Vlastenský slovník historický/Brikcí
Brikcí 1) , jmeno dvou slavných zvonařů Pražských v XVI. století, otce a syna, z nichž první († ok. 1588) pro výborné umění své nadán jest erbem a predikatem . — 2) B. , vynikající měšťan Pražský a spisovatel český ze XVI. století, narozen v Kouřími, studoval v Praze, kdež stal se r. 1508 bakalářem, r. 1513 mistrem svobodných umění, byl pak nějaký čas profesorem na tamější universitě, r. 1520 jmenován konšelem spojené obce Staro- a Novoměstské, byl co přívrženec strany luteránské, když Jan Pašek z Vratu a strana starých pod obojí s katolíky spojená k vládě se dostala, z města vypovězen (1524), kamž teprv na rozkaz krále Ferdinanda r. 1527 vrátiti se směl. Roku 1529 povýšen do stavu vládyckého přijal predikát  (z Zlicka), později byl písařem soudu komorního, r. 1534 se stal sekretářem úřadu hejtmanského v Praze a zemřel 1543. Vydal: Titulové stavu duchovního a světského (v Praze 1534); Práva městská (v Litomyšli 1536), dílem dle starých překladův, dílem sám je z latiny přeloživ; , t. j. Naučení mudrcův o spravování a soudech lidských (v Praze 1540), pak Miličovy knížky O zarmouceních velikých církve svaté (tamt. 1542).