Ottův slovník naučný/Danz
Danz: 1) , orientalista něm. (* 1654 v Sandhausenu u Gothy, † 1727 v Jeně). Vyučoval od r. 1685 v Jeně jazykům východním. Proslavil se jako přední hebreista své doby, aspoň v Německu, hlavně svou opětně vydanou grammatikou jazyka hebrejského (Nucifrangibulum, Jena, 1686, později jako Literator ebraeo-chaldaicus… a Interpres ebraeo-chaldaicus syntax, obé t., 1696 a opět), v níž s důkladností potud nevídanou snažil se postaviti hebrejštinu na vědecký základ. Méně cenný byl jeho Aditus Syriae reclusus (t., 1689 a opět). Jeho práce z oboru starožitností hebrejských obsaženy jsou většinou v G. H. Meuschenii N. T. ex Talmude illustratum (Lipsko, 1736) a v Thesaurus dissertationum ad V. T. Dk.

2) D. , církev. historik něm. (* 1769 ve Výmaru — † 1851 v Jeně). Byl professorem na uviversitě jenské a vydal kromě jiných spisů směru rationalistického: Lehrbuch der Kirchengeschichte (Jena, 1816—26, 2 sv.), Geschichte des Trident. Konzils (t. 1846); Universal-Wörterbuch der theolog- und religionsgeschichtlichen Literatur (Lipsko, 1837); Theologische Encyklopaedie (Výmar, 1832). 

Danz