Vlastenský slovník historický/Olomouc
Olomouc, , něm. , král. město na Moravě, byla bez pochyby původně župním hradem, a první počátky její sáhají do pohanské doby. V listinách uvádí se O. ponejprv r. 1052. Roku 1054 rozdělil Břetislav I. Moravu na tři údělná knížectví, Olomoucké, Brněnské a Znojemské, z nichž Olomoucké dostalo se Vratislavovi, druhému synu jeho, i mělo napotom zvláštní svá knížata pod vrchním panstvím českým až téměř do konce XII. století, v kteréž době celá spojená Morava udělena pod jmenem markrabství Vladislavovi, bratru Přemysla Otakara I., co leno české. Poslední kníže Olomoucký byl Vladimír, jenž zemřel r. 1200. V době válek mezi nesvornými Přemyslovci byla O. několikráte oblehána, jmenovitě r. 1089, 1161, 1178. Nejpamátnější děj starší O-e jest obležení od Mongolů r. 1241, kteří zde od Jaroslava ze Slivna na hlavu poraženi byli. Do té doby byla O. ryze slovanská, a teprv Přemysl Otakar II. dal přičiněním biskupa Branona, Severoněmce, západně od podhradí nové město stavěti, kteréž osadil německým obyvatelstvem a nadal hojnými výsadami. Město zdárně zkvétalo, i bylo považováno za první v Moravě; v něm odbýval se dvakráte do roku soud zemský, a také mělo své zvláštní dsky. Roku 1352 obdržela O. od markrabí Jana městské právo podobné Brněnskému. Tím se němectví ještě více v O-i zakořenilo, tak že učení Husovo žádného přístupu tam nenalezlo. Roku 1469 dne 5. května jest v O-i od pánů českých králi Jiřímu odbůjných král Matiáš Uherský prohlášen za krále Českého. V XVI. století silně se v O-i rozmohlo německé protestantství. Prvenství mezi městy moravskými si zachovala O. až do r. 1642, v kteréžto době stalo se Brno středem politické vlády v zemi. Následkem 30leté války, kdežto Švédové v letech 1642—50 zle v O-i hospodařili, octlo se město na mizině, a teprv ponenáhlu se zase zotavovalo.