A porta inferi/Nálada
Na prsou kámen navalený leží.
A při tom se tak hrozně těžce dýchá!
Vzpomínek řada v závod kamsi běží.
Jdu v dumy vnořen, jdu tak z ticha, z ticha!

O dávných dumách myslím nyní znova.
Stesk zašlých chvil zas k nové vstává vzpouře.
To k zalknutí vzduch, v němž smrť kosu ková,
— karbolu zápach, dýmu, dehtu, kouře…

A je mi chladno… Vlhké moje tělo
se chvěje mrazem… nežli v posled skoná!
— Což moje prsa roztrhat to chtělo?! —
Ah, touha kdysi hýřivá a vonná…

Zřím tupě teď, jak tramway kolem jede,
kočár se mihne, chodců dav se smíchá…
Grimassy, tváře, všechno příliš šedé!
Jak se to mate… kácí… z ticha… z ticha!