Trny/Hancům

Ždibec žahavek, trochu povázky,
z našich kukátek drobné ukázky.

I. Přišli mnozí velcí páni, 
každý děl: „Ó já jsem kosem,
rozumíme tomu školství!“ –
Potom táhl s dlouhým nosem!

II. Hancům nové české školy 
vidím v každém slovu,
že jsou jeden jako druhý
ze starého „chovu“!

III. Memorandum. 
Memorandum, memorandum,
to nám dalo ránu!
Bohudík, že naše kůže
není z marcipánu!

IV. Sype se to na nás špíny 
a posměšků hejno husté,
že v pokoře nelíbáme
ledajaké ruce tlusté.

V. Nechte flausů, nechte křiku, 
je vám třeba trochu cviku;
pusťte do třid ony pány,
to poznáte methodiku!

VI. Kopal kope jako dřív, 
ač je sbalen do kopřiv!

VII. Pane Petře Kopřivo, 
bývalo tak jakživo,
že rozoumek malý
je jen hluchá kopřiva
a ta – nepopálí!

VIII. Ale, ale – Jene svatý, 
to že jsou tví bratři?
vždyť mnohému proti škole
jazyk mele za tři!

IX. „Škola vinna téhle zkázy!“ 
mnozí páni v „Čechu“ praví;
nuže, proč to slovem mocným
s kazatelen nenapraví!?

X. Pobudů a vražedníků 
ptejte se teď, úřadové,
v které škole byli v cviku,
v staré, nebo v téhle „nové“!

XI. Dneska kapku chvály, 
zítra konev špíny –
kdo chceš, honem předplať
na „České Noviny“!

XII. „Čechu“. 
Přál bych si tak letos viděť
Čecha s Řípu, prapantátu,
čísti trochu v „Čechu“ bratu
proti škole svaté řeči;
nedostal by záchvat křeči?

XIII. My Vám ruky podávali, 
ale místo stisku mnozí
sypali nám hanu ve tvář!
Což jsme tací neznabozi?

XIV. Zapomenem křivd a hany, 
neotevřem srdce zlobě,
pěstujme teď ruku v ruce
výkvět lidu, vlasti k zdobě!

XV. Vzdech. 
Co pak tomu asi říká
tatíček náš v Naardenu,
když tak vidí školu svoji
pokrevenci kalenu!

Obrancům. 
Adámek a Čelakovský,
Čelakovský – Adámek!
Když ti mluví, dají hanci
lživá ústa na zámek!

Zbožný vzdech. 
Adámku dej, Bože, kupu,
„Kopalů“ však méně –
ach, pak se to s českou školou
lepšiť bude denně!