Patery knihy plodů básnických/Zevnitřní a vnitřní nepřítel
Jednou v létě v dobu ranní,
když již očí nemhouřilo spaní,
zřely v háji stromů vrcholy,
an se z paloučného údolí
kára, skřipíc pod svou tíží,
plna novych seker blíží.
Slunce žhavou tváří
vůkol rozsévalo záři,
až se v hladkém oceli
jeho paprskové třpytěli.
K tomu úžasnému podívání
vznikne všechněch kmenů bědování.
Po celičkém lese
všecko chvěje se a třese.
 »Jestli tyto ostré oštěpačky
do našich se stonů dají,
strach, ze jenom z hračky
rázem všecky nás zde porubají.«
Takto v žalostivém povyku
děsí prostořeká jedle
choulostivou kmotru osyku,
Ale stoje vedle
starožitný dub,
vida seker bez násady,
prones' slovo teto rady:
»Neškodným nám bude seker rub,
drva-li ze svého boru
neposkytnem ku toporu.«

Poezie