Encyklopedie Britannica 1911/Harms, Claus
(1778–1855), německý teolog, narodil se 25. května 1778 ve Fahrstedtu ve Šlesvicku-Holštýnsku a v mládí pracoval v otcově mlýně. Na univerzitě v Kielu odmítl převládající racionalismus a pod vlivem Schleiermachera se stal horlivým evangelickým kazatelem, nejprve v Lundenu (1806) a poté v Kielu (1816). Jeho břitký styl ho učinil velmi populárním, a velmi se zasloužil o svou věc, zejména v roce 1817, kdy, na 300. výročí reformace, publikoval vedle sebe s Lutherovými tezemi devadesát pět svých vlastních, útočících stylem jako „papež naší doby“, který „strhává Krista z oltáře a odhazuje Boží slovo z kazatelny “. Také měl nějaký věhlas jako autor chvalozpěvů a kromě svazků kázání vydal dobrou knihu na téma Pastoraltheologie (1830). V roce 1849 rezignoval na pastoraci kvůli slepotě a 1. února 1855 zemřel.

Viz Autobiography (2. vyd., Kiel, 1852); M. Baumgarten, Ein Denkmal für C. Harms (Brunswick, 1855).

Harms, Claus