Ottův slovník naučný/Pierantoni
Pierantoni , právník italský (* 1840 v Chieti v Abruzzách). Studoval v Neapoli. R. 1860 vstoupil jako dobrovolník do Garibaldiova vojska a byl po jeho vítězství na Volturnu (1.–2. října) zaměstnán v Neapoli v min. vyučování, načež povolán do ministerstva v Turině, kde byl sekretářem min. Matteucci a Mancini. Na základě spisů Sull' abolizione della pena di morte (Turin, 1865) a Il progresso del diritto pubblico e delle genti (Modena, 1866) byl jmenován učitelem mezinár. práva na universitě v Modeně. R. 1866 účastnil se jako dobrovolník války proti Rakousku. Navrátiv se pak k professuře, byl r. 1870 povolán na stolici mezinár. práva do Neapole. Od r. 1876 jest řádným professorem mezinár. práva a zároveň docentem ústavního práva na universitě v Římě. Byv po 4 zákonodárná období poslancem, byl r. 1883 jmenován senátorem království Italského. R. 1885 účastnil se jako zástupce Italie pařížské konference o mezinár. právu plavby v Suezském průplavě. Z četných spisů P-ových sluší uvésti zvláště tyto: Storia degli studi del diritto internazionale in Italia (Modena, 1870; něm. pod n. Geschichte der italienischen Völkerrechtsliteratur od Roncali s dodatky autorovými, Vídeň, 1872); La chiesa cattolica nel diritto communale (Florencie, 1871); Gli arbitrati internazionali e il trattato di Washington (t., 1872); Trattato di diritto internazionale (I. sv. v Římě, 1881, úvod a dějiny mezinár. práva do r. 1400); Trattato di diritto costituzionale (sv. I., v Neapoli, 1873, 2. vyd. v Římě, 1897). Obě poslední práce náležejí k hlavním dílům P-ovým. Mimo to P. napsal: Il giuramento; storia legge-politica (Řím, 1883); Il Senato e le leggi sociali (t., 1886); La rinunzia alla successione nel diritto internazionale privato (t., 1896). V něm. překladě Scholzově vyšly ještě: Die Fortschritte des Völkerrechts im XIX. Jahrh. (Berl., 1899).

Italové v Ottově slovníku naučném