Ottův slovník naučný/Phytolacca
Phytolacca L.,  (něm. Kermesbeere), rod rostlin prostoplátečných z čeledi ličidlovitých, obsahující vytrvalé byliny z příbuzenstva laskavcovitých, lodyhy až 3 m vysoké, listů střídavých, vejčitokopinatých, značně velikých, a květů četných hrozněných, ponejvíce obojakých. Okvětí jest korunovité, 5plátečné a rozložené, plátků stejných, z jejichž zpodiny vybíhá 10–20 tyčinek a uprostřed květu 2 až mnoho plodolistů. Tyto jsou prosté n. srostlé a dorůstají v plody nepukavé, zhusta v bobule, o tolika pouzdrech 1semených, kolik jest plodolistů. Ph. čítá asi 11 druhů obývajících horká a teplá pásma Starého i Nového světa. Z nich jest nejznámější Ph. decandra L., l. , pocházející ze Sev. Ameriky a pěstované n. zároveň zdivočelé v Číně, na ostrovech Havajských, v severní Africe a v jižní Evropě (i v Tyrolsku). Jeho 10pouzdré koláčovité černě fialové bobule oplývají červenou šťavou, již se užívá k barvení vína, cukrovin a j. Pro počišťující vlastnost kořene, vnati, semen a nezralých bobulí l. o. sloužilo dříve i v lékařství, jakož i jeho popel k výrobě drasla. Mladých výhonků jeho, jakož i druhu Ph. acinosa Roxb. (v Přední Indii, Číně a Japanu) a Ph. esculenta Moq. (v horké Americe), užívají jako zeleniny a moučky ze semen z Ph. abissinica Hoffm., l. , na místě mýdla. Děd.

Botanika v Ottově slovníku naučném