Portréty chirurgů/Weiss
Juž dávno srdce Tvoje dobolelo,
a struny řeči Tvojí dozvučely,
všem nám se bolným citem srdce chvělo,
když první hroudy v hrobě zaduněly.

Tak oderváno bylo zemi tělo,
a slzy smutku v očích všech se skvěly,
umění zas se žalem obestřelo,
když řady přátel, žáků domů spěly.

Oněměl sál a síně zatruchlily,
jež mlčky divů Tvých vždy svědky byly,
v nichž česká slova Tvoje hlaholila.

Tak truchlá vlna vědu začeřila,
a orel, jenž bděl nad ní bystrým zrakem
nám zmizel navždy nebes nade mrakem.