Poesie francouzská nové doby/Improvisováno při vycházení z Tassova vězení ve Ferraře
Buď člověk nebo bůh jest velduch mučenníkem;
však nástroj mučení svět po století líbá,
kříž, kde mu skonal bůh, ctí v úctě s vřelým díkem
a v Tassa vězení se pro kus malty shýbá.

Tam špalek Sidneye a zde vězení Tassa
a pouta Columba a kříže, hroby plné,
vždy vámi nejlépe se podlost lidstva hlásá,
jenž světlo nebes chce, však pochodním vždy klne.

Vždy velký u malých a volný u otroků
skonává genius — co zasluhuje více?
Kol hradeb našich měst se všady zjeví oku
ty slávy, nadšení a pravdy šibenice.

Leč to nás nezleká, nás ztuží los ten drzý,
jen znejme cenu svou, otevřme ruce s plesem!
neb lampy olejem jest naše krev a slzy,
již z boha rozkazu před člověčenstvem nesem!

Poezie