Sepsání války peloponnesské/73.
„Poselství naše k vám není sice vysláno na
to, abychom řečem spojenců vašich odporovali, ale
nač nás obec naše vypravila. Avšak znamenajíce, jak
tu nemalý hluk proti nám se povznáší, nevystupujeme,
abychom nárokům těch obcí odpovídali (neboť
nesměřují nijak řeči ani naše ani oněch k vám jakožto
soudcům), nýbrž proto, abyste vy přemluveni jsouce
od svých spojenců, neustanovili se na žádném příliš
špatném usnesení ve věcech veledůležitých; spolu pak
bychom i rádi vysvětlili veškerou o nás rozhlášenou
pověsť, že totiž nedržíme neprávně, co jsme si získali,
i že naše obec slovutná jest. Události však pradávné
nač vyčítati, jež posluchači znají více z pověstí nežli
z očividného názoru? Ale medských válek a všeho,
co i vám spolu vědomo jest, budiž to pro stálé před
lidem opakování i sebe odpornějším, nelze nám
mlčením pominouti. Neboť když jsme onu válku podstoupili,
stalo se ve prospěch všeobecný, z něhož i vy
svůj díl sice máte, pročež nemělo by se nám brániti
řečí se o tom pronésti, když to poněkud prospěje.
Promluveno pak budiž o tom nikoliv jako pro omluvu,
nežli spíše na důkaz a osvědčení, proti jakéž obci
vám nastane půtka, nedobře-li se poradíte. Trvámeť
zajisté, že my jediní prvními jsme byli, jižto jsme
se u Marathona barbarovi postavili; a když po
druhé přišel, tehdáž my, nejsouce s to, abychom se
mu na zemi ubránili, na lodí vstoupivše společné jsme
se u Salaminy v námořní bitvu pustili, čímž mu překaženo,
plouti k jednotlivým městům a Peloponnes
pustošiti, kdežto nebylo obyvatelům možno vespolně
sobě proti četnému loďstvu pomáhati. Největší toho
důkaz dalť on sám; neboť přemožen jsa bitvou námořní
a nemaje dále moci dostatečné, s větší částí
vojska svého rychle se vrátil.