Z domova/Na vesnickém hřbitově
Co my jsme zkusili
na světě dření,
to v žádných kronikách
zapsáno není.

K tomu pár výsměšek
leckdo též hodí,
že už to na světě
všude tak chodí.

Jen jsme si šeptali:
„Tady nás šidí,
ale ten na nebi
všecko to vidí!“

K té báni nebeské
od chladné země
často jsme hleděli
dlouho a temně.

Teď leží pod zemí
mnoho již roků
jen kosti kamenné
z hlav našich, boků.

K té báni nebeské
jak my v ty doby,
hledí teď upjatě
naše jen hroby.

Ty hroby zapadlé,
zdupané, malé
hledí tam nahoru -
hledí tam stále…

(Lublani 1896.)