Poesie sociální/Vězňové na procházce
Jak chumle hmyzu na dně kalužiny,
jdou líně ve skupinách v kalném vzduchu
po dvoře, který páchne plný špíny,
a z jejich slov jen kal dolétá k sluchu.

Jdou, hovoří a odhazují sliny —,
jdou v jednotvárném, zasmušilém ruchu;
šat, na znamení bratrství vší viny,
odporný stejně mají, plný puchu.

A z každé tváře jiná bída zeje,
ten proklíná, ten cynicky se směje —;
jak průvod by to lidských běd byl v směsi.

Však zdá se mi, že velké theorie
jen sílí v bahně tom, jež tady hnije,
ač aristokrat cit se toho děsí.
(Z knihy: Nemesis bonorum custos… Praha 1895. Nákl. vl.)

Poezie