Sepsání války peloponnesské/50.
Když pak nepřátelé v útěk se dali, opominuli
Korinťané lany si uvázati trupy porouchaných lodí,
ale obrátili se proti lidem objíždějíce a zabíjejíce je
raději, nežli za živa jímajíce, ba vraždili i samy své
přátele nevědomky, netušíce, že by byli na pravém
rohu přemoženi. Neboť pro veliký počet lodí na obojí
straně a daleko po moři rozšířených nebylo v davu
bitvy lze rozeznati, kteří vítězili a kteří podléhali.
Bylať tato námořní bitva Hellenů proti Hellenům
počtem loďstva největší nade všecky dřevnější. Korinťané
pak, když byli Kerkyřany k zemi jejich zahnali,
obrátili se k poškozeným lodím svým a mrtvolám,
jichž se i s větší části zmocnili, tak že je k Sybotům
odvésti mohli, kdež jim i pozemní vojsko barbarův
ku pomoci přispělo. Jsouť pak Syboty opuštěný chobot
krajiny thesprotské. To vykonavše sebrali se ihned
a pluli proti Kerkyřanům. Ti pak též proti nim vypluli
s lodími, co jich ještě plavby schopných měli,
spolu i s attickými, obávajíce se, aby Korinťané se
nepokoušeli u nich na zemi vystoupiti. Bylo pak již
pozdě k večeru a píseň válečnou již zapěli jako k útoku,
ano tu náhle Korinťané zpět veslovati počali, spatřivše
dvacet lodí athénských, any proti nim plují; tyto byli
Atheňané vyslali později než oněch deseti pomocných,
bojíce se, aby nebyli Kerkyřané přemoženi, jakož se
i stalo, a oněch deset lodí nebylo jim málo ku pomoci.