Zcestí/Ospalý číšník lampy zháší…
Ospalý číšník lampy zháší.
Je unaven a závidí
i světlu, které poslal spát.
A tak tu sedím, vínem svlažen,
jak budík, který, nenatažen,
má velkou chuť se roztikat.

Nepůjdu domů. Jsem teď těžší,
než utopenec. Cestu pěší
nesvedou nohy mé.
Na lože kráčím jenom slovy,
z kterých mi žádné nenapoví,
proč trpíme.

26. IV. 1941.