Ottův slovník naučný/Pischel
Pischel , sanskrtista německý (* 1849 ve Vratislavi), studoval v rodišti svém a v Berlíně, habilitoval se r. 1874 ve Vratislavi, od r. 1875 byl mimoř., od r. 1877 řád. prof. univ. v Kiele, od r. 1885 v Halle. Obíral se dříve hlavně klass. literaturou sanskrtskou a liter. prákrtskými, při čemž vynikl zvl. vydáním rozličných památek, v poslední době hlavně památkami védskými, jež se snaží vykládati co možná se stanoviště specificky indického. Mimo menší rozpravy (zvl. v »Zeitschrift« Něm. vých. spol.) a spisy vyd.: Kâlidâsa's Çakuntalâ (the Beng. Rec., Kiel, 1877); Hemacandra's Grammatik der Prâkrit-Sprachen (Halle, 1877–80); The Assalâyanasuttam (s angl. překl., Saská Kamenice, 1880); The Deçînamamâlâ of Hemacandra I. (Bombay, 1830),; Beitrage zur Kenntnis der deutschen Zigeuner (Halle, 1894); Grammatik der Prâkrit-Sprachen (Štrasburk, 1900, v Bühlerově »Grundriss d. ind.-ar. Philol.«, spis, poctěný Volneyovou cenou franc. Institutu). Od r. 1889 vydává s K.  Vedische Studien (ve Štutgartě). Ztý.

Němci v Ottově slovníku naučném