Ottův slovník naučný/Hermafroditismus
Hermafroditismus (též  ), obojetnictví  (obojňáctví,  obojúdnost, cvikéřství),  vyskytováni  se  obojích  ilaz  pohlavních, samčích  i  samicích,  u  téhož  jedince. U  mnohých  živočichO  bezobratlých  jest  h.  zjevem normálním,  vyskytujícím  se  u  skupin  nejnižších až  k  nejvyšším.  Již  u  hub  nalézáme vedle  trsA  s  odděleným  pohlavím  i  trsy  obojaké.  Mezi  láČkovci  vyznačuji  se  pravidelným obojetnictvím  žebernatky,  mezi  slimýši  jsou obojnatci  slimýši  sladkovodní  (Hydra),  ze  sli' mýSovitých  medus  namnoze  skupina  Narcomedusae,  výjimkou  jsou  obojnatci  u  pravých medus  (rod  Chrysaora),  u  polypfi  korálových (rod  sasanek  mofských  Cerianthus).  Mezí  červy jest  h.  zjevem  častým;  pravidelné  objevuje se  u  ploštének  (výjimka  u  čeledi  Microstomidae),  tasemnic,  motolic  (výjimku  činí  rod Gynaecophorus),  pijavek  (výjimkou  jest  rod Histriobdella),sladkovodních  červů  Štětinatých a  u  skupin  Chaetognatha  a  Myzostomida.  Výjimkou nalézáme  obojnatce  u  červů  oblých (u  rodu  Rhabditis,  kdež  charakterisuje  zajímavý případ  heterogonie)  a  nemertinů  (rod Geonemertes).  Mezi  ostnokožci  bývají  obojetníci  pravidlem  toliko  u  sumýšů,  totiž  u  sumýšfl  usedlých  (čel.  Molpadiidae  a  Synaptidae)|  výjimkou  u  ostatních  skupin,  na  př.  mezi hadicemi  u  Ámphiura  squamata.  Časté  jest též  obojetnictvi  u  měkkýšů.  Pravidlem  jsou obojetniky  u  třídy  Amphmeura  rod  Neomenia a  příbuzní,  mezi  plži  jsou  jimi  plži  plicnatí, zadožabři  a  ploutvonorí,  výjimkou  vyškytá  se h.  mezi  přídožabrými  u  čeledi  Marseniadae a  rodu  Valvata,  mezi  mlži  jsou  obojetniky skupiny  Anatinacea  a  Septibranchia,  rody Cyclas,  Pisidium,  Bntovalva,  jednotlivé  druhy rodů  Ostrea,  Pecten,  Cardíum  a  nahodile  rod Anodonta.  U  ramenonožců  též  jsou  obojetníci,  ale  dle  všeho  převládají  tvary  s  pohlavím odděleným,  u  mechovek  zdá  se,  že  jednak vyskytují  se  nepravidelně  jedinci  obojetní, jednak  s  pohlavím  odděleným ;  pláštěnci  jsou veskrze  obojetniky.  U  členovců  jest  obojetnictvi zjevem  řídkým.  Pravidelně  bývá  vyvinuto u  většiny  korýšů  svijonohých  a  některých cizopaaných  korýšů  stejnonohých  (Cymothoidae).  Vyskytuje-li  se  u  členovců,  pravidelně různopohlavých,  jest  zjevem  abnormálním. Tak  tomu  bývá  na  př.  u  některých  korýšů, zejména  pak  u  hmyzů  (motýlů,  brouků), kde  bývá  vyvinut  hlavně  tak  zv.  h.  laterálnf, totiž  objevují  se  jedinci  mající  na  jedné  straně těla  žlázy  samčí,  na  druhé  samičí  a  příslušné k  nim  zevnější  znaky  pohlavní.  H.  u  obratlovců pozorovaný  (převládá  h.  laterální)  jest  zjevem abnormálním,  toliko  u  některých  ryb  (druhy rodu  Serranus)  pokládán  bývá  za  pravidelný. Tvarozpytně  jeví  se  h.  tím,  že  u  jedince vyvinuty  jsou  oboje  Žlázy  pohlavní  odděleně, i  se  svými  vývody  a  ústrojím  přídavným.  Od tohoto  obecného  pravidla  liší  se  až  na  jisté výjimky  obojetní  měkkýši,  u  nichž  vyvíjí  se jednotná  žláza  obojetná,  vytvářející  chámy i  vajíčka.  Normální  obojetnictvi  zavírá  v  sobě možnost  úplného  vývoje  obou  produktů  pohlavních i  dosaženi  jich  funkce.  Čehož  u  abnormálního obojetnictvf  není,  nebo  aspoň  přesným výzkumem  doloženo  není.  Vysvětleni h-mu  nevymyká  se  dosud  ze  stadia  doiAněnky. Obojetnictvi  bylo  by  nutno  k  zachováni  druhu u  jedince,  jemuž  by  isolaci  zabráněn  byl  styk s  jinými,  čehož  možnost  dána  jest  zejména u  tvorů  usedlých  nebo  cizopasných.  Případy, že  v  jisté  skupině  živočišné  různopohlavé  vyskytují se  rody  a  druhy  obojetné  (mezi  různopohlavými  mlži  obojetný  řád  Septibranchia, podřád  Anatinacea,  rody  Cyclas,  Pisidium, Entovalva,  jednotlivé  druhy  rodů  Ostrea,  Pecten, Cardium),  nebo  naopak  ve  skupině  obojetné tvary  různopohlavé  (mezi  obojnatými svijonožci  některé  různopohlavé  druhy  rodu Scalpellum,  různopohlavé  rody  Cryptophialus a  Alcippe)  dávají  podnět  k  domněnce,  že žlázy  pohlavní  v  základě  obojetné  jsou  založeny a  že  tato  obojetnost  jistými  příčinami může  býti  udržena  až  do  úplného  dozrání, jinak  Že  může  býti  potlačena  a  na  konec nabyti  převahy  buď  charakter  samci,  buď samičí.  Samoplození  obojnatců  není  zjevem tak  obecným,  jak  by  se  mohlo  za  to  míti,  a namnoze  není  ani  přesným  výzkumem  doloženo. Jeví  se  spíše  snaha  jedince  obojetného křížiti  se  s  jiným,  při  čemž  oba  současné konají  činnost  obojího  pohlaví  neb  jen  jednoho. Samoplození  konečně  zamezeno  u  obojnatců mnohých  tím,  že  žlázy  pohlavní  nedozrávají  současně,  tak  že  v  určitý  čas  mohou vykonávati  činnost  jen  jednoho  pohlaví. Tak  dozrávají  napřed  buď  vajíčka  a  pak  chámy (h.  proterogynický,  na  př.  u  pláštěnců) nebo  napřed  chámy  a  pak  vajíčka  (h.  proterandrícký),  jak  tomu  jest  u  mnohých  měkkýšů a  zvláště  význačné  u  cizopasných  stejnonohých korýšů  čel.  Cymothoidae,  kteří  v  mládí jsou  sámečky,  v  stáří  pak  samičkami,  Šc.

U  vyšších  obratlovců  a  zvláště  u  člověka nevyskytuje  se  vůbec  nikdy  h.  tak  dokonalý, aby  jediný  člověk  v  sobě  slučoval  i  plodidla i  rodidla  tak  vyvinutá,  že  by  obojí  ústrojí bylo  funkce  schopné.  Možnost  taková  byla všeobecně  připouštěna  do  XVII.  stol.;  avšak od  té  doby,  když  přesnější  methody  pozorovací počaly  býti  zaváděny  do  přírodních  věd a  do  lékařství,  nevyskytl  se  tu  ni  jediný  případ podobného  dokonalého  nebo  úplného  h-mu. Názvu  toho  užívá  se  však  přece  pro  označení některých  celkem  vzácnějších  zrůdností,  kdy se  u  téhož  individua  vyskytují  vedle  plodidel nebo  rodidel  tél  orgány  pohlaví  druhého,  větší nebo  menší  měrou  vyvinuté.  Úchylky  tyto  se zakládají  na  embryonálním  vývoji  genitálií. V  pfivodním  zárodečném  stavu  se  totiž  vyskytují základy  genitálií  vflbec  ve  tvaru  indinerentním,  nerozliSeném,  a  teprve  po  třetím měsíci  života  nitroděložního  s  dospívajícím plodem  se  rozhodne  tvar  samčí  nebo  samicí tím,  že  zárodeční  žláza  vytvořuje  se  dále  buď jako  varle  nebo  vaječník  a  ústroje  vývodné se  k  nim  přiměřeným  způsobem  přetvořují  a vyvíjejí.  I  mOže  se  státi,  že  v  případech  výjimečných vytvoří  se  obojí  žlázy  pohlavní,  někdy též  obojí  vývody,  ovšem  v  nestejném stupni  rozvoje,  jindy  pak  se  tyto  vývody  neshodují větší  nebo  menSí  měrou  s  pohlavní žlázou  (varletem,  vaječníkem).  I  rozeznává  se dle  rfizného  stupně  rozvoje  žláz  pohlavních a  orgánfi  vývodných  t.  zv.  pravý  h.  (h.  verus)  od  lichého  (pseudoh).  Za  pravý  se považuje  takový  stav,  kdy  u  téhož  člověka jsou  vyvinuty  veškeré  podstatné  částky  ústrojí rozplozovacího,  totiž  plodidel  i  rodidel,  byf i  ve  tvaru  zakrnělém,  rudimentárním.  Lichý h.  vyznačuje  se  tím,  že  jsou  správně  vyvinuty pohlavní  žlázy  buď  rázu  samčího  nebo  samiČího,  kdežto  vývodné,  zejména  vnější  orgány se  s  nimi  Částečné  nebo  zdánlivě  neshodují. Případy  t.  zv.  pravého  h-mu  jsou  vzácný,  a tu  vysicytá  se  poměrné  nejČastěji  t.  zv.  h.  verus  íateralis^  kdyŽ  nalézá  se  na  jedné  straně varle,  na  druhé  pak  vaječník  s  příslušnými částmi  vývodnými.  Hojnější  a  prakticky  významnější jsou  případy  lichého  h-mu,  kterýž se  zakládá  jmenovitě  na  nedostatečném  a úchylném  rozvoji  zevních  genitálií,  stýkaje  se 8  rfiznými  anomáliemi,  jako  jsou  cryptorchismus,  hypospadie,  íissura  scroti  a  j.  Pohlaví se  tu  určuje  vŽdy  dle  povahy  vyvinutých  žláz pohlavních  (varle,  vaječník)  a  proto  se  rozeznává pseudoh.  mužský  čili  androgynie a  pseudoh.  ženský  Čili  gynandrie,  každý s  příslušným  roztříděním  dle  rfizných  znaků a  stupňů  rozvoje.  V  takovýchto  případech h  mu  nabývá  i  celé  tělo  mužského  cvikéře vzhledu  (habitu)  zženilého,  kdežto  ženský  cvikéř  mívá  celkový  tvar  mužský ;  tomuto  vzhledu připodobuje  se  i  hlas  (hrtan),  vzrůst  vousů a  někdy  i  kostra,  jmenovitě  pánevní,  kdežto vývoj  žlázy  prsní  nebývá  stejný;  rovněž  i  náklonnosti k  pracím  druhého  pohlaví  bývají silně  patrný.  —  Srv.  Reinsberg,  Nauka  o  soudním lékařství  (2.  vyd.,  Praha,  1806). Srz.

Hermafroditismus