Vzpomínky na paměť třicetileté činnosti Umělecké besedy 1863—1893/Vzpomínka o F. Z. Skuherském
Viz stranu 21.

V letech 1873—1874 sedávalo na lavicích pražské varhanické školy několik mladých, pro hudbu nadšených lidiček, kteří, majíce hlavu přeplněnu ideály, s neobyčejnou důvěrou hleděli v budoucnost.

Zkoušeli jsme již tehda své síly na samostatných skladbách, k čemuž jsme byli přímo povzbuzováni Skuherským. Nebylť pedantickým učitelem a větší váhu kladl na rozvoj talentu, než na pracování školních úloh. Nepřinesl-li kdo nějaké praeludium nebo fugu, často přimhouřil obě oči; jemu platilo více, že jsme komponovali sonaty, tria, quartetta, ba dokonce i orkestrální věci, ani nemluvě o pravých spoustách písní a komposic klavírních. Vše přál si viděti a seznati, ovšem že mnoho také padlo při tom za oběť jeho nemilosrdné tužce.

Na jaře roku 1873 Skuherský obdržel cestovní stipendium do Italie, a za své nepřítomnosti byl zastupován kýmsi, vůči němuž náš respekt byl při nejlepší vůli nehrubě veliký, a jehož přednášky se úplně nehodily do našich snah a ideálů.

Den po odjezdu Skuherského přišli jsme jako obyčejně do školy, následujícího dne přišli jen dva žáci, a třetího dne — pouze jediný, který méně jsa ideálů pln, celých šest neděl poslouchal samojediný námi zamítnuté přednášky.

Konečně se přiblížila doba návratu Skuherského, a tu v bytu jednoho každého z nás objevil se školník, starý, poctivý Haberzettel se vzkazem: „Pan řiditel se dává pěkně poroučet — včera se vrátil z Říma.“ Den na to byli jsme všichni zase na svých místech. Čekali jsme, jak se Skuherský zachová k našemu jednání. Ale on se ani neptal, proč jsme školu nenavštěvovali; chtěl spíše vědět, co nového jsme samostatně pracovali za tu dobu. Kdo znal Skuherského později, nebyl by snadno uvěřil v možnost něčeho podobného, a každému, kdo se po nás za dlouhou tu řadu let nalézal pod přísným regimentem Skuherského, bude se to zdáti báchorkou.

Naše třída požívala ovšem u něho zvláštní přízně a privilegií, a sám Skuherský rád vzpomínával na náš ročník — což také já a moji tehdejší i zároveň nynější kollegové na konservatoři, Jiránek, Klička a Knittel velmi často činíme.

Životopisné vzpomínky