Poesie francouzská nové doby/Návrat do lesa
Po šesti nedělích přec dvéře vězení,
kde, Jean Marc, drvoštěp, se svijel v úpění,
         až do kořán se otevřely.
On skočil svoboden, jak okřídlen se mih,
a letěl, hřebíky na jeho opatcích
         že po kamení za ním zněly.

Svůj milovaný les on týdnů nezřel šest!
šest týdnů nudil se pro starý, suchý klest,
         než jeho rámě menší věru,
usmál se soucitně a znova dal se v běh,
zrak v lesy obrácen, jimž západ zlatem šleh
         do korun snících v pološeru.

Juž došel. V chvíli té ozářil měsíc dol.
Co hynul v žaláři, hle, jarní míza kol
         se na všech stranách z poupat lila,
les v celé slávě plál, zpěv zněl mu do chůze,
ni jedné nespatřil kol černé haluze,
         snět každá plná listí byla.

I hvízdnul sváteční a v dál v stín proniká,
z hustého křoviska zní píseň slavíka
         a ohlasem mu odpovídá;
on šplhá zpěvem vším a vůní jara spit
na obrovitý buk, jenž výše ve blankyt
         se zvedá a les celý hlídá.

Hle, tam jak houpá se, jak snět se kloní s ním,
dech noci májové v hruď šleh mu kouzlem svým
         a běží změtí jeho vlasů,
má nebe nad hlavou a pod nohami zas
pln svěží zeleně les šumí, jaký jas,
         a jaké proudy různých hlasů!

Juž sbor lehounkých mlh se nad mýtinu vznes
a měsíc nad stepí, kde hustý bují vřes,
         se jemně v záři sladké houpal.
Hurá! a do vzduchu, jenž plný lahody,
let výkřik nadšený, křik jeho svobody,
         ba jistě on až k hvězdám stoupal.

Poezie

fr:Les Elégies du Travail/03