Večerní písně/52
Poduškou byl mně zármutek
a slzy místo spaní;
mé srdce, ne tak hlasitě:
již dám se na pokání.

Měsíček oknem vchází k nám,
má rubášové šaty,
a v srdci mém cos doznělo,
jak ptáček kropenatý.

Měsíčku, zapal hvězdy tam;
rosou nechť květ se šatí,
slavíka probuď ze spaní,
jen lidi - ty nech spáti!

A neste lásku nádhernou —
však mrtvolu tu znáte;
jsem teď jen člověk nebohý —
ach, škoda nastokráte!