Ptačí svět/V hnízdo se nevrátíš
V hnízdo se nevrátíš, marně je stkáno,
paprskem marně tě budilo ráno,
marně ti větřík do peří dých’,
abys už rozhoupal sta zvonků svých.

Zhynul jsi ve vůni, záři a květu,
při travin šumění, jasu a vznětu,
jak by tak mnohý chtěl odejít z nás,
nepoznav sníh a nepoznav mráz.

Od rána k večeru až ve tmy nával
píseň jen jásavou světu jsi dával,
všemu, co dýchá a živo co jest
při záři sluneční, při svitu hvězd.

Kámen jsi hozený písní jen splatil,
všecko, co v hrudi měl’s, v písni jsi ztratil
a když jsi umíral, v houšť jsi se skryl,
nikdo tvůj neslyšel poslední kvil.

Básníku, to je tvůj osud a úkol:
úsměv a štěstí a radost sít vůkol,
opuštěn, neslyšen umříti pak
jako ten toulavý, zpěvavý pták!