Černé růže/Zřídlo úkoje
Skrývám v duši zřídlo písní,
mnohý odnesen jím žal,
za zářící zdroj bych zlata
toho zřídla nezadal.

Když mne život rve a tepe,
beru z něho plnou číš,
a již nad svět křídlem ptáka
volně vzlétám k slunci výš.

Šťasten jsem, nechť lidské oči
v oblacích mne nezřely;
pěl jsem, vzlétal, což je více,
kdy mne osud sestřelí.