Písně kosmické/4
Což třepotá se to tu hvězdiček,
    jak včeliček ve vzlétlém roji! -
    Proč asi ta jedna jediná
    tam samotná povzdál stojí?

        Tak dumavě chvílemi v dáli zří
    a bleďoučké její jsou tváře,
    je patrně hvězda mlaďoučká
    dle dětinné v očku záře.

        Jen někdy svůj doufavý vyšle hled
    a stoudně zas do nebe mrká -
    ba myslím, že také hvězdička
    jak hrdlička láskou vrká!