Okno, okno…
Okno, okno zabedněné,
takže není znát,
kudy dýcháme. Ach, vně ne,
žalem snad!

Žaloval a nežaloval,
žil a umíral,
jako pták si do snu kloval,
jako dutý král.

Nikdy už nic nevyrouhá.
Není ani znát
skřipce, na který jej touha
bude napínat.

9. X. 1940.

Poezie