Rýmovaná kronika česká tak řečeného Dalimila/LXI
Ciesař nový do Říma chtieše jeti,
chtě posledniu korunu přijieti,
káza s sobú jeti kněziu českému;
kněz sebe-miesto káza synovciu svému.
Tomu Bračisłav jmě bieše,
ten s sobú tři sta vybraných ščítóv jmějieše.
Že chce dobrým býti, strýc Bořivoj sě jeho ruči,
mediolanské měščany synovciu poruči,
aby jim pro jeho nemiłostivé drženie
učinił některé otpłacenie.
Bračisłav, když v Římě bieše,
po svatých rád chodieše.
Vzvědě, že papež z Mediolána rodem bieše
a tehdy lepšie mediolanské měščany u sebe jmieše.
Ciesař s papežem počěsta sě hněvati,
papež nerodi ciesařě koronovati.
Bračisłav tú válkú počě veseł býti,
a je sě papežových přáteł bíti.
Tu sě je svého strýce mstíti,
a'ž chtieše i papežě zabiti.
Papež k svatému Petru v kosteł uteče,
kněz Bračisłav po něm poteče,
i káza kosteł vybiti
a v něm všě Vłachy zbíti.
Kováňský pán ten kosteł vybi,
a ten prvý v kostele liudi vzbi.
Vłachy bez rozpači tepiechu,
až potoci krvaví tečiechu.
Tu Čechy papežě jechu,
z kosteła veliké klenoty vzěchu.
Viece by byli paměti ostavili,
by byli sě krvavým dščem nevzhrozili.
I musi papež ciesařě světiti
a Čechy kletvy zbaviti i rozhřěšiti.
Tehdy Daněl biskup snide,
a Heřman na jeho stolec vznide.