Prostonárodní české písně a říkadla/Divoká hus
Husička divoká
letěla s vysoka,
přišel na ni střelec,
střelil ji do boka.

Urazil jí křídlo
a pravou nožičku,
smutně zaplakala,
padla na vodičku.

„Ach Bože můj milý!
Už jsem dolítala,
už jsem těch svých dětí
tady zanechala!

Moje drobné děti
nedělají škody:
plovou po potoce,
napijou se vody.“

Z Bydžovska. — Srov. Čel. III, 79; Suš. 530; Kol. I, 346;