Pozdrav Milanu Hodžovi
Tma na Slovensku kdys, pláč i skřípění zubů!
Províval záští vztek slovenskou halenou…
Však duše národa v svém nedobytném srubu
vzývá jak boží blesk svobodu vzdálenou!

Nebylo mnoho těch, kteří zde tvrdě stáli,
nebylo mnoho těch, kdo bděl by na stráži.
Však ti, kdo neklesli, nad Tater drsné skály
tak v srdcích pevní bdí na rodném zápraží!

Krev předků odbojných v Tvém srdci živě bila,
hrdinsky hleděl v svět jiskřivý mužný duch.
Vzdech každý láskou hřál k tobě, rodinko milá,
k tobě, můj národe, jejž nezradí náš Bůh!

Ústrky, nenávist, vězení — vratké síly!
když proti násilí muž ducha, robotník
i selská halena své ne! ne! postavili.
Tak Milan Hodža děl a Milan Štefánik!

Jdou léta nad světem a jdou i nad člověkem.
Co přát dnes rytíři, jenž v jejich hustém shluku
svůj jasný živý štít zdvihá nad chmurným věkem?
Jen srdce bez bázně a klidnou pevnou ruku!

Poezie