Moderní básníci francouzští/Pytlák
Mně s cesty, noční pytlák jsem,
smrt, zhoubu nesu škůdcům všem.
Jak houkne rána pušky mojí,
nic přede mnou víc neobstojí.
Má stopa střelce ošidí,
mne nechytnou, mne nevidí.
Hle, měsíc svítí na mýtinu,
já zadní brankou vyjdu v stínu,
za kmen se skryju, schytralý
prst na zbrani, zrak do dáli.
Mne nehne bouře větrů zlých,
a já se vyznám v závějích.
Znám na koroptve oka klást,
jak leží řadem v stínu brázd
a nákrčník dám zajíci,
že nedostane zimnici
a srnku lapnu do sítí,
a četník, ten mne nechytí.
Pan baron, jenž to asi tuší,
přec nevěří to, neb až k zemi
a se skroušenou věru duší
jej pozdravím, když udá se mi
ho potkat cestou do města.
Ač ví to, přec mne netrestá.
Já na ptáky i králíky
ok druh mám schystán všeliký,
na ženu starou hůl svou mám
a duši jednou ďáblu dám.
Čtu lépe v cestách na pláni,
než cikánka čte ve dlani,
na první pohled stopu zřím,
zda stará, nová, dobře vím;
znám každé zvíře doubravy,
rod jeho, váhu, pohlaví
a stáří, znám i každý strom,
a málokdo mne předčí v tom.
Však časem cos mne v nitru kárá…
To historie ovšem stará,
a přes všecko se dále kráčí,
víť každý, kde ho střevíc tlačí.
Mně s cesty! Noční pytlák jsem,
smrt, zhoubu nesu škůdcům všem!

Poezie