Cukr se rozpouští…
Cukr se rozpouští a sladkost z něho prchá,
je chvíle snídání.
Obuj si sandály a jdi se porozhlédnout,
zda ještě mlha je a nechce-li se zvednout,
bude-li pěkný den, nebo zda zapoprchá
z oblohy nad strání.

Hlavu máš zjasněnou a na věci se díváš
jakoby po prvé,
ničeho z minula se v sobě nedotýkáš,
ó, vezmi slova teď, ta, co si šeptem říkáš,
nad rosu lehčeji a přesněji je vyvaž
od slz a od krve.

Čeká tě procházka, než hladina se zkalí,
než zkalí se tvůj svět.
Pozorně dívej se, kterak se země točí,
jak letí vesmírem, dívej se, napni oči,
jak blízko kružnice, již mrtví udělali,
jsi ty, bod uprostřed.

25. VII. 1941.

Poezie