Moderní básníci francouzští/Oblak
Viz oblak zlatý, prostorem jenž spěje,
tak tiše táhne, lehce jako pták;
z něj zbude trochu sněhu, vody pak,
v kraj ledu když jej vítr svěje.

Ten oblak známe i nám tak se děje,
když břemenem nás život tíží, vrak,
kdy vše i hrob nám skrývá onen mrak,
toť přístav jest mdlých duší bez naděje.

Ó není noci, voláme, den vstává!
Nám láska, mládí, opojení, sláva!
Co starosti, nač poplachu hlas drzý?

V tom oblak bledne v svojí dráhy sledu
a skutečnost když dostihne, kraj ledu,
sen krásný zmizí — co z něj zbude? — Slzy!

Poezie