Výbor lyriky (Shelley)/Sloky (5)
Když prchla vášeň, která šílí,
by s upřímností něha zbyly
a mohly žít, když citů var a pych
v snách ztrne smrtelných a hlubokých,
    já nelkal bych, já nelkal bych.

Dost bylo by, jen cítit, zřít
tvých sladkých očí luzný svit,
snít pak… a plát a stranou být
těch žárů, kterých neshlédneš,
bys, čím’s bývala, byla též.

Když přejde roku spánku čas,
fialky v hvozdě přijdou zas,
vše v polích, luhu, vzduchu, moři
zas novým žitím hoří —
jen láska ne a život, jež vše tvoří.

Poezie

en:To — (Shelley, 4)
ru:К* (О, если б в час как страсть остыла — Шелли/Бальмонт)