V přírodě/LIII.
Jsou hříchy proti přírodě,
a člověk přec se ukonejší;
však kdo řeč matky urdousí,
ten snad již v světě nejbídnější.

Ten z duše všecko vyškubal,
co v kvítko může dospět tvarem,
praménky ucpal nejčistší
a v život ustlal suchopárem.

Tenť s pustou v duši krajinou —
pták nepřelítne jejím prahem,
a jenom vlk tam zaštěká,
kdy kat tam kráčí s bratrovrahem.

Tenť zvrhlý v srdce tlukotu,
krb znesvěcený svého domku —
činů se krásných nedočká
ni u sebe, ni u potomků.