Výbor lyriky (Shelley)/Sloky (2)
Tvých polibků se děsím, luzné dítě,
    ty nemusíš se mojich bát’;
můj duch kles’ příliš v těžkých trudů sítě,
    než tíží snad by na tě pad’.

Tvé tváře bojím se a hlasu, hnutí;
    ty nemusíš se mojich bát’,
jeť nevinné to srdce zaplanutí,
    jímž koře se ti tvé mám rád.

Poezie

en:To — (Shelley, 1)