Kohout plaší smrt/Ze dna
S horoucí falší miluji tento svět
bohem rozsvícený ďáblem znečištěný
s hněvivou láskou miluji tento svět

jak hnízdo snovačů v rákosí vyprahlém
visí a zachvívá se tato zem
milosti prázdná světelná svým zlem

Dno hladomorny plné havěti
z jejíhož dna i ve dne vidíš
vše co ve snách se bojíš viděti

V průvanu tmy mezi narozením a smrtí
stydna pod hřbitovním vápnem měsíčním
trháš zlaté tkanice rozbřesků které škrtí

Pak lítost jež k ničemu zde se již neupíná
jen nad posledním kuřátkem v Plejádách je ti do pláče
jež pípá nejsouc mezi svýma

Proč kohoutíš se srdce mé
písek hvězd slzy všech vysuší
do chladných růží na tvář padneme.