Moderní básníci francouzští/Kostra
Dva jezdci spití polem jeli, zřeli
ve blátě kostru tlící ve příkopu,
vlk hladový zlou nechal na ní stopu,
že kosti místy trčíce z ní čněly…

Však hlavy obrys ten jim kynul celý,
škleb děsný, jenž nás v děj a smutek noří;
tu — trochu mystičtí — ti matamoři
(i Falstaff by se zachvěl), za to měli:

„Že pili sami, a že škoda vína,
jež na zmar přijde, leb ta, děsný smích,
by nebyla na doušek jistě líná!“

Však poněvadž vždy rouhání se trestá,
na svých se kostra zdvihla obratlích
a kynula, by šli, kde dál jich cesta!…

Poezie

fr:Le Squelette