Rýmovaná kronika česká tak řečeného Dalimila/LII
Pak král počě pýchati,
své bratřie netbati.
I jide na Kunráta, bratra svého,
chtě jej vyhnati z kněžstvie moravského.
A když přěd Brnno jedieše,
Sderad vojsko stanovieše.
Chtě kralovicě saským kúpáním uhaniti,
vecě: „Kněziu musili by u řěky stan rozbiti,
by sě mohł lépe kúpati.“
Z toho słova je sě kralovic velmi hněvati;
i zabi kralovic pro to słovo Sderada.
Pro-ň sě sta mezi otcem a synem sváda.
Přěd Prahú Sderada schovachu,
a ten kosteł Sderazem nazvachu.
Kralovic Bračisłav do Polan jede,
se třmi tisiúci potom z Polan přěd Prahu přijede.
Na Prosiecě stojieše
a zeimiu hubieše.
I počě boje na otciu prositi;
král neby dospěšen proti jemu vyníti.
Neb mnoho Čech nerodi přijíti,
řkúc: „Nesłušie mezi dřvi a podvoj prsta vłožiti.
U Praze zjevně uzřěchu svatého Vácslava,
a'n stoje město žehnává.
Svatý Vojtěch Bračisłavovi sě pokáza
a otciu sě mu pokořiti káza.
Proto syn otciu v pokoru jide,
ale však, boje sě otcě, z země vynide.