Moderní básníci francouzští/Cesta k zříceninám
Když Venuše lesk opálu
na čela z dálky spouští bílý,
jak náhodou v té vyjdem’ chvíli,
večerem půjdem’ pomalu.

Já lesem v středu pahýlů,
ty půjdeš nivou, květ kde klíčí,
já v letu dravce, který křičí,
ty ve zástupech motýlů.

Ty půjdeš stezkou, pějící
kde ptáče těká při západu,
já tiše v spící les se vkradu,
kde bloudí duše nyjící.

A každý jiné se strany
my vylezem’ na vršek známý,
ty půjdeš mezi světloškami,
já každým trnem zedraný.

A v oblasť nebes průhlednou
v kulatých oken rámec tmavý
my uzříme, jak naše hlavy
se v usmívání pozvednou.

Poezie