Kalendář Zlaté Prahy/1894/Zima
Zprv jako drobný motýlek to bílý kmitlo s výše,
pak jak motýlků na tisíc to tichým vzduchem víří,
teď zachytlo se na zemi, a labutí jak pýří
to skrylo srdce tajný tluk tak teple a tak tiše.

To nebe zemi posýlá svůj pozdrav z duchů říše,
to míru hymna vznešená se zemskou vřavou šíří,
však člověk děla nabíjí a na bratry je míří —
a vedle spí tu květina v té zasněžené líše.

Mír! Jeho čistá myšlénka — to roucho bílé, svěží
ach, dítěte je božského, jež v prostých jeslích leží
a zítra vstane, vycedit krev lidstvu v toku vřelém.

Mír lidem! Světlí andělé tak pějí ku člověku.
A lidstvo cítí zbloudilé, že pro mír jeho věků
se Láska stala člověkem, a slovo Bůh je tělem.

Poezie