V přírodě/CXXXVIII.
Cos v mlhách se k lesům potácí,
jak duchové z podzemní říše —
a jste-li vy duchové jací,
nuž mluvte a postůjte tiše.

Ten jeden jak v klášterním šatě,
tak bílý jak na kazatelně,
ten mluví tak skrouceně svatě,
však malounko srozumitelně.

Ti druzí jak nábožné stádo,
hned ulehli k poutnické holi —
„Ach věřte, že stárne, co mládo,
a v staré že dají se moli.“

Ti srazili v hromadu hlavy —
„Kéž možná tak nejvíce vědět,
pít nejlépe na dobré zdraví,
mít teplounké hnízdo a sedět!“

Mnich povídá na všecko: ano,
a žehná jim z rozpjatých ramen:
„Jen věřte, a vše bude dáno!“ —
Mé díky, vy duchové; amen.