Bible svatováclavská/Judova
Epištola obecná svatého Jůdy Apoštola.

Byl ten Jůdas ne Iškariotský, ale Taddéus, bratr sv. Jakuba Menšího Apoštola, a prvního jeruzalémského biskupa. Psal pak tuto epištolu v perské zemi, aspoň před třidcátým prvním létem po smrti Páně, v kterém tam s druhým bratrem svým Šimonem Chananejským mučedlnictví postoupil. Že by pak ta epištola byla Pásmem Božím, uznávají sv. Otcové, jak svědčí Kokcius a Bellarmín, a věřiti poroučejí církevní sněmové.

Kapitola jedinká.
''I. Sv. Jůdas napomíná nevěřících, aby stále trvali v přijaté víře, a nedali se sváděti od těch svodníků, kteří mezi ně již vklouzli, a potom ještě vklouznou. 1. — II. Vyčítá trestání těch svodníků, že totižto to se jim stane, co rouhavým Židům na poušti, aneb co Sodomským a Gomorským. 6. — III. Přivádí pomsty od Enocha a jiných proroků těm svodníkům předpověděné, před nimiž se věřící tím pilněji ostříhati mají. [14.]

 Judas, Ježíše Krista služebník, bratr pak Jakubú, těm, kteříž jsou v Bohu Otci milým, a Kristu Ježíši zachovaným i povolaným.
 Milosrdenství vám a pokoj, a láska buď naplněna.
 Nejmilejší, všecku péči maje (o to), abych vám psal o obecném vašem spasení, bylo potřebí, abych vám psal, prose, abyste statečně bojovali o víru, kteráž jest jednou dána svatým.
 Neboť podešli někteří lidé bezbožní (kteříž dávno zapsáni sou k tomuto soudu), kteříž milost Boha našeho přenášejí v chlipnost, a samého Panovníka a Pána našeho Ježíše Krista zapírají.
 Chciť pak vás napomenouti, kteříž víte jednou všecky věci, že Ježíš lid z země egyptské vysvobodiv, potom ty, kteří nevěřili, zahladil.

 Anjely pak, kteříž nezachovali svého knížetství, ale opustili příbytek svůj, k soudu velikého dne, vazbami věčnými pod mrákotou schoval.
 Jako Sodoma a Gomora, i okolní města, podobným způsobem smilnivše a odšedše po těle jiném, učiněna sou příkladem, věčného ohně pokutu trpíce.
 Tak podobně i tito tělo zajisté poškvrňují, panstvím pak pohrdají, a velebnosti se rouhají.
 Když Michal archanjel s ďáblem odpor maje, hádal se o tělo Mojžíšovo, nesměl vynésti soudu zlořečení, ale řekl: Přikažiž tobě Pán.
 Tito pak, čehožkoli zajisté neznají, tomu se rouhají; cožkoli pak přirozeně jako němá hovada znají, v tom se porušují.
 Běda jim, nebo na cestu Kainovu odešli, a bludem Balaamovým pro mzdu se vylili, a v odporování Kore zahynuli.
 Tiť jsou na hodech svých poškvrny, hodujíce bez bázně, sami sebe pasouce; oblakové bez vody, kterýmiž větrové sem i tam točí, stromové podzimní, neužiteční, dvakrát mrtví, vykořenění,
 vlny bouřlivého moře, vymítající (jako pěnu) své hanebnosti, hvězdy bludné, jimžto bouře temností zachována jest na věky.

 Prorokoval pak i o nich sedmý od Adama Enoch, řka: Aj, přichází Pán s svatými tisíci svými,
 aby učinil soud proti všechněm, a trestal všecky bezbožné ze všech skutků bezbožnosti jejich, kterými bezbožně činili, i ze všech tvrdých (řečí), kteréž mluvili proti Bohu hříšníci bezbožní.
 Tiť jsou reptáci stejskaví, podlé žádostí svých chodíce, a usta jejich mluví pyšná (slova), divíce se osobám pro zisk.
 Vy pak, nejmilejší, pamatůjte na slova, která sou předpověděna od apoštolů Pána našeho Ježíše Krista,
 kteříž říkali vám, že v posledním času přijdou posměvači, podlé žádostí svých chodíce v bezbožnostech.
 Tiť jsou, kteříž sami se oddělují, (a jsou) hovadní, Ducha nemající.
 Vy pak, nejmilejší, vzdělávajíce sami sebe na nejsvětější víře své, v Duchu svatém modlíce se,
 sami sebe v milování Božím chovejte, očekávajíce milosrdenství Pána našeho Ježíše Krista k věčnému životu.
 A tyto zajisté odsouzené trescete,
 onyno pak k spasení přivozůjte, z ohně (je) vytrhujíce. Nad některými pak slitůjte se v bázni; v nenávisti majíce i tu, kteráž tělesná jest, poškvrněnou sukni.
 Tomu pak, kterýž mocen jest zachovati vás bez hříchu, a postaviti nepoškvrněné před oblíčejem slávy své s veselím v přijetí Pána našeho Ježíše Krista,
 samému Bohu, Spasiteli našemu, skrze Ježíše Krista, Pána našeho, sláva a velebnost, císařství i moc, přede všemi věky, i nyní i po všecky věky věků. Amen.