Ottův slovník naučný/Algebraické znaky
Algebraické znaky jsou: 1) Písmena, kterých algebra užívá k označení veličin, s kterými početní výkony se provádějí; užívá se buď různých písmen malé abecedy a, b, c, ... aneb velké abecedy A, B, C, ..., aneb jediného písmene, kterémuž připojují se nahoře čárky a′, a″, a‴ ..., aneb dole číslice a1, a2 a3, ...; číslice 1, 2, 3, ... takto použité nazývají se  čili . K označení známých veličin užívá se obyčejně předních písmen abecedy, k označení neznámých veličin posledních písmen abecedy. – 2) Značky, kterými početní výkony a vzájemné vztahy veličin se vyznačují. Ke značkám uvedeným již v článku  dodáváme ještě tyto nejběžnější: Znaménko rovnosti =, na př. a = b, znaménka nerovnosti > a < na př. a > b, c < d, znaménko nekonečně velkého čísla , závorky různých tvarů ( ) neb [ ] neb { }, kterých se užívá k sevření mnohočlenného výrazu, má-li s tímto jakožto celkem jistý početní výkon proveden býti; shodnost dvou čísel a a b při modulu m píše se  (mod m); písmeny  užívá se k vyznačení součtu jisté řady veličin, na př. jest  aneb ; podobně užívá se písmene  k vyznačení součinu, na př. ; jednotka pomyslových veličin  značí se obyčejně písmenem i atd.

Znaménka + a – pro výkony sečítání a násobení vyskytují se poprvé ve  spisu o počtářství, tištěném r. 1459 v Lipsku. Znamení násobení × nalézáme poprvé u Oughtreda (1631). Znamének nerovnosti > a < užil nejprve  (1560–1621).  (1646–1716) první užíval k označení násobení tečky ., k označení dělení dvojtečky :. Značka pro oddvojmocňování vyvinula se z prvního písmene slova radix a nalézáme ji již u  (zemř. asi 1550) a  (1492 až 1559); označování odmocnin od třetí počínajíc pochází od  (1590–1634), který zavedl též užívání závorek. Znamení rovnosti = zavedl, pokud lze zjistiti,  (1500 až 1558), avšak ještě dlouho po něm užívalo se též dřívější značky , skratky to slova aequalis. Nynější označování mocnin pomocí mocnitelů zavedl  (1548–1620) ve spise z r. 1585. Řý.

Algebraické znaky