Výbor z Květů zla II./Posedlý
Pod černým závojem je slunce. Nechať též,
ó, Luno mojich dnů, stín tebe obetkává;
spi, kuř; jak chut je tvá; buď němá, budiž tmavá,
ať v Nudy propastech se všecka ukryješ.

Tak tebe miluji! Leč, jestli dneska chceš,
jak hvězda zatměná, jež z polostínu vstává,
se pyšnit, šílenství kde všechno zasypává,
je dobře! Rozkošná ty dýko, z pochvy spěš!

Své oko rozžehni, kde lustrů plamen září!
A vášeň rozžehni ty v hledech drsných tváří!
Ať choré, divé je, vše u tebe mám rád!

Buď, cokoli jen chceš, noc černá, zora bílá;
v mém těle třesoucím se křičí každá žíla:
„Já, Satanáši můj, tě musím zbožňovat!“

fr:Les Fleurs du mal/1861/Le Possédé