Večerní písně/55
Až tělo zemi odevzdám
a Bohu svoji duši,
pak žádám, abych pohřben byl,
jak na pěvce se sluší.

Na hlavu věnec bobkový
a do rukou chci lyru:
ať vědí noví sousedé
kdo vchází v přístav míru.

Mne lyra byla svatá vždy
a nikdy hračka pouhá:
ať jest mi ještě ozdobou,
když noc mne skryje dlouhá.

Však pakli by zde životem snem
neustanete trudit:
pak mrtvé na vás probudím,
a ti vás přijdou zbudit.

Až v hrobě nám se zasteskne,
já zpěvem k nim se vmísím
a já jim písně zazpívám,
že k životu je vzkřísím.