Plamínky/Tragické štěstí
Dávno už srdce mé zhořklo, dávno se prozradilo, 
leč dneska v nadšení mohu snad zvednouti ruku? 
Na bránu života pro tebe, veliká lásko, dnes tluku. 
Nechť hřímají povodně světa a kvete jich nádherné dílo! 

Na každý okamžik zavěsit všechnu vymyšlenou tíži 
už netřeba pro úsměv prázdný a koketně lichý. 
Pro svoji spásu již nikomu nezradím nutné své hříchy, 
jež se všech stran s ovocem zralým se ke mně teď blíží. 

Buď pochválen bůh, všichni svatí a světice s nimi! 
Smekejte klobouk dnes, pánové — štěstí jak s neštěstím 
                                                                          srůstá! 
Žízní kdes horečná ústa a půlnoc zoufalstvím hustá, 
po krásném gestu dlaň horká s prsty přeraženými…