Sepsání války peloponnesské/69.
„A toho všeho vy jste vinni, jednak dovolivše
jim po válkách medských, aby své město opevnili a
potom si ty své dlouhé zdi vystavěli, a tak jste vždy
až posud o svobodu připravovali netoliko ty, které
si oni sami porobili, ale i své vlastní spojence. Neboť
to působí netoliko ten, který v porobu uvádí, ale
opravdověji i ten, který, moha tomu zabrániti, nedbá,
byť i jinak se honosil, jakoby byl udatností svojí
osvoboditelem Hellenska. I nyní jsme se sotva sešli;
ale ani tehdáž nemáme úkolu jasného. Neboť nyní
netřeba nám hleděti tak k tomu, zdali ještě bezpráví
trpíme, nýbrž více, jak bychom se bránili; oni zajisté
účinní snažlivci, uradivše se, bez prodlení již utkávají
váhavce. Vímeť, jakou cestou Atheňané a krokem
postupují proti svým sousedům. Dokavade totiž při
vaší netečnosti tuší nepozorováni býti, méně se odvažují;
ale seznavše, že vy nic nedbáte, ač o tom
vědouce, tím drzeji útoky své vyváděti budou. Vy
zajisté, ó Lakedaimoňané, jediní z Hellenů trváte
v nečinnosti, nebráníce se nijakou snažností, ale
váhavostí; a vy jediní nehledíte přesilu svých nepřátel
v jejím zárodku rušiti, ale tehdáž teprva, když se
byla již zdvojnásobnila. Sluli jste ovšem prozřetelnými,
ale slovo to větší jest skutků vašich. Neboť král
medský, to sami víme, přistál od končin země ku
Peloponnesu prve, nežli vy jste se náležité naň připravili;
a nyní nic nedbáte Atheňanů, kteří nejsou
tak daleko jak onen, ale blízko; místo co byste sami
proti nim táhnouti a je odraziti měli, volíte raději
útoku jejich čekati, a proti daleko mocnějším bojujíce,
osud svůj náhodě svěřiti, ač vědouce, že barbar onen
sám spíše svou vinou padl, i že my sami proti týmž
Atheňanům mnohokrát již více jich chybami, nežli
vaší pomocí svítězili jsme, poněvadž naděje v vás již
mnohé v záhubu uvrhla, když pro svou důvěru ve
vás nebyli se opatřili. A nikdo z vás nemni, že tato
naše řeč jest více obviňováním nežli stížností; stížnosť
zajisté pronáší se proti přátelům chybujícím, obviňování
pak proti nepřátelům křivdivším.