V zimním slunci/Zlý člověk
Zlý člověk vešel přes můj práh
a řek': »Dej sem, co tvého jest!«
Vzal skývu mou a vzal mou čest
a co mi svato, šlapal v prach.
Já naň se díval jako v snách
a řekl, mysle, že to trest:
»Kde vina má, a nač tvá pěst?«
A on jen znovu ruku vztáh'.

On šel; já zůstal sám a chud
a před lidi mi bylo stud;
tak věru smutno dále žít.
Tu v svoje srdce pohled' jsem
a tolik míru bylo v něm: —
ten člověk zlý mi nemoh' vzít.