Sluncem a stínem/Čtyři české znělky III.
Nás spasí jenom skutky, žádná slova,
ať z řečniště, ať z písní slok se řinou; —
ne knihy, zpěv, — krev musíme mít jinou,
čím byla kdys, když vlast má býti znova!

    Co hluchým stádům píseň Kollárova, —
ač tvoří svět, jak Duch kdys nad hlubinou?
Svým líným krokem dál se stáda šinou
v svůj osud, kdes na jatka řezníkova.

    Ach knihy, písně, umění a vzlety! —
až utopíme se v tiskařské černi. —
Ó stokrát větší divochů jsou čety,
jež s láskou k vlasti proti dělům běží;
a jak tu bez knih, bez umění leží,
v skosené žatvě, — rodné půdě věrni!