Národu národní kulturu/Viktor Dyk
Byl to krásný čin. Ale ani z nejkrásnějšího činu nelze týti do nekonečna.  Nechci tvrdit, že by jí dnes vůbec nebylo; nechci také říci, že by většinu politiků tvořili lidé pevní a stateční. Role se nepřevrátily ještě zcela, ale počínají se převraceti a nedojde-li k nějaké neočekávané změně, mohou se docela převrátit. 

Půvab revolučních frází vyprchal dříve u politiků, zatím co u spisovatelů za změněného z veliké části ducha poklesla odvaha říci jasně a pevně svůj názor a přemnozí spisovatelé buď mlčí, buď se uhýbají. V politice ztratila určitá prázdná hesla daleko dříve přítažlivost, než v literatuře.

Zatím co mladí talmi-geniové se zálibou dívají se na svůj tribut splašené době, zatím co bezduchá nebo ničemná kritika metodicky mrzačí duchy, zatím co v měšťáckých listech měšťáčkové a měšťačky nadšeně tancují před komunistickým teletem, zatím co literatura prožívá dobu ponížení a stává se namnoze nástrojem germanofilské propagandy, čím dále tím neostýchavěji provozované, je ponecháno hrstce politiků, aby ve chvílích velkých nebezpečí, o kterých všichni tito pomocníci rozvratu nemají ponětí nebo mají příliš jasné ponětí, provedli státní loď vším možným úskalím.

A to je poslední slovo mé tryzny:  roku 1917. Je třeba, aby ti, kteří pasivně dosud přihlíželi k rejdům pochybných individuí, našli svou energii a pevnost. Především však musí pracovati k . Nemůže býti sporu o socialismus a „měšťáctví“; jsou to dnes slůvka, která mají  Buďto dohoda Čechů s Čechy nebo diktát národnostních menšin. Toť je jasná formule.

— — Naše literatura stojí před dvojí možností: buďto bude míti pochopení pro dramatičnost chvíle, kdy  a najde v sobě sílu a nadšení jara 1917. Nedá se předejít a zahanbit lidem, jemuž měla by být vůdcem, ale který povede ji. Anebo dá se předejít, dá se zahanbit,  nic viděti, co by vidět bylo nepříjemného. Bude pokračovat v , při níž není risika, poněvadž zapálivše svíčku Pánubohu i čertu, máme odůvodněny nároky být s obou stran blahovolně posuzováni, nejsme ohroženi ani perfidními útoky, ani soustavným umlčováním. Ale pak budou věci se vyvíjet dále, jak se počaly vyvíjet. Dědictví máje 1917 bude promarněno. A čeští spisovatelé budou lidmi, kteří ve veliké chvíli se oddělili od národa a proto se národ od nich oddálí na vždycky.

(Ze stati „Tryzna“. „Lumír“ 1923.)