Poesie francouzská nové doby/Černý bod
Kdožkoli díval se do slunce upřeně,
zří těkat před sebou ve vzduchu, na stěně,
bod hnědé barvy v každém kroku.

Tak druhdy ještě mlád smělostí opilý,
do slávy vhroužil sám toužný zrak na chvíli
a černý bod v mém zůstal oku.

Stále teď na všecko jak smutku znamení,
všady kde utkví zrak v naději, v toužení,
zřím, jak se klade ten bod tmavý.

Ach, všady mezi mne i štěstí prameny!
to tím, že orel jen bez trestu v plameny
se dívá do Slunce a Slávy.

Poezie

fr:Le Point noir