Moderní básníci francouzští/Ocún
Vzal člověk plod, jejž počasí mu dalo;
zem vysílená, kde díl jeho, ptá se.
Na vlhkých lukách ocún pozvedá se,
sta číšek se pro slzy října vzpjalo!

Mé mládi všecko dalo, co v něm plálo,
chce duše spát, kvil zní v mé písně hlase
a v brázdách srdce v bledé svojí kráse
sta jednotvárných, smutných květů vstalo.

Toť, upomínko! tvůj truchlivý květ
nám roste z ňader jako z půdy jed
v tom květu, který roven liljím niv.

Pryč odhoď jej, on ledný úsměv hostí!
Kdo lásku hledá v něm? — Květ minulosti,
mřeš jeho šťavou, slzami je živ.

Poezie