Muza
Juž za dětství mě ona milovala
a sedmistvolou píšťalku mi dala;
s úsměvem tkvěly na mně její zory,
když prsty zlehka klaď jsem na otvory
rákosu dutého, a z první vlohy
hrál vážně hymny, vnuknuté mi bohy,
i písně, jimiž Frygie se chlubí.
Od jitra do večera pode duby
já učil se od děvy oné tajné,
a odměny se dostalo mi bajné,
že s čela vlas si odhrnouti dala
i píšťalu mou sama k ústům vzala:
ten rákos oživil se božským pěním,
a srdce naplnil mi okouzlením.

Poezie