Pozdě k ránu/Sonet
PAMÁTCE ÉDOUARDA DUBUSE
Ne vous souvient-il pas d'une existence exquise,
Au temps joli qui vit fleurir la Pompadour?
QUAND LES VIOLONS SONT PARTIS

Tvé místo v herně Lásky prázdné zůstalo,
ač karty rozdány k hře nové dávno jsou…
tvůj abbé schvácen akutní je nervosou
a sličné markýze je dlouhou chvílí mdlo.

Dal's hazardně své nyvé srdce do karty
(ach, příliš, příliš brzo tepat ustalo),
a mladá markýza, když výhrou zůstalo,
tvé nespustila už ze svého oka rty –
a abbé! – ironisoval svým věčným: tral, la, lo –
mon cher, oh, tes violons sont partis…

Tvé místo v herně Lásky prázdné zůstalo,
ač karty rozdány k hře nové dávno jsou,
tvůj joviální abbé, schvácen nervosou,
se do zívání dal i s mladou markýzou…