Pohádky z naší vesnice (Dyk)/Krise
O čem sní jiný, tím jsem moh’ být jist.
Já lásku měl a měl jsem nenávist.

Měl vytrvalost lovit chiméru,
měl opojivou sebedůvěru.

Že rozvířil jsem duše, možná dost.
Snad pro bolest. A jistě pro marnost.

Lze opakovat v pýše dětinné,
že moje dílo věky nezhyne.

– – Dnes je mi smutno. Chtěl bych míti moc
noc změnit v den a den proměnit v noc.

Savonarolo! Knihy naše spal!
Ty naše knihy, které sily žal!

Ty naše knihy, jimiž zlý úděl pad’,
v rozkladu všeho dále rozkládat!

Dým z hranice té očistí náš vzduch.
Chci tvořiti, – chci tvořiti jak Bůh!

Ne díla filigrální, skeptická,
rozpětí osudová, tragická!

Nad malého dne pochyby a zlost …
Tabula rasa! Žádná minulost.

Lumir 1908.