Ottův slovník naučný/Heres
Heres (, ze st.-lat. erus, hospodář, pán domu), latinský název dědice. Byl-li dědic k dědictví povolán na základě posledního pořízení, nazýval se h. ; nezanechal-li zůstavitel závěti, nazýval se dědic h. . Jediný dědic celé pozůstalosti zval se h. . V řím. právu bylo možno ustanoviti dědice též jen vzhledem k určitému předmětu majetkovému nebo vzhledem k určité sumě (h. ). Dědic, kterému byl zůstavitelem uložen universální odkaz (odkaz dědictví), zval se  h. (fiduciár) a odkazník, v jehož prospěch univ. odkaz se stal, h.  (universální fideikommissar).  jsou v řím. právu osoby, které až do smrti zůstavitelovy nalézaly se v jeho moci, jakož i děti potom zrozené (pohrobci), které by téže moci otcovské byly bývaly podrobeny, kdyby se byly dříve narodily. Dědicové tito nabývají dědictví bez vůle a vědomí svého a nazývají se proto též . Všichni ostatní povolaní dědicové () nabývají dědictví, jen když projeví v tom směru svou vůli, a zvou se proto . – Ve starém slovanském právu znamená h. tolik jako  (), .

Římské právo v Ottově slovníku naučném