Rýmovaná kronika česká tak řečeného Dalimila/VI
Když sobě ten div ukázachu,
na Přěmysłu potázachu,
které by było znamenie
té suché otky vzektvěnie.
Jim tak Přěmysł otpovědě,
řka: „To jáz vám všě povědě.
Otka suchá jesť znamenie
mého chłapieho urozenie.
Ale že-ť jesť brzo vzkvetła,
jakž vem Liubušě była řekła,
mój rod z chłapieho pořáda
dojde králového řáda;
pětiú pramenóv bude kvísti.
To budú na knizě čísti,
(ež) ze mne bude kněžstvo patero.
Ale brzo zhyne čtvero;
páté vzektve velmi krásně
a vypustí svój płod jasně.
Ač ti sě jím kdy podejde,
všakož časa toho dojde,
že vnuk pomstí svého děda;
i jeho vrahóm napokon bude běda!“
Řka to, vsta z chlapieho sboru,
jede do Liubušina dvoru.