V zimním slunci/Do alba
Naš den v dvou soumraků jest náručí,
z nichž jitřní plný blednoucích je hvězd,
jež ztrácejí se jedna po druhé,
jak slunce žití vzchází v klopotný
a žhoucí svit. — To naše naděje
a mladé sny.

— A kéž pak na večer,
v tom druhém soumraku, kde po práci
v klín ruce skládáme a k nebesům
svůj upíráme zrak, — se objeví
nám naše skutky za ty hvězdy zašlé
a v záři skvělejší, jak dole zem
se hloubí v noc.