Ottův slovník naučný/Wallon
Wallon [-lo͡n] , historik a politik franc. (*1812 ve Valenciennes — †1904), studoval v l. 1831—34 v Paříži, načež stal se učitelem na École normale. Od r. 1840 přednášel též na Sorbonně. Účastnil se ruchu politického a zvolen byl r. 1849 do Národního shromáždění, kde náležel k pravici; po zavedení však zákona, jímž všeobecné právo hlasovací se obmezovalo, složil mandát a věnoval se cele práci vědecké. Do popředí na jevišti politickém vystoupil teprve r. 1871, kdy stal se zase členem Národního shromáždění. Od W-a pochází návrh, aby nejvyšší výkonná moc v nově zřízené republice byla svěřena praesidentovi. Vůbec na vypracováni nové francouzské konstituce má W. veliký podíl, tak že dostalo se mu názvu »otec ústavy« (), konstituce pak sama zvána konstitucí W-ovou. Od 10. bř. 1875 do 10. bř. 1876 byl ministrem osvěty v ministerstvě MacMahonově. Z prací historických nejznámější jsou díla jeho psaná proti Renanovi:  (1858);  (1864). Vlastním oborem Wallon-ovým byl středověk, jemuž věnoval řadu monografií: , (1860, 2. sv.);  (1864, 2 sv.);  (1875, 2 sv., 3. vyd., 1887). Z četných jiných prací W-ových třeba ještě uvésti:  (1847-48, 3 sv.);  (1873, 2 sv.);  (1880-82, 6 sv.);  (1886, 2 sv.);  (1888-1890, 5 sv.). Jsa po dlouhá léta sekretářem »« vydal řadu biografií zemřelých akademiků pod titulem  (1883, 2 sv.).