Moderní básníci francouzští/V kleče
Je hnědé nebe a déšť studí
a vzduch se nechce zalesknouti,
před postelí svou, jež se nudí,
já smutný musím pokleknouti.

Smutnými prsty v dum svých splavu
já tisknu oči svoje zmdlené,
svou lenost kladu i svou hlavu
do postele té odstrojené.

Na milku myslím s duší vroucí
a šeptám její jmeno v lkání,
je sladkým hlasem, vášní žhoucí
dím loži, jež jí nezná ani.

Posteli, která nepoznala
ty její krásy bujné divy,
o té, jež se v ní nevyspala…
postel se sama tomu diví.

Poezie