Ottův slovník naučný/Chán (titul)
Chán, v čínských pramenech han, slovo původu tatarského ve významu »pán«. Vyskytuje se v historii současně a parallelně vedle , z čehož plyne, že nemožno obě ztotožňovati ani ch. za stažené chákán, cháán považovati. Ch. značí náčelníka kmenového, podřízeného společnému nejvyššímu veliteli celého národa. Dle čínských zpráv bylo pradávným titulem vladařů v sev. Mongolii, počínajíc III. stol. po Kr. V pramenech evropských vyskytuje se teprve v XI. stol. s příchodem Turků seldžúckých. Nejčastějším jest však u Mongolů, na jejichž penězích se zhusta vyskytuje. Své ch-y měly jednotlivé hordy i mluví se o ch-ech Zlaté hordy, Kipčaku, Džagataje a p. Určití vladařové mongolští podrželi toto ch., snad jako upomínku původního náčelnictví kmenového, i v době, kdy byli již nejvyššími vládci, takřka jako součástku jména vlastního, na př. Džengizchán. Rovněž tak vyskytuje se slovo ch. vedle »sultán« a »chákán« již v titulatuře prvých sultánů tureckých. Původně všeobecné (= pán), určuje se ch. blíže i attributy, na př. , vyskytující se u arab. geografů pro náčelníky kmenové, , pán zemí nebo národů, který stává se pak titulem mongolské dynastie v Persii (viz ),  (čínské gohan), pán světa, titul Timurlenga a jeho nástupců, , nejvyšší ch., titul dynastie . Nejasný jest význam titulu  (na sásánovských mincích a u byz. historika VI. stol. Menandra). V kronikách středověkých vyskytuje se carchan, snad černý ch., v kronikách slovanských  (vznešený ch.) o náčelnících mongolských. Dk.