Věrný hlas/Cizinec
Cizinec přišel, k večeru bylo.
Měl na prsou červenou růži.
Cizinec přišel, k večeru bylo:
Cizinče, chci tu růži!

Jen kradmo se usmála, hosta vítajíc,
ale šenkýř, ten jí nevěří,
že nedostal cizinec na talíř víc,
když před ně kladla stejnou večeři.

A věru to není divná věc,
že záhy usnul znavený muž.
Ale bdí žena, bdí cizinec
a jeho nůž.

Pod nízkým oknem, kde kvete sad,
stanuli tiše dva koníci.

Na tvář spícího její stín pad’,
když opouštěla světnici.