Lyrika lásky a života/O zakleté myšlence
A bylo bezvětří… My ani nepluli,
hořely obzory a lesy kolem moře,
a plachty svěšeny se vanem nevzduly,
pod tichem nesmírným vše snilo na prostoře.

Kouzelných ptáků zpěv a štěbot z hájů zněl
a víly koupaly se vynořené v půli,
to kraj byl z pohádky, jenž tolik zlata schvěl
do vížek, hradních zdí a chrámů do kopulí.

Mou duší provál jih, pohádka byla v ní,
a vděční časové, tak slunní, pradávní,
a stromy jablky zlatými přetížené,

pták zpíval duhový, stín pod ním míjivý,
princezna čekala již, oči uslzené,
a rychle unést ji, čas byl tak příznivý.