Růže stolistá/VII
Lásko věčná! která světy
V nestvořenost rozsíváš,
Která též i outlé květy
V krásy roucho odíváš!

Tys to vděkuplné dítě
Z pokladů svých vyňala,
Každý půvab na úsvitě
V bytnost jeho vkládala.

Z tvých to rukou — díka tobě!
Tento v utěšené době
Krásný tvor se vyvinul,
Dary tvými oplynul.