Bhagavadgíta/Jóga a oddanost
12.1 – 12.5 Pokročilost ve vědění
Ardžuna se ptá: kdo je pokročilejší ve vědění jógy? Ti oddaní, kteří tě neustále uctívají, nebo ti, kteří tě vidí jako neprojeveného a nehynoucího boha. Kršna odpověděl: ti, kdo svou mysl zaměří na mě, jsou mi oddáni v pevné víře a neustále mě uctívají, pokročili ve vědění jógy nejvíce. Ale i ti, kteří jsou oddáni mé nehynoucí, nepředstavitelné, neprojevené, všudypřítomné, nemyslitelné, neměnné, nehybné a věčné podobě a vidí mě ve všem se zaměřenou myslí, zkrocenými smysly a radují se z blahobytu všech bytostí; i ti dojdou ke mně. Avšak překážky jsou větší u těch, jejichž mysl je zaměřena na mou neprojevenou podstatu, protože dosažení neprojeveného je pro smrtelníky velmi nesnadné.

 12.6 – 12.12 Sjednocení v meditaci
Ale ti, kteří obětují všechnu svou činnost mně, vidí ve mně nejvyšší cíl a sjednotí se se mnou v meditaci a oddanosti, jejichž mysl je zaměřena jenom na mě, i tyto oddané, vysvobodím přímo z hlubin oceánu samsár, ó Pártho. Není pochyby o tom, že ve mně budeš žít navěky, zaměříš-li mysl jenom na mě a odevzdáš-li svůj intelekt mně. Polevuje-li ale zaměření tvé mysli na mě začni pozvolna odpoutávat pozornost od vnějšího světa uklidněním mysli abhjásajógou, ó Dhanandžajo. Kdyby jsi ani abjásajógou nebyl schopen (mysl uklidnit), zaměř všechnu svou činnost na mě, neboť i svým jednáním můžeš dosáhnout dokonalosti. Nebudeš-li schopen ani takto jednat, oddej se mé józe tím, že obětuješ poslušně plody své činnosti. Lepší než poslušnost je vědění; lepší než vědění je meditace; lepší než meditace je obětování plodů činnosti, ale (jenom) obětování sama sebe přináší vnitřní klid.

 12.13 – 12.20 Nejmilejší oddanost
Kdo je bez nenávisti; kdo je přátelský ke všem bytostem; kdo není sobecký a prospěchářský; kdo je soucitný a trpělivý; kdo je stejný ve štěstí a neštěstí; kdo je neustále spokojený a sebevědomý; jehož mysl a intelect jsou oddány mně – taková oddanost je mi nejmilejší. Kdo neruší své okolí a ani se nedá okolím rušit; koho nevzrušuje radost, hněv, bázeň a strach – taková oddanost je mi nejmilejší. Kdo nic neočekává, je nezávislý a nestranný, je čistý, rozhodný a nedotčený v činnosti – taková oddanost je mi nejmilejší. Kdo nechválí ani nehaní, kdo netruchlí ani netouží a kdo se zbavil (protikladů) dobra a zla – taková oddanost je mi nejmilejší. Kdo je stejný k příteli i nepříteli, stejný ve slávě i potupě, kdo je stejný v teple a hladu, radosti a bolesti a nelpí na ničem, kdo přijímá stejně chválu i hanu, kdo je mlčenlivý a se vším spokojený, kdo je pevné mysli a nepobývá mimo mě – taková oddanost je mi nejmilejší. Ti, kdo neustále následují tuto nesmrtelnou dharmu, jsou obdařeni vírou ve mě a vidí ve mě nejvyšší cíl – tito oddaní jsou mi nejmilejší.

Zde končí dvanáctý zpěv nazvaný: Jóga a oddanost

Védská literatura