Sepsání války peloponnesské/33.
„Vám pak, poslechnete-li, bude tato naše nenadálá
potřeba v mnohém ohledu k slávě. Předně, že
ku pomoci přispějete lidem, kteří bezpráví trpí, anižby
jiným škodili; pak že ujmete se těch, kteří ve svrchovaném
nebezpečí o své největší dobro se nalézají a tak
uložíte si za to základ k nesmrtelnému vděku. Máme
též loďstvo vedlé vašeho největší. I považte, může-li
býti příhody vám šťastnější, nepřátelům pak odpornější
nad tu, když se vám samovolně, bez nesnází a výloh,
nabízí a vzdává moc, jakouž byste si jinak za veliké
peníze a vděky páčili, a která vám nad to získá slávu
šlechetnosti u lidí vůbec, u těch pak, jimž pomůžete,
vděčnosť, i vám dodá síly. Toho všeho pospolu zajisté
málokterým po všecken čas se dostává; málokdy totiž
dostavují se lidé, jižto by za pomoc prosili a těm,
od nichž pomoci žádají, i bezpečnosti i slávy neméně
podávali, nežli by sami od nich dosíci doufali. Kdo
by pak z vás se domníval, že ta válka, v kteréž
bychom vám užitečnými býti mohli, nenastane, tenť
na omylu jest, aniž znamená, že Lakedaimoňané z bázně
před vámi války si žádají, i že Korinťané u nich mnoho
platí a vašimi nepřáteli jsou a nynějším na nás útokem
proti vám čelí, abychom ve společném záští proti
nim s jinými nepovstali a oni se pak nepřipravili
dříve o jeden nebo druhý prospěch, buď nám uškoditi
a nebo svou vlastní moc utvrditi. Naší tedy péčí
jest předejíti je, když se vám společenstvím nabízíme
a vám abyste toto přijali, abychom raději sami na ně
udeřili, nežli se jim bránili.