Bajky Lafonténovy/Opice a plískavice
U starých Řeků bylo zvykem, že cestovatelé po moři pro zábavu svou mívali s sebou opice a psy. Kdysi ztroskotal se koráb nedaleko řeckého města Athén, a bez pomoci plískavic byli by všichni utonuli, kdož na lodi se nacházeli. Ohromné tyto ryby milují lidi, jak už stará báj učí, a protož zachránily z vody kde koho mohly.

Na lodi byla též opice, a plískavice postavou její oklamána měla ji za člověka, i nastavila jí hřbet svůj, aby jí ku břehu donesla. Cestou ptala se jí náhodou, zdali pochází z města Athén. Opice směle přisvědčila.

„To jistě znáš též Piraeus a vídáš jej často?“ ptala se dále plískavice.

„Každý den,“ rychle odvětila opice; „jest mým přítelem a dávno už se známe.“

Nevědělať drzá opice, že Piraeus zval se přístav athénský, a měla za to, že je to jméno člověka.

Tu teprva všimla si plískavice lépe, koho zachránila, že to je zvíře a ne člověk, i svrhla opici do moře a vrátila se k lodi, aby spasila člověka.

fr:Le Singe et le Dauphin
it:Favole (La Fontaine)/Libro quarto/VII - La Scimia e il Delfino