Zlaté jiskry/Družička o Božím Těle
Už jde — to dítě roztomilé,
šaty má celé sněhobílé
a na hlavince zlatovlasé
vínek jí něžný zastkvívá se.

Už jde — má kvítka ve košíčku,
poupátka růžná na svém líčku
a plno slasti ve své duši —
jak ji to andílkovi sluší!

Teď v družek milých stojí řadě
jak narcis s druhy ve zahradě
a v cestu sype vonné kvítí,
kudy má zbožný zástup jíti.

Jde před Bohem — jak vyvolená
svétička slávou ozářená
a píseň chvály pěje Jemu,
jenž s nebe vítá k lidu svému.

Ó šťastné dítě, pouze slovy
tvou radosť nikdo nevypoví,
již poprvé jsi v žití měla,
když’s Pána Boha provázela! —

Jde domů juž z té pouti Boží
a vínek na památku složí
s hlavinky krásné, kadeřavé,
blahem jí září očko smavé.

Jí políbení tiskne sladká,
jí hladí tváře šťastná matka,
ji k srdci svému vine vřele —
svou družičku o Božím Těle! —