Výbor z Květů zla II./Velmi daleko odsud
Zde budova je zasvěcená,
kde tato dívka vyšňořená,
a tichá a vždy připravená,

chlad věje rukou v ňadra hned,
hned polštář opře o loket,
a poslouchá lkát vodomet:

toť Dorothéje jizba cenná.
— Van, vodu, slyšet v dálce pět,
V jich kolébavce vzlykot sténá,
by snila dívka rozmazlená.

Od hůry dolů, vzad i vpřed,
pleť její vůní jemnou třena,
tam dlej s benzoe se střet’.
— V zákoutí omdlévá kdes květ.

de:Weit von hier
fr:Bien loin d’ici