Ottův slovník naučný/Obžalovací řízení
Obžalovací řízení () nazývá se řízení trestní tak upravené, že soudci přikazuje se jen úkol, aby jednání processní  a o věci, jež byla jeho předmětem, , kdežto sbírání materiálu skutkového vyňato jest z působnosti soudcovské a přikázáno  — žalobci a obviněnému. Význačné zvláštnosti o-ho ř. jsou: 1. Soud trestní nemůže řízeni trestního zaváděti leč k podnětu oprávněného  (), na němž také jest, aby označil čin trestný, pro kterýž, i obviněného, proti němuž řízení tr. má se konati. Bylo-li pak řízení tr. zavedeno, žalobce zůstává pánem věci () potud, že může i potom ještě od obžaloby ustoupiti, soud pak nemůže proti jeho vůli konati řízení dále. 2. Obviněný uznán jest za , jest totiž nadán právy processními, v příčině kterýchž postaven jest na roveň žalobci (). Obviněnému zejména přiznává se právo formálního hájení (v. ). — Protivou jest t. zv.  neboli . Toto řízení nezná jiného subjektu processního než soudce, kterýž sám od sebe zavádí řízení tr., řídí jeho průběh, shledává skutkový materiál i rozhoduje. Žalobce od soudu rozdílného tu není, obviněný nemá žádných (nebo skoro žádných) práv processních, nýbrž pokládá se jen za předmět vyšetřování a prostředek průvodní, hájení jeho pak jest buď zúplna vyloučeno, neb alespoň svrchovaně obmezeno. Toto řízení jest nebezpečno tím, že vkládá v ruce soudcovy moc z míry velikou, obviněného naproti tomu činíc úplně skoro bezprávným a bezbranným. Historicky vyvinulo se recepcí práva římsko-kanonického v t. zv. processu inkvisičním, jenž zvláště v Němcích vyvíjel se na pevném základě hrdelního řádu Karla V. z r. 1536 a zvrhl se zvláště obecným užíváním  v nástroj libovůle absolutní moci státní. Částečný alespoň návrat k zásadě obžalovací proveden byl nejprve, a to s použitím vzoru anglického, ke konci století XVIII. ve Francii. Tam v době revoluce posavadní řízení inkvisiční nahrazeno řízením novým, kteréž uznává alespoň formu obžalovaci a přijalo některá zařízení, plynoucí ze zásady obžalovací. Zvláště vynikající měrou došla tu platnosti dotčená zásada v t. zv. , kdežto čásť předcházející, t. zv. , zachovalo si téměř úplně ráz inkvisiční. Tato úprava jest vzorem t. zv. řádům trestním reformovaným, jež zvláště po r. 1848 zaváděny byly v různých státech evropských (v Rakousku nejprve řádem tr. ze 17. ledna 1850, který však po krátkém trvání byl nahrazen reakcionářským ř. tr. z 29. čce 1853). Týž ráz má také nyní platný ř. tr. rakouský z 27. květ. 1873, který však s větší rozhodností a ve větším rozsahu provádí důsledky plynoucí ze zásady obžalovací. Podrobnosti viz v Storchově Říz. tr. rak. I., 1887, str. 9. sl., 40. sl., 105. sl. -rch.

Obžalovací řízení