Ottův slovník naučný/Almanah
Almanah nebo : 1) znamenávalo druhdy totéž, co náš kalendář, t. j. seznam dnů ročních, rozdělených dle týdnův a měsíců, v němž vytčeni bývávají zvláště dnové, kteří se buď ze zvyku neb dle ustanovení církevních a občanských slavívají, dále všeliké značky čili charaktery časové, hlavní úkazy na slunci, měsíci a hvězdách toho roku se vyskytující a konečně rozličné poznámky života náboženského a občanského se týkající. Slovo a. odvádí se z arabštiny, a sice někteří odvádějí je od slova - (t. j. vypočtení), jiní od  (t. j. dar), poněvadž astronomové ve východních zemích o novém létě takové seznamy čili kalendáře darem podávali. Od takovéhoto zvyku nazývaly se a-em i jiné knihy obsahu hlavně zábavného anebo i odborného, jež se co novoroční dárky neb kolem nového roku aneb vůbec pravidelně vydávaly, které však kromě náhody, že se před novým rokem s kalendáři zároveň aneb jako kalendář pravidelně ročně uveřejňovaly, s ním nic společného nemají. (Viz .) Elr.

2) A. V Čechách r. 1542 známý pořadatel minucí a pranostik Jan Stráněnský vydal u Jana Hada v Starém městě pražském , , připsaný panu Divišovi Slavatovi z Chlumu a Košmberka i na Kostelci, obsahující v sobě beze všech udajů kalendářních 62 zbožná pravidla, z písem sv. vyňatá a po sobě sestavená, by »všeliký křesťan den ode dne v ně nahlédati a v nich se cvičiti mohl«. A. tento a jiné jemu podobné (na př. Jiřího Fera z r. 1641) docházel obliby, neboť byl několikrát tiskem obnoven; avšak i světských látek bývalo použito, jak nejlépe vidíme z veršovaného sborníku Bartoloměje Paprockého, vydaného způsobem a-u ve třech svazcích (r. 1597, 1598 a 1600 v Praze u Anny Šumanovy) s nadpisem: . S kterouž tři bohyně, totiž Juno, Pallas a Venus na svět přišly, jedna každá z nich pět set jak žertův, tak také utěšených příkladů v rozličných případnostech a příbězích k potěšení ukazujíc.« – V nové době a-y literární, libující si namnoze v mělkém dilettantství a idyllické cukrovanosti, rozbujely nejvíce mezi lety 1815–1830. V písemnictví českém objevil se tento druh r. 1823, když redakcí professorů V. Kl. Klicpery a Jos. Chmely vydán byl v Králové Hradci  aneb  1823, po němž následovaly ještě dva ročníky,  1824 (redaktor Chmela) a  aneb  1825 (red. Chmela a Čelakovský). Současné pokusy a podniky almanachové byly dra J. L. Zieglera  aneb  (1825) ceny nevalné, a důležitý  václ. Kl. Klicpery, vydávaný od r. 1825–1830, čtrnáct dramat a dvě povídky v sobě obsahující. V létech pozdějších objevily se ,  (1837, 1838, 1839) redakcí Bol. Jablonského. ,  (1836, 1837, 1838) sbírkou Jos. Kr. Chmelenského,  (1844, 1845, 1862) P. M. Veselského,  (1855) redakcí J. V. Friče, nový směr básnický hlučně ohlašující, ,  na rok 1858 (red. J. Barák), na rok 1859, 1860 a 1862 (red. Vít. Hálek), střediště novočeské školy básnické,  (1859),  (1861), a. vídeňský, , a. pro učitele (1860, 1861), a. král. zem. českého divadla (od r. 1864) a j. Z doby nejnovější uvedeny býti zasluhují  (1869), . .  (1874),  (1868, 1871, 1873), ,  (1872),  (1879),  (1881), ,  atd. Na Slovensku důležité místo svou dobou zaujímaly a-y  (1835, 1836, 1839, 1840), založená Mich. Godrou, vynikající četnými a znamenitými příspěvky Jana Hollého, a  (1842. 1844, 1846, 1847, 1853, 1876, 1877), vydávaná J. M. Hurbanem, v prvém a ve dvou posledních ročn. jazykem československým, v ostatních čistou slovenčinou vypravená. Z a-ů německých, v Čechách druhdy vycházejících, mnoho zajímavých zpráv písemnictví českého se dotýkajících obsahuje  P. Al. Klara (1842–1860). Thř.

Almanah