Básně z roku 1865, svazek I./I. (znělky)
Chci k Tobě, drahá, promluviti slovem,
jímž Petrarka pěl, Kollár, Mickiewicz,
jichž krásná srdce něžný lásky chtíč
a touhu svou vždy v šatě pěla novém.

Nechť mnozí dí: „Jen hříčkou znělku zovem,
jest barevný to poetický míč,
kdo zpívat chceš, ten přímo srdce lič,
a neskrývej cit těžkým formy rovem.“

Však nehněvej se, duše milovaná,
chci v ladný souzvuk uvést srdce žal,
jenž druhdy v slzách peruti své hrouží;
ach, srdci tomu mnohá rána dána,
a když jsem nyní šťastnějším se stal,
tu v znělce zpěv můj k Tobě vzlétnout touží.