Ruch (almanach 1868)/Matce


I. 
Chtěl bych ti celé srdce dát,
však nejsi sama na světě; —
mám ještě jednu matičku,
chce též kus lásky dítěte.

A dobrá také, jako ty,
jenom že více trpěla! —
Ach, kdybys rány hluboké
té druhé matky viděla!

Ty řekla bysi: „Dítě mé,
té víc tvé lásky potřeba;
dej jí to celé srdce své,
mně drobečky jen ze chleba!“

Tak řekla bysi, matinko,
a vlasť, ta by ti žehnala,
že to, co tobě nejdražší,
jsi celé jí jen nechala! —

II. 
Ach bože, nemám nikoho,
jen tebe, matko stařičká!
Ty nejlíp cítíš, proč má líc
je utýraná, bledičká! —

Ty každé slze rozumíš,
ach, že jen slzy pro tě mám! —
Ty setřeš slzu, zašeptáš:
„Pojď, dítě, ať ti požehnám!“ —

Ach, požehnej mi, požehnej,
udělej křížky ve tváři,
a na rtech, v oku, v srdci smích,
pak půjdu směle k oltáři! —

A povím knězi: „Obětuj
můj život v žáru hranice
a za tu oběť poděkuj
se mojí drahé matičce!“ —

Poezie
Ruch