Z domova/Otec a syn
Jak lepý kvítek na kolébce leží
hoch drobný, střežen mladou chůvou svojí;
mlékový nádech s růžovým se pojí
a květně barví jeho líčka svěží.

Ta chůva zpívá: „Kéž tě Pánbůh střeží,
a strážný anděl ve hlavách ti stojí -
již usni, dítě, zamkni očko dvojí,
sny ze zlata kéž hlavičkou ti běží!“

A tatík synkův na banketě hlásá:
„My Němci jsme, zvuk barbarský nás dusí,
jen v řeči naší pronás žije krása!“

Zde doma zpívá chůva od Šumavy -
a usmívá se jeho synek rusý,
jak česká píseň zní mu kolem hlavy…

(Světozor 1885.)