Poesie sociální/Havíři
Tolik se nás hemží v černém mraveništi,
tolik slzí, potu, krve do něj prýští!

Tolik ran kladivem, až se ruka třásla,
tolikrát nám v hrůze matná lampa shasla!

Tolik šťávy již se vysušilo z těla,
tolik vrásek se již vrylo v bledá čela!

Tolik hlav se tupě k vpadlým prsům chýlí,
tolik ztratili jsme v cizí službě síly,

že nesmíme slyšet štkáni děcka, matky
když jsme na podzemní denně hnáni jatky!

Tolik je nás ve tmě u pat Rudohoří —
když sem jiskra vletí, shasne v bídy moři.

Poezie