Moderní básníci francouzští/Mrtví
Pod klenbou nesmírnou‚ kam po obrovských vstoupí
se schodech točitých, jež velké drží sloupy,
na trůnech kamenných tam staří mrtví dleli
a těžká víčka svá v sen uzavřená měli,
na ztuhlých kolenou své ztuhlé ruce obě.
Tak tichem haleni v té spočívali kobě.
A rudý, vpouštěje jen světla sporé svity,
se měsíc chvílemi v tmách zjevil obrovitý
a mrtví čekali v svůj spánek pohrouženi
na soudu hodinu svou vinou poděšeni.
Zde prorok Mohamet, zde byl i Mojžíš, hlavu
nad jiné vznášeli kol prorokové z davu
a svatí, pastýři, a jiní vládci mnozí,
ku kterým na horách dřív mluvívali bozi.
Vtom náhle měsíc zhas’, a prostorem cos táhlo
jak tisíc vichrů by do lyry bouře sáhlo;
zrak Mojžíš otevřel a v poušti, jež se tměla,
zřel náhle před sebou se lesknout archanděla,
byl děsný, veliký a Mojžíš slova slyšel:
Juž Boha není víc, čas Nicoty juž přišel,
nuž probuď mrtvé své, jež nemoh’s zachrániti!
— Mlč! Mojžíš vykřikl, a nech je dále sníti!

Poezie