Básně z roku 1865, svazek I./XXXIV.
A ptá-li se mne, od koho jsem as
v drobných se verších mluvit naučil:
ach, dobří lidé, to již drahný čas,
já tenkrát ještě ptákem v lese žil;
leč oko dívky na mne zasvítilo,
a srdce moje plno veršů bylo;
teď když mi dala celou duši svou,
jsem králem — víc, víc! — jsem už poetou.