Vlastenský slovník historický/Německý řád rytířský
Německý řád rytířský záhy přijat jest i do Čech, a sice ještě před r. 1215 uveden ke kostelu sv. Petra na Poříčí u Prahy, kdež založil komendu, která však r. 1233 přenesena jest ke kostelu sv. Benedikta na Staré město Pražské. Ke komendě té náležely rozsáhlé pozemky kolem Prahy: v samém Poříčí dvůr s polnostmi, ves Rybník (kde nyní kostel sv. Štěpána na Novém městě), Vršovice, Nusle i s celým údolím, odtud pak řada vinic až ku břehu Vltavy u Bráníka. Roku 1252 vešel řád ten v držení Chomutova, jejž v krátce poněmčil, i šířil se napotom valně v Čechách a na Moravě, a sami mnozí pánové čeští do něho vstupovali. Zemští představení toho řádu byli až do prvních let krále Václava IV. větším dílem cizozemci, později se jmenují mezi nimi také Čechové. Moc jejich vztahovala se nejenom na Čechy a Moravu, nýbrž i na Polsko, a snad také na Rakousy, Štýrsko a Korutany. Čím více však probouzelo se u Čechů národní uvědomění, tím více odvracovala se také přízeň lidu od n-ckého ř-u, který ku konci XIV. století již valně scházel a chudl. Tak r. 1416 němečtí rytíři prodali Chomutovské panství z nouze králi Václavu IV. a již asi na začátku bouří husitských Chomutov docela opustili. Také ostatní jejich komendy, jmenovitě Pražská, nepřetrvaly války husitské, za kterých živel německý vůbec v Čechách na větším díle jest potlačen.