Bajky Lafonténovy/Chlapec a učitel
Na břehu řeky hrál si malý chlapec a jsa neopatrným upadl do vody. Šťastnou náhodou skláněly se větve široké vrby nad řekou, a hošík zachytiv se jich volal o pomoc. Na blízku kráčel učitel; toho chlapec uzřev křičel na něj: „Pomoc! tonu!“

Učitel se obrátil ku chlapci a jal se vážným hlasem, rukama rozkládaje, takto mu domlouvat: „Ó chlapče, kam té zavedla tvá pošetilost? jsi-li hoden pomoci? Ó jak lituji rodiče, kteří stále s takovými dětmi zlobit se musí! Nechtěl bych na jich místě být, i kdyby mi za to dali království. Ó nešťastní rodiče!“ Po této řeči vysvobodil hošíka ze studené a nebezpečné koupele. —

V této malé povídce ať pozná sebe mnohý mluvka, puntičkář, kritikus, kteří si všickni velmi podobni jsou. Jest mnoho takových lidí, kteří rádi vždy a všude, při každé příležitosti svou mravo-ukou se honosí, pravý účel zanedbávajíce a opomíjejíce.

Dřív ze studně mi, příteli, hleď pomoci,
pak mudruj o tom třeba do noci.

fr:L’Enfant et le Maître d’école
it:Favole (La Fontaine)/Libro primo/XIX - Il Ragazzo e il Maestro di Scuola