Vlastenský slovník historický/Králové Hradec
Králové Hradec, něm. , starožitné krajské a věnné město ve východních Čechách na stoku Labe s Orlicí, nyní pevnost, jest jedna z nejstarších osad v zemi. Dle Libušina soudu založil tu v dávnověkosti jakýsi Dobroslav hrad , který později pod názvem  byl zemským hradem župním a sídlem arcijahenství. Župa Hradecká obsahovala roviny dílem úrodné dílem lesy pokryté po obou stranách Labe od Jaroměře až proti Pardubicům. Roku 1055 dostalo se Hradecko v úděl Jaromírovi, synu Břetislava I., roku 1115 udělil Vladislav I. Hradec se čtyrmi župami bratru svému Soběslavu, ale brzy na to potáhl ty krajiny zase k sobě, dav mu za úděl uprázdněná knížectví Brněnské a Znojemské. V XIII. století usadili se v Hradci dominikani, minorité, rytíři němečtí a dominikanky. V též době stal se Hradec obcí městskou dle práva německého, dílem s měšťany německými, a valně se rozšířil. Po smrti Václava II. dostalo se město jeho vdově  Polské, též  nazvané. Ta po smrti druhého manžela svého krále Rudolfa I. dostala v držení také města Jaroměř, Vysoké Mýto, Chrudim a Poličku, od kteréhož času teto město věnnými se nazývala. Ve válce s císařem Albrechtem uvedla královna Alžběta do těchto měst švábské a rakouské posádky. Majíc na zdejším hradě po 30 let svůj stálý byt nazývána jest královnou Hradeckou, a město samo K. H. Alžběta velice město zvelebila a novými stavbami okrášlila, jmenovitě vystavěla nynější katedrální chrám sv. Ducha. Král Jan udělil městu znamenité svobody. Roku 1378 zvolila K. H. za sídlo své , vdova po císaři Karlovi IV., která tu žila 15 let a r. 1398 zemřela. Též manžel její byl svobody měšťanů podstatně rozmnožil. V průběhu XIV. a na začátku XV. století město několikráte vzalo škodu ohněm. Měšťané Hradečtí záhy přilnuli k reformačnímu hnutí vyšlému od Jana Husa, čehož původem byl . Ten po smrti krále Václava, když přišla zpráva o bouři Pražské, postavil se v čelo lidu, který obořil se na kláštery minoritský a dominikanský a je vybil, začež jej královna Žofie z města vypověděla. Na jaře r. 1420 opanoval město král Sigmund, ale brzy na to udeřili na ně překvapením Husité pod Alšem Vřešťovským z Risenburka a dobyli ho, a kněz Ambrož opět se ujal správy duchovní při kostele sv. Ducha. Od těch dob byl K. H. jedním z hlavních ohnisk husitství, a měšťané účastnili se všech tehdejších výprav válečných. Smýšlením svým stáli rozhodně při pokročilé straně Táborů, vláda však nad městem bývala v rukou pánů, kteří byli purkrabími na hradě. Roku 1423 vládl tu Diviš Bořek z Miletínka, ale za jeho nepřítomnosti v Moravě obec srozuměvši se se Žižkou otevřela tomuto brány, vyhnala Divišova bratra Jetřicha a pobořila král. hrad, aby s něho více městu panováno býti nemohlo. Pan Diviš vrátiv se z Moravy poražen jest od Žižky. Po smrti tohoto přidrželi se Hradečtí Sirotkův. Když konečně r. 1436 Sigmund za krále českého přijat jest, odepřel mu K. H. poslušenství, a kněz Ambrož, povolav do města rytíře Zdislava Mnicha, učinil jej hejtmanem i postavil se v zjevný odpor proti králi. Když však brzy na to město těsně sklíčeno jest od pana Diviše Bořka z Miletínka, Ambrož pak přes to vše odpíral všemu vyjednáváni s králem, tu konečně obec v noci na 4. března zbouřila se proti němu, tak že musil spásu hledati v útěku, na kterémž skokem se zdi městské zlámal nohu i ruku a v zajetí upadl. Měšťané sadili sobě nové konšely a poddali se králi pod slušnými výminkami. Za faráře k sv. Duchu se dostal po knězi Ambroži mistr , který ten úřad zastával až do svého návratu do Prahy roku 1448. V časech potomních přidrželi se Hradečtí věrně krále Jiřího. Nástupce jeho Vladislav potvrdil jim všecky svobody ano ještě je rozmnožil, též po nějaký čas, když v Praze nepokoje vypukly, v K. H-dci se zdržoval. Roku 1482 Augustin Lucian biskup Sanktuarienský světil tu kněze podobojí. Na sklonku XV. a na začátku XVI. století trpěl K. H. opět požáry, a mimo to r. 1496 velikou povodní. Roku 1547 odepřel K. H. zároveň s jinými městy králi Ferdinandovi I. pomoc proti spolku Šmalkaldskému, začež po vítězství u Mühlberka město přísně jest trestáno: musilo vydati všecky zbraně, zaplatiti 16.000 kop pokuty, odváděti bílý groš z každého sudu piva a každého pytle mlatu, a nad to zbaveno jest svobod svých a odňaty mu všecky pozemské statky. Později jenom něco málo těch statků a z výsad pouze některé cestou milosti jsou mu vráceny. Po bitvě Bělohorské provedena i v K. H-dci násilně protireformace, a r. 1636 usedli tu jesuité a otevřeli školy své. Roku 1639 zmocnili se města Švédové a krutě v něm hospodařili po osm měsíců, až 20. ún. 1640 vojskem císařským vypuzeni jsou. Roku 1664 založeno jest v K. H-dci biskupství, a první, který na ten stolec biskupský dosedl, byl Matouš Ferdinand Zoubek z Bilenberka. Císař Josef II. učinil z K. H-dce pevnost.