Ottův slovník naučný/Astruc
Astruc [astrýk]: 1) A.  (* 1684 v Sauve v Languedoku — † jsa profes. v Pažíři r. 1766), spisovatel velikého díla De morbis venereis libri novem, jež podruhé (nejlépe) v Paříži roku 1740 vydáno. Zastával nauku, že příjice v Americe původ má, a v díle svém sebral celé tehdejší učení o chorobě této. Bibliografie tamtéž uvedená má cenu trvalou. Mimo to napsal pojednání o chorobách ženských a paměti fakulty montpellierské, kdež byl profesorem od r. 1716 – 28. Peč.

2) A. , spisovatel, malíř a sochař franc., zemřel v Angersu r. 1835. Již jako jinoch zaměstnán jsa v Toulouse a Lilleu byl spolupracovníkem časopisu »L’echo du Nord«, a přišed pak do Paříže vzbudil r. 1859 pozornost některými pracemi novellistickými a zvláště cyklem úvah kritických Quatorze stations du Salon de 1859, v němž statečně razil cestu Corotovi, Delacroixovi a Courbetovi, malířům tehdy ještě zneuznávaným, a jenž vydán o sobě s předmluvou G. Sandové. Byl pak spolupracovníkem čas. »Pays«, »L’Etendard« a jiných, uveřejnil román Soeur Marie-Jesus (»Revue germanique«), komédii Larmes de femme (»Revue internationale«) a roku 1863 založil umělecký večerník Le Salon. Od roku 1869 jal se A. často vystupovati jako umělec výtvarný, a to s nevšedním štěstím; pozoruhodny jsou jeho basreliefy Čtoucí muž (1869), Dítě sobě hrající (1870), Aurora (1878), poprsí Carmen a Rabelais a sochy Prodavač škrabošek (1883), Král Midas (1885), Hamlet (1887). Vedlé toho značné nadání ukázal ve svých akvarellech, z nichž vynikají: Vzpomínky na Languedoc (1855), Baletní zkouška; Sv. František z Assisi (1877), a v poslední době pokouší se i v malbě barvami olejovými. Meškav několikráte ve Španělsku rád sobě k pracím svým obírá předměty z této země, a z dojmů na těchto cestách nabytých vzrostla i jeho básnická sbírka Poèmes d’Espagne (1884).

Francouzští vědci v Ottově slovníku naučném
Francouzští spisovatelé v Ottově slovníku naučném
Francouzští malíři v Ottově slovníku naučném
Francouzští sochaři v Ottově slovníku naučném