Ottův slovník naučný/Pikrová kyselina
Pikrová kyselina, C6H2(NO2)3.OH, byla nalezena r. 1788 od , vzniká usilovnou nitrací mnohých sloučenin aromatických, zvláště ferolu či kyseliny karbolové, v továrnách kyseliny fenolsulfonové. Žluté krystallky při 122,5° tající. Zahříváme-li ji opatrně, může i sublimovati; pakli byla zahřáta z prudka, vybuchuje. Zvláště smíchána s klejtem, dusičnanem olovnatým neb strontnatým exploduje zprudka. Ač nemá sama dostatek kyslíku, jenž by ostatní součástky její úplně spálil, přece po vhodném initiálném nárazu jest její výbuch z nejmohutnějších. (Roku 1887 v Manchestru; známá katastrofa u  v Paříži.) Užívají jí nejvhodněji lisovanou nebo roztavenou přivádějíce ji do výbuchu silnou zápalkou nebo přídavkem třaskavé bavlny. Roku 1886 zavedena lisována s aetherickým roztokem vlny kollodiové ve Francii pod názvem . Roztavena prostupuje v různé formě třaskavou gelatinu v novém melinitu () a  anglickém.  () vybuchují rovněž silně, pikran ammonatý jest součástí některých prachů bezdýmných. – Ve vodném roztoku je hořká (odtud jméno) i podezřívali ji jakožto surrogát za chmel. Domněnka směšná. Rn.

Chemie v Ottově slovníku naučném