Výbor z Květů zla II./Nářky Ikarovy
Ó, kterak veseli a syti
jsou milci dívek veřejných;
já zlomil však vzmach rukou svých,
že mračna chtěl jsem zachytiti.

To hvězd je vzácných účinek,
jichž plápol v hloubi nebes plane,
že zří jen oči přemáhané
na slunce plno vzpomínek.

Já marně v prostoru se snažil
již konec nalézti a střed;
a nevím, jaký žárný hled,
jak cítím, křídlo moje zpražil;

a, spálen láskou ke kráse,
již nedosáhnu oné chvály,
tu propast by mým jménem zvali,
kde mohyla má zvedá se.

de:Klagen eines Ikarus
fr:Les Plaintes d’un Icare