Svatý Vavřinec
Těžká znovu tíseň svírá 
  Christa Pána učení, 
Smutně k nebi církev zírá 
  V krutém dítek mučení. 

Valerian císař hrdý 
  Peklo k boji vyzývá, 
Rozkaz vydal v říši tvrdý, 
  Jímž se církvi posmívá. 

Slzy pravověrných tekou, 
  An jich trýzní tyrané, 
Hlavu církve k smrti vlekou 
  Krvolační katané.

Vlekou Xysta bez milosti 
  Ku násilné odpravě. 
Aby mnohou sloužil cností 
  Církvi svaté k oslavě. 

Vavřinec však jáhen svatý 
  Za ním kráčí v úspěchu, 
Láskou k otci církve jatý 
  Hojnou skytá útěchu. 

Proč můj otče v této dobé 
  Oběť konáš bez sluhy, 
Rovným v smrti chci býť tobě, 
  Bych tvé došel zásluhy. 

Dojdeš, jak si žádáš štěstí. 
  Brzo po mém úmrtí, 
Tak mu otec Xystus věstí 
  Rovný osud při smrti.

Třetí den byl sluha Boží 
  Pohnán před soud vladaře, 
By mu vydal církve zboží, 
  Znělo slovo císaře. 

Milerád já vydám tobě 
  Poklad církve celistvý, 
Nepřiřknu nic z něho sobě, 
  Vece jáhen mladistvý. 

V rychlém chvátá domů spěchu, 
  Bídníků všech svolává, 
Císaři jich za útěchu 
  Místo zboží podává. 

V hrůzyděsném vladař vzteku 
  Na Vavřince pohlíží, 
Dlouhou mukou hrozí reku, 
  Než se mu smrt přiblíží.

Po obnažení ho vložil 
  Na rožeň teď železný;
Dobu muky tiše prožil 
  Jáhen církve vítězný. 

Z jedné strany upálený 
  Při dlouhém dí mučení:
„Ať jsem na krm připravený 
  Obrať tělo k pečení. 

Láskou k Bohu roznícený, 
  Duši Christu zasnoubil. 
Necítil bol upálený, 
  Jemuž oheň rosou byl. 

Tvého patrone nám milý 
  Vážíme si příkladu,
Bychom s tebou okusili 
  Věčných nebes pokladů.

Poezie