Moderní básníci francouzští/Špendlík na rukávu
Než král se na noc svlík’
Eloi, komorník,
jak vznešený mu rukáv stáh’,
se píchnul, sotva po něm sáh’!
        — To vina má je, král
        ke komorníku prál;
neb špendlík vbod’ jsem na své šaty,
však nevím, proč jsem dal
na rukáv svůj ten špendlík zlatý.

»Váš, Sire, Majestát
ten špendlík píchnul v šat,
by úmysl, jenž váhu měl,
si pro čas příští připomněl!«
        — Máš ovšem pravdu, král
        ke komorníku prál;
však zvědavostí víc jsem jatý,
proč, proč jsem jenom dal
na rukáv svůj ten špendlík zlatý.

»Váš, Sire, Majestát
chce asi kvinde dát
ministru svému, na mou čest
tu hlupák jen a pedant jest!«
        — Ne, dobrý sluho, král
        ke komorníku prál;
ať vymýšlí dál nové platy!
Však proč jsem jenom dal
na rukáv svůj ten špendlík zlatý?

»Váš, Sire, Majestát,
ach, ráčil snad mi přát
plat dvojí za mé zásluhy,
bych pozlobil své soudruhy?«
        — Ne, hodný sluho, král
        ke komorníku prál;
jsi věru trochu nestydatý;
však proč jsem jenom dal
na rukáv svůj ten špendlík zlatý?

»Váš, Sire, Majestát
chtěl mír uzavřít snad
a smlouvu s říší Navarskou?
jeť válka hříčkou barbarskou!«
        — Ne moudrý sluho, král
        ke komorníku prál;
chci nahradit si svoje ztráty;
však proč jsem jenom dal
na rukáv svůj ten špendlík zlatý?

»Váš, Sire, Majestát
o zdraví své se bát
snad ráčí; mám pro kněze jít
a lékaře hned s sebou vzít?«
        — Ne, čacký sluho, král
        ke komorníku prál;
jsem zdráv od hlavy až do paty.
Však proč jsem jenom dal
na rukáv svůj ten špendlík zlatý?

»Ó jistě Majestát
Váš ráčil přemítat,
kdo Kastilský trůn zdědí spíš,
neb dědiců, ach, nemá říš!«
        — Vyhráno, vesel král
        ku komorníku prál:
běž pro královnu, hochu zlatý!
Jen proto, proto dal
si král ten špendlík na své šaty.

Poezie