Z mého kraje/Meditace
Z dřevěné pavlače tichého dvora
u lesa temného se dívám v lada,
jak noc jde modrá… Pod ní jako chorá
zem sněhová spí domků dlouhá řada.
Já dívám se na bílé vločky sněhu,
na mřížovité spousty snující se
v divokém pádu. Pošta supí v běhu
pod lesem dole, okna drnčí, chví se…
Tak ve mně něco jásotem se chvěje
a často, často… nevýslovně temně, -
to štěstí pádí kol? – ó, kam se děje?
Jen blízkým letem otřese mnou jemně…