Vlastenský slovník historický/Dědina
Dědina, dědičný statek rodinný, na rozdíl od statku manského, zápisního a jiných. Dle staročeského práva spadaly d-ny na dědice obojího pohlaví , a drženy od nich buďto v nedílnosti, anebo rozdělovány tak, že starosta (t. j. nejstarší z dědiců) rozvrhoval sám díly písemně před úřady župními, z kterých si pak dědicové, počnouc od nejmladšího nahoru, vybírali podle vůle, on pak spokojiti se musil tím dílem, který zbyl. (Viz .) D-ny byly osvobozeny ode všech zemských robot a daní, jedině že dávaly ve válce koně a držitelé jich byli zavázáni k službám vojenským. Rozepře o d-ny v nejstarších dobách toliko na  vedeny a rozhodovány bývaly, čehož příklad v Soudu Libušině; později dálo se to před .