V horách
Vy horské květy, plné vůně, rosy,
již noc vám do kalichů čistých nosí,
když jako motýl černy na zem sedne:
Váš vonný dech mi zas otvírá skráně,
jež pučí květy kam jen oko hledne.

Jak šumná píseň vůně vzduchem táhne,
hruď žíznivá po osvěžení prahne
a napájí se plným douškem blaha.
A slunce v nachu celý obzor stápí,
paprsků jasem zvonce květin skrápí.
Zem usmívá se, matička ta drahá.

A jaro s láskou tvář jí starou líbá,
kde rety kypré k její hlavě shýbá,
tam v pestré směsi poupata jí věsí
a hnízda splétá ptákům na útesy,
jichž písně krajem v jeho pozdrav zvučí.

Buď vítán, synu matky naší Země,
jenž s čela vrásky zaháníš jí jemně,
že objetím tvým opět mladne svěží.
Tvá ruka něžná také v mojí hrudi
vždy nový život plný blaha vzbudí,
že duch pak těká jak oř bez otěží.

Poezie