Písně mužů/Košíček
Život vše přijme, vše dá ti,
já dávám sebe jen sám.
Co mám si na světě přáti?
Vždyť jediný život jen mám.
Prodat jej? Nenajdu jiný.
Rozdat? A jak na to jít?
Nejlepší jest: vždy jak muž si jen vést
a ostatní nechat vše být.
Štěstí! Štědré ty štěstí!
buď ke mně hodné či ne!
Když nepředcházím si štěstí,
štěstí si předchází mne.

Neštěstí, to není dáma,
nestoudná děvka to je,
trajda, všem trhanům známá,
běhna, ať přijde, ať jde.
Voď se s ní jednou — jsi slaboch!
Choď si s ní znova — jsi bit!
Vyhoď ji ven, když ti dá „Dobrý den!“ —
jen tím si vykoupíš klid.
Štěstí! Štěstěno, štěstí!
Ráčíte, dámo, si přát?
Když nepředcházím si štěstí,
vidím je před sebou stát.

Štěstí, to není dáma,
ta koketa nalíčená,
ta lehtavá prohnanost samá,
jež s každým se milkovat zná.
Pozdrav ji — flirtuje s jiným.
Klaň se — dělá ti nos.
Čelem jen vzad! nech tu fiflenu stát —
hned na tvůj se přilepí šos!
Štěstí! Štědré ty štěstí!
Schůzku —? Či kvinde —? Ach ne!
Když nenamlouvám si štěstí,
štěstí si namluví mne!

Poezie

en:The Wishing-Caps