Poesie francouzská nové doby/Don Juan v pekle
Když vstoupil Don Juan, kde Kokyt žalný stená
a když byl Charonu svůj obol zaplatil,
kýs žebrák pochmurný se zrakem Antisthena
mohutným ramenem prám každý uchvátil.

Tu s prsy svislými a s rozhaleným šatem
pod černým klenutím se ženy svíjely,
jak stádo obětí na jatky hnané, chvatem
mu spěly v zápětí a těžce úpěly.

Tu Sganarella smích své dluhy požadoval,
co zatím Don Luis svým prstem, jenž se třás,
po březích bloudícím všem stínům ukazoval
na synka zbujného, jenž znectil jeho vlas.

A cudná Elvíra se pod svým žalem chvěla
blíž chotě, miláčka, jenž tak ji oklamal;
snad úsměv kouzelný mu vylákati chtěla,
v němž zážeh milosti i prvních přísah plál.

A v pravo vzpřímený muž z kamene stál v zbroji,
proud dělil ztemělý od lodi pokraje,
leč klidný hrdina se skloniv nad zbraň svoji,
zřel v temnou brázdu vln vším kolem zhrdaje.

Poezie

de:Don Juan in der Hölle
en:Don Juan in Hell
es:Don Juan en los infiernos
fr:Don Juan aux enfers
hu:Don Juan a pokolban
pl:Don Juan w Piekle
pt:D. João nos Infernos