Báseň o lásce
Zatím jen krtci připravují hroby
pro tuto mrtvou. Jiný ne.
A vítr teše sochu bez podoby,
jež taky brzo zahyne.

Ptáš se a nevíš. Nevíš? Vzpomenu ti.
Studené, cizí oči. Odmítnutí.

Pohlcen cizinou a věčně na odjezdu,
tnut tmou, jež není má,
jako bych zvesmírněl, jako bych pitval hvězdu,
která mi záři odnímá.

Ptáš se a nevíš. Nevíš? Vzpomenu ti.
Tvé teplo. Krása tvá. A odmítnutí.

Chvěji se před tváří rozezpívaných dětí.
Kam padne hudba ta,
až rozplyne se kraj, kam možno odjížděti?
Kam padne? Do bláta?

Ptáš se a nevíš. Nevíš? Vzpomenu ti.
Tvůj sen. Tvá naděje. A odmítnutí.

A to je láska. Bez ní, Bože, bez ní,
smutný jak ovečka,
kam poděje se zpěv? Je bez krve a nezní,
křičí jen, nepřečká — — —

Ptáš se a nevíš. Nevíš? Vzpomenu ti.
Studená, cizí náruč. Odmítnutí.

7. XI. 1940.

Poezie