Ottův slovník naučný/Svítil
Svítil: 1) S. , inženýr (* 1843 v Černé Hoře na Moravě — † 1902 v Lublani), absolvoval školu reálnou a školu technickou v Brně, načež r. 1865 vstoupil do stavitelské praxe do kanceláře civilního technika, kde zaměstnán byl ponejvíce v polním měření. R. 1869 nastoupil jako stavební praktikant u c. k. místodržitelství ve Vídni, r. 1873 byl jmenován staveb. adjunktem, r. 1875 inženýrem, r. 1879 vrchním inženýrem a r. 1892 stavebním radou a přednostou stavebního oddělení při c. k. místodržitelství v Krajině. Byl vyznamenán řádem Františka Josefa a r. 1900 jmenován c. k. vrchním stavebním radou. Jako inženýr krajinského místodržitelství projektoval mnoho škol, které vynikaly znalostí potřeb školských; od něho pochází učitelský ústav a soudní budova v Lublani. Jako přednosta stavebního oddělení c. k. místodržitelství provedl mnoho regulačních prací, tak na př. regulaci Sávy, úpravy záhřebské a karlovecké říšské silnice v obvodě celých hejtmanství, stavbu mnoha moderních mostů na říšských silnicích krajinských, ale největší činnost rozvinul za památného zemětřesení v Lublani r. 1895. Fka.

2) S. {[Prostrkaně|Josef}}, spis. čes. (* 1870 v Novém Městě na Moravě). Po studiích na čes. gymn. v Brně a Něm. Brodě a lékařských na čes. univ. v Praze a ve Vídni stal se obvodním lékařem ve Velkých Opatovicích na Moravě, kde působí posud. Vedle svého povolání jest činný literárně; pod pseud.  psal verše do „Nivy“, „Nového Života“, „Mor. Revue“, „Neděle“ a „Máje“, a o sobě vydal knihu veršů Chudobná žeň (Prostějov, 1904). Populární stati lékař. uveřejnil v „Naš. Domovu“, „Pozoru“, „Mor. Orlici“, „Hlídce“ a pro Učebnici hospodyňských kursů napsal čásť O zdravotnictví domácím. Napsal též řadu článků o sociálním postavení lékařů a ze života kulturního a potřeb morav. venkova se týkajících. Účastnil se velmi činně na Moravě drobné práce národní.