Sluncem a stínem/Spala jsem a nespala
K Zeyerově Písni litevské
Spala jsem a nespala,
    spala-li, tož málo,
celou noc se, miláčku,
    o tobě mi zdálo.

Že jsme spolu vyjeli,
    na běloučkém koni;
vesele, ó vesele
    zněly z dálky zvony.

Tam k našemu kostelu
    kvetla cesta hlohem,
má matička volala
    z dálky na mne Sbohem!

K ránu jsem se vzbudila,
    snilo se, či dnilo?
zvonky zní a v komůrce
    všechno hlohem bílo.

Ne, — to přišly družičky
    se svatebním vínkem
a tvůj bílý koníček
    dusal pod okýnkem.