Sepsání války peloponnesské/142.
„Největší pak překážkou jim bude nedostatek
peněz, poněvadž je nedbale a zdlouhavě snášejí; ale
příhodné k válčení doby nečekají. A zajisté není se
báti ani zakládání pevností proti nám, ani jich loďstva.
Býváť obtížno i za doby míru ohraditi město tak, aby
útokům druhého dostačilo, a to tím více v zemi nepřátelské
a jim, když my proti nim jsme dostatečně
ohrazeni. Pevnosť pak nějakou jestliže si vystavějí,
mohou sice poněkud některému kraji škoditi, útoky
činíce a úskoky podporujíce; avšak nedostačí to, aby
nás zahradili a nám překazili, abychom nepluli do
jejich země a nebránili se loďstvem, v kterémž právě
síla naše se zakládá. My zajisté nabyli jsme více
zkušenosti z námořních válek pro válku pěší, nežli
oni z válek pěších pro námořní; aniž pak jim bude
tak snadno umění námořní si tak brzo získati. Neboť
ani vy, cvičíce se v něm hned od válek medských, nedostihli
jste ho ještě dokonale; jak by pak se čehosi
vhodného domohli muži rolníci, nejsoucí námořníky,
když jim mimo to nedopustíme, aby se k tomu cvičili,
vždy je mnohými lodími znepokojujíce? Proti útoku
nemnohých možnáť ovšem, žeby se v boj odvážili, na
množství své se při nezkušenosti drze spoléhajíce;
ale budou-li mnohými obklíčeni, dají si pokoj, a svou
necvičeností budou tím nezkušenějšími a proto také
nesmělejšími. Námořnictví však zakládá se jako každé
umění na zběhlosti, a nesmí se člověk v něm toliko
náhodně a mimochodem cvičiti, nýbrž při něm nelze
nic vedlejšího si hleděti.