Sluncem a stínem/Na perutích myšlenek
Na perutích myšlenek,
    málo cestu znaje,
vyletěl jsem úsvitem
    kams ku branám ráje.

Nebe bylo hluboké,
    cesta byla dlouhá —
mnohá s křídlem zlomeným
    potkala mne touha,

já jak letěl nahoru,
    ona střemhlav dolů.
Vzkřikla jen: Však sejdeme
    navečer se spolu!