Drahé náčiní/Ex 20, 1


A mluvil Bůh všechna tato slova řka 
Zmínil mluvení (dibur) a říkání (amira), jedno tvrdé a jedno měkké. Jako je psáno: „Tak řekni (tomar) domu Jákobovu,“ to se týká žen a „řekni jim“ je měkký způsob. „… a vyprávěj (tagid) synům Izraele,“ to je k mužům, slova tvrdá jako koriandr (gidin).

Používá se zde označení „desatero mluvení (dibarot)“, zatímco u celého příběhu stvoření se používá „desatero výroků (ma'amarot)“. To proto, že všechno dílo stvoření bylo vytvořeno podle své vůle, tedy v těch podobách, které si vybral, a tedy měkkým výrokem, bez nařízení. Ale všechny příkazy Hospodina jsou [jako] nařízení krále. Člověk si [totiž] neřekne: „Nemám chuť jíst vepřové, má duše je ho přesycena,“ nýbrž si řekne: „Mám chuť, ale Svatý, budiž požehnán, mi [ho] zakázal.“ A to je tvrdé mluvení.

V každém případě je třeba ženám, jež jsou mdlého rozumu, vysvětlit [vše] měkkým způsobem a oznámit jim záslužnost micvot. Každý rozumný člověk totiž přijme Boží nařízení, ale ti, kdo jsou mdlého rozumu, potřebují vysvětlení, aby je přijali jako svoji vůli.

A dokonce o stvoření nebe a země je psáno: „Slovem (davar) Hospodinovým nebe bylo učiněno…“; protože má rozum, přijalo nařízení Požehnaného, i když nebylo podle jeho představ. Ale o nižších stvořeních je řečeno: „Boj se Hospodina, celá země, […] neboť on řekl (amar) a [tak] bylo…“ To znamená, že jim řekl měkký výrok a stvořil je dle jejich představ.

he:כלי_יקר_על_שמות/פרשת_יתרו#פסוק א