Ottův slovník naučný/Strachovský
Strachovský , sochař čes. (* 19. září 1850 v Kutné Hoře), navštěvoval reálku a měl státi se truhlářem a pracovati v dílně otcově. Stal se však učněm řezbáře Jana Káše v Praze a po 4 letech odešel na akademii mnichovskou. Po svém návratu do Prahy zápasil, jako po celá léta mládí, s nedostatkem, až se ho ujal sochař Schnirch, který tehda pracoval o skulpturách pro Nár. divadlo v Praze. S. pracoval o sochách pro toto divadlo, portraitoval se zdarem a prováděl menší prace příležitostné, z nichž pamětní deska Jana Rokycany jeho jméno po prvé uvedla do veřejnosti. Pak následovaly: pomník Havlíčkův pro Kutnou Horu, pomník bratranců Veverkových, vynálezců ruchadla, v Pardubicích, náhrobní socha Anděla míru pro pí. Voitlovou na Mělníce, poprsí Smetanovo, poprsí dra Riegra, podobizna dra Tyrše a j. v. Město Tábor objednalo u S-kého pomník Jana Žižky z Trocnova, jenž od r. 1884 zdobí náměstí. Na hřbitově olšanském stojí jeho náhrobní pomník Josefa Baráka. R. 1886 provedl pomník B. Jablonského v Kard. Řečici a r. 1887 postaven v Libochovicích památník Purkyňův. V Pražském Rudolfině chová se jeho poprsí Frant. hrab. Thun-Hohensteina v živ. velik. S. jeví se ve svých pracích jako přívrženec realismu, pojímá však skutečnost v jakési zmírnělé podobě. Měkké tvary, postoje spíše emfatické a poněkud divadelní (Havlíček) dodávají jeho pracím vzhledu staršího; skulptury tyto upomínají na školu mnichovskou z doby rozmachu německého sochařství, kdy po vítězství r. 1871 spotřeba oslavných pomníkův a soch tak značnou měrou stoupla, aniž zároveň se zvýšila umělecká úroveň sochařství. S. zůstal za svou dobou a nově vznikající umění české, toužící po zdůraznění národního rázu, nalézalo v jiných sochařích zdatnější představitele svých snah, a tak se stalo, že význam S-kého spočívá hlavně v jeho pomníkových pracích z let 80tých XIX. stol., v pracích, jejichž akademická správnost převažuje nad vniterní procítěností jejich. F. H-s.