin des sciences médicales«. Spisy jeho jsou: Dissertation inaugurale sur le catarrhe de l'orille (Paříž 1803), Histoire de l'Elephantiasis des Arabes (1806 a 1824) a Siège et nature des maladies (2 svaz. 1827).

3) A. , virtuos na housle a skladatel (* 8. bř. 1815 v Bayonně, † 22. ún. 1888 v Paříži). Absolvovav konservatoř pařížskou, kde houslím u Habenecka, komposici u Fétisa se učil, vystupoval v koncertech s neobyčejným úspěchem, tak že již r. 1843 po smrti Baillotově jmenován byl professorem houslí na konservatoři pařížské. R. 1850 obdržel řád čestné legie a r. 1858 stal se prvním solistou cís. kapely. A. byl nejen jedním z nejpřednějších houslistův a učitelův, ale i plodným skladatelem. Napsal pro svůj nástroj množství fantasií, duett a étud, koncert (op. 15.), kvartetto (op. 8.), jakož i výbornou školu houslovou, která zavedena na konservatoři pařížské a přeložena do četných jazykův. Dý.

Alard