Ruch (almanach 1870)/Na přívoze
Převáží rybák na řece —
dnes veselé má tváře
a vlídně hlavou pozdravil,
starého muzikáře.

A plují podle skaliska,
na němž se lebka nahá
starého šklebí cimbuří —
a hudec k harfě sahá.

„Na skále hrdý zámek ční;
pod skálou vetchá chýše;
na zámku hýří mocný pán
a prázdní plné číše.

Dnes milostpán měl dobrý lov.
Chýš dole v prachu leží,
z ní hezkou dceru v plen si vzal,
starý ať světem běží.

A růži polorozvitou
v prach drzou šlape nohou,
však řeka tu dost hluboká,
přikryla hanbu mnohou.

A hrdý toho zámku pán
nezlomil chlípné šíje; —
k čemuť ta lůza na světě,
než pánům na orgie?

Sesul se v rumy zámek již,
a kámen řeka jará
v bezedné moře roznáší“ —
To písnička je stará. —

A hudec z loďky vystoupil,
a rybák za ním kouká
a hlavou kývá šedivou
a mezi zuby brouká:

„Ba stará je to písnička,
znít bude bez přestání,
dokud tím lidstva řetězem
potáhnou milostpáni.“

Poezie
Ruch