Ottův slovník naučný/Pohanka
Pohanka, bot., viz .

P. či hrečka. V polním hospod. rozeznáváme tři odrůdy p-ky, a to: , , též sibiřskou čili skotskou p-ku (Fagopyrum tataricum), a  p-ku (Pol. tataricum rotundatum), jež se pěstují.

P. daří se jak v chudé půdě písčité, tak i na vysušené slatině a zoraném vřesovišti, v hornatém kraji lépe než v údolí a úžlabině; v horách skýtá zvláště důležitou potravu lidu a dobytku. V krajinách, kde se jař nedaří, a v polohách jižních, kde se nasívá po ozimi do zoraného strniska a do podzimu dozrává, jest pravým dobrodiním. Zastiňujíc připravuje pole dobře pro následující plodinu. Těžká půda p-nce nesvědčí; její zdar a výnos závisí mnoho na příhodné povětrnosti, neboť nejslabší mráz ji spálí a deště za květu ohrožují její sklizeň. Nasívá se proto obyčejně od konce května do půli června nebo v období 8–10 dní tři až čtyřikrát po sobě. Rozdíl 8 dní v době setí působí často značně na výnos p-ky. Od setí do uzrání uplývá průměrně 12–13 neděl, pročež ji nasíti lze v teplejší poloze do zoraného strniska, při čem se ovšem dostavuje dobrá žeň teprve v sedmém roce, za ostatních 6 let tři úrody prostřední a tři špatné. P-ky sejeme 100–120 kg na ha; síti hustě a zadělávati ji pluhem není radno. P. pěstuje se též pro píci i poskytuje za stejných poměrů totéž množství jako vikev; doporučuje se směs p-ky s vikou nebo hrachem, jež se nasívá po raně sklizeném ozimu do strniska a do řepkoviště zoraného. Krmiti lze p-kou zelenou i sušenou veškeren dobytek, skopový však po zelené píci podléhává zvláštní vyraženině. P. nasívá se též za , zvláště v půdách písčitých. Pěstuje-li se pro zrní, zoráme pole i lehké z jara dvakráte, aby se zahubil plevel, sklízejíce ji pak, necháváme v hrstech na řadě na polo uschnout, načež se sváže do malých otepí a tyto proti sobě postaví potud, až uschnou. Svezená na mlat ihned se vymlátí, zrní na sýpce ztenka uloží a častěji obrací. Zrní vytěží se po ha na písčité půdě 800–850 kg, na dobré slatinné až 40 q,  10–50 q,  až 200 q.

 či  p. jest méně choulostivá proti mrazům a vlhku, než obyčejná, má též lodyhy šťavnatější a lupení hojnější a hodí se proto lépe ke krmení. Ještě bujnějšímu vzrůstu těší se méně rozšířená odrůda  p-ky (Pol. tataricum rotundatum) jakož i p. , jež snese i tuhé zimy, roste do výše až 3,50 m a skýtá velmi ranou píci zelenou i doporučuje se zvláště pro polohu vyšší.

Zrní p-ky užívají za mouku nebo krupici ke strojení pokrmů, v Polsku zvláště oblíbené kaše; zadním plným zrním krmí se vepřový dobytek a drůbež, tlučenou pak p-kou plemenný a žírný dobytek vepřový, míšená s ovsem dává se koním, skotu krmnému i ovcím. Podle lučebního rozboru prof. Weiske chová v sobě zrní

                            obyčejné p-ky     tatarky
dusíkatých látek10,75%10,69%
bezdusíkatých látek61,39»  61,10»
dřevoviny15,55»  14,96»
popela2,74»      2,68»
vody9,57»  10,57»

P. zelená obsahuje podle prof. Mosra:
dusíkatých látek3,20»
bezdusíkatých látek8,22»
           (v nich tuku0,80»)
dřevoviny4,23»
popela1,79»
vody82,59»
                                                          100%
L.M.Z.

Botanika v Ottově slovníku naučném