Ottův slovník naučný/Jurisdictio
Jurisdictio [júr-ikcio], lat., u Římanů znamená civilní  soudcovskou příslušející vrchním magistrátům státním neb obecním. Těmto připisuje se j., nejen na kolik sami nález činili (judicare, cognoscere), nýbrž i když, jak kázal řád republikánský, jen spolupůsobili k zahájení a určení právní rozepře a ji pak k rozsouzení odevzdali porotcům (judicare jubere, v. ). Pravomoc tato jakožto j. contentiosa odlišuje se od j. voluntaria, kteroužto rozuměno právo magistrátovo spoluúčinkovati při soukromoprávních jednáních, která se konala ve formě starobylého processu (legis actio) na oko předsevzatého, jako byly adoptio, emancipatio nebo in jure cessio (v. t.). Magistrát, jemuž příslušela j., mohl z pravidla k výkonu jejímu zmocniti jiného. Taková přenesená pravomoc soudní slula pak j. mandata. Hý.

Římské právo v Ottově slovníku naučném