Poesie (nová řada)/Chrpa
Zlý hoch to, mám s ním věru kříž,
tak urputný je, co zkusím —
teď věru naň se hněvám již,
          hněvat se musím.

Ty dni mi z ruky vyrval květ,
květ chrpy, utrhlý v žitě,
a k hrudi své ten kvítek hned
          si připjal hbitě.

A ještě žert si tropí v líc,
když naň v té žaluji době,
neb děl, že má chuť cosi víc
          ukrásti sobě.

Že krásnější mých očí kmit
než onen kvítek, dál sočí,
prý touží z chrpy rosu pít
          a slzy z očí.

A dále řekl urputník,
že ukradne mě i matce,
tak děsit koho, že to zvyk
          nepěkný v hádce.

Chci hněvat se, že je tak zlým,
leč nespatřit ho — ach, trudno!
Mně samé bez něho, to vím,
          bylo by nudno.

Leč potrestat jej musím v ráz,
klam ať mi úspěch zde vije:
teď naschvál plakat budu zas —
          ať slzy pije!

Poezie

pl:Bławatek