Poesie francouzská nové doby/Moře (Silvestre)
Ó moře pochmurné, jímž hučí vítr temně
a zmítá zoufale, jak vetchým kusem šatu;
ó moře jásavé, ty plášti majestátu,
jejž slunce připíná ku nahým bokům země.

Ó moře pochmurné, tvé noční naříkání
trud lije do duše, jenž zabloudila břehy;
ó moře jásavé, jež kolébáš v sny něhy,
máš ševel polibků a luzná šepotání.

Ó moře pochmurné, tak plné čerstvých rovů,
ó moře jásavé, v němž proudy živé hrají,
jak často s žitím smrt se objímati zdají,
by hloub tvých propastí vždy zúrodnily znovu.

Jsi číše ohromná, na jejímž dně mok svatý,
jímž vše se přerodí, tajemství svoje tvoří
a kam se tužiti se země Síly noří,
by kruh, jenž poutá tvar, byl ještě více spjatý?

Či metamorfós všech mám chrámem tebe zváti?
jsi poklad bezedný, všech pohybů a hnutí,
zkud těla zvířat všech své mají procitnutí,
zdroj tvarů bezčetných, v něž kol se všecko šatí.

Vždyť stále bez dechu se větry namáhají,
by símě života v tvé boky vrhly znovu,
ó moře pochmurné, tak plné čerstvých rovů,
ó moře jásavé, jimž proudy živé hrají!

Poezie

fr:La Mer (Armand Silvestre)