Hlas k noci
Je večer v sebe zamyšlený,
vsi do šera se propadly,
údolím louky prochladly.
Jen šerem slyšet píseň ženy,
buď z pole nebo ze záspí
samoty, po tmě která spí.
Zní, překypuje ze mladosti
jak píseň ptáka z plna hrdla,
je beze smutku, bez radosti,
je nevroucná, jak ve zvyk ztvrdla.
Kraj modlitbou tou vždy se modlí,
jež zvykem na všem chvíli prodlí.

Poezie