Sepsání války peloponnesské/2.
Zjevnoť totiž, že nynější tak zvané Hellensko nemívalo za dávného času stálého obyvatelstva, nýbrž děla se stěhování za prvé doby, poněvadž jednotliví kmenové od těch kterých vždy četnějších násilně jsouce donuceni, snadno svoji vlasť opouštěli. Protože totiž nebylo mezi nimi obchodu, neobcovali s sebou vespolek beze strachu ani po zemi ani přes moře; a vytěžujíce ze svého majetku toliko, co jim k živobytí dostačovalo, aniž pak s dostatek majíce peněz, ani nevzdělávajíce půdy, když nevěděli, kdy je kdo jiný přepadne a oloupí, nemající ohrazených bydlišť; tušíce též, že potřebné každodenní potravy všude snadno naleznou: bez obtíže se stěhovali a proto nižádné moci nenabývali, ani velikostí měst ani jinou přípravou. Nejvíce pak vždy nejlepší krajina obyvatelstvem střídala, jako ta, ježto nyní Thessalskem sluje, a Boiotsko i vetší čásť Peloponnesu (vyjma Arkadii) a jiné, které nejlepší byly. Neboť dobrota půdy dodávala některým kmenům vetší moci, z čehož pak povstávaly různice, jimiž se v záhubu přiváděli sami, i od jinorodců tím více úkladů trpěli. Attika zajisté, jsoucí pro suchou svou půdu od pradávna různic prosta, vždy týmž lidem obydlena bývala. A toho náhledu, že pro ta přesídlení jiné krajiny nevzmohly se rovněž (jako Attika), důkazem a sice nemalým jest toto, že z mužů z druhého Hellenska buď válkou buď různicemi vypuzených, nejmocnější k Atheňanům jakožto v pevné sídlo se utekli a stavše se občany hned od starodávna lidnatosť obce rozmnožili, tak že, když Attika jim nestačovala, později i do Ionska osadníky vysýlali.