Výbor z Květů zla II./Zora v duši
Když vejde k zhýralcům zjev zory růžný, bílý,
a spolu Ideál, by hryz’ je, vstoupí k nim,
též anděl nějakým tu mstivým tajemstvím
v tom spícím zvířeti se vzbudí v oné chvíli.

Tu Nebes duševních modř, nepřístupná všem,
když člověk poražen sní dál a v mukách prahne,
se v hloubi rozevře, jak propast k sobě táhne.
Tak, drahá Bohyně, ty čistá v lesku svém, —

tvá světlá vzpomínka nad troskou dýmající
všech tupých orgií, tak růžná, milá tak,
bez konce oblétá můj vyjevený zrak.

Lesk slunce zatemnil již plápolání svící;
tak má tvé zjevení, vždy triumfující,
vzhled Slunce nesmrtný, ó, duše zářící!

de:Geistige Morgenröte
fr:Les Fleurs du mal/1861/L’Aube spirituelle