Vrána nosí smutek
Vrána nenosí děti
Vrána kráká
Z ničeho počal se odvíjeti
marnivý haléř ze vzpomínek
vyskočil na oblaka
a jako na oslíku na nich hopsá
točí svůj marný mlýnek
Vrána nenosí děti

Vrána je básník který navždy dopsal

Prší nám prší na slunce
a než se nadějeme
růžové štěstí neobuté
přeskočí rychle smutný plůtek
a pak se náhle vyčasí
daleko odletí všechno čtené
protáhneme se do krásy
a nahlédneme do slunce

Oslepneme!

1. VII. 1939.

Poezie