Malá odpověď velkému proč
Pro říčku poslední, pro všechno, co se vlní,
pro kačky, pro kosy, pro roztočený svět,
pro krásné procházky, pro hady na výsluní,
pro lásku k zemřelým, pro slzy, pro paměť,

pro dotek hedvábný, pro dotek této pleti,
jež mámí prsty mé, bolavé v konečcích
a ústa poleká a učí opláceti
oplatkou nejsladší v hebkosti bílých cích,

pro tuto hodinu, tichou a starodávnou,
jež usíná a chce, abych též usínal,
pro samotu svých snů, pro melodii slavnou
pro slávu ubohých chci ještě žíti dál.

11. II. 1940.

Poezie