Píseň vzdoruje noci/Už zas
Už zas nám větřík verse předčítá
svou divokou a usměvavou řečí,
vysychá bláto rozjezděných cest,
už zas je v noci nebe plné hvězd,
už zas jsme chlapci o kousíček větší.

Pár kapek seschlé krve na srdci,
už jizvy tvrdnou, zase znovu jdeme
a jarní větřík tváří zavane,
už přebolely bitvy prohrané —
— eh, kolikpak jich ještě prohrajeme!

Kolikrát ještě zatají se dech
a ruka klesne v nejkrásnějším boji
a hlava ztěžká jako olovo…
Bít! snášet rány! jsme tu od toho…
a jarní vítr aby nám je hojil.

5. II. 39