Máchovské variace/X
Ta touha jít a nestavit
se nikde, jenom u pramene!
A jíti zas, jak vlna žit,
krajinou duše, okouzlené

tušením příštích bratří svých ―
a nepotkals jich a tvá slova
se odrazila jako sníh
od tepla, jak stín od hřbitova.

A jenom dálka blízko je
poutníku, k němuž cizí řečí
hovoří pozdrav pokoje,
jejž posílají za ním mleči

úrody, která uvadne
a v oheň uvržena bude,
zatímco cesty záhadné
dál, dále běží za osudem.