Ottův slovník naučný/Persigny
Persigny [-siňì] , hrabě, později vévoda, franc. státník (* 1808 – † 1872). Vstoupil r. 1828 do franc. služeb vojenských, ale pro republikánské smýšlení r. 1830 propuštěn. Byl pak žurnalistou, spolupracovníkem »Temps«, a četbou Mémorialu de Ste. Hélène stal se přívržencem ideí bonapartistských. Ve prospěch Napoleonovců založil revui »L'Occident français« (1834) a spřátelil se s Ludvíkem Napoleonem, jemuž pak sloužil se vzácnou oddaností. Cestoval po Francii a Německu snaže se získati půdu pro Napoleona. Byl r. 1836 zatčen ve Štrasburce, kde připravoval vojenský odboj, ale podařilo se mu prchnouti do Londýna, kde vydal Relation de l'entreprise du prince Napoléon-Louis. V čci 1840 súčastnil se také nezdařeného Napoleonova podniku boulognského, načež odsouzen k 20letému vězení. V té době napsal ve Versaillích Utilité des pyramides d'Egypte (1844.) Po pádu Orléanovců r. 1848 propuštěn a potom pracoval se vším úsilím o zvolení Napoleonově za praesidenta. Napoleon jmenoval jej svým pobočníkem a užil ho k diplomatickým missím. Při státním převratě, do něhož P. prvý byl zasvěcen, P. byl velice činný opět na prospěch Napoleona a stal se r. 1852 ministrem vnitra. V té době pojal za choť princeznu Moskevskou, vnučku maršálka Neye. V l. 1855–58, pak 1859–60 byl vyslancem v Anglii, pak opět ministrem vnitra. Roku 1863 povýšen na vévodu. Od těch dob byl politicky činný toliko v senátě a jakožto člen tajné rady. Po pádě císařství uchýlil se nadobro do soukromí. P. neměl sice valného vzdělání, ale byl duchaplný a poctivý a s veškerou duší oddán myšlence imperialistické vůbec, napoleonské zvlášť. Jako ministr vnitra hájil s velikou energií i dovedností absolutistický systém repressivní. Srv. Comte d'Espagny, Mémoires du duc de P. (Pař., 1896).

Francouzi v Ottově slovníku naučném