Věrný hlas/Pitevna
v Praze „Na bojišti“,
v ústavě lékařské fakulty,
napravo v přízemí,
lékaři v bílých pláštích
bojují za život na zemi.

Ostatně umřít
není to největší neštěstí.
Mrtví,
ukažte své bolesti.

Nejdříve, chlapče,
nic naplat,
budeš jak generál před bitvou,
když rozepne
svůj parádní kabát.
Život ti uhořel
v červeném víně,
když jsi se někde z lokálu vlek’,
po těle samé příjičné rány
jako hluboké polibky nevěstek.

Někdo má ruce zazděny v domech.
Někdo zanýtované v železe.
A někdo má ruce zaťaty
v poražených stromech.
Dělníku,
viď,
že smíme?
ty ruce tiše odlomíme
jako dvě krásné větve zatížené ovocem.

A před tebou, ženo, které jsme půl hlavy smekli
jak černý plyšový klobouk,
před tebou,
ženo,
nejraději bychom klekli;
bolavé rány, jež na srdci máš,
do našich rukou odevzdáš
a my,
nemocným a trpícím všem,
za tebe je tisíckrát obvážem!

Všichni mrtví, již před námi dlíte,
nakonec s námi
nad smrtí zvítězíte.

Zde přítomní lékaři a medici
u vašeho smrtelného lože
veřejně prohlašujeme, že ve jménu lásky
vzali jsme na vás nože!