Písně Závišovy/Churavím
Churavím, ó, churavím,
na duchu i těle,
a jak listy v jeseň chladnou,
tiše padají, až spadnou
v prach mé touhy smělé.

Nevrátí se nikdy víc
to, co bylo kdysi!
A ta duše, dřív tak činná,
je teď jako pavučina,
se stěny jež visí.

Však ta smutná pohádka
ukončí se v krátku!
Jen to srdce ještě bije, —
oh, má paní, nechte si je,
nechte na památku.