V přírodě/XCVI.
A jak že bys, ty stará horo,
mně nemladla den ode dne:
co za noc v tobě ptáčků dřímá,
za dne se k nebi pozvedne!

A letí, letí jasným modrem
až k zlatých mráčků závrati,
a co tam najdou zlata, modra,
s tím zas se k tobě navrátí.

A letí, letí k vodám hladkým,
když v lesku síť se roztřesou,
a co tam slyší políbení,
to v písních tobě donesou.

A letí, letí krajem širým,
kde kvítků vlídná srdce jsou,
a co máš stesku v srdci vlastním,
to do všech světů roznesou.