A porta inferi/Zapomenutá stráž
V úvalu teskném, v temném tom lese…
(Rejdiště příšer to staré už znáš!)
Nad stanem tichým listí se třese.
Tam zapomenutá stojí ta stráž.

Do dálky hledí s skloněnou hlavou…
A: „kdo to?!“ Táže se vždy znovu zas.
Všechno je ticho. Píseň svou hravou
zpívá si lenivý, lhostejný čas.

Zmizely v dálce příbuzné voje.
Mrtví jsou… Padli… Ty klidu si važ!
V pralese tichém, vzdáleném boje,
teď zapomenutá civí tam stráž.

Všechno ji raní, všechno ji tísní
a bratři její — ti pohřbeni kdes.
Zahořklou, bolnou, chechtavou písní
do taktu zpívá mdlé stráži té les.