Drobné verše/Mladý dráteník
Ze Trenčína vyšla vdova
a s ní její sirotek.
Zponenáhla přišli oba
na vysoký pahorek.

Tam se loučí dobrá máti
se svým milým synáčkem;
on se musí světem bráti,
chodit za svým chlebíčkem.

Matka pláče, synka líbá
naposledy v bílou líc;
ještě pak se k němu shýbá
a dí: „Nespatřím té víc!“

„Neplač moje drahá máti!“
těší vdovu sirotek;
„Bůh mne tobě zase vrátí,
lidé dají chlebíček!

Lidé dobří na Moravě
hlady mříti nedají,
v Čechách také na Vltavě
za práci mzdu podají.

S Bohem, matko jmenem Páně
jdu již tebou požehnán!
S Bohem, vy Trenčínské stráně!
uvidím vás, dá to pán!“

S dobrou myslí matku líbá
v Boží vůli odevzdán;
matka pak se k němu shýbá
a dořekne: „Dejž to Pán!“

Sirotek již na Moravě
pilnou rukou pracuje,
potom v Čechách na Vltavě
za mzdu malou pracuje.

Na jaře ho čeká máti,
domů spěchá sirotek,
radosť jemu cestu krátí;
matce nese výdělek.