Ottův slovník naučný/Pnyx
Pnyx (řec. Πνύξ, gen. Πυχνός), pahorek v Athénách, pův. skupina pahorků, později toliko prostřední z nich, oddělený úvozem  od Museia a  od pahorku, na němž nyní hvězdárna, ve starověku snad  zvaného. Na tomto skalném pahorku se sráznými svahy a na povrchu se zřejmými stopami předvěké lidské práce scházíval se od dob Solónových lid athénský k poradám v  a to na straně proti Propylaiům obrácené, kdež na mohutných polygonálních substrukcích šíří se plošina poloukruhová (odtud  zvaná), uzavřená v pozadí svisle hlazenou skalní stěnou. Uprostřed stěny této vytesán jest mohutný hranol, pod ním pak trojí krépidoma. Zde scházívali se Athéňané ke sněmování a na hranole bylo nepochybně připevněno dřevěné pohyblivé řečniště (βήμα), za schůze pak kolem shromáždiště napiato lano. Ve IV. stol. př. Kr. P. znenáhla opouštěna, když sněm zasedati počal v divadle Dionysově a spolu i obyvatelé stěhovali se do částí městských na severním a východním úpatí Akropole. Za pozdních dob starověkých vzýván na Pykně . Ve středověku význam Pykny zanikl, a když obnoveno bylo badání topografické, hledána P. na místech jiných, jakkoli nápis mezníkový na místě dochovaný svědčil určitě o její poloze. Teprve ke konci XVIII. stol. Chandler, Travels in Greece I, 67 poznal správně místo její, ale náhled ten potkával se s tuhým odporem německých učencův (Ross, Die P. und das Pelargikon in Athen, Brunšvík, 1853; A. Curtius, Att. Stud. I.), ač definitivně byl prokázán Crowem a Clarkem, Papers of the American School at Athens. IV, 205–260. Pšk.

Geografie Řecka v Ottově slovníku naučném