Národu národní kulturu/Univ. prof. dr. C. Horáček st.
Míti a projevovati vlastní politické přesvědčení jest základní podmínkou nové demokracie a tam, kde této podmínky není, kde, ať z prava, nebo z leva, se svoboda politického přesvědčení obmezuje a „usměrňuje“, lze mluviti jen o lžidemokracii. Ovšem ale zpolitisování veřejného života nesmi jíti tak daleko, aby tím trpěl prospěch celku, to jest, aby zájmy politických stran
kladeny byly nad zájem národa. Stejně škodlivo jest, ovládá-li politika i život hospodářský a kulturní. Skutečná věda a umění nejsou ani pravé ani levé a jest jen neblahým zjevem dnešní doby, lze-li vážně příti se o tom, patří-li nějaký vědec nebo spisovatel a umělec, do tábora pravého či levého, anebo dokonce pomocí vědy a
umění propagovati určité směry stranicko-politické. To jest přímo profancí vědy i umění a nebezpečím pro kulturní pokrok vůbec. Zejména malí národové měli by se takového stranického zaujetí vystříhati, obzvláště, mohou-li z vlastních dějin čerpati poučení, k jak osudným koncům spory náboženské a politické v minulosti ji přivedly. Stranická, fanatická nesnášenlivost stává se posléze hrobem nejen vědy a kultury, ale národnosti samotné. Jest proto záhodno, aby národ bděl nad tím, aby vědy a umění k účelům politickým nebylo používáno, což po znovuzískání státní samostatnosti přísluší především státu a všem veřejnoprávním mocenským činitelům.

Cyril Horáček