V přírodě/IX.
Pojď, drahá — než se dohodnou,
čí zpěv víc dojmout umí,
my sobě zajdem v pásmo hor,
kdy sterým hvozdem šumí.

Zpod řeka švarně na pochod
zve pramének si tenký,
a nad ní ptáků kmitný roj
hrá sobě na myšlénky.

A strání zvukotkaný dech,
hněv slavný vodopádů,
a všecko to jak z jedněch prs,
jak z velké duše skladu —

A jak tu píseň skládají,
až vyslechnem je vřele:
pak poznalas mou knihu kněh,
i mého učitele.