Výbor z Květů zla II./Kreolské dámě
Kde slunce polibky své zemi vonné dává,
a stromů nachových se klene celý řad,
a lenost s palem kde v hled kanout nepřestává,
já dámu kreolskou jsem poznal vzácných vnad.

Pleť bílou, horkou má; ta kouzelnice tmavá
jak umí vznešeně své hrdlo vypínat;
jde štíhlá, veliká, jak lovkyně se brává,
zrak její pevný jest a tiše zná se smát.

Ó, paní, kdybyste šla v pravou zemi slávy,
v břeh Seiny, anebo v břeh Loiry zelenavý,
vy, hodná zdobiti všech dávných zámků svět,

vy byste v zátiších těch vyvolala šerých
as v srdcích básníků květ znělek tisícerých,
nad vaše černochy by drtil je váš hled.

de:Einer Kreolin
fr:Les Fleurs du mal/1861/À une dame créole