Slávy dcera/Zpěv I. Sála/9
Aneb zhořte ňádra, v plápol stlete
 jiskrou touto prudce rozžatou,
 aneb zmaťte mysl přepjatou,
 neb už nelze krýti, co mne hněte;

Dítě kojí kvítí, tebe kmete
 city vroucí více nematou,
 muži žena outlých odplatou
 ctností krásný věnec štěstí plete:

Láskuliž jen věku mladého
 zval by hříchem rozum šalbou mámen,
 lásku tuto srdce čistého?

Takto toužím v trudné nevoli,
 ano blesk dvou liliových ramen
 ústa zamkne slovem: „Nikoli!“