Literární premie Umělecké Besedy v Praze na rok 1888/Meditace
Nechť všecko se ztrácí,
        květy i ptáci,
        za svojí prací
příroda věčná spěje vždy dál;
        co v jara smíchu
        a v léta pychu,
        to nyní v tichu
děje se v hrudi hvozdů a skal.

        Dřív život skvělý,
        tichý teď, stmělý,
        rozdíl to celý!
život však jeden bez konce vře;
        ten, kdo se rodí,
        ten, kdo zde chodí,
        ten, za nímž hodí
poslední hrsť ve zoufalé hře.

        Všichni ti spolu
        v plesu i bolu
        na jednom stvolu
květy jsou, které sfoukne jen čas,
        zde jen se mihli,
        slunce svit stihli
        a pak se zdvihli
v hvězdnou říš, v mlhy, v azur a jas!

        Ať vše se ztrácí,
        květy i ptáci,
        ty za svou prací
dále spěj klidně, vteřiny host,
        na věčna hávu
        při jednom stavu
        vesmíra slávu
spolu tkáš nevěda — měj na tom dost!

Poezie