Ottův slovník naučný/Hardouin
Hardouin [ardue͡n] , theolog a filolog franc. (* 1646 v Quimperu — † 1729 v Paříži). Vstoupiv r. 1666 do řádu jesuitského, stal se r. 1683 bibliotékářem při kolleji Ludvíka Velkého v Paříži. Mimo theologii obíral se horlivě jazyky klassickými, archaeologií, numismatikou, chronologií, filosofií a dějinami, ale při tom všude jevil vášnivou zálibu v hypothesách naprosto bezpodstatných a paradoxních. Tak ve spisech  (Paříž, 1693) a  (t., 1697, 2 d.) tvrdil, že nejen největší čásť řeckých a římských mincí jest moderního původu, nýbrž že všechny památky řecké a římské literatury mimo Cicerona, Vergiliova Georgika, Horatiovy Satiry a Listy a Plinia staršího jsou padělkem středověkých mnichů, kteří ve století XIII. po Kr. řízením jakéhosi Severa Archontia je složili. V díle  (t., 1715 nn. 12 d.) tvrdil, že před koncilem tridentským nebylo žádného církevního shromáždění a že akta všech koncilů před tridentským jsou podvržena. Mimo to sepsal  (t., 1677), vydal Themistia (text s lat. překl., t., 1684) a Plinia staršího (t., 1685, 5 d.). Vydání Plinia jest jeho nejlepší prací. Po smrti H-ově vydán jeho  (Amsterdam, 1742).  H-ova vydal abbé d’Olivet (t., 1733). Vý.