Výbor z Květů zla II./Uražená Luna
Ó, Luno, které se duch otců kořil tiše,
zda s výše modrých piv, kde, serail zářící,
dav hvězd tě sleduje, jak průvod hýřící,
má stará Cynthio, ty lampo v naše skrýše,

zda zříš pár milenců, jenž spánkem šťastným dýše,
jenž ukazuje úst svých smalt, se třpytící?
Či básník je to, skráň v své dílo klonící?
Či zmije, pářící se v trávy suché líše?

Zda tajně, v domino své žluté schována,
ty kráčíš, jako dřív, od šera do rána,
chtíc Endymiona, již staré, líbat vnady?

„— Ó, dítě zchudlého ty věku, máť tvou zřím,
jež kloní k zrcadlu svých tížících let řady,
a líčí uměle svůj prs; byls kojen jím!“

de:Die beleidigte Luna
fr:La Lune offensée