Kouřil na hřbitově
Před čtyřčlenný soud, skládající se z pp. radů Wildnera (předsedy), Vokouna, dra. Konr. Prušáka a okres. soudce Hněvkovského, pohnán byl 17letý čeledín , obviněný .

Do soudní síně vstupuje mladík zanedbaného vychování, jak na první pohled patrno, a pohlíží zaraženě i bojácně na sbor soudců. Netušil asi, že se v tato místa dostane.

Čte se mu obžaloba, jejíž obsah stručně jest pověděn.

Dne 8. září — o svátku Mariánském — byla ve Vrbně u Mělníka, v kostele na hřbitově, veliká mše. Do kostela přišel též , vyšel však za nedlouho a zapáliv si nedaleko kostela doutník pokuřoval si. Tu k němu přišel malý chlapec se vzkazem řídícího učitele , aby se Frič ze hřbitova vzdálil. Frič se zarazil a odcházel ze hřbitova.

Tím asi jest vylíčen děj na hřbitově dne 8. září. Čeledín Frič nenadál se, že tato příhoda bude míti pro něj ještě následků tak nemilých.

Po přečtení žaloby táže se předseda obžalovaného: Je tomu tak, jak je v žalobě? Kouřil jste na hřbitově?

.: Prosím, kouřil, ale to už bylo skoro u vrat kostela, jak se jde ven do vsi, kde jsem si zapálil doutník. Já nevěděl, že se na hřbitově nemá kouřit.

Z otázek předsedových k obžalovanému ohledně jeho školního vzdělání vychází na jevo, že obviněný umí nedokonale číst a psát, že umí málo počítati.

.: Je však dosvědčeno, že jste kouřil na blízku kostela,  a poslal k vám, abyste toho nechal.

: Nebylo to blízko kostela. Bylo to asi třicet kroků.

.: Uslyšíme to.

Vstupuje hlavní svědek , 40letý řídící učitel ve Vrbně, kterýž na otázku předsedovu vypravuje takto:

»Bylo 8. září o Marianském svátku, v kostele vrbenském byla slavná mše. Počínal introit. Z kůru je okno na obě strany hřbitova. Když jsem počal hrát na varhany vstup, viděl jsem oknem mladíka na hřbitově u jednoho pomníku, kterak si pokuřuje. To urazilo můj náboženský cit, i poslal jsem k němu, aby se vzdálil, a na to on volným krokem odešel ze hřbitova.

.: Je prý to třicet kroků?

: Prosím, to není ani šest.

.: Vzkázal jste mu, aby , anebo aby ?

: Já mu vzkázal, aby opustil hřbitov a on pak šel.

.: Myslil jste,  na hřbitově kouřit?

: To nevím.

Přísedící soudu, okr. soudce : Pane svědku, myslíte, že to spůsobilo nějaké pohoršení?

: No, někteří občané byli ve svém
náboženském citu uraženi. .

Veřejný žalobník táže se obžalovaného: Viděl jste na hřbitově ještě  kouřit?

.: Jiného jsem neviděl — jenom …

Předstupuje druhý svědek, rolník J. Syrový.

.: Víte také o tom případu, kdy tuto Václav Frič na hřbitově kouřil?

: Prosím, já to vlastně hned neviděl.
Náhodou jsem byl upozorněn , že si tam ten mladík kouří, a  náboženský cit uražen. Bylo to asi  kroků od kostela. To vím, když mu pan řídící vzkázal, že to jím trhlo a hned šel pryč.

.: Byly dvéře chrámu otevřeny?

: To nevím.

.: Mohli ho lidé vidět?

: Lidé z chrámu ho nemohli vidět, .

Že by to byl udělal , nemohu říci.
To byl první případ, který se u nás přihodil.

Čte se protokol faráře P. Matouše Reichenaura, který to sám neviděl, ale jemuž to oznámil řídící učitel a rolník Syrový. Teprv na  naléhání občana S., , oznámil to pan farář úřadu.

Potom čte se protokol , kterýž doznává, že u něho to nespůsobilo žádné pohoršení; dále protokol rolníka , který vypověděl, že má za to, že to Frič učinil z nerozumu, a že tím .

Po skončeném průvodním řízeni ujímá se slova veřejný žalobník, náměstek státního zástupce pan Koupil, a praví: Skutek obžalovaného zajisté a právem vzbudil pohoršení. Myslím, že kdyby vstoupil někdo do chrámu s hlavou pokrytou, vzbudilo by to u všech nás dobrých křesťanů pohoršení, ale kdyby to někdo učinil, myslím, že by to vzbudilo méně pohoršení, než kdy Frič kouřil na hřbitově. Já mohu přiznati, že jsem starší, ale musím říci, že jsem to neviděl nikdy. Kouřil-li hrobník, nemůže mu to býti pokládáno za zlé při jeho perné práci.

Ke konci žádá veřejný žalobník rozhodně, aby byl Frič odsouzen, byť i k trestu mírnějšímu.

Obžalovaný Frič neměl obhájce a sám ovšem hájiti se neuměl. Dodal jen, že to schválně neučinil.

Po delší poradě soudu vynáší předseda rada pan Wildner rozsudek, jímž se obžalovaný mladík  sprošťuje dle § 259. odst. 3. trestního řádu. Z důvodů sluší uvésti větu nejdůležitější, .

Mladý čeledín, který při celém líčení vystál strachu dosti, opouštěl radostně soudní síň, venku pak sliboval upřímně, že nikdy více nebude kouřiti na hřbitově.

Soudničky