Vlastenský slovník historický/Magrle
Magrle , Václav, z Přelouče rodem, evangelík, jeden z předních prokuratorů Pražských, účastnil se účinlivě v jednání o majestat r. 1609, i volen mezi defensory; když pak r. 1611 vojsko Pasovské se blížilo, byl členem deputace o to k Rudolfovi II. vyslané. Maje pověst obmyslného právníka zvolen byl od prohnaného partikáře Václava Vchynského, když tento byl r. 1616 od stavů k soudu pohnán, sám třetí za jeho obhájce. V dorozumění s Henikem z Valdšteina sepsal M. dílo historické, „v němž se jak nebožtíka císaře Rudolfa tak i císaře Matiáše potupně a jizlivě dotýkal“, kterýžto spis dal Henik r. 1615 na Dobrovici vytisknouti. Z toho vzešlo mu těžké zodpovídání, z kteréhož M. vytočil se výmluvou, že sepsání své dal Henikovi toliko k přehlédnutí, nikoli k vytištění. V nesnázi této domáhal se M. zastání u defensorů, kteří mu však přímluvy své odepřeli, poněvadž spis jeho byl politický a ne theologický. Od té doby M. mezi defensory více nechodil. Na sněmích však býval až do r. 1619, a v nejedněch jednáních a spisováních potřebovati se dával; teprv po vyvolení Fridricha Falckého zcela se vzdal všeho účastenství ve sněmě i ve službě veřejné. Po bitvě Bělohorské vzat sice ve vyšetřování, ale ze všeho obvinění se vyvedl. M. byl muž bohatý, což vysvitá již z toho, že r. 1623 zapůjčiti chtěl kurfirštu Saskému 30.000 zl. V krátkém čase na to zemřel, zastaviv dědičkou celého jmění svého manželku Barboru, která vystěhovala se do Perna, kdež exulanty české hojně podporovala a 1633 zemřela. Dilo M-lovo, ač se dostalo do veřejnosti, stíháno bylo s přísností velikou, část jeho zachovala se v rukopisech. Obsahovaloť mimo vypsání jiných současných příběhů také denník sněmu, na kterém se jednalo o majestat, od 28. ún. 1609 až do 23. ún. 1610.