Rýmovaná kronika česká tak řečeného Dalimila/LI
Když ciesař jede na krále uherského,
i poje s sobú krále českého.
Ciesař uherských obyčějóv nevědieše,
pro to s nimi u práci bieše.
Se ctiú by był z Uher nevyjeł,
by był s sobú krále českého nejměł.
Třikrát udeři na stany král uherský,
a tolikrát jej pobi král český;
dřieve, než Němci dospějiechu,
a'ž je Čechové potepiechu.
Do Hřěk krále uherského král český zapudi
i k tomu jej připudi,
že musi křest přijieti
a za znamenie kříž na ščít vzieti.
V tu dobu v Uhřiech krsta mnoho bieše,
ale král pravé viery nejmějieše.
Tehdy ciesař da zemi českej svobodenstvie
a u voleniu dobrovolenstvie.
Když by přirozeného knězě nejměli,
kohož by zvolili, toho by za knězě jměli.
Tehdy biskup do Říma jeti chtieše,
ale pro nepřiezň upřiemo jeti nesmějieše,
po uherskej zemi jedieše.
A když u Střěhomě bieše,
tu s tohoto světa snide,
a Kozma na biskupstvo vznide.