Ohnice/Báseň šera
Šeří se v sadě šeříkovém.
Ó, vůně pod kvetoucím slovem!

Obloha pláče krvavě
na sedmikrásky, po trávě

a na stíněný kostel vzadu.
Obloha pláče na zahradu.

Co se to zvídá v každé vůni?
Po celém světě šero trůní,

po celém světě jako tady
zvedá se smutek ze zahrady

a hledí tiše do oken
jak kmen, který je nachýlen,

jak zimostráz, můj kamarád,
jak slepýš, nejsmutnější had.

A zatím co ty verše píši
ptá se mne hvězda, čím se liší

od rosy, kterou krvavě
nechalo nebe na trávě,

od mého srdce, od slov mých,
nesmírnou něhou opilých

a dobře ví, proč se mne ptá,
když v záři své se ligotá,

když ligotá se, neustává,
jako má ovíněná hlava.

4. IV. 1940.