Věrný hlas/Smrt
Na domov vzpomněl. Na černý akát
  u bílého stavení.
Bolí a krvácí čužácký kabát,
  do sněhu stéká
  pramének hrůzy.

Koníčku můj, koníčku nade mnou
  smutně schýlený,

V růžových skalách krouží půlměsíc.
  Stříbrný orel
balkánských jasných nocí.
  Zapomeňme všeho
  zlého.

Sestro Červeného kříže,
třetí noc nad námi bdíš
  jako hořící hromnička,
dokud nám v slzách svítí
plamének úsměvu tvého,
  neumře srbský zbojník,
  neumře nikdo z nás.

Na pelest ke mně tiše usedla jsi.
  Sestro,
bojím se tvých skloněných rtů !
Co bych si počal s tvými zlatými vlasy?
  Neuschne nikdy krev
  na mém bajonetu.

Přede mnou tma, za mnou tma.
Umím svou karabinu nabíjet.
Umím dobře koně sedlat! Střílet!
  Zabíjet!

Ale co bych si počal s tvýma očima?