Zcestí/V cizině
Jen na chvíli, jen co bys vzdychnul,
jsem v cizím kraji znenáhla,
v cizině ticha, kam se nesmí,
kde stačí jenom zavolat,
kde neříká se: odpověz mi.

Jsem prostě blízko u medvídka
a ten má hlad
a je tu snítka,
z níž vůně právě odtáhla
zas někam jinam na návštěvu.

Přišel jsem na kousíček zpěvu.

A zpívám, co se často zpívá,
po hrdle v něze, která bývá
nehostinná a dvojaká,
zpívám a honím oblaka
a chvílemi se zalykám,
ale ne jako pravý skřivan,
který je v písni s sebou zpíván,
jsem prostě blízko u medvídka
a ten má hlad.

A je tu snítka,
která teď právě nevoní,
někdo jí vůni něžně vzal,
nezeptal se a nečekal
a odletěl. Víš, kdo to byl?

Zabzučel jen a zatroubil
a do dubu se rychle schoval,
do kotle vůně, větví, listí.

A tohle jsem ti vypravoval,
že jsem chtěl také z medu jísti.

23. XI. 1940.