Hoře
Kdybych byl děvčetem — tak v koutě světnice
bych hlavu v ruce položil a plakal.
Spí v oknech pomněnky okolo měsíce,
pláč srdci uleví, plač, děvče, plač si jen,
půl hoře slza unese,
půl odplaví sen.

Má bolest tvrdá je, a proto nelze mi
ji v slzy rozpustit a jako z lázně vstát.
Tak strávit nutno bol jak chléb se sazemi
a v krvi proměniti v nový, prudší hlad.
Své srdce zrubané a dané na pospas
do zubů stiskni, — ať ztuhne v rudý nůž!
Jediný jen je lék, jímž uzdraví se muž:
čas.

Poezie