Plamínky/V rozhodných okamžicích
Najednou ve chvíli vzrušené 
vše jako bouře se přežene. 
Vír tance a jeho závratě smělé, 
vášně a jejich úskalí stmělé 
vše volá a vábí a proklíná… 

Stojíš a volal bys zoufalý, 
aby kdož spěchají počkali. 
Na tanec hrozivý lidských běd 
nikdo že hledět se nevrátí zpět, 
že blízká, blizoučká všechněm je 
rozhodná hodina — ! 

Kaštanů řada jak v temnotách hoří! 
— Vzpomeň své pýchy! 
Hvězda jak za hvězdou do vod se noří 
srdce se dohovoří: 
Se mnou pojď, světe můj tichý! 

Má naděje stará a stále zas nová, 
dej mi už skutek a nech si svá slova! 
Tak jenom kolem to šeptá a hřímá — 
a srdci s duší je zima!

— A mosty jak slavnostně svítí! 
A řeka jak radostně šumí! 
Což vírům mladého žití 
člověk neporozumí?