Legenda o svaté Dorotě
Byla krásná Dorota
pobožného života.

A ta krásná Dorota
měla věnec ze zlata.

A z tej bilej leluje
od Panenky Marie.

Zamiloval si ju král,
za Dorotou listy psal.

Chceš-li Dorko moja být?
Má tě svět co paní ctít.

A já už mám jiného,
Krista Pána samého.

Král se na to rozhněval,
do vězení Dorku dal
a na vojnu odjechal.

Sedum let tam bojoval
a na osmý přijechal.

Zpomněl si na Dorotu,
žije-li či nežije.

Ach, žije, pane, žije,
ač nic nejí, nepije.

Dorotka vyvedena,
před krále představena.

Chceš-li, Dorko, moja být?
Má tě svět co paní ctít.

A já už mám jiného,
Krista Pána samého.

Král se na to rozhněval
a pec hrozně topit dal.

Čím se déle pálila,
tím víc krásy nabyla.

Dorotka vyvedena,
před krále představena.

Chceš-li, Dorko, moja být?
Má tě svět co paní ctít.

A já už mám jiného,
Krista Pána samého.

Král dal olej vařiti,
Dorku na něm smažiti.

Čím se déle smažila,
tím víc krásy nabyla.

Z oleje vyvedena,
před krále postavena.

Chtěj, Dorotko, moja být,
má tě svět co paní ctít.

A já už mám jiného,
Krista Pána samého.

Král dal kolo dělati,
pannu na něm lámati.

Dorka Boha prosila,
aby ju zbavil kola.

Bůh se nad ní smiloval,
hrom to kolo polámal.

A to z čistého jasna,
až se země zatřásla.

Pomůže ti ostrý meč,
až ti hlavu setne preč.

Za město ju kázal vést,
a jí mečem hlavu smést.

Potkal ju tam Eliáš:
Kam, Doroto, pospícháš?

Do Kristové štěpnice,
budu trhat ovoce.

Budu trhat lilije
u Panenky Marie.

Dyž ho budeš trhati,
chceš-li mi ho poslati?

Když kat nejprv uhodil,
meč se nad ní poklonil,
na dvoje se rozlomil.

Kat se na to rozhněval,
od razu jí hlavu sťal.

Svatá hlava je sťata,
duše do nebe vzata.

Stojí mezi anděly
jako hvězda na nebi.

Přišlo s nebe diťátko,
překrásné pacholátko.

Mělo košík na ruce
a v něm krásné ovoce.

Eliáši důvěrče,
tu ti nesu ovoce
s nebeského obrojce.

Co ti sestra slíbila,
dyž se na smrť strojila.

Písně