Ottův slovník naučný/Základna
Základna v geodaesii (něm. Basis, fr. base) jest horiz. vzdálenost dvou bodů povrchu zemského přímo měřená; tvoří základ trigonometrické sítě a jednu stranu základního trojúhelníku. Z měřených úhlů horizontálných trigonometrické sítě a z měřené délky z-ny lze určiti trigonometricky délky ostatních stran trigonometrické sítě, nebo vypočísti pravoúhlé souřadnice trigonometrických bodů vzhledem k dané nebo vhodně volené soustavě pravoúhlých souřadnic. Měření z-ny koná se zvláštními přístroji několikrát, aby určila se přesně horizontálná vzdálenost koncových bodů z-ny. Jest to na př. ,  k měření z-ny. K novějším přístrojům základnovým počítá se ,  a j. Měřenou z-u nutno převésti vždy na hladinu mořskou a tato hodnota udává t. zv. délku  z-ny.

K měřené z-ně připojena jest trigonometrická síť I. řádu a strany jednotlivých trojúhelníků této sítě mají délku 30—60 km. Poněvadž nutno z-nu měřiti v území rovném a pokud možno vodorovném, nelze vyhledati vhodné území podobného rozsahu. Z té příčiny mívá z. délku 5—10 km a tato přímo měřená z. převede se t. zv.  na  z-nu potřebné délky, která připojí se pak k trigonometrickým bodům I. řádu nejbližšího okolí.

V král. Českém měřil r. 1862 vojenský zeměpisný ústav z-nu u Josefova. Přímo měřená z.  (vyobr. č. 4771.) převedena dvěma trojúhelníky na odvozenou z-nu  a konečně na  z-nu , která připojena k trigonometrickým bodům I. řádu a to na  a na Zvičín. Je-li rozsah měřeného území menší, stačí měřiti kratší z-nu obyčejnými latěmi a odvoditi z této graficky nebo trigonometricky další trigonometrické body. Srv. Novotný, Vyšší geodaesie (Praha, 1906). Nov.

Základna