Růže stolistá/X
Kdykoliv se mysl vine
K její sličné podobě,
Vždycky v jiné se a v jiné
Objevuje způsobě.

Hned hrá v oku jejím milost,
Hned se libě veselí;
Tu v myšlénkách zahloubilost,
Tu se s Musou přátelí.

Leč myslím-li, jak se září
Klečíc božskou přede tváří
V jeden rozplynulá cit —
Země víc můj není byt.