V přírodě/LI.
S nahotou v hadrech světem bloudit,
o sousto plakat z úrody —
ó, duše má to slyší štkáti
i hněv i nářek přírody.

Ne, ne, tak si to nemyslila,
když mateřsky nás podělí:
že jedno srdce v slzách tonout
a druhá budou ocelí.

Že jedna ruka štědrost její
v chvat lakotný má svírati,
a druhá z křehnoucích těch vrásek
jen žhavé kapky sbírati.

Že z tvorů všechněch na tom světě
jen člověk bude jediný,
jenž necítí, jenž nerozumí
ni pláči vlastní rodiny.