Ottův slovník naučný/Velikonoce
Velikonoce, veliký svátek křesťanský na památku Kristova vzkříšení. U pohanských Slovanův a Germanů byla to původně slavnost jarní, jíž oslavováno procitnutí přírody ze zimního spánku. Židé v tu dobu konali  (pésach) na památku vysvobození Isráélitů z Egypta a jídali beránka velikonočního, jenž podle učení apoštolského představoval J. Krista, usmrceného za hříchy lidu a vysvobozujícího z otroctví hříchu (viz ). Na tuto slavnost církev křesťanská navázala svoje v., čemuž nasvědčuje pojmenování v-oc ve mnoha jazycích (v lat., řeč., ruštině pascha, franc. pâque; ale něm. Ostern, angl. easter od germ. bohyně Ostary n. Eastry), pojídání velikonočního beránka a j. O dobu, kdy se mají slaviti v., byly již ve II. stol. spory. Křesťané původu židovského totiž slavili v. dne 14. nisanu, kdežto křesťané původu pohanského slavili vzkříšení Páně pouze v neděli, a nepadl-li 14. nisan na neděli, slavili v. až v neděli následující. Teprve sněm nikajský r. 325 usnesl se na tom, aby se slavily v. , a připadne-li úplněk sám na neděli, tedy neděli nejblíže příští. ( viz , str. 412 a srv.  a , str. 779.) — V. předchází  (v. t.) a v něm ,  a , načež následuje v neděli  s pomlázkou a malovanými vejci a  s oblévačkou a jinými zvyky národními, jež všecky odnášejí se k jarnímu procitnutí a omládnutí přírody (viz , , [[../Oblévačka|, [[../Pomlázka|). Sluší připomenouti, že v Čechách posílávali si o v-cích darem  jakožto upomínku na křepelky, kterými Bůh krmil Isráélity na poušti. — V. .  viz , u  v. t. str. 331.

Křesťanství v Ottově slovníku naučném
Národopis v Ottově slovníku naučném