Prostonárodní české písně a říkadla/Duše hříšná a Maria panna
Byla jest louka zelená,
slzavou rosou skropená.

Kráčely po ní dvě duše,
za nimi velká hříšnice.

Když se až k ráji dostaly,
na dvéře tam zaklepaly.

„Vstaňte, Petře, vemte klíče,
podívejte se, kdo tluče.“

„Tlučou tam, Pane, dvě duše,
za nima velká hříšnice.“ —

„Ty dvě duše mně sem pusťte,
té hříšnici pryč ukažte.

Ukažte jí cestu šírou,
kudy hříšní do pekla jdou.“

Šla dušička vzlykající
a svých hříchů litující.

Šla od nebe, naříkala,
až jí krev z očí kapala.

Potkala ji Maria panna:
„Co naříkáš, duše hříšná?“ —

„Jak pak nemám naříkati,
když se nevím kam podíti?

Musím jíti cestou šírou,
kudy hříšní do pekla jdou.“ —

„Vrať se se mnou, duše hříšná!
Poprosím já svého syna.“

A když se k ráji dostaly,
na dvéře tam zaklepaly.

„Vstaňte, Petře, vemte klíče,
podívejte se, kdo tluče.“ —

„Tluče to, Pane, matka Tvá
a za ní ta duše hříšná.“ —

„Mou matičku mně sem pusťte,
té hříšnici pryč ukažte.

Ukažte jí cestu šírou,
kudy hříšní do pekla jdou.“ —

„Ne tak, ne tak, milý synu,
odpusť hříšné duši vinu.“ —

„Zeptej se jí, matko milá,
co dobrého učinila?

Kolik je svátků světila?
kolik se pátků postila?
kolik chudých obživila?“ —

„Já jsem svátků nesvětila,
ani se v pátek postila,

jen jedno jsem vykonala,
almužny jen grešli dala.“ —

„Podej, hříšná duše, ruky,
povedu tě skrze muky.

Skrze muky do propasti
a z propasti do radosti.

Grešlička, almužna malá,
do ráje tobě pomohla.“

Z Budějovicka. — Srov. Suš. 25; H. Luž. 281; Kukulj. 186