Sepsání války peloponnesské/133.
Když tedy onen eforům ten list okázal, již
více věřili; avšak ještě chtěli na své uši slyšeti, coby
tomu Pausanias říkal. Onen tedy sluha jsa s nimi
srozuměn, k chrámu tainarskému jako prosebník se
utekl, připraviv si tam chýši přepaženou ve dvě části,
a někteří z eforů se u vnitřní z obou uschovali. Když
pak tam Pausanias k onomu přišel, otazuje se ho na
příčinu útěku jeho, slyšeli všecko zřejmě, anť onen
člověk si stěžoval na to, co psáno bylo o něm, i jiné
všecky výtky mu zevrubně činil, jak jej totiž nikdy
nepodvedl v nižádných službách, jež mu byl k králi
svěřil, a že nyní zavražděním odměněn býti má, jakož
se bylo i mnohým jiným sluhám stalo; Pausanias pak
k témuž všemu se přiznával, žádaje, aby se nehněval
pro to, co se posud stalo, a věrou se mu zapřísahal
a prosil, aby svatyni opustil a co nejrychleji odcestoval,
nemaře mu jeho podniku.