Doma/Stará vrba
U potoka v zákoutí
vrba máť se kormoutí —
smutně stojí v prostřed zimy,
jíní s květy sněhovými
rozkvetlo jí na proutí…

Oj jak jarem omladla
vrba matka uvadlá!
To že děti přiletěly
a ve větví závoj stmělý
píseň jejich napadla.

Z jara vrba stařena
zmladlá stojí, zjařena;
k sluníčku se lístky tlačí
a ve větvích druže ptačí
hvízdá, jarem zmlazena.

Tak i stará matička,
šedivoučká, chudičká:
staré tváře zrůžovatí,
když se dítě domů vrátí,
oko svítí na líčka.