Ottův slovník naučný/Stigma
Stigma, mn. č.  (řec.,  = bodám), , zejména ostrým nástrojem vybodená nebo žhavým železem vypálená značka, potupné znamení. Řekové a Římané znamenali takto uprchlé otroky. Otrok s-tem označený sluje u Řeků , u Římanů . Značka bývala vpalována nejčastěji na čele, na rukách a na nohách (Héróndas V, 65–66, 79). Stigmatisování jest vlastně druhem tetování, jež ve starověku klassickém lze dokázati i jinde (O. Crusius ve »Philologu«, 1903, str. 135 sl., Wolters v »Hermu«, 1903, str. 265 sl.). Odtud i moderně užívá se výrazu stigmatisovati ve významu: někoho na pranýř stavěti, veřejně poznamenati.
Vý.

S. v botanice, , viz , str. 588 b.

S. v zool., , viz , str. 392 b.

Stigma