Armida (Gluck)/Obsah
Když vévoda z Bouillonu obléhal hradby města Jerusalema, aby je vydobyl, svolalo peklo své věrné sluhy ku poradě, jakby se vítězství protivníkům překazilo. Hidraot, král damašský, věhlasný kouzelník na východě, vyzval tedy neteř svoji, překrásnou Armidu, aby se do ležení křižáků vydala a půvabem i kouzelným uměním svým v táboře zmatek spůsobila. Podaří se jí Rinalda a zástup nejmladších hrdinů zalákati. (Začátek opery.)

Oslavena vrátí se do Damašku a pošle zajaté co otroky do Gazzy; leč nejstatečnější rek, sličný vévoda Rinald je mečem osvobodí. Raněný vojín (Aront) přináší o tom zprávu a rozhněvána slibuje Armida, že se na Rinaldu pomstí. (Jedn. I.)

Povzdáli voje svého bloudí krajem Rinald a pošle bojovníka (Artemidora), jenž ho ku návratu do tábora Gotfridova zapřisáhá, samotna nazpět. Armida uspí kouzlem svým Rinalda chtějíc jej zavražditi. Jakmile zočí ve spánku reka, zamiluje si slíčného mládence tak, že v zápalu lásky své jej unese povětřím do palácu na čarovném ostrově v oceanu. (Jedn. II.)

Pyšný je Rinald – a hněvem poznovu zaplane proti němu Armida. Na pomoc dovolá se furie Nenávisti, aby tato srdce její hněvem pekel napojila. A kdy Nenávisť moc Mílkovu zaklíná, děsí se Armida a cit nepřekonatelné lásky vítězí. (Jedn. III.)

Bez Rinalda nemůže být Jerusalem vydobyt. Vysláni jsou stateční vojínové (Ubald a rytíř dánský), aby Rinalda vyhledali. Ozbrojeni protikouzlem vydají se oba na cesty, bojujíce s názory pekla i moci Armidiny, jež vyšle ducha v podobě Lucindy (nevěsty dánského rytíře), aby všelikým přeludem úkol vyslanců překazila. (Jedn. IV.)

V náručí milenčině mešká Rinald v divotvorných čarokrajích a zapomíná na své důstojné povolání. Oba vyslancové křesťanských zástupů vedrou se konečně do palácu Armidina, aby ozbrojivše mečem a démantovým štítem Rinalda, uvedli jej do ležení křižáků, kam jej vojevůdce povolati kázal. Podá se Rinald a uprchne. V šílené zoufalosti své zapálí Armida a rozkotá nádherný palác svůj. (Jedn. V.)