Patery knihy plodů básnických/Píseň domova
Dech mlhy podzimní tkvěl na krajině,
byl podvečer. Já tenkrát z toulky líně
s hor níž a kamenitou silnicí
mdle, uprášen zpět šel jsem k vesnici.

Kol víc a víc se tměly šerem lesy…
A náhle ozvala se píseň kdesi,
proud vzduchu blíž a blíž hlas hudby vál:
tu v cizině kdos českou píseň hrál.

Ó hymnu národní, jež slok svých steskem
zrak zarosí nám palčivých slz leskem,
jež počíná tak touhou tlumeně
a v jásotu zas končí nadšeně.

A struny houslí tak se jemně chvěly,
jak by se bolem tajným rozželely,
jak jejich zvuk by živou duší byl
a neznámý stesk hráčův pochopil.

Tu duchem vzrušeným já mocně chápal
těch tónů kouzlo, muže mdlého zápal,
jenž cítí pozdrav domova chvíť duší svou
při písni, již hrá kapela vždy — před bitvou!

(Eros a Psyche.)

Poezie