Výbor z písní a ballad/Náhrobní nápis básníkův
Kdo bloud, jejž vrtoch nadchne v ráz,
jenž vážit, krotit nemá čas,
je stydliv stoupat, hrd být plaz,
         v ten přistup hrob
a travnatou tu žití hráz
         svou slzou krop.

Kdo zpěvák, prostý v rýmu svém,
jenž neznán, tich jde zástupem,
když v neděli se sejdou sem,
         kol nechoď, ne!
než s bratra pravým pocitem
         zde povzdechne.

Kdo mužem, jehož jasný soud,
loď jiných učí v přístav plout,
však sám přes divý žití proud
         jde vln jak změť,
zde staň, — nech slzu vytrysknout
         a v hrob ten hleď.

Ten, jehož hrob zde pochoval,
se rychle učil, moudrost znal
a cítil, nad vášní že pal
         zář klidná jest;
však bláznovstvím dny udolal
         a střísnil čest.

Kdo čteš, — ať v duchu nadšeném
se neseš v pól, neb trudným dnem
svou obděláváš chudou zem
         si v hořkosti,
věz: vládnout sobě, kořenem
         jest moudrosti.

en:A Bard's Epitaph