Poesie francouzská nové doby/Na jaře
Ven z oulu ztmělého juž vyleť mladý roji!
Sny, které upoutal dech zimy v duši moji,
        ven na hloh zpívat jděte!
Vás láká, ptactvo mé, zář slunce i vzduch vonný
a tráva zelená nad vršky nad záhony,
        kde růží broskev květe.

A poslouchejte vše, by potom řekli jste mi;
od myrtu ku doušce a z dubu v houšť a k zemi,
        ať let váš zčeří zřídla!
Dým setřel s perutí vám sterých barev třpyty,
nuž v koupel do vzduchu, jenž vůněmi jest sytý;
        ať rostou duši křídla!

Po větvích pučících i po těch, jež se sklání
v rej! Pijte rosu jich i mízu bez ustání
        v kolébky všeho zříce,
jak rostou poupata i hnízda i jich štěstí,
jak miluje se vše, i jak je třeba kvésti —
        mé růže, holubice!

Vždyť krásné jaro jest, to kouzlo všehomíra!
Ó snové, leťte juž! Hle sad se otevírá,
        med sladký včely pijí;
nuž do všech kalichů na pole, v pažit rosný,
nad révy pahorky a pod ztemnělé sosny,
        hledejte poesii!

Poezie

fr:Au Printemps (Laprade)