Fidlovačka, neb: Žádný hněv a žádná rvačka/Obraz třetí
V Bubenči – v oboře – prostranné stromořadí.

(Opona se vytáhne již ke konci ouvertury.)

Výjev první 

Dudek utíká – Šiveles se žene za ním s dvěma kluky. Jiní dva kluci proti němu z druhé strany – jiní a jiní ze všech stran, kamkoli se Dudek uhne.

ZBOR KLUKŮ ŽIĎÁTEK
Vaj – vaj -
Pomalinku kroky,
Nedělejte skoky -
Vaj – vaj -
Neutíkat, milej pán,
Až byl s tátem porovnám!

DUDEK
To si budu vyprosit -

ŠIVELES
Co si budu vyprosit, pan Jean? - Co?

DUDEK
Mne na veřejném místě zastavovat -

ŠIVELES
Proč není pan Jean k zastavení doma? Soll ich leben – fünfhundertmal bin ich gelaufen zu sie – warum? (foukne na dlaň.) Darum! Dokud měl pan Jean co zastavit – byl doma k zastavení – pan Jean!

DUDEK
Pošli zítra ke mně -

ŠIVELES
Pošli – soll ich leben – hab ich geschickt den Mauschl, hab’ ich geschickt den Wolfl! Hab ich geschicht mich selbst – Warum?

DUDEK
Zde mne zadržovati nemáš právo. Já si na tebe stížnost povedu.

ŠIVELES
Ajajaj!

KLUCI
Ajajaj!

ŠIVELES
Já nemám práfo? - Soll ich leben – was ist das? Sind sie mir schuldig 1500 Gulden – hab ich mir lassen geben ein Zettelchen – vidíte ten ceduliček – vy budete tak dobrej špacírovat do arrestu.

DUDEK (se lekne – pak se nutí k smíchu.)
Vy jste blázen, pane Mojžíši! (odchází)

ŠIVELES
Still gehalten – oder ich mache einen Schrei – einen Schrei, dass si werden sollen taub! Já vás nepustím – musíte mně zaplatit.

DUDEK
Myslíš, ty živá pokladnice lichvy, že nosím tolik peněz v kapse?

ŠIVELES
Nenadávejte, pane Jean! Doma také mnoho nemáte. Dejte sem hodinky – das hübsche Ringeichen -

DUDEK (zahlídne Markytu)
Drž hubu, a buď spokojen, co ti zatím do zástavy dám – sice nedostaneš nic!

Výjev druhý 

Markyta vyfintěná. Předešlí.

DUDEK (k ni jen letí)
O moje hvězdo! Je vuis – toujour – jak se říká – tak rád, še vás nacházet. Srdce – le coeur moje po vás volalo!

MARKYTA
Der gnädige Herr sind immer gute Laune -

DUDEK
Ich swöre sie – comment to říkat? - na krásu vašich líčených tváří, že jsem vás akkurát vyhledat chtěl. All’ die Welten weiss von meine Klück! Eben gratulire mir diese gute Freund zu meine Vermählunk!

MARKYTA
Aj – o – auch ich statte meine Wünsche ab -

DUDEK
Vinse? Znáte moje vínse? - Když vás vemu – za ruky – když von die Vermählunk – o svatbách mluvit; ahnet nicht das Herz von Sie?

MARKYTA (dřevění)
Nichts – was soll es denn ahnen?

DUDEK
Ein Jubelfest von die zwei Seelen! Ich und du – du und ich -

MARKYTA
Mein – wie? Ach Herr - ! das ist ein dicker Scherz, gnädiger Herr! Mein junges Herz -

ŠIVELES (stranou)
Waj! Was soll das heissen? - Není to panna Markyta? - Ta stará rohožka?

MARKYTA
Sie haben meine Unerfahrenheit so überrascht – so –

DUDEK
O ich werden sie noch überrahen!

MARKYTA
Werden sie? (tlačí se k němu)

DUDEK
Nemáte u sebe šádnej penyze?

MARKYTA
Penyze! Wenn vom Herzen – und seinen süssen Schmerzen gesprochen wird -

KLUCI (se dají do hlasitého smíchu)

ŠIVELES
Vaj! Nedělej žádnej kšič!

KLUK
Thátele! Je to komedi?

ŠIVELES
Soll ich leben – veselej komedý – a nemusíš platit pět a dvacet krejcar!

DUDEK (vzal od Markyty zatím plný měšec)
O, nechat upejpavej Liduško! - Nur zu sauen sie, donna Margarita – chodit já do dům od Madam Mastílek.

MARKYTA
Ach, das Herz springt mir aus dem Liebe – o kommen sie, - Theurster – und lassen sie mich mein Glück der Welt verkünden!

DUDEK
O, nock nicht reissen die Schleier von mein Geheimniss! - Po tichu se milovačka!

MARKYTA
Po tichu? - Sie böser – Schäcker!

DUDEK
Unbelaust -!

MARKYTA
A pfui – wo denken sie denn hin! (tlačí se k němu)

DUDEK
Ale na znamení – jak se serce naše – comment to říkat – spojily; dávala mi krásnej brazoletty – můj pštítel náš jména do nich udělat!

MARKYTA
O Seiligkeit! O Hochgefühl! (spočívá mu na srdci, mezi čímž jí on náramky odepíná, potom pak je pozadu židovi podává.)

DUDEK
Teď táhni – a zejtra se dej u mně vidět.

ŠIVELES
Waj – befehlen Herr Baron – werde ich laufen – werd ich schwitzen – aus Christenlieb – soll ich leben! - aus wahrer Lieb! Schöne gnädige Frau! - když budete počebovat Etwas rares – na svatby – a do kolíbek - - soll ich leben! - bude jen poctivě posloužit – der alte ehrliche Šiveles. (odejde i s kluky).

MARKYTA
Haben sie es gehört, gnädige Herr?

DUDEK
Nein! Ich habe nichts von Ohr – als nur für die Wort von Monde von – Du! (zajdou.)

Výjev třetí 

Kroutil vleče Jeníka

KROUTIL
Domů půjdeš – krk ti zakroutím! Sluší se to na poctivého Kroutila? Co tu máš?

JENÍK
Co pak vy tu máte, otče?

KROUTIL
Tebe tady mám! - nezdárného kluka! Milione, aby za ním člověk lezl jako za vrtohlavým beranem!

JENÍK
Já se neztratím.

KROUTIL
Neztratím – ale zahodím. Frantíku – na štrozok jít – z českého lože krev, a na štrozok! Jestli pak tu jenom kus poctivé české písničky uslyšíš? (zpívá známou Štrausovu) A zas – nic jiného! Vždyť pak ani nevím, jestli by mi zákolanskou zahráli, a kdybych jim boty celý rok zdarma podrážel.

JENÍK
Nu vždyť je tady dosti pěkná společnost.

KROUTIL
Čemu ty říkáš pěkná společnost? Je tu slavná Češka Mastílková, drtinami vycpaný Hubínek – a na sta jiných nedolidů. Všecko jako na másle – jeden nezná druhého, bitt inne – khorssamer – i milione! Podívej se zejtra na nás, Čechu! To je život, to je česká veselost!

JENÍK
Ach, já se málo hodím k veselosti.

KROUTIL
Kluku – nezlob mne! Ty se musíš hodit k veselosti! - Nech tu Lidku, Frantíku!

JENÍK
Ach, milý otče!

KROUTIL
Nu, nu – je tu ještě jiných holek -

JENÍK
Nechme toho, pantáto! Je to těžká věc, a nyní se nedá o ní dobře mluvit. Pojďme raděj – pojďme dál!

KROUTIL
Což pak ti tak nenadále -

JENÍK
Nerad bych se s Mastílkovou sešel – tamto tuším jdou.

KROUTIL
Bojíš se jich? - Frantíku – proč pak před nimi utíkat? Sem pojď, milione! Já ti tedy teprve okázat musím, z jakého plemene jsi. Jestli se nám oni nevyhnou – my ne – my jsme Čechové!

JENÍK
Pro Bůh! (vyvinuje se mu) Dejte si pokoj.

KROUTIL (pevně ho drží)
Larifari – Friško! (zpívá si a vede Jeníka, mezi přicházející rejduje) Na Bílé Hoře, sedláček atd.

Výjev čtvrtý 

Mastílková s Cibulčini a Klinkáčkovou na procházce. Za nimi Hvězdoleský s Liduškou. V zadu Hubínek, psíka vede na pentli. Nejzáze Jirka.

KROUTIL (zpívaje, se synem se mezi nimi proplítá – až odejde)

LIDUNKA (se snaží, aby Jeníkovi znamení dala nebo mu něco pošeptala)

MASTÍLKOVÁ
Fuj taibl! Nebyl to šustrmástr Kroutil? Proč tu dnes takovým lidem dvéře před hubou nezavřou?

CIBULČINI
Ani to kročit neumí! (dělá po něm) Jedna – dvě – jedna – dvě! Ha, ha, ha! Jako tanečník za časů Žižkových.

KLINKÁČKOVÁ (vyjede si)
Je jim to zase cu moc, že mají dělat trochu komocí? Vždyť by se v tom sádle utopili, kdyby nebylo mne – rešpekt zu melden.

MASTÍLKOVÁ
Jakž pak to bude zejtra v Nuslích, pane Hubínku? Doma zůstat nesmíte; toť je pragr Vulksfest – ta slavná Fidlovačka.

HVĚZDOLESKÝ
Ta slavná – ano, ha, ha, ha!

MASTÍLKOVÁ
Trochu tance na blátivé louce – komedie na provaze – klení – fule Stosserei a Drukerei – o Schönheit Fidlovačka!

HVĚZDOLESKÝ
Výborně, ha, ha, ha!

KLINKÁČKOVÁ
Tak pak se taky zasmějte!

HUBÍNEK
Ho, ho, ho!

(Všickni odcházejí.)

HUBÍNEK (najednou se zastaví)
Ale proč pak jsem se vlastně zasmál, moje selátko?

KLINKÁČKOVÁ
Proto že jste – Respekt zu melden! Své chytrosti jste se zasmál a své čipernosti!

HUBÍNEK
Divná věc – Ho, ho, ho! (zajdou.)

LIDUŠKA (již dříve se k Jirkovi přitočivši)
A kdybys měl něco pozorovat – zahvízdni anebo rukama zatleskej!

JIRKA
Zatleskám, he, he!

LIDUNKA
Dostaneš na večer o sklenici piva víc, milý Jiříčku!

JIRKA
I což pak myslíte, že mi jde o sklenici piva? To vaše “milý Jiříčku” je mi milejší, než celý máz – a kus vepřoviny k tomu, he, he! (jde za ostatními.)

Výjev pátý 

Jeník, Lidunka

(celý ten výjev velmi na kvap, jen jako na rozběhnutí)

JENÍK
Liduško!

LIDUNKA
O můj Jeníku! Jak se máš?

JENÍK
Aj, teď arci dobře – jindy bych si ale zoufal.

LIDUNKA
Nabuď mysli.

JENÍK
Setrváš?

LIDUNKA
Tvoje na věky.

JENÍK
Mám jít zase z Prahy.

LIDUNKA
Nechoď – nechoď! Vyčkej času, snad nám náhoda pomoc přinese.

JENÍK
Ach, jen kdybych tě častěji vídávat mohl! Síly se mi nedostává, když s tebou nemluvím.

LIDUNKA
Přijdeš zase do Nuslí?

JENÍK
Musím, k vůli otci.

LIDUNKA
A mně k vůli nic? I hleďme!

JENÍK
Uvidím tě?

LIDUNKA
Teta se tam strojí -

JENÍK
K posměchu – že ne?

LIDUNKA
Ach, vždyť ji znáš.

JENÍK
Kdybych ji neznal, bylo by lépe. Co pak dělá tvůj pan baron?

LIDUNKA
Můj? - Nemluv mi tak svévolně!

JENÍK
Není tvým prohlášeným ženichem?

LIDUNKA
Prohlásila jsem ho já? (Za scénou je slyšeti rukama tleskati.)

LIDUNKA
Buď s Bohem! Musíme od sebe.

JENÍK
Pamatuj na mne, nebe moje!

LIDUNKA
Lehajíc, vstávajíc – duše má! (obejmou se) – Bůh tě provázej -

JENÍK
I tebe! (rozcházejí se – do náručí si opět letí – načež kvapně odběhnou.)

Výjev šestý 

Ondřej táhne za sebou Šivelesa. Kozelka.

ONDŘEJ
Sprich, sag es noch einmal – du herzzerfleischende Tiegerseele! Hast du sie geschaut – so was man sagt – geschaut?

ŠIVELES
Wai – machen sie kein Spass! Hab ich sie geschaut – so hab ich sie geschaut. Tuhle stála panna Markytka – tuhle stál pan baron – tu mu -

ONDŘEJ
Oh!

ŠIVELES
Tu mu padla okolo krku -

ONDŘEJ
Schweige – halte ein! - Hrom uhodil!

KOZELKA
A div mě nezabil! To je ukrutné!

ŠIVELES
Co je ukrutné? Hab ich gedacht, že vám budu pěknou novinu o dobrej známej povídat – a vy mně cucháte, jako žok vlny.

KOZELKA
Smetí plný! Celé nebe jste panu Ondřejovi pokazil.

ŠIVELES (dívá se po nebi)
Was soll das heissen – pokházil? - A na nebi ani mráčku!

KOZELKA
O vy chytrý ptáčku! - Panna Markyta je pětadvacet let páně Ondřejovou nevěstou.

ŠIVELES
Wai geschrien! Das war dumm! - (blíží se k Ondřejovi.) Pane Ondžeje! Ne tak hlavu sklopovat. Snad jsem dobře nekoukal – a jestli jsem dobře koukal – nebyl panna Markytka hodna. Wiessen sie, was ich würde thun an ihrem Fleck? Singen würde ich – la la, la la! - Nichts für ungut – soll ich leben! (odejde.)

KOZELKA
Ondřeji – pane Ondřeji!

ONDŘEJ (dá se rázem do hořkého pláče)
Das also ist die Frucht vom 25-jährigen Baume treuer Liebe? O hruško červivá! - Sie ist dahin – unwiederbringlich!

KOZELKA
Zpropadená věc to je – ale co dělat? - Zapomenout na ni, bude nejlepší!

ONDŘEJ
O mein bester Herr Kozelka, was können sie sagen von zapomenout? Was man 25 Jahre, so zu sagen – o! Lassen sie mich an ihrem Herzen Trostung finden! (vrhne se mu na prsa)

KOZELKA
Vyplačte se – vytlačte to! Moje srdce je útrpné dobrotisko, to snese hodnou záplavu.

ONDŘEJ
Aber – ich will keine Gesichter schneiden; ich will singen – lala, lala! - und sie den Qualerlein ihres Gewissens überlassen! Freund, Bruder Kozelka! Willst du mein Helfershelfer sein?

KOZELKA
Nepůjde-li o krk?

ONDŘEJ
Was ist ein krk? - Ich werfe ihn weg, hab ich doch sie verloren! - Vor Allem müssen wir aber dahin arbeiten, das die Lidunka den Baron heiratet.

KOZELKA
Což pak jste ji Jeníkovi neslíbil?

ONDŘEJ
Mein Schmerz ist mit der nächste. Bekommt sie den Baron – das falschgezüngeite Thier! - geht die schlimme Sieben mit leeren Händen aus – und mein Triumph ist fertig!

KOZELKA
Fertig! - (stranou) Ta historie se mi začíná líbit. Bude-li vyšeptalý milouš proti Jeníkovi – budu já pro Jeníka – tím dříve mu k ženě pomůžu. Děj se jak děj! - pilulky pro smích budou to vždycky.

ONDŘEJ
Nun – Freund Kozelka? - Haben sie – hast du überlegt?

KOZELKA
Unterflek – já jsem váš, tělem i duší!

ONDŘEJ
Freue dich, verkannte Tugend – du hast ein Terno gemacht! - Komm an meinen Bussen!

KOZELKA (mu padne do náručí)

Dvouzpěv

ONDŘEJ
Podáš mi ruku k pomoci?
Podáš mi léků v nemoci?

KOZELKA
Podám ti obě k pomoci,
Podám doktora v nemoci.

ONDŘEJ
Gib her die Hand!

KOZELKA
I tu ji máš!

ONDŘEJ
Und halte fest!

KOZELKA
To uhlídáš!

OBA
Uhlídám! Uhlídám!
Věrnost je náš ouvazek!
Lásky naší podvazek,
V ten se pevně spoleháme
A že strvá, víru máme!

ONDŘEJ
Glaube nicht, du falsche Seele,
Dass ich fürder weine;
Ob ich mich auch innen quäle,
Ich doch lustig scheine -
(polotajeným pláčem) Ha, ha, ha, - ach -

KOZELKA (stranou)
Nemejli se, starý blázne,
Že to k vůli tobě;
Ať to s tebou kde chce vázne,
Jen když hovím sobě.
(s utlumeným smíchem) Hi, hi, ise – hem!

OBA
Hej, hopsa, juchhe!
My si spolu zazpíváme,
A té lásce kvinde dáme.
Natoč, holka, piva džbánek -
A to bude radovánek!
Tobě, lásko, kvinde dáme.
Spolu věčně vytrváme!
(V objetí odejdou.)

SCENA NOVÁ

Náměstí. V prostředku na zad kašna, okolo níž děvečky se soudky. V předu po obou stranách na domě lucerna. K večeru – smráká se.

Výjev sedmý 

ZBOR DĚVEČEK
Honem, honem, hoch už touží!
Paní čeká,
Laje, seká
Zoubkem jako meč -
Honem, honem, hoch se souží!
Honem, honem, hoch už brouká!
Nechte paní,
Na kukani
Kvočnu vadivou -
Honem, honem, hoch už kouká!
Honem, honem, hoch už práhne!
Nalívejte,
Zalívejte
Lásky prameny -
Honem, honem, láska táhne!

ZBOR TOVARYŠŮ(v dálce)
Horo, horo, vysoká jsi!
Má panenko, vzdálená jsi!
Vzdálená jsi za horama,
Vadne láska mezi náma!

ZBOR DĚVEČEK
Vadne, vadne, až uvadne;
Není v světě pro mne žádné -
Není v světě potěšení -
Není pro mne k nalezení!

Výjev osmý 

Tovaryšové přijdou

Arie
Měl jsem tě holka rád,
Už tě má kamarád,
Měl jsem tě holka rád -
Už tě nechci!

SBOR TOVARYŠŮ
Takovou opici
Najdu na ulici -
Měl jsem tě holka rád,
Už tě nechci!

DĚVEČKA
Kdybys ty měl, můj holečku, sto dvorů -
A já jenom roztrhanou stodolu -
Nebudu tvá,
Není možná;
To ti ani darebáku, pán bůh nedá!

ZBOR DĚVEČEK
Nebudu tvá -

ZBOR TOVARYŠŮ
Že budeš má -

ZBOR DĚVEČEK
Není možná -

ZBOR TOVARYŠŮ
Že je možná -

ZBOR DĚVEČEK
To ti ani, darebáku, pán Bůh nedá!

ZBOR TOVARYŠŮ
Že mi toho, má beruško, pán Bůh již dá!

(Smích – každý tovaryš děvečku si vyhledá, ku kašně ji provází a nalévati pomáhá. - Zatím se docela setmělo.)

Výjev devátý 

ONDŘEJ napitím poněkud rozčilen.
Platz gemacht – die Herrschaften kommen! Due Lustigkeit – hoch! Die Lustigkeit – das ist eine schöne Tugend – und ich habe eine schöne Tugend – die Lustigkeit! Die Lieb? - Nevídáno! Co je láska? - To je špatnej nájemnice – místo činže – domácímu barák rozbourá! - Meine Liebe ist aus der Unterkammer des Herzens in die Oberstube der Vernuft gezogen – und hat sich mit der Lustigkeit kopulieren lassen. Periat das Weibergeschlecht! Die holzöhlige Jungfrau Margaretha? Die falsche soll erbleichen! Ich will nicht mehr an ihrem Joche ziehen – ich will flattern, gaukeln – ein Schmetterling sein. Ha, ha! Die Lustigkeit – Mordiansky! Da kommt ein Welberrock!

Výjev desátý 

Markyta, Ondřej

MARKYTA
O süsse – süsse Liebe! Deine Macht ist gross. - Aber mein weiches Herz hat es geahnt, dass es noch Jemanden Andern beglücken wird, als den jammervollen Jammerweil. Aha! Das steht schon eine Mannsperson! Ob ihn die Liebe schon her getrieben? -

ONDŘEJ
Was Geier! Brumt die Figur? Hat sie Absichten?

MARKYTA
Wie vorsichtig der süsse Junge ist! - Ich muss ihm doch das verabdredete Schlagwort bringen. - Hm, hm – (zjinačeným hlasem). Le coeur palpit – mon ami!

ONDŘEJ
O mordi – já jsem pšijít do Paris! Hm, hm – (taktéž). Voutez vous – voutez vous – vous -

MARKYTA
Bist du es, Geliebter?

ONDŘEJ
Teufel – die ist angebrennt! - Ja, ich bin es, meine Geliebte. O Lustigkeit! Spanne dein Flügelwerk aus, holder Andreas!

Dvojzpěv:

ONDŘEJ
Du meine Zwanzige, die ich erwählet,
Du meines Lebens Freund un Lust!

MARKYTA
Für dich, mein Zwanziger, den ich erwählet,
Erduld’ ich gerne Hitz und Durst!

OBA
Ach, ich bebe,
Schwanke, schwebe,
Ob es pure Wirklichkeit!
Tief im Herzen
Süsse Schmerzen -
Ach, das ist ’ne Seligkeit!

MARKYTA
Zucker-Hoffnung! Renoviter Muth!

OBA
Alle meine Pulse schlagen,
Und das Herz klopft voll Ungestüm!
Liebe, Liebe, Liebe!
Ach, wanns ewig bliebe,
Ach, wanns ewig wäre -
Wie das schöne wäre -
Schön!

ONDŘEJ
Ein Kuss von deinem Munde,
Ach, welche Seligkeit!

MARKYTA
Da hast, nimmt ihn zur Stunde -
(zatím se byli oba hodně přiblížili – Markyta se k němu pro hubičku dychtivě shýbá – v tom z obou stran lampáři lucerny rozsvítí – světlo se rozletí, a – Ondřej s Markytou se poznavše, ulekaní od sebe odskočí.)

OBA (stranou)
Ha! Was seh’ ich? O Täuschung -
Das ist kein Drachen,
U das ist kein Dunst!
Schwer ist zu Lachen,
Zu lügen ist Kunst!

MARKYTA
Ei, mein werther Bräutigam,
Das sind schöne Streiche.

ONDŘEJ
Schweig sie, Jungfer Margareth,
Eh’ ich ihr Eins reiche!

OBA
Wie? Was?
Ist das Lieb’,
Wie ein Dieb
Nachts auf der Gasse streifen?
Pfui, o Schand!
Meine Hand
Wird nie nach deiner greifen!

MARKYTA
Ein harter Schlag!

ONDŘEJ
'Ne grosse Plag!

OBA
Ha, ha, ha, ha!
Juchhe!
Dudeldum – dudeldum – dudeldum – de!
Nein, nein, nein!
Du sollst die Untreu büssen,
Und nie die (der) Meine sein;
Ja lägst du mir zu Füssen -
Nein, nein, nein!

(Markyta odbíhá, Ondřej za ní – v tom)

Výjev jedenáctý 

Dráb se potácí. Předešlí.

DRÁB
Aha mám tě! (chopí ho za ruku) Hubičku!

ONDŘEJ
O Verrucktheit!

DRÁB
Stille!

Výjev dvanáctý 

Kozelka se přihání. Předešlí.

KOZELKA
Koho pak tu kozel bere – kdo se pere?

DRÁB
Hubičku!

ONDŘEJ (násilně se mu vyvine)
Ich bin verrathen! Bruder! Vom Himmel gesandter Kozelka -

DRÁB
Hubičku!

ONDŘEJ
Rette mich aus dem Höllenrachen!

DRÁB
Mlčíš, kamizolo!

ONDŘEJ
Man traktirt mich wie eine Weibsperson!

KOZELKA
Jak že? Ha ha -

DRÁB
Hubičku!

ONDŘEJ (začíná se zlobit)
Pohlavičku – wenn sie wollen!

KOZELKA
A proč byste mu ji, panno, nedala – je-li to váš amant -

ONDŘEJ
Amant – Herr, ich werde zum reissenden Thier! She’ ich den aus, wie Jemand, der einen Amanten braucht?!

DRÁB
Stille.

(Zbor děveček a tovaryšů se zatím až ku předu přiblížil.)

Výjev třináctý 

Mastílková s Jirkou a Honzou, kteří oba lucerny nesou. Předešlí.

ONDŘEJ (vyškubne se drábovi a běží naproti Mastílkové)
O gnädige Frau! Es ist ein Weitenjubel, dass sie kommen – werden sie mein Rettungsengel!

DRÁB (potácí se za ním)
Jdeš sem, strakapoune! (pomalu do náručí Jirkovi a Honzovi klesne, kteří jej až ku konci, každý s jedné strany, podporují.)

MASTÍLKOVÁ
Was ist den, na ewentlich strasse?

ONDŘEJ
Sehen sie mich an – recht an, gnädige Frau! Kennen sie mich annoch?

MASTÍLKOVÁ
Kdož pak by tě neznal, starý blázne?

DRÁB
Hubičku!

ONDŘEJ
Bin ich ein Weibsgebild?

MASTÍLKOVÁ
Ochlasta jsi!

ONDŘEJ
Ich dank’ innen: sie haben meine Seele von Verzweiflung gerettet! Triumph! Die Welt soll’s erfahren, dass ich kein Weibsgebild bin!

MASTÍLKOVÁ
Tak pak vy mi povězte, pane Kozelko, co se to tu stalo?

KOZELKA
Nevídáno – za řeč to nestojí -

ONDŘEJ
Nestojí? - Ein Verrath ist geschehen. (žvatlavě). Dre gnädige Herr Baron hat den Mamsell Margareth auf dem Strohsack seine Liebe angetragen – die treulose hat die Waare angenommen – beide -

MASTÍLKOVÁ
Was? Pamatujte se, že nesedíte více u džbánu.

KOZELKA
Tuhle u Pánů. Je ale pravda, co pan Ondřej povídá.

MASTÍLKOVÁ
Jste také opilej? Nevíte, že pan baron mé Lidi kuru dělá?

ONDŘEJ
Hier auf diesem Fleck hab ich ja aber die Ehrvergessene ertappt. Zu einem Randesfu hat sie sich eingefunden.

DRÁB (zpívá)
Pojďte domů, pojďte, holky -

MASTÍLKOVÁ
I to je zlořečená historie! Kdybych to jistotně věděla -

KOZELKA
Já bych se na to z kabátu svlek’-

ONDŘEJ
Glauben sie mir, gnädige Frau, der Herr Baron sind ein liederlicher Vogel. Machen sie, dass ihn die slečinko Lidl recht bald bekommt.

Ukončení 

MASTÍLKOVÁ
Bude vojna, bude,
Zle to na ní půjde;
Je-li ten panáček
Markyty miláček,
Naříkat si bude.

ZBOR
Je-li ten panáček atd.

ONDŘEJ
Vyrostla mi bílá růže,
Já ji -

MASTÍLKOVÁ
- trhat nebudu – trhejte si nebo netrhejte – tu pivoňku si ale pan baron také neutrhne – ani ona jeho – za to já jsem štond!
Já před ním zavřu dvéře – zavřu dvéře,
Že za ní nepoleze – nepoleze,
Ať je baron nebo ne,
Pomsta má ho nemine!

ZBOR
Ať je baron nebo ne atd.

KOZELKA
Počkej, Johanes,
Však ty dostaneš -

MASTÍLKOVÁ
Kozla starého dostane! Myslíte, můj milý pane náhončí, že se nechá Mastílková ohnout? - Sie im’s inen – to se mejlíte!
A kdyby měl pan Johanes tisíce – tisíce;
A má holka zpravované kytlice – kytlice;
Darmo práhne,
Nedosáhne -
Za ní ho to, filutáře, darmo táhne!

1. KOZELKA
Provdáte slečinku?

MASTÍLKOVÁ
- provdám.

2. ONDŘEJ
Dáte jí Jeníka?

MASTÍLKOVÁ
Nedám.

3. KOZ. OND.'
Darmo všecko namlouvání,

4. Mastílk.
Nedá holce Jeníka;

5.
Po jiném se teta shání,

6.
Nóbl jí dá chlapíka.

(Dráb zároveň s nimi nápěvem Zapfenstreichu.)

1.
Pojďte domů, pojďte holky,

2.
Nechte rejdů, nechte spolky;

3.
Pojďte domů, pojďte páni,

4.
Už je dávno po klekání;

5.
Pojďte domů, noc se blíží,

6.
Ať vás varta nezaklíží!

ZBORY, DRÁB
Pojďte domů, pojďte, holky – atd.

KOZELKA
Provdáte slečinku? Atd.

(Po ukončení se všecko rozchází; leč znění bubnů ještě slyšeti jest – vždy temněji a temněji – když opona pomalu spadne.)