Fanfáry a kadence/José Maria de Heredia
Z tvé ruky vypad’ štětec, celý svět
a barvy v něm jenž ladil na souzvuky;
víc Krása neovlaží sprahlý ret
     z tvé ruky…

Jen divný rachot, z podsvětí snad vzlet’,
jak Herakla by habry, jilmy, buky
kdos kácel, by je na hranici vmet’,

se mísí v Gaie pláč, ve fléten zvuky,
v nichž velký Pan se sklání naposled,
tvé srdce líbaje, kde ztichly tvůrčí muky,
by — pro koho jen? — ztichlou lyru zved’
     z tvé ruky?