Píseň vzdoruje noci/Písnička
Přilétlo to jako orkán
který sráží dech,
jako by na poplach bušil
táboritský cep,
říjen zavyl v hebkém máji,
někde už snad umírají —
mobilisace.

Co se nám to jenom zdálo
v tuhle jarní noc?
Na hranicích je jich málo,
jdeme na pomoc.
Z fabrik, z šachet, z dílen, z polí,
srdce ještě trošku bolí,
opravdu ne moc.

To jen něco lehce vzdychlo
na dně bytostí —
mívali jsme také smutky,
také radosti —
však teď jdem a jdeme rádi.
Tvrdá ruka pušku hladí,
stírá starosti.

Kdo tu žije mezi námi,
ten to pochopí —
koukají se na nás mámy
z celé Evropy —
pro sny jejich, pro naděje —
snad se naposled dnes smějem —
zítra zákopy.

Už pod děly zaduněla
kamenitá zem.
Tys má milá nevěděla,
že se rozejdem?
Nalévejte holky víno!
Zavoňte nám rozmarinou!
Pomašírujem!

V. 38