Ottův slovník naučný/Pravda
Pravda jest souhlas pomyslův. Spokojujeme-li se jen s výsudky, které plynou z daných pomyslův, zakládá nalezený souhlas p-du formální. Myšlenky vyhovují požadavkům správnosti. Hledáme-li souhlas pomyslů s objekty, jdeme za p-dou materiální, jenže v tomto případě otázka po kriteriu p-dy, t. j. vystihuje-li myšlení svůj předmět, zda se s ním kryje, vede v nejposlednějších svých důsledcích k záhadám noétickým. Život a vědy empirické spokojují se tu se zkoušením, experimentem a počtem. P. ani opak její klam nejsou ve věcech, nýbrž hledány býti musí v poměru, v jaký sebe, totiž představy své, k t. zv. věcem stavíme. P. jest povždy věc soudu. Co v této příčině smyslův se tkne, známo jest slovo Kantovo: smyslové neklamou, ne proto, že by vždy správně soudili, ale že nesoudí vůbec. (KČR v Úvodu k transcendentální dialektice.)
Zb.

Pravda