Drobné verše/Holubička
Sotva bílý den zasvítá,
holubice v polích lítá;
    lítá, nelení,
    tam po osení,
a již v ranní době
hledá pokrm sobě.

A když najde tam zrnéčko,
zaplesá její srdéčko.
    Mine hodina,
    nezapomíná
holubice matka,
na svá holoubátka.

Prázdná domů nepřiletí,
pokrm nese pro své děti.
    Děti čekají
    a zavrkají,
když se jejich máti,
nazpět domů vrátí.

Více než ta holubinka
péčuje o mne matinka;
    práce nešetří,
    i když jsem větší,
miluje mne stále;
to ji buď ke chvále!