Písně mužů/Podmořské kabely
Vraky se nad námi lámou, jejich prach k nám do hlubin dští,
kde bílí slepí hadi spí v poušti nejpustší.
Zvuk ani ozvuk tu nezní; slizce vlny se trou
a, porostlé trsem škeblí, kabely plazí se tmou.

Zde v dutém životě světa, kde zemských žeber je hrot,
slova, to lidského slova, je tlukot a třepot a jas;
výstrahy, radost i sten zní v šedivé prázdnotě vod,
kde panuje síla proudů, jimž hmat není dán ani hlas.

Je zabit čas, otec lidí, svět bez času dosazen zaň,
ruce se sdružují v hloubkách, kam nepronik sluneční třpyt.
Hovoří přes poušť lidé, jež bez mezí roztrhla pláň,
dnes nové šeptá se slovo: „Jedno my tělo chcem být!“

Poezie

en:The Deep-Sea Cables