Vybouřené smutky/Umění Severu
Já slyšel jsem Zpěv Houslí Severních,
kdos Obrovský hrál k zemím skloněný
bizzarní úzkost nad vším živoucím,
šlehavým vichrem rozšlehaný Žal.

Jih spal již. Přírodou rozhýčkán, tlel
po létech Středověku. Vadly formy.
Lenivou krví sladké křesťanství
truchlivé zmalátnění rozkládalo.

Duch Severu však ještě tvořil, stál,
duch Myslící, a Zápasící posud,
smršť bouřných protiv na svých houslích hrál.

Nenávist k ženě, Sebezbožnění,
zpod smyčce sršel v mlhy přechodní
déšť jisker hledajících pochodní…