Poesie (nová řada)/Z jeviště světa/III
I zvedl se křik hrozný z vladařských těch dvorů —
křik mrzkých pochlebníků, lačných za kořistí —
ten po krajích se šířil do měst, vsí i borů
zpozdilé vřavou pýchy, rykem nenávisti.

Sehnali stádo lidské s pastvisk bez odporu,
umělci královští v řež schopné k sobě místí —
již stanul voj těch nových ze gladiatorů
a volal: „Vladařské teď slovo ať se zjistí!“

Tak rychle připraveny živé stroje vraždy,
již dáno heslo, v před se vojska hnula mocí…
Jen v poli obilí a dům zbyl pustý každý,

pláč matek, násilně jimž z loket vzali děcko,
soud náhlý reptavým a vyjící psi v noci…
I viděl jsem, že dle mé mysli bylo všecko.