Bajky Lafonténovy/Výhody vědomostí
Dva občané jakéhosi města měli spolu kdysi spor. Jeden z nich byl chudý, avšak nadaný a vzdělaný, druhý pak bohatý, ale nevědomý. Bohatý tvrdil, že každý moudrý člověk musí vážit si ho. V tom ovšem klamal se, neboť proč ctíti bychom měli bohatství bez zásluh? Často mluvil k chudému as takto: „Příteli, vy učení lidé žádáte úctu; však rci, máte peněz, byste mohli dávat hostiny? Co vám prospívá, že stále v knihách vězíte? Bydlíte vždy v podstřeší, nosíte pořád stejný oděv, ať jest léto nebo zima, lokajem vaším jest pouze stín váš. Země z vás nemá mnoho zisku, neboť nic neutrácíte. Dle náhledu mého jest třeba lidí takových, kteří vydávají mnoho peněz; my těchto užíváme, zaměstnáváme umělce, obchodníky, lidi, kteří obleky zhotovují, i kteří je nosí, vše slouží choutkám našim; lidem bohatým věnujete vy lidé učení své špatné spisy, za něž se vám dobře platí.“

Na pošetilá ta slova mlčel soused moudrý, byl by musel příliš mnoho říci. Však brzká válka odpověděla za něj lépe, než by byly dovedly veškery jeho důvody. Město, v němž oba tito sousedé přebývali, bylo nepřáteli zbořeno, a oba byli nuceni opustit rodiště svoje. Nevědomec nenalezl útočiště, všude jím povrhovali, schopný však jeho odpůrce všude došel přízně.

Ať pošetilci mluví cokoli, vědění přece vždy vítězí.

fr:L’Avantage de la Science
it:Favole (La Fontaine)/Libro ottavo/XIX - I vantaggi del Sapere