Bajky Ivana Krylova/Včela a Mouchy
Dvě mouchy hodlaly se dáti v cizí kraj
    a také včelu s sebou vyzývaly;
jim papouškové povídali
o dálných končinách, jaký tam světa ráj.
Jim samým pak se zdálo urážlivo,
že ve vlastní je otčině
vždy všude honí z kuchyně,
ba že (toť přece pohoršlivo,
    co už ti divní lidé natropí!)
by přiživiti se jim lahůdkami
za nádhernými stoly nedali,
i vymyslili na ně skelné příklopy,
a v chýžích pavouků jsou zase pochoutkami.
„Nu, šťastnou cestu!“ včela vypoví.
„Mně příjemno je v našem kraji.
Mně za mé plásty lásku všude dají
    jak velmož tak i venkovan;
    a vy si jděte,
        kam chcete,
vám všude stejný osud uschován;
vás nikde nebude, leč jste-li užitečný,
lid ctíti, milovati vděčný;
z vás radosť pavouk bude míti sám
            i tam.“ —
Kdo vlasti platně slouží,
ten rodné země snadno neostaví;
kdo k práci užitečné nemá schopné hlavy,
ten v cizí kraje touží;
tam, nejsa občanem, jesť méně pohrdán,
a nikdo nedbá, kdo ten líný pán