Čítanka jaro/Dívka v ohni
Tvé vlasy vlají dál
zmatené větrem opilým jak včela
zastav se nyní změněná zkamenělá
to jenom vlasy vlají dál
za vším co plamen zanechal

Ó chyť tu chvíli která s tebou prchá
pod krásnou smrtí tou
jíž proběhla jsi jako modrá sprcha
dopadá na prsa a zazvoní jak dukát
nejmenší kapičkou

Jak hořela jsi! Jak tě pronikaly
lstivé jazýčky úst!
Ach nejvíc ústa v oněmění pálí
a slovo na rtech neví má-li
má-li tě neprorůst

Mrtvá — ó bezednosti hladu
k výhonkům vášně ohořelá
v splývavém marném vodopádu
mrazivé polibky ti mezi ňadra kladu
a pod klenutí čela

31. I.–1. II. 1939.