Výbor z písní a ballad/Veselý vdovec
Já vzal si ženu svárlivou,
   to v prostřed listopadu,
můj život pecí ohnivou
   se stal pro její vádu.

Já dlouho nes' ten těžký kříž
   a trpěl bez milosti,
však teď je tomu konec již,
   neb smrt jí řekla: Dosti!

My jednadvacet žili let
   jak muž a žena spolu,
až konečně se koráb zved'
   a plul s ní řekou dolů.

Kam, těžko hádat, blíž, či dál,
   však dím a věřte slovu,
ať kamkoliv, rád nesetkal
   bych s ní se nikde znovu.

Hrob jejímu dal tělu klid
   a já si odbyl smutek,
však duše nemůž' v pekle být,
   sic ďábel by z něj útek'.

Spíš odletěla k nebi as
   a hromy bouřit učí;
mně zdá se, — slyš! — to její hlas
   teď mraky rve — a hučí!

de:Der vergnügte Wittwer