Ottův slovník naučný/Negotiorum gestio
Negotiorum gestio (lat.), , záleží v tom, že někdo (n. gestor) opatří jisté záležitosti pro jiného (dominus negotii), aniž by k tomu byl povolán příkazem jeho nebo svým úřadem. Jednatel musí míti úmysl záležitosti opatřiti pro jiného (animus negotia aliena gerendi) Není to n. g., když někdo, jsa činný v záležitosti cizí, má úmysl jednati pro sebe sama, nechať věděl, že jde o cizí záležitosti (jako nepoctivý držitel), či nevěděl (jako poctivý držitel cizí věci). Zřetelem k tomu, že v některých případech toho druhu mají podle římského práva přece jen průchod žaloby z n. g. (actio n. gestorum directa nebo contraria), mluví se v případech těch o »« n. g. Právo řím. nespatřuje v dobrovolném opatření cizích záležitostí ničeho nedovoleného. Jinaké jest stanoviště práva rakouského. Podle § 1035. obč. zákonníka rak. nemá, kdo ani smlouvou, ani soudem, ani zákonem nebyl k tomu zmocněn, mísiti se do záležitostí jiného. Učiní-li tak, jest odpověden za všecky následky i za škodu nahodilou, která by bez jeho vmíšení nebyla nastala. Dovoleno jest pouze jednatelství nutné, t. j. podniknutí cizí záležitosti, aby odvrácena byla škoda. Z jednatelství bez příkazu vycházejí pro strany zvláště tyto závazky: N. gestor jest povinen záležitost, které se ujal, dovésti ku konci, jsa při tom odpověden z každého nedopatření, má vydati vše, co opatřením cizí záležitosti dostalo se jemu do rukou, a učiniti počet ze všeho. Pro závazky tyto propouští se proti němu actio negotiorum gestorum directa. Dominus negotii zase jest zavázán nahraditi jednateli, co tento naň vynaložil ze svého, maje při tom úmysl si to dáti vynahraditi, tedy jmenovitě ne úmysl darovací. Podle římského práva závisel dotčený nárok jednatelův na náhradu nákladu (actio negotiorum gestorum contraria) jen ještě na tom, že jednání gestorovo bylo užitečné dominu negotii (negotium utiliter gestum), třebas dosažený úspěch později odpadl. Podle práva rakouského však jest jen při jednatelství nutném dominus negotii zavázán nahraditi jednatelovi náklad potřebně a užitečně učiněný, byť i přičinění jeho bez jeho viny nemělo úspěchu. Jde-li však o jednatelství, jež není nutné, musí býti nahrazen učiněný náklad jednatelovi jen, když záležitost opatřil k jasnému převládajícímu prospěchu druhého (§§ 1035. – 1040., 1311.). Hý.

Římské právo v Ottově slovníku naučném
Právo v Ottově slovníku naučném