Zcestí/Očistná
Hle, hodina, jež váže
ramena, prsty, paže,
pruty těl.
To budou pěkná povřísla,
to se to bude vázat!
Hle, hodina, jež váže.

„Kdo je tu učitel?“
Odešel už.
            „Kam?“
                      Nazad!

Povyskočte, drazí!
Povstaňte!
Hodinu zkázy
smrt z vás čte!

„My tolik zhudebněli,
že nevnímáme již.
Zkamenělý,
spíš?
Abychom nezdáli se
nikomu,
koruny svoje lysé
sňali jsme se stromů.
Ó, pojďte, bijte, tlučte
a bolesti nás učte,
ať bije dívčí tep,
nehmatatelní více,
nejsme již pro kytice,
ani pro otep!“

Hle, hodina, jež váže,
a touží tím, co žne.
Koho se neotáže?
Koho nestihne?

7. I. 1941