Na prahu ráje/Zedník Kára
Nějaká malba kacířská a stará,
ač na věži se rozpadává v kusy,
než kardinál dnes přijede, pryč musí!
— kdo vikýřem by vylez’ tam než Kára!

Byl nemocen sic od samého jara
a ještě vrávorá, — však ať to zkusí!
beztoho žebrák obec s dětmi dusí,
— a Kára jde, chceť konšel to i fara.

A Kára vylez’, — rozhledl se v dole
na tu svou chalup, nezorané pole,
vzpomenul dětí, — vzpomínati musí!
V tom zvony udeří a kočár cválá
— a dole kacířské té malty kusy
jsou s Károu, jak ten purpur kardinála!