Těch dní
Těch dní kdy konec bubnuje a já se rozpakuji

jako bych sebou byl
ó ne to jenom on
a noc je potom krásný cíl
když vše je ze záclon
vše jako ruce rozpřažené
záclonou probleskuje
a kolem dokola nás žene
a příliš blízko prozpěvuje

v nás rozkročená bolest spí
úsměvem podstrčená smrt
strom zmrzlý ještě ne však bez větví

a řeka jež plyne a schrána s květinami
průzračný dík jímž uspávat
se chodí milenec bezejmenný a známý
jenž již již okříval a nyní spí svůj chlad

14. III. 1938.

Poezie