Ottův slovník naučný/Absolutismus
Absolutismus (lat. od absolvere = zprostiti, absolutus = prost). Právo státní značí slovem a. způsob vlády v tom záležející, že vladař, vykonávaje vůbec moc státní a zvláště moc zákonodárnou,  jiného orgánu ve státě, vládne tedy neobmezeně, pokud neběží o závazky . Můžeme sobě mysliti a. rovněž tak v  jako ve státech, kde vladařem jest osoba jediná, obyčejně však užívá se slova a. toliko v , kdež pak totožné jest s výrazem  (samovlády) a značí protivu soustavy monarchie , kteráž záleží v tom, že vladař ve výkonech vládních omezen jest sněmy buď  neb obesílanými zastupitelstvem lidu . I v monarchii absolutní jest vladař toliko  jakožto panujícího subjektu, nikoliv , a není tedy i se stanoviska absolutního státu správnou věta  prý Ludvíkem XIV. v zasedání zákonodárného sboru pronesená. Vladař absolutní může za stát vydávati zákony nemaje potřebí svolení zastupitelstva lidu; jemu přísluší i výkonná moc ve státě. Avšak z pojmu výkonné moci vyplývá, že tato povždy pohybovati se musí v mezích zákona (v. ), a proto mylné jest domnění, jako by absolutní vladař nebyl vázán zákony  Ovšem může vladař zákony ty kdykoliv sám změniti; dokud však toho neučinil, jest i on sám zákonem zavázán. Přísným šetřením této zásady liší se vláda absolutní od  (tyrannidy), kde vladař má se za oprávněna panovati libovolně a bez ohledu k právním zásadám, jím samým vytčeným. Absolutní monarchie udržela se v Evropě toliko , v říši této i přes vyhlášení ústavy ze dne 23. pros. 1876. Pžk.

Hesla v Ottově slovníku naučném