Ottův slovník naučný/Pársové
Pársové (z pers. pársá), název árijských obyvatelů Východní Indie, potomků starých Peršanů, již posud zůstali věrni víře Zoroastrově. Zdržují se na indickém pobřeží sev. Bombáje, hlavně však v městech, počtem asi 90.000 duší. Vynikají spořádaností života, nadáním a dovedností, i jsou nejen pilní a poctiví, ale hlavně dovední kupci a obchodníci. V Indii náleží jim asi podobné místo jako Židům v Evropě. Mají i své millionáře a maecenáše, jako je Džemšídží Džidžibhái (v. t.) a j. Jako věrným poddaným vynikajícím i znalostí cizích jazyků, hlavně angličiny, svěřuje jim vláda anglická i výnosné úřady vládních jednatelův a zástupců. Dobře vedené školy navštěvují i dívky, vynikající nejen krásou, ale i nadáním. Je mezi nimi již i několik doktorek. Náboženství jejich je  (v. t.), naproti tomu vyměnili starý jazyk perský, kterým obírají se nyní již jen kněží (móbedové), za guzeráti. Angličané dopřávají jim nejen svobody náboženské, ale i jiné volnosti občanské. Hlavními středisky P-sů jsou města Bombáj (asi 50.000), Kurát, Barode, Karači a j. Do nynější vlasti přistěhovali se Pársové v VIII. stol. po Kr. Když totiž r. 642 provedeno dobytí Persie Araby a obyvatelstvo přinuceno přijmouti islám, věrní přívrženci domácí nauky za nevěrce, káfir (z toho přezdívka ctitelů ohně geber), prohlášení uchýlili se prve do nepřístupných hor vých. Persie, a když ani zde nenabyli klidu, přestěhovali se na ostrov , kde hleděli si stavby lodí a obchodu. Konečně i odtud vystěhovali se do Vých. Indie. V Persii zůstali jen trosky ctitelů Zoroastrových (zerdusté), čítající posud asi 8–9000 duší, jež nalézáme v městech provincií Jezdu a Kirmánu, kde dovoleno jim zdržovati se výsadním listem chalífa Alího, který posud v Jezdu se chová. Peršané pokládají je však za nevěrce a jako takovým nedovolují jim ani zřizovati školy ani jiných sv. bod. Jako nečisté vylučují je i z veřejných lázní. Jediná nutnost náboženská, udržovati posvátný oheň v zemi mateřské, drží je přes to v Persii, kde žijí podporováni indickými P-sy, pod jejichž ochranou se i nalézají. Zaměstnáním jejich je zde rolnictví a obchod (karavánseráje v Teheránu, Ispahánu a Širásu). Poblíž Teheránu mají i své pohřebiště (věže mlčení), kdež těla svých mrtvých dávají na pospas dravým ptákům (viz ). S Peršany světí nový rok, jinak mají své svátky, své obřady a i své kněze (móbedy). Mezi sebou užívají jazyka staroperského. O tomto jazyce a jeho literatuře v.  (Pársí). Šáha perského uznávají též za svého legitimního pána. Dk.

Pársové