Poesie (Asnyk)/Nesmrtelní
Přes mlhy času, v propasť věků
nahlédne-li kdo, zří dálí
v změti plemen, v bouřném jeku
lidstva vln, jež dmou se, kalí,
nesmrtelných řad, jenž stálý
odolal všech časů vzteku.

V práchni země, v dějů hrobě
jasněskvoucí planou líce:
k mohyle jich letí v mdlobě
duše nových hrdin, sníce —
vyprosit chtí světla více
k zítřejší zas jitra době.

Na svícnu tam z trupů, kostí,
nezhlodáni plísní dravou,
ční, jak živi, do temnosti
nad vyznělou žití vřavou,
a tvář lidstva svojí slávou
osvětlují k budoucnosti.

Každý svého věku v schráně
jeho ráz a tužby svírá —
budoucnosť vzal ve své dlaně,
jitro nové rozprostírá,
a věk, který za ním zírá,
nesmrtné mu věnčí skráně!

Poezie