Žně smrti/Desátý den po bitvě
Vzešel měsíc na horách,
tichý poutník v temně,
veliký a rudý jak
krvavý syn země —
osvětluje bojiště
k práci rýčů, lopat —
Tisíce ruk nestačí
nové hroby kopat.

Desátý již po bitvě
do tmy den se blíží —
na bojišti v mlžinách
příšera se plíží — —
Koster vojsko bělavé
průvodem jde za ní. —
Slyšte její volání:
Já, já jsem tu paní!

Kam mne krok můj přenese,
chvějte se a třeste se
od rána do noci, od noci do šera!
Jdu na vás já
děsná a zlá —
cholera!