Sluncem a stínem/Zas květy pučí na stromech
Zas květy pučí na stromech
    a v sadu pějou ptáci
a v dáli v skalných průlomech
    zpěv kukačky se ztrácí.

Ó srdce, vzbuď se v důvěře,
    tys spalo čas tak dlouhý —
slyš, jaro klepá na dvéře
    a je tak plnou touhy.

Pln touhy je ten smavý hled,
    klín plný květné zdoby,
Jsem jaro! volá, nesu květ
    i na zapadlé hroby.

A viz, jak též na květech mých
    se rosná slza třpytí, —
a koho nedojal můj smích,
    ten není hoden žití!