Vlastenský slovník historický/Valdenští
Valdenští, sekta náboženská, povstalá ve XII. století v Lyoně ve Francii, a nazvaná po svém zakladateli, kupci Petru Valdovi (Valdo, Valdus), vyskytla se v Čechách ponejprv v XIII. století, kdežto za Přemysla Otakara II. zakročeno bylo proti nim a jiným kacířům; též za krále Jana děla se proti nim inkvisice. Roku 1408 viněn jest kněz Mikuláš z Vilemovic, kazatel u sv. Ducha v Praze, že se kloní k učení
valdenskému. Roku 1418 přišlo do Prahy asi čtyřicet V-nských se ženami a dětmi, vyhnaných ze své vlasti, a byli od Pražanů, i od samé královny u dvora jejího radostně přijati a všemi potřebami opatřováni; za nedlouho však se zase vytratili, nezůstavivše po sobě památky. V. z Delfinatu, považujíce Husity za souvěrce, poslali jim r. 1432 peněžitou podporu. Dle Palackého nebylo v celé době husitské v Čechách nikde pravých V-nských, leč z cizozemska přišlých. Vedle přezdívky  zpíláno bratřím českým i V-ských, nejspíše proto, že při zřizování řádu svého církevního r. 1467 utekli se k V-ským o svěcení kněží svých, a že později V. skutečně lnuli k učení bratrskému. Nebyliť V. učiteli bratří českých, ono spíše tvrditi lze opak toho, neboť dokázáno, že věroučné spisy V-ských, pokládané od mnohých za plody XII. a XIII. století, sepsány byly teprv na základě táborské konfese r. 1431. Později neměli Čechové s V-skými žádných styků více.