Ottův slovník naučný/Le Meingre
Le Meingre [me͡ngr] , řečený , maršálek franc. (* 1366 — † 1421), syn maršálka t. jm., jenž sloužil Janu II. a Karlu V. a zemřel r. 1367 v Dijonu. V dětství byl soudruhem Karla VI. Vyznamenav se v tažení flanderském u Roosebekeu, pasován na rytíře. Mezi l. 1382—85 byl dvakrát v Prusích a účastnil se s rytíři Něm. řádu křížového tažení proti Prusům. Pak bojoval ve Francii, Španělích a r. 1388 byl po prvé ve Sv. Zemi. R. 1396 vypravil se s Janem Neverským do Uher na křížovou výpravu proti Bajazetovi a po druhé táhl proti témuž sultánovi s pomocnou výpravou, vyslanou Karlem VI. do Cařihradu r. 1399. Po dvou letech pověřen urovnáním poměrů v Janově, jenž se poddal Francii r. 1396. Zavedl tam energicky pořádek a hájil v násl. letech mořské državy janovské proti Turkům a Benátčanům. Když se Janovští vzbouřili, vrátil se z výprav a uchýlil se do Languedoku (1413). Zajat v bitvě u Azincourtu (1415) zemřel ve vězení v Anglii. Život jeho vypsal očitý svědek jeho udatnosti v »Livre des faits du bon messire Jean Le M., dit Bouciquaut«. ― Srovn. J. Delaville Le Roulx, La France en Orient au XlVᵉ siěcle (Pař., 1886)

Hesla v Ottově slovníku naučném