A porta inferi/Oblaka
Oblaka, smutná oblaka!
Táhnete tupě, lenivě.
— Jak mdlá již noha žebráka,
jenž kráčel dlouho po nivě! —

Zřely jste daleké prostory,
svěží a růžové obzory,
a květy, ještě plné sil…

Zřely jste vášní plameny.
Teď zhnusený a znaveny
táhnete v nekonečný cíl!

Oblaka, smutná oblaka!
Táhnete tupě, lenivě…
Jak mdlá je noha žebráka,
když kráčel dlouho po nivě!