V zájmu komunikace
Tážeme se zcela vážně, ve kterém městě strpělo by se, co si zde v Praze dáváme bez protestu líbit a co právem nazvati sluší „pražskou zvláštností.“ Máme na mysli zabarikádovaný svět státní dráhou, jež dělí Prahu ve dvě části a nutí obyvatelstvo hořejšího Nového města a Vinohradů, činiti zacházku téměř půlhodinnou, chce-li dostati se do dolejšího Nového města neb do Karlina. U nás jako by interes obecenstva pranic neplatil. Netýká-li se věc přímo některého z pánů, již na Staroměstské radnici rozhodují, nechá se pěkně ležeti v blahém domnění, „že to ňák přece dopadne“ a tak čekají tisícové a tisícové bezmála dvacet let již na to, až zřízen bude spojovací most z prodloužené ulice Hybernské přes nádraží státní do ulice na Florenci. O podobný most postaralo se již každé i nejmenší město, kde dráha rušila komunikaci, jen obec pražská neměla dosud času, postarati se o zřízení tohoto nezbytně nutného spojení. Ostatně měly by se, nechce-li Praha, ujmouti toho obce vůkolní, jichž se věc zrovna tak týká jako Prahy. Apelujeme zejména na energické zastupitelstvo vinohradské, aby se věci nějak ujalo. Namítá se, že by takový most hyzdil dotyčnou část města, jako by jí nehyzdilo ještě více nádraží se svým věčným kouřem a dýmem a s hromadami uhlí v něm složenými. Vždyť by mohl býti most sestrojen architektonicky slušně, vždyt by se mohl státi dokonce i okrasou dotyčné části města. Obec — tak aspoň se tvrdí — chce prý vyčkati, až nádraží státní dráhy vůbec bude z Prahy odstraněno. Je-li to pravda, potom si na pohodlnou komunikaci mezi Hybernskou ulicí a Karlínem hezky počkáme.