Poesie francouzská nové doby/Oblak
Sultánka koupá se ve sadech svých,
šat poslední hle s bujných údů padá,
prost hlodu hřebenu ve prstencích
vlas bohatý ji líbá sličná záda.

K ní oknem zírá sultán šedivý
a praví, hladě vousy dlouhé brady:
Na stráži stojí eunuch bedlivý,
kdo mimo mne zří v lázni její vnady?

Já vidím je — div! — k němu zavolá
mrak, jenž v své pouti nad zahradou stane,
zřím prs, který jak oranž plápolá,
i tělo, s něhož v perlách voda kane.

Tu Ahmed vyskočil, jak měsíc zbled,
vzal handžar svůj se zdobnou rukovětí,
svou hnědou favoritku zabil hned —
a oblak — — v dálku nad zahradou letí…

Poezie

fr:Le Nuage (Gautier)