Poesie francouzská nové doby/Žena v růžích
Spí nahá. V pramenech vlas její dlouhý, zlatý,
ve plných kotoučích jí vroubí bok i paty
a tiše klidně spí. Polštářů na peřeji
sen vonný uzavřel mdlé, velké oči její;
své plné ruce má spjaté jak perutě,
a v krajek přívalu spí tiše, nehnutě.

Ó žena rozmarná! koketným prstem směle
svou kytku rozsela na se i do postele,
a — luzné pozadí pro tolik krásy zkvětlé! —
ve růžích leželo zde tělo její světlé,
rty její ohnivé a rudé, rovné višni,
i prsů jejích květ, kterým se ráda pyšní,
se zdály pro oči kol luzně těkající
těch květů prchavých jen poupata se rdící.

Poezie