Ottův slovník naučný/Pavlovskij
Pavlovskij (Павловскій): 1) P. , filolog rus. († 1869), byl lektorem rus. jazyka na derptské universitě a hlavnější jeho práce jsou: Russische Sprachlehre (Derpt, 1838); Rus. chrestomatija (Mitava,1843); Theoretisch-practischer Cursus der rus. Sprache (t., 1843); Rukovodstvo k geografiji Rossijskoj imperiji (5. vyd. Petrohr., 1858, 2 části); Kratkaja slavjanskaja grammatika dlja němcev (1857) a j. Největšímu úspěchu těší se jeho proslulý Poljnyj německo-russkij slovar (Riga, 1856, 2 části, 1888 a 1897) a Poljnyj russko-německij slovar (t., 1859, 2. vyd. Mitava, 1874 a 1879, doplněno I. Nikoličem a Asmusem).

2) P. , historik umění (* 1856), byl docentem dějin umění na universitě petrohradské a r. 1891 stal se professorem téhož předmětu v Kijevě. Hlavní jeho práce jsou: Životopis Palatinskoj kapelly v Palermo (Petr., 1890, magisterská dissertace); Skuljptura v Attikě do greko-persidskich vojn (t., 1896, doktorská dissertace). Vedle toho uveřejnil mnoho statí v odborných listech domácích i zahraničných.

3) P. , známější pseudon. I. , žurnalista (* v pol. let 50tých XIX. stol.), studoval medicinu a účastnil se revolučního hnutí, načež žil za hranicemi. R. 1880 otiskl v »Tempsu« črtu ze svého věznění Cellule. Turgeněv byl mu příznivcem a podporoval jeho první literární kroky. Z konce let 80tých Pavlovskij stal se spolupracovníkem »Nového Vremene«, kde obrátil na sebe pozornost zdařilými dopisy z Paříže. Vydal: Maleňkije ljudi s bolšim gorem (Petr., 1889); Očerki sovremennoj Ispaniji (t., 1889); Tuda i obratno (t., 1891); Parižskije očerki a j.

Rusové v Ottově slovníku naučném