V přírodě/XXXVI.
V mé říši slunce nezachází
a nezajde leč koncem světů,
jáť zakládal ji s věčnou krásou,
tož s přírodou, když byla v květu.

A my ji zakládali takto:
za oblohu se volnost kleni,
na zemi teplem dýchej láska,
a smutek dojdi vysušení.

A my ji zakládali dále:
co poupětem, nech v kvítko roste,
květ ducha nejkrašším buď květem
a nejbídnějším bejlí sprosté.

A my ji založili takto:
co v srdci jara, tím se hřejte,
co ve vás lidského, tím buďte,
pak přijďte k nám a obývejte.