Původní bajky/Samorostlý kamínek
„Hle, hle, tu leží samorostlý kamínek!“ zvolalo děvčátko vidouc v kotalině růžověti se oblázek. „Jak jest krásný! jako malované ptačí vajíčko! Sám od sebe tak vyrůstá.“

„To, to,“ zařehtal oblázek, pohnuv sebou, „to mne tak omlely vodní proudy, leštíce mne o druhé kameny.“

To, co se zdává býti přirozeným půvabem, docíleno bývá prací a sebezapřením.