Výbor z Květů zla II./Vzlet
Výš nad rybníků pláň, výš nad údoly, výše
než horstvo, nad lesy i mračna, nad moře,
tam v dáli za slunce neb éther v prostoře,
tam v dáli za meze, kde končí hvězdné říše,

můj duchu, zalétáš a těkáš v čilosti;
jak plavec statečný, jejž rozkoš v proudu jímá,
ty vesel brázdíš sráz, kde nekonečnost dřímá,
pln nevylíčené a mužné radosti.

Jen uleť daleko ty chorobnému moru,
a jdi se očistit v těch vyšších vrstev tok,
a pij, jak nebeský a nezkalený mok,
žár jasný, průhledném jenž kypí po prostoru.

Za strastí všelikou a širým pásmem běd,
jež tíží břemenem všem lidem žití kalné,
ten šťasten, komu lze se na peruti valné,
až k nivám zářivým a světlým povznášet!

Ten, jehož myšlenka i skřivanů dav předčí,
již z rána k obloze svůj volný nesou let
— jenž krouží nad žitím a může rozumět
i květin jazyku i němých věcí řeči!

de:Aufschwung
en:Elevation
es:Elevación
fr:Élévation
pt:Elevação
ru:Полёт (Бодлер/Эллис)