Pohádky z naší vesnice (Dyk)/Sv. Čechovi
Tvůj sen byl jiný, poeto; vše jiné.
Ne proslovy a ne též verše plynné,
ne telegramy, články, adresy.
Duch věřící snil o velikém vzmachu.
Poslání naše ploužiti se v prachu.
Vlas zbělal, poeto. A dítě jsi.

Co chtěl bys, nemáme. V co’s věřil, nevěříme.
Chtěl’s pouta prolomit. A my jich necítíme.
Jít ku předu? Líp couvati.
Je jiný cit a myšlenka a věty,
než kejklíři cvik prospěl dlouholetý
a kozelce zná metati.

A neví duch, co říci znají ústa.
Hleď po Čechách, můj poeto. Zlo vzrůstá.
Vše v mrtvou mdlobu zakleto.
Jsi povinen to staré svojí víře:
Falešný, lživý pozdrav od kejklíře,
ó, nepřijmi ho, poeto!

Prosinec 1906.