Pána Bohuslava Hasištejnského z Lobkovic listy/XV. Mistru Martinovi z Mellerštadtu
Horlí proti Konrádovi N. (Celtesovi?), osobovavšímu si jeho básně.

(L. O. p. 97.)

Konrád N., Tvůj, jak dosléchám, důvěrný přítel, nedávno se i o mé přátelství žádostivě ucházel, čehož, jsa nachýlen ke každému pěkných umění milovnému, jej jsem také oučastna učinil, ačkoli dříve jsem dokonce ho neznal. Domnívaje se, že upřímně po přízni mé dychtí, a že co v ústech, také v srdci nosí, k vůli nového se s ním seznámení pochválil jsem jeho nechutné a syrové verše více, než patřilo, a to prostomluvou i veršem. Za tu však ochotu ničemník ten se mi tak odsloužil, že básně mnou skládané na své jméno tisknouti dal, a jim tak nejapnou slátaninu v čelo postavil, která na první pohled vyzradila, že sice vůli, způsobilosti ale ku kradení nemá. Ovšem kdybych věděl, že to ze zlosti aneb ze záští učinil, těžce bych nesl tuto jeho nestydatost, než není tomu tak; neb dvounohý ten oslík prací mou jediné vážnosti u svých žáků sobě získati chtěl. Útrpnost tedy spíše s ním mám, než abych naň se jitřil, a popuzenou žluč ku pomstě utlačuji; neníť hoden abych střely vtipu svého naň zahazoval. Žvi on tedy, a vypínej, a chlub se do sytosti mezi svými žáčky, a připisuj sobě nejen Řehoře Tiferna, jejž rovně oloupil, ale i Virgiliovy a Homérovy básně, nedostojí mi více k rozhorlení. Ostatně leží-li tobě, jakožto příteli, na srdci jméno a pověst jeho, napomeň ho, aby podruhé se vystříhal podobné lehkosti a neosoboval sobě cti jiných; neb snadno by na někoho popudlivějšího uhodil, jenž by nestydatost jeho vašemu gymnasium veřejně udal, a jako kdosi Stesichora k obrácení písničky přinutil. Měj se dobře!