Ottův slovník naučný/Exilium
Exilium (lat.), povšechně , dobrovolné neb nucené . V starém Římě bylo e. vyhnanstvím dobrovolným. Ovšem je volíval občan hlavně pouze k tomu konci, aby ušel osobním následkům hrozícího nebo již vysloveného odsouzení trestního. Tu pak pozbyl občanství římského teprve tím, že se stal příslušníkem jiné od státu římského uznané obce. Nad ním byla pak od komitií vynesena aquae et ignis interdictio (v. t.), čímž se mu stal návrat do vlasti nemožným. Podle trestních řádů, jak se od konce republiky byly vyvinuly, jest e. přímo soudním nálezem uložený trest vyhnanství, který zavírá v sobě dílem vypovědění z určitých krajů říše (relegatio), dílem ztrátu římského občanství. V době císařské vstoupil na místo tohoto odsouzení zostřený trest  (v. t.). Hý.

E.  viz .

Římské právo v Ottově slovníku naučném