Portréty chirurgů/Bergmann
Jak purpur slunce nad řekou se zvedá,
kam chodí pít jen unavená laň,
tak k Tvému jménu dnes duch v dumách sedá,
jež klade nad mou hlavu hebkou dlaň.

A duše vyjasní hned tvář se bledá,
a nachem věnčí radost smutnou skráň,
i v azur promění se mračna šedá,
když duch Tvůj spěje v širou vědy pláň.

A jako olbřím na bedrách svět nese,
a patou ve propasti bezdné tkví,
a nebe dotýká se rukou směle,

tak zíráš na svět ve vítězném plese,
a gloriolou Tvé se čelo skví,
když před Tebou Smrt prchá v kraje stmělé.