Moderní básníci francouzští/Zora
Kdys ráno stezkou šel jsem ve obilí
tak úzkou, že jsem porosen byl celý.
Jak těžké klasy chůzí mou se chvěly,
své zašlé sny jsem vzýval v oné chvíli.

Jak šedé vrby, jež se k vodám chýlí,
jimž větve osekává topor smělý,
z nás každý jest; jak snivě zašuměly,
jak svlačce pod nimi jich rosu vpily!

A cítil jsem, jak srdce mé se koupá
ve bledém svitu měnivém a snivém,
jak strom, jejž rosí vláha nebe skoupá.

V tom tryskl v nebe stříbro v letu divém
z mlh skřivan, ve vzduchu zřel proměnlivém,
jak první růžný z východu svit stoupá.

Poezie