Písně Závišovy/Z ulice
Jdu ulicí, kde jsem denně,
má paní, vídal Vás,
a srdce mi hlasitě bije
a v duši se dere mráz.

A jako v těch sladkých časech
zde všady známé zřím,
ty domy i stromy i lidi,
jen Vás nikde nevidím.

Hle, nahoře tam ta okna,
oh, jak jsem rád je měl!
Já v slunci i dešti sem chodil,
jen abych je uviděl.

A pod těmi okny dole
jsem blouznil o štěstí, —
teď, nahoru jak se tak dívám,
div nepláči bolestí!