Okno/Píseň
Všech, kteří přešli, vzpomněl jsem,
všech, kteří zmizeli za lesem.

Vzpomněl jsem kytic, jež uvili,
vzpomněl jsem slov, která mluvili.

Vzpomněl jsem, že z nich každý děl
něco, co tenkrát jsem neslyšel.

Vzpomněl jsem, že měli na líci
rys záhadný a trpící.

Šli, jak by každý břímě nes’.
Nechtělo se jim za ten les.

A tak mne náhle napadlo:
kdyby tu bylo zrcadlo,

měl-li bych také na líci
rys záhadný a trpící?

Postava je-li shrbena,
jak nes’ bych těžká břemena?

Co neslyšel jsem, slyším dnes.
A hledím tiše za ten les…