Plamínky/Rosa mystica
Den k západu se chýlí
a dál jít nelze mi.
Na pravo hledím, v levo:
jdu mezi růžemi.

Kraj mrtvý, opuštěný
je těžké vůně pln.
A do duše se vtírá
tajemství zrádných vln…

I duše unavená
se spánku ukládá.
Sny jdou: Je tohle Eden,
má rajská zahrada?

A růže voní, voní.
Sto čekaly prý let.
A včera prý je líbal
i její — její ret!

Nad hory slunce stoupá,
a květy otvírá
má krev dnes byla rosou:
mé srdce umírá…