Naše paní Božena Němcová/Podobizna z roku 1856
Už odchází z ní žena Je o samotu více
zůstává při ní jen strážnost slov
těch věrných co jak u nemocných bdíce
se rozpakují Jít nejít na hřbitov

Jen oči cípek srdce nadzvedají
krev hromniček však ssedá v očnicích
zdali pak se hlavy také zatínají
jako dlaně ve dnech praštících

Ano Podívej se Ta její hrozit umí
nad klamem slávy trčí hněvivá
a to co rozhodnutí šípu tlumí
je zhublých ramen chabá tětiva

Ó častá smrti početí pečetící
v tom strhlém těle v jupce laciné
ten hadřík nechtěli už ani vetešníci
královno země tušené