Doma/Skřivánek
Když Čech praotec národ svůj
do nové vlasti ved’,
skřivánek ptáček za Čechy
se také pustil v let.

On patří k nim, nuž za nimi,
ať hnou se Bůh ví kam,
on k jejich srdci přirostl,
jak žil by v dáli sám?

Tam v jejich pšence zpíval již
s rodinkou na poli,
teď od řad jejich nehne se,
ať táhnou kamkoli.

Když stáli tam, kde leb svou Řip
vypíná v šedý mrak,
když prvá oběť Čechova
se pjala do oblak,

když prvá píseň radosti
zvučela s Řipu v les,
skřivánek letěl výš a výš,
až vzhůru do nebes.

S tou prvou písní skřivánek
před Boží letěl trůn,
tam pěl a pěl, až umlkal
tón čarný rajských strun.

Tam pěl a pěl, že novou vlasť
si právě našel Čech…
Tu rajský úsměv objevil
se Bohu na retech.

A milým hlasem promluvil:
„Ty můj jsi milý pták,
ty z české země každý den
k nám létej do oblak.

Přednášej žal i radosti,
jež klesnou v českou hruď,
ty od národa milého
nebeským poslem buď!“

A od té doby skřivánek
v nadhvězdnou létá říš,
tam za lid český prosívá…
Jen slyš a srozumíš!