V studni
Libreto Karla Sabiny zhudebnil Vilém Blodek. Premiéra 17. listopadu 1867 v pražském Prozatímním divadle.

Osoby 
 JANEK, sedlák, starý vdovec … bas
 VOJTĚCH, selský synek … tenor
 LIDUNKA, selská dcera … soprán
 VERUNA, stará žena … alt
 Chasa obého pohlaví

Děj se odehrává poblíže vesnice

Výstup 1. 
Krajina na vsi. Vpředu stranou Verunina chaloupka. Uprostřed studně, vedle košatý strom.

VERUNA před chaloupkou sedící:
Aj, zlý to čas, nynější čas,
a pásmo zlé vypřede.
Ta mladá chasa divoká
zpustlý teď život vede.
Druhdy mne každý nazýval
Verunkou – krasavicí,
teď Verunou mne jmenují –
starou čarodějnicí!
Dnes svatojanský večer je,
tuť zas se přijdou ptáti.
Nuž budu jim, když tomu chtí,
budu jim čarovati.
Aj, zlý to čas, atd.…

Výstup 2. 
Lidunka se blíží s košíčkem v ruce. Veruna.

VERUNA
Aj, co sem vede Lidunku?
LIDUNKA
Já přicházím o radu k vám.
VERUNA
Nuž mluv, o čem ti radit mámj?
LIDUNKA
Zde přináším pár vajíček
a něco másla čerstvého
podá jí košíček
a prosím vás, abyste mi
přičarovala milého.
VERUNA
Jak? Čarovat mám, čarovat?
Což jsem já s ďáblem v spolku?
Aj, lidé! Pohleďte pak jen
na odvážlivou holku!
Věř, děvče, věř, že není žert,
kam rohy své nastrčí čert!
LIDUNKA
Ach, odpusťte, já nemyslím,
že jste čarodějnice –
já slyšela – já míním jen,
že víte něco více!
LIDUNKA // VERUNA
Ne, ne, můj Bože! S ďáblem nic! // Ne, ne, Lidunko, s ďáblem nic!
Však lidé ve vsi praví // Však oni lidé vědí
že kdo se s vámi poradí, // že kdo se se mnou poradí,
ten prý se zlého zbaví // se jistě zlého zbaví.
VERUNA
A co ti o mně pravili,
ti notně tě ošálili!
LIDUNKA
Ve hvězdách prý zvídáte,
v starých knihách čítáte,
znáte všecky byliny,
vidíte v budoucí dny;
proto k vám se obracím
o pomoc vás prosím!
VERUNA
Tu starou Verunu jindy neznáte,
ale v čas nouze se k ní utíkáte.
Nuže tak mluv,
co ti myšlenky mate?
LIDUNKA
Mám ve vsi milého,
mladého, hezkého.
VERUNA
Má ve vsi milého,
mladého, hezkého.
LIDUNKA
Bych toho dostala,
vroucně bych si přála.
VERUNA
By toho dostala,
vroucně by si přála.
LIDUNKA
Starý však vdovec, hle,
mne pronásleduje.
VERUNA
Starý však vdovec, hle,
ji pronásleduje. –
OBĚ
Mladá láska, to je ráj,
vším jen blaženstvím oplývá,
při srdci však sestárlém
hasne plamen, cit omdlívá!
VERUNA
Ale snadná tu pomoc:
vem si mladého,
zažeň starého.
LIDUNKA
Matinka vdovce mi radí!
VERUNA
Aj, rada věru to hadí.

Výstup 3. 
Předešlé, Janek z jedné strany, Vojtěch z druhé v pozadí.

LIDUNKA
Povězte vy mně, který mi z nich
za muže jest souzený:
zda ten, kterého miluji,
či onen, jejž zavrhuji?
VERUNA
A to ti já povědět mám?
Vždyť z obou nikoho neznám.
OBĚ
Mladá láska, to je ráj,… atd.
LIDUNKA, VERUNA, JANEK v pozadí, VOJTĚCH v pozadí
Dnes svatojanský večer je,
tu prý se mnoho zjevuje,… atd.
VERUNA
Máš pravdu, já ti poradím,
však pozoruj, co ti pravím:
měsíček dnes v úplňku
vystoupí nad lesy,
ty pak volej cestou sem:
Můj miláčku, kde jsi?
LIDUNKA // VERUNA, VOJTĚCH, JANEK
Měsíček dnes v úplňku
vystoupí nad lesy,
Já pak zvolám cestou sem: // Ona pak zvolá cestou sem:
Můj miláčku, kde jsi?
VERUNA
Důvěrně pak přikročíš
k čarovné zde studni
a nahlédneš bedlivě
do hloubky osudní.
LIDUNKA // VERUNA, VOJTĚCH, JANEK
Důvěrně pak přikročím // Důvěrně pak přikročí
k čarovné zde studni
a nahlédnu bedlivě // a nahlédne bedlivě
do hloubky osudní.
VERUNA
Koho pro tebe chová
budoucnost ukrytá,
tohož z jasné hladiny
tvář tě dnes uvítá.
LIDUNKA // VERUNA, VOJTĚCH, JANEK
Koho pro mne as chová // Koho pro ni as chová
budoucnost ukrytá,
tohož z jasné hladiny
tvář mne dnes uvítá. // tvář ji dnes uvítá.
LIDUNKA
Díky, dobrá Veruno,
stane se, jak díte,
a jakou tam spatřím tvář,
hned ode mne zvíte.
LIDUNKA, VOJTĚCH, JANEK // VERUNA
Již na hory vystoupá večerní zář
a v záplavy skrývá se sluneční tvář,
až nastane v dědinách klid
a hvězdiček procitne kmit:
své štěstí zkusím – své štěstí zkusím, // co ti učiní – co učiní
však tajně si – tajně počínat musím. // to zvědět se věru mysl těší.

Lidunka odejde, Vojtěch za ní. Veruna jde do chaloupky.

Výstup 4. 
JANEK předstoupí
Aj, to bude švanda!
Ty hloupé čáry,
aj, to jsou samé
jen láry, fáry!
Počkej, jen počkej,
Lidunko milá,
ty jsi se dobře
dnes poradila,
ha ha ha!
Vylezu na strom,
vyložím tváře,
ať je osvítí
měsíčná záře.
Ve vodě uzří
odlesk Lidunka
ženicha svého,
spatří tam Janka!
Aj, to bude švanda, … atd.

Odkvapí.

Výstup 5. 
VOJTĚCH přijde
Chce vidět v studni (toho) tvář,
jejž dostane za muže.
Aj, poradím se s Verunou,
ta snad mi v tom pomůže.
Byloť by hrozné, jiného
by oko její zřelo,
ona by se utrápila
a srdce mé by mřelo.
Chce vidět… atd.
Odejde do chaloupky. Stmívá se.

Východ měsíce 
(Intermezzo)

Výstup 6. 
Chasa obého pohlaví

SBOR
Svatojanské ohně
rozžeme po horách,
daleko ať svítí
po všech kol výšinách,
po horách, po výšinách!
Čarodějnice na košťatech
vyletí, vyletí,
ponesou se vzhůru
k oblakům, v povětří,
poletí v povětří.
Vyletí-li také z komína
Veruna, Veruna,
ponese se větrem Veruna,
kouzelnic koruna,
Veruna, koruna!
Dívky se postaví na jednu, hoši na druhou stranu.

SBOR DÍVEK
My tady počkáme,
zda ji uhlídáme.
Vy na kopce jděte
a ohně tam rozžete.
SBOR HOCHŮ
Vy půjdete s námi,
nebuďte tu samy.
Čarodějnic jest se bát,
mohlo by se vám cos stát!

Výstup 7. 
Lidunka, předešlí.

LIDUNKA k hochům
Aj, nechte nás, my samy zde
se trochu pobavíme,
vždyť svatojanský večer je,
snad něco tady zvíme.
SBOR HOCHŮ
Ne, ne, ne, dokonce ne,
my s vámi zůstaneme.
Buď s námi pojďte, nebo se
od vás ani nehneme.
LIDUNKA, SBOR DÍVEK
Zlí hoši, nic nám nepřejou,
dělají samé sváry.
SBOR HOCHŮ
Dnes věru nevěříme vám,
chcete se pustit v čáry.
LIDUNKA
Nuž, tedy pojďte s nimi jen
na ohně svatojanské!
SBOR DÍVEK
Nuž, tedy pojďme s nimi jen
na ohně svatojanské!
LIDUNKA, SBOR DÍVEK, SBOR HOCHŮ
Zapálíme si po horách
hranice velikánské,
jak v dávných praotců dobách
při slavnosti pohanské.
Jak druhdy staří Čechové
činili, takž i čiňme my;
jim k slávě kolem rozžete
se po výšinách plameny!
Odejdou.

Výstup 8. 
JANEK samoten
Aj, jděte jen, jděte jen, jděte jen,
už nocí stal se tento den.
Provozujte své čáry,
až nebe se zardí požáry.
Já zde budu čarovat sám,
Lidunce, Lidunce,
té na stromě tu udělám.

Jen ať se mi, ať se mi, ať se mi
ty čáry mé nepokazí!
Měsíc na mne posvítí
a v studni se tvář má zatřpytí.
Já zde budu čarovat sám,
Lidunce, Lidunce,
té na stromě tu udělám!

Vyleze na strom.

Výstup 9. 
Vojtěch vyjde z chaloupky. Janek na stromě.

VOJTĚCH
Ty zlatá, zlatá Veruno,
všech čarodějnic koruno!
Na koně's mne posadila,
žes mi tak dobře radila.
Na stromě mám seděti,
do studně dolů hleděti,
až prý mi plná luny zář
osvítí kolem celou tvář;
tu v studni Lidunka pohlédne
a svého Vojtěcha tam zhlédne.
JANEK na stromě
Aj, toho čert sem zanes' sám,
co počnu si, co udělám?
VOJTĚCH
Uzří, že jsem jí souzený
já jediný, já jediný!
JANEK
Já věru mám chuť velikou
ho v studni hodit hlubokou!
VOJTĚCH
Nuž, zakusím své štěstí teď,
jen dobře, Lidunko, tam hleď!
VOJTĚCH // JANEK
Ty zlatá, zlatá Veruno, // Aj, toho čert sem zanes' sám,
všech čarodějnic koruno, // co počnu si, co udělám?
na koně's mne posadila, // Já věru mám chuť velikou
žes mi tak dobře radila! // ho v studni hodit hlubokou!
Vtom Janek vyleze výš o jednu větev, ta se s ním zlomí, on padne do studně.

VOJTĚCH
Aj, něco žbluňklo! Co to tam?
Rychle, rychle se podívám!
Běží k studni, vtom Lidunka vystoupí v pozadí. Vojtěch rychle vyleze na strom a hledí do studně s výše. V té chvíli se objeví též záře svatojanských ohňů v pozadí.

Výstup 10. 
Lidunka, Vojtěch, Janek a sbor.

SBOR za scénou
Svatojanské ohně hoří,
čarodějky lítají,
mladá srdce při požárech
důvěrně se vítají.
LIDUNKA v pozadí se ohlíží
Volám v háje, v lesy:
Můj miláčku, kde jsi?
VOJTĚCH na stromě
Kéž bych směl jí říci:
Zde tvůj milující!
LIDUNKA jde do popředí
Jak ty ohně po horách
v plamen vyšlehají,
tak mé city za tebou,
drahý můj, těkají.
Volám v háje, v lesy:
Můj miláčku, kde jsi?

Dlouho jsem již čekala
na tuto hodinu,
a přec obávám se teď
nahlédnout v hlubinu.
Zda ho tam jen uhlídám
při měsíčné záři?
Zda mé oko zde se potká
s jeho milou tváří?
Blíží se ke studni.
Volám v háje, v lesy:
Můj miláčku, kde jsi?
Nahlédne do studně. Najednou polekána odskočí.
Ha! jaký to hrozný zhled!
Sesypal se na mne svět?
Nešťastné to podívání!
Jakou tvář jsem viděla?
Ne, ne! O tom já nechci vědět,
raději bych umřela.
VOJTĚCH na stromě
Probůh! Co to znamená?
Nechce mne ta nevěrná!
Slézá se stromu

Výstup 11. 
Sbor dívek. Lidunka. Vojtěch v pozadí.

SBOR DÍVEK
Svatojanské ohně září,
osvětlí nám vodičku,
každá svého budoucího
uzří v studni tvářičku.
Pojďme tam a podívejme
se, co studně zvěstuje;
každá věru mezi námi
ňákou lásku pěstuje.
Svatojanské ohně září… atd.
LIDUNKA předstoupí
Ó nechoďte, ó nechoďte,
já zle jsem pochodila!
Nahlédla jsem a starého
tam Janka jsem spatřila.
SBOR DÍVEK
Janka! Janka! Janka!
Totě k smíchu, ha ha ha!
Hned se podíváme,
zdali toho velblouda tam
ještě uhlídáme.
Všecky běží ke studni, obklopí ji a hledí dolů; tu Janek všecek zablácen a v tváři umazán napolo vyleze.

DÍVKY se rozlétnou na všecky strany
Běda! Běda! Totě čert!
JANEK napolo v studni, drží se rukama zdi
Ano, jsem sám čert,
kdybych vás moh' všecky vzít
a na rožni usmažit!
Vylézá.
DÍVKY
Ale Janku, Janku, Janku,
kdepak jste se v studni vzal?
JANEK
Kdepak, kdepak – spadl jsem tam
a notně se zamazal.
DÍVKY
Jakpak jste moh' v studni spadnout,
vždyť je kol ohrazená!
JANEK
Dnes panujou čáry, mne tam
snad zanesla Veruna.
VOJTĚCH přistoupí k Lidunce
Aj, nyní pochopuji
tvé velké leknutí!
LIDUNKA
Což ty jsi pozoroval
mého srdce pohnutí?
DÍVKY
Vás čáry dnes pomátly,
ubohý Janku, Janku,
zajisté jste nahlédnul
přehluboko do džbánku.
JANEK
Já nikdy jsem se neopil,
to vězte, hloupé holky,
Lidunko, vyhýbej se jim,
to nejsou pro tě spolky;
jsou zlé to čarodějnice,
ďábelská černá pšenice.
A nyní – pro tu nehodu,
již zkusil jsem pro tebe –
SBOR DÍVEK vpadne
Zkusil, ženicha starého
jak v studni hrozně zebe.
JANEK zlobivě
Jděte mi s očí, čeládko!
DÍVKY
Ach, ubohé vy mláďátko!
VOJTĚCH
Již pochopuji, jak se as,
ubohý s vámi dělo,
na stromě větev zlomená
a v studni to zahřmělo.
DÍVKY
Aj, mastnou, pane Janku,
jste dostal pomazánku!
JANEK
To všecko pro Lidunku.
LIDUNKA
Já souzena vám nejsem,
co tedy chcete víc?
JANEK
Tak – vem vás všechen všudy, –
já tedy nechci nic!
Janek odkvapí, dívky se smějí.

LIDUNKA a VOJTĚCH
My spolu si rozumíme,
když do očí si hledíme,
to jsou studně čarodějné,
jež nás nikdy nezklamou.
Každý z nás v očích druhého
uzří povždy duši svou!
DÍVKY
Svatojanské ohně září,
my se přeci podíváme,
zdali v studni drahé tváře
svých milých uhlídáme!
Běží k studni a hledí do ní.

Opona

Libreta oper