Selské písně a české znělky/Skřivánkovi
Malý, hezký tvore, —
jak tě zváti mám,
z osení jak letíš
k nebes výšinám?

    Užaslé tě stíhá
ucho mé i zrak,
jsi-li živá píseň,
nebo jsi-li pták.

    Své jak dolů deštíš
zpěvu perličky, —
baže mám též duši,
ptáčku maličký!

    Jakž by jinak mohlo
být to v nitru tvém!
tolik toho zpěvu,
tolik plesu v něm.

    Dívám se a slouchám,
jinak nemůž’ být:
ty těch našich polí
duše jsi a cit.

    Hnědý jako ony,
síly jejich část,
vzhůru, vzhůru, vzhůru
letíš z těžkých brázd.

    Co v nich kvete, plesá,
ty to v hrdle máš,
a vše, co je tíží,
ty to vyzpíváš.

    Za tebou se dívá
oráč ve tvou výš, —
tobě nezávidí
zrnko, jež mu sníš!

    Ó jen zpívej, zpívej
z jitra, k červánku,
ptáku našich polí,
ty náš skřivánku!