A co?/Přes smrt
Jenom ta stará pohádkářka noc
si sem tam zamane
travičsky vykládat
že prý se vrátí
a co nevidět
ztracený básník uměním podobojí

Chytračila dost i naděje
všude se cpala
vrážela lokty do smrti
co se naslibovala

Ne Už domů netrefí
leč až v den soudu
jda si pro své
hořícím městem

Bláhový Stalo se kolikrát
s lampičkou vína že jsem vyběhl
do karbolové noci
a nikde nic

Zradilo dnění
za kokrhání rozumu
Stín neožil

Propustil jsem hlas
přebytečný hlas
zvučivý hlas na slovech hřadující

Nic neunese
z toho z onoho
co od lásky je a co od hoře

Musí být ticho
ticho takové
aby ostych s ostychem
vydaly mrtvého

Jak to jen bylo s ním
osude nachový
když na nic nedal už
zániku plné zuby
jak to s ním bylo
v namále nekonejšivém

Přepaden poznáním
skočil
jistě až na sám kraj bytí
a chytiv křídlo hrůzy
plné spoluvší lidských
do dotoužení padl

Zpívala za ním kdejaká věc

Teď někde tam až
tam až v Svobodě
a už bez strachu

hoden údělu svého
jako málokdo
maluje nedočkavě
konečný modrý obraz

Z tobolky pastuší
pod nohou
maličko lístek vyčnívá
a na něm je den shledání
se ženou s dcerkou s přáteli

Být trošku jako on
ztracený malíř uměním podobojí
je vše co bych dnes chtěl

Co sved jsem povědět
za plotem vzpomínky
na pospas doufání
našeho i mého
ať místo podpisu
tři křížky označí