Doma/V mé domovině
Rodiště mé je zavito
v zelené ratolístky,
chaloupka jedna na druhé
a srdce v nich tak blízky.

Váže je snaha jediná,
jediná čistá láska,
a všemi stejně zachvívá
teskná, či smavá zkazka.

Z chaloupek s písní den co den
radosť a štěstí vane,
zde zřídka srdce truchlivo
a oči uplakané.

Vždyť žal sem zřídka zavítá,
zastaví se jen v mále,
v okénko drobné nahlédne
a již zas letí dále.

To jen, když bratr, sestřička
hlavičku v rakev skloní —
pak teskní ve všech chaloupkách
a zapláčí si pro ni.

Nad čerstvým rovem šeptají:
„Nuž dřímej — drahá hlavo…“
čerstvý rov travou zarůstá
a v chaloupkách zas smavo.

Ba nikdy si mé srdéčko
v domově nezasteskne,
v hlavičce štěstí rozkvítá,
v očku se blaho leskne.

A to že všecky chaloupky
i srdce jsou si blízky,
a láska že v nich zbujela
jako ty ratolístky.