Sepsání války peloponnesské/40.
„Že tedy my s důvodnými stížnostmi přicházíme,
tito pak že hrabiví násilníci jsou, toť dokázáno ;
vy pak doznejte ještě, že se jich spravedlivě
zastati nemůžete. Neboť dí-li smlouva, že obce, k nikteré
z obou stran nezapsané, smějí se volně té nebo
té přidružiti, neníť usnesení toto ku prospěchu těm,
kteří by takto ke škodě jiných činili, ale toliko tomu,
kdo neodpadna od nikterého, ochrany potřebí má, a
příjemcům svým, mírně-li si vedou, nezpůsobí války
místo pokoje, což nyní snadno možná že utrpíte vy,
jestliže nás neposlechnete. Takto zajisté nebudete
toliko spojenci těmto, nýbrž i nám místo příměrců
nepřáteli. Nutnoť totiž, že my se proti nim brániti
nemůžeme, leč bychom i proti vám povstali. Jest tedy
spravedlivo, abyste především nestranými zůstali, a
jestliže vám to nelze, abyste naopak s námi šli proti
těmto (s Korinťany máte smlouvu, s Kerkyřany pak
jste nikdy nižádného ani příměří neměli), a nesmíte
ten obyčej uváděti, aby odpadlíky jedné strany druhá
přijímala. My zajisté když Samičtí od vás odpadli,
nehlasovali jsme proti vám, ačkoliv hlasy Peloponnesských
se rozcházely o to, má-li se jim ku pomoci
přispěti, nýbrž zjevně jsme prohlásili, že každá obec
má právo sama trestati své příslušníky. Jestliže tedy
zlopášníky přijmouce je podporovati budete, okáže se,
jak i nemalá čásť z vašinců k nám přejde, a tak vy
obyčej ten uvedete spíše proti sobě samým, nežli
proti nám.