Poesie sociální/Policejní komisař
Jsem policejní komisař
Bohaboj Jindřich Neúprosný,
polévku jakou chceš si vař,
v ní najdu přece vlas jen hrozný.
Rozpouštět umím schůze vám,
jež nejsou zbožné nebo mravné,
uznání za svou zručnost mám,
jsa pravou rukou vlády slavné.

Vět velezrádných slovníček
při sobě nosím vždycky,
vše rudé zvětří nosíček
můj bystrý, politický.
Čich jemný můj, čich dobrý můj
před petrolejem mne zachrání,
jak cítím cos, hned vzkřiknu »Stůj!«
neb »Rozejděte se již, páni!«

Žijeme v době úpadku,
bouř divých myšlének burácí,
již cítím, jak se pořádku
posvátné sloupy řítí, kácí.
A nevěrnosti Samson nah
na božských, světských hrázích třese;
rozpouštím schůze — máte strach? —
svět dál se za svým cílem nese.

Poezie