Moderní básníci francouzští/Smutný den
V jizbu moji šer se chýlí.
Dím: Plá venku slunka jas,
potřebuji v této chvíli
světlo, třpytné barvy, vás!

Však i pláň kol smutna byla
a mně šero dělá bol,
s nadějí jsem vystoupila
nejvyšší až na vrchol.

Avšak i zde plno stínů,
v nekonečno dám se v jet,
v prostor jasný, zem’ já minu
a s ní moře lidských běd.

Prostory však stejně šeré
ani paprsků v nich ples,
šla jsem do krajů až, které
nekonečna tvoří mez.

Nikde po světle však stopy,
uhasnul i slunce svit,
do mlhy se hvězdy topí,
těžká jež lne na blankyt.

Marná snaha! — Vše kol tmí se,
jaká tíže v ňadru mdlém!
Musila jsem přiznati se,
noc že byla v srdci mém.

Poezie

fr:Jour triste