Fanfáry a kadence/Duo


I. Merlin 
Mne zajal sen – jak bych byl celým tělem
na tvojím drahém těle rozložen,
krev ubíhala z hrudi v toku vřelém –
     mne zajal sen…

Zrak zavřen byl a přece otevřen,
zřel lilií třpyt s konvalinek bělem,
jen dvojích poupat nachem promíšen.

Však v tom v mém srdci dávno otupělém
se zvedla bolest, s rtů mých tryskl sten,
hloh trnů sto ryl údy, prsy, čelem…
     můj prchl sen…

II. Viviana 
Což mohu za to, že tě zbláznilo
mých rozpoutaných kštic úsměvné zlato?
Že číší sto se vnad všech prázdnilo,
     což mohu za to?

Co z rozkoše tě trpce zranilo,
že lásky trofejím teď říkáš „Ztráto“?
Že čarnějších snů se ti nesnilo?

Když víno požitku se dopilo,
že na dně vidíš pelyněk a v bláto
že opálů se mléko změnilo,
     což mohu za to?