V přírodě/XVII.
Ó, vítej, modrá obloho
a zlaté světla zdroje;
z čeho se umím radovat,
to po právu jest moje.

A má jest háje tklivá šeř,
kdy ušlým dechům ustlá,
má zřídla jsou, můj jejich ples,
kdy v souzvuk řeky zhustlá.

Můj hor je modrotkaný pás,
kdy jako báj se táhne,
můj je ten lid, má jeho slast,
kdy ve své srdce sáhne.

A širý kraj a obzor ten,
kdy v barvách svých se leskne —
sviť jen, ty zlaté sluníčko,
a mně se nezasteskne.