Ottův slovník naučný/Adrastos
Adrastos, lat. Adrastus: 1) Král argeiský, syn Talaův a Lysimašin, manžel Amfithein, otec Euméla, bojovníka před Trójou. Amfiaraem byv vypuzen z Arga utekl se k dědovi svému Polybovi do Sikyóna, kdež pojav dceru jeho za choť zdědil vládu po něm, i založil tu (dle Pindara) hry pythické. Později smířiv se s Amfiaraem, jemuž dal sestru svou Erifylu za choť, vlády v Argu znova se ujal. Kdysi dostalo se mu věštby, aby dcery své provdal za kance a lva. Když tedy Tydeus na útěku z Kalydóna a Polyneikés z Théb, hledající v cizině pomoci proti bratru svému Eteokleovi, onen s koží kančí na těle (anebo na štítě) svém, tento lví, došli k sídlu jeho, tu A. jim dal dcery své za manželky, Tydeovi Deipylu a Polyneikovi Argeiu, i připověděl oběma svou pomoc. A tak podniknuta nejprve – ač proti zřejmě vyslovené vůli bohů a přes důrazné výstrahy věštce Amfiaraa – pověstná výprava proti Thébám, jejížto vůdci mimo A-ta se jmenují: Polyneikés, Tydeus, Kapaneus, Hippomedón, Amfiaraos a Parthenopaios. Na pochodě svém zastavivše se v Nemeii, založili tu hry Nemeiské (viz ). Když pak dorazili k Thébám a Tydeův pokus o smírné narovnání se nezdařil, tu sedm vůdců argeiských položilo se táborem před sedmero bran thébských. Když však  (v. t.) za spásu Théb obětoval svůj život, tu poraženo vojsko argeiské. Eteoklés i Polyneikés v souboji na vzájem se usmrtili, a mimo A-ta, jejž rychlý oř jeho Areión zachránil, všichni argeiští vůdcové zahynuli: tak splnila se někdejší věštba Amfiaraova. I podařilo se výmluvnosti A-tově pohnouti Thébany k náležitému pochování reků padlých před Thébami. Po desíti letech A. syny padlých před Thébami bohatýrů (t. ř. epigony, v. t.) povzbudil k nové výpravě proti nepřátelskému městu; Thébané tentokráte poraženi, město dobyto i pobořeno, a Thersandros, syn Polyneikův, za krále dosazen. Sám A. však zemřel hořem nad smrtí syna svého Aigialea, jenž jediný z vůdců byl padl, na zpáteční cestě v Megaře. – A. vzýván v Megaře, Sikyóně a Argu, ano i na attickém Kolóně jako hérós, v Sikyóně oslavovány osudy jeho (πάδη) též chory tragickými, vlastními jinak toliko kultu boha Dionysa. Proto soudí Welcker (Griech. Götterlehre, I., 447, III., 38. nn. 259.), že kult krále A-ta původně byl kultem nějakého daimona A-ta, jenž by byl významem svým representantem jarobujné vegetace a tedy jakýmsi blížencem Dionysovým, a potvrzení zajímavé hypothése své shledává ve zprávě Hérodotově, že v Sikyóně kult A-tův vystřídán vskutku kdysi kultem Dionysovým. – 2) A., syn věštce Meropa, král v Adrasteii. Nedbaje věšteb otcových, súčastnil se války trojské na straně Trójanův a padl rukou Diomédovou tak jako bratr jeho Amfios. Dnl. - 3) A., syn krále frygického Gordia; A., poněvadž bratra svého bezděky usmrtil, uprchl k lydskému králi Kroisovi; zde však opět bezděky nešťastnou náhodou přítele svého Atya, nadějného syna ochránce a hostitele svého, krále Kroisa, na lovu usmrtil, načež sebe sama na mohyle Atyově života zbavil. (Srov.Hérodotovy dějiny I, 35 násl.) red. – 4) A. z Afrodisiady (v Karii), filosof řec. v lI. stol. po Kr., přívrženec školy peripatetické. Význam jeho záleží hlavně v důkladných studiích mathematických a astronomických. V celkovém svém názoru světovém vycházel od principův Aristotelem stanovených. O celém světě soudil, že jest od dokonalé bytosti boží co nejlépe zařízen, o zemi pak, že má pohyb kruhový dlíc ve středu všehomíra a podrobena jsouc vlivům, jež vzájemné styky živlů jednotlivých vyvozují, jakož i působení planet, které různými pohyby ke změně v přírodě pozemské přispívají. Avšak hvězdy samy v sobě dostatečnou a samostatnou mají příčinu bytí svého a nejsou stvořeny snad za účelem malicherných dějů pozemských (srov. Martin, Theon Smyrnaeus str. 119.). Názory své astronomické vyložil hlavně v kommentáři k Platonovu Timaiu (srvn. Hiller Rheinisch. Mus. N. F. XXVI, 582). Nejvíce pak působil na , jenž názory své astronomické z největší části čerpal ze zmíněného jeho kommentáře, jak v nové době dokazoval Martin (vydání Theona Smyrenského spisu Astronomika str. 74.). Mathematického rázu byly tři knihy jeho o harmonii a musice.Ostatní literární činnost jeho záležela dle svědectví Simpliciova hlavně v důkladném vykládání některých spisův Aristotelových, zejména Kategorií a Ethiky. Dále napsal pojednání o pořadě a názvech spisův Aristotelových. Dna.

Řecká mytologie v Ottově slovníku naučném