Výbor z Květů zla/Krása
Jsem krásná, smrtelní! jak sen jest z kamene,
a prs můj, o který se každý posud raní,
je stvořen, básníkům by vnuknul lásky plání,
jež jako hmota je tak němé, bezzměnné.

Jak nezbadaná sfinx já trůním v blankytu,
mám srdce sněhové a bělost labutí,
jež ruší linie, mám v záští pohnutí,
pláč neznám ani smích, jsouc vždycky bez citu.

Nade mnou básníci před pós mých velkostí,
z pomníků nejhrdších, jež dlužiti se zdám,
své tráví v studiích dny s přísnou vroucností.

Ty chtivé milence bych okouzlila, mám
dvě čistá zrcadla, vše jimiž vzplá víc krásné:
Se září odvěkou své velké oči jasné.

de:Die Schönheit
en:Beauty (Baudelaire)
es:La belleza (Baudelaire)
fr:Les Fleurs du mal/1861/La Beauté
hu:Szépség
pl:Kwiaty grzechu/Piękno
pt:A Beleza
ru:Красота (Бодлер/Бальмонт)