Bodláčí z Parnassu/Rodnému jazyku
Zníš jako hudba tichá
z milenců šťastných úst,
Máj věru sám to dýchá,
vše cítím plát a růst.

Zníš jak fanfáry slávy,
když hlásáš dědů zvěst;
ba v tobě s všemi právy
vlast mrtvá živa jest.

Zníš našich hvozdů echy,
zníš plesem našich luk,
hřmíš bouří, úpíš vzdechy,
jsi našich srdcí tluk!

Však nejdivějším stonem,
jenž sahá k srdci až,
ty poplašným zníš zvonem,
jak stará Chodská stráž,

Že vzlyk ten letí světem,
vše spáče zburcovat:
když drahým našim dětem
vrah tebe chce z úst rvát!