Goetheho vybrané básně/Touha
Co to mám v srdci?
Co je to jen?
Vyhání mne to
z komnaty ven?
Oblaky táhnou
u skalních čel!
Hned bych já s nimi
do světa šel!

Havranův hejno
houpá se k nám;
já se k nim vznesu,
já se k nim dám.
Přelétnu hory,
budovy měst,
budu se dívať,
ona kde jest.

Sotva ji spatřiv,
již jsem se snes’,
zpěvavé ptáče
v listnatý les.
Naslouchá, stojí
vábný má zjev;
„jaký mně pěkný
věnuje zpěv!“

Zapadá slunce,
zlatíc hor lem;
dumavá kráska
nedí: kde jsem?
Dolů ji vede
točivý tok,
temno se klade
před její krok.

V tom stal se ze mne
hvězdičky svit.
„Jaký to blízký
lahodný kmit?“
Vida, že vítáš
jasnotu mou:
padám ti k nohám
bytostí svou.