Sepsání války peloponnesské/86.
„Té obšírné řeči Atheňanů nerozumím. Neboť
vychválivše se mnohými slovy, nikdež se nijak neospravedlnili,
že nečiní křivdy spojencům našim i
Peloponnesu. Avšak jestliže se za dávna proti Medům
statnými osvědčili, nyní pak se proti nám prokazují
špatnými, jsouť dvojnásobní pomsty hodni, že totiž
z dobrých špatnými se stali. My pak jsme i nyní tací,
jakými jsme byli tehdáž, a jsme-li moudří, nedopustíme
křivditi svým spojencům, aniž budeme prodlévati jich
pomstiti, ježto oni též bez ustání nátisky zakoušejí.
Mějtež si pak jiní sílu peněz i lodí i koňstva, my
máme statné spojence a ty nesmíme vydati Atheňanům,
aniž pak slušno slovy se hádati, když také oni
nejsou uráženi holými slovy, nýbrž pomstiti je musíme
rychle a vší silou. Nikdo nás nepoučuj, jak dlouho
se máme raditi, když jsme uraženi; spíše by měli se
dlouhý čas raditi oni, kteří křivdy páchati hodlají.
Nuže tedy hlasujte, Lakedaimoňané, pro válku, jak
to hodno jest Sparty; nedopouštějte, aby Atheňané
ještě mocnějšími byli, aniž pak zrazujme spojenců
svých, nýbrž s pomocí bohův povstaňme proti těm
zlopášníkům.“