Ottův slovník naučný/Veto
Veto (lat., »zakazuji«), v soudobých konstitučních státech právo nejvyššího orgánu výkonné moci (císaře, krále, presidenta) odepříti sankci návrhu zákona, přijatému zákonodárným shromážděním. Právo to může býti , , zmaří-li se provedení usnesení zákonodárného sboru, t. j. nedojde-li k zákonu, nebo , , je-li jím provedení usnesení zákonodárného sboru jen odloženo.  v. náleží panovníkovi rakousko-uherskému, a to jak co do usnesení delegací, tak i co do usnesení rak. říš. rady i uh. říš. sněmu. – Jiný smysl mělo  v. (v. t.) ve státě Polském.

Právo v Ottově slovníku naučném