Moderní básníci francouzští/Watteau
Za Paříží jsem kráčel polem
vždy podél cesty dál a dál,
sám šel jsem pouze se svým bolem,
ten jediný mi ruku dal.

Kol pole smutná, dlouhá byla,
šla v souhlas s nebem, tu se zdvih’
na pláni, jež se v mlhu kryla,
park starý stromů pradávných.

Můj zrak se mříží v stromy hloubí,
toť park, jak Watteau měl je rád,
tu olše, jívy, svěží loubí
dle šňůry přistřiženo v řad.

Má duše ples i smutek cítí,
já chápu v duši stísněné:
Zde blízko sen je mého žití
a štěstí mé tam zamčené!

Poezie

fr:Watteau