Básně (Sládek)/V upomínku/II
Když den se schýlí k večeru
a pot si s čela stírám,
tu zavru dvéře za světem
a svůj si otevírám.

A vedle prázdné židle tvé
si sám usedám k stolu
a za chvilku to ožije
a my jsme zase spolu.

A já ti toužím, povídám,
a co by’s řekla, hádám,
a naši tichou zábavu
pak sem v ty verše vpřádám.

A já to vím, že planým je
to všechno jenom hraním,
však něčím musí člověk čas
si krátit přede spaním.