Kohout plaší smrt/Amundsen
Železná růže hydroplánu usmýkaná mořem se potápí
Medvěd v útěku zametá srstí šlépěje smrti
Severní záře vějířem mlčelivé ledové krásky
smetá hvězdy k jedinému místu tonoucí růže
Vznešená tvář mrtvého nedovoluje zůstati smrti
Neslýchané mlčení zní v bílém orchestru
Sněhové hvězdice tkají rubáš
Vorváň béře růži na svůj hřbet a v olejovém kruhu pluje k pólu
Tohoto těla nedotknou se červi
Moc mrtvého je nezměrná stal se držitelem věčnosti
Jeho modré oči si ji podrobují
Je tak tichý
Všechny poledníky končí u jeho nohou
Lhostejnost hvězd zteplala
Vichry v tajném spiknutí ztichly
Jeho ruce jsou rozhozeny
snítky po potopě na střeše světa
Kresby vystoupivších žil uchovávají ve svém písmu tajemství
jichž klíčník odešel
Mráz se překonává ve vázání pohřebních kytic
Ticho