Ottův slovník naučný/Pamfilos
Pamfilos: 1) P. z Amfipole, řec. malíř školy sekyónské, jenž žil v 1. pol. IV. stol. před Kr., žák Eupompův, učitel Apellův. Uvádějí se od něho tyto obrazy: 1. Bitva u Fliunta, vítězství athénské; dle Tölkena vztahoval se obraz tento k bojům 3. roku 103. 0lympiady, o nichž zmiňují se Xenofóntova Hellénika; 2. Odysseus na voru; 3. Hérakleovci v Athénách, od jiných byl obraz ten přičítán Apollodórovi (viz  2); 4. Obraz nějaké rodiny. Suidas přičítá mu spis o malířství a slavných malířích (). P. byl muž velikého všestraného vzdělání, Plinius starší (Nat. hist. 35, 76) vytýká zejména jeho důkladnou znalost mathematiky a geometrie. Přičiněním P-lovým zavedeno ve školách chlapeckých – patrně nejprve v Sekyóně a pak i jinde – kreslení. P. zaujímá v řec. malířství asi totéž místo jako Polykleitos v oboru řec. plastiky: oba kladou velikou váhu na důkladné theoretické vědění a mathematickou korrektnost. Srv. Brunn, Gesch. d. griech. Künstler, II., 132–134; Bloch, Griech. Wandschmuck, 52–54. Vý.

2) P. , řec. grammatik školy Aristarchovy, z polovice I. stol. po Kr. Sepsal: 1.  v 95 knihách, slovník, z něhož výtah učiněn byl od Vestina a Diogeniana (jen z 5 knih). Plán díla pocházel od Zopyriona, rovněž zpracování knihy 1.–4. – 2.  (= louka), spis nazvaný tak dle pestrého svého obsahu (srv. Suetoniova Prata); ve způsobě slovníku P. podával zde staré báje s udáním pramenů. 3. Dílo o rostlinách v 6 knihách, jež často uvádí Galénos. – Spisů P-lových hojně užívali spisovatelé pozdější (na př. Athénaios); vynikalyť i učeností i praktickým uspořádáním. VV-a.

3) P. presbyter a mučeník (*kol 240 – † 309). Studoval theologii v Alexandrii a usadil se v Caesarei, kdež zasloužil se o zřízení proslulé knihovny, jež obsahovala rukopisy Písma sv. a knihy vztahující se ke křesťanství v počtu 30.000 svazků. Napsal obranu Origena, jejíž prvá kniha došla nás v latinském převodu.

Pamfilos