Píseň vzdoruje noci/Rekrutská
A já budu dobrým voják
v dobrém boji svého lidu
a má holka, hezká holka
bude ošetřovatelka,
jako žádná jiná holka,
jak stotisíc našich děvčat,
jak stotisíc našich kluků,
tvrdých, větrem ošlehaných,
jak stotisíc hřebců vraných.
Orlím letem poletíme,
poletíme českou zemí,
rodnou zemí, krásnou zemí,
po zelených po lučinách,
po těch skalách černých, tvrdých,
které s vichřicí se bijí,
které deště ošlehaly
po staletí slavná, skvělá,
poletíme s puškou v ruce,
s kulometem víry v prsou.
Levou zásobníky házet,
pravou na kohoutku trhat,
až se hlavně rozežhaví,
až se vrazi rozutečou.
A ty holky, naše holky,
rány budou obvazovat,
dobré rány, čestné rány,
které v boji dobrém padly.
Však my už se ubráníme,
zuby zatnem, nepovolit!
Však my se už ubráníme,
ať to bolí, jak to bolí!

V. 38