Ottův slovník naučný/Pray
Pray , dějep. uherský (* 1724 — † 1801). Vstoupil r. 1740 do řádu jesuitského ve Vídni a vyučoval pak na školách řádových na různých místech v Uhrách, také na Theresianeu ve Vídni, kde ve stycích s E.  (v. t.) vzbudila se v něm záliba pro rak. dějepis, a konečně na akademii v Budíně. Po zrušení řádu jesuitského Marie Terezie jmenovala jej král. uherským historiografem (1773). R. 1777 P. byl povolán do univ. knihovny v Pešti (jako první kustos) a r. 1790 stal se kanovníkem ve Velikém Varadíně. František I. propůjčil mu infulované opatství v Tornové. Jeho bohatá sbírka rukopisů chová se v univ. knihovně budapeštské. P. psal spisy theologické, ovšem v duchu svého řádu a obsahu nejvíce polemického, skládal také verše, hlavní však jeho činnost náleží studiu uh. dějin. Nejznamenitější jeho díla jsou:  (1761—70, 6 sv., s dodatky z r. 1775), které sahají až do r. 1564, a  (1776—79, 2 sv.), kde jsou vypsány dějiny biskupství uherských. Kromě toho napsal velmi veliké množství prací a menších rozprav, z nichž uvádíme:  (1768—71, 3 sv., spolu s Desericiem);  (1770);  (1774);  (1774);  (1780—81, 2 sv.);  (1801). Po jeho smrti již byly vydány knihy  (1805) a  (1805—06, 3 sv.). Kromě toho mnoho prací a materiálu zůstalo v rukopise. P. objevil také nejstarší památku jazyka uherského z počátku XIII. stol. (v t. zv. ).