Básně z roku 1865, svazek I./IV. (znělky)
Bože můj, jak šťastný jsem zas zcela,
ještě šťastný v trudu živobytí,
ruka má Tvou ruku ještě cítí,
jež mi na skloněné hlavě dlela.

Blaženým mne učinit jsi chtěla,
v pohár lásky rozkoš duše vlíti,
chtěla jsi mne křídly míru krýti; —
rozkotáno! a Ty’s zaslzela.

Rozkacený osud jinak kázal, —
srdce zvadlá nerozkvetou víc —
z knihy štěstí naše jména smazal;
ale chvil těch drahých na tisíc
anděl v kytku upomínek svázal,
z níž má duše vzlétá Tobě vstříc.