V přírodě/CXXIII.
Už vím, jak země mladne,
jak probudí se v květ:
když přijde jaro ladné
a modrý upne hled.

A do moře pak sáhne,
mrak vyndá, pozlatí:
ten k ní co posel táhne
a srdce uchvátí.

Pak kývne na své ptáky,
tu zvukochlubnou krev:
ti lítnou za oblaky,
a božský hudou zpěv.

Pak výmluvně se schýlí
a sluncem dýchne v ret —
jak nemladnout tu chvíli,
jak nebudit se v květ!