Portréty chirurgů/Desault
Když po ulicích vály hlučné boje
a Tuillerie krví vřelou plály,
tu u bastilly zařinčely zbroje
a na Marsovo pole zas se hnaly.

A jako výheň plameny šle svoje,
by s hukotem se na vzduch žhavě braly,
tak hřály výmluvností rety Tvoje,
když v  davy žáků stály.

I  v Paříž k Tobě, mistře, pílil,
a hruď mu slávou Tvojí zabušila,
když okovy Jsi vědě s čela trhal.

A Jakobín když v hrob Tvůj hroudu vrhal,
máť země slzu sama uronila,
že slavného zas syna pohrobila.