Portréty chirurgů/Dupuytren
Byl’s oko na neplodné poušti věků,
byl’s oko, ve které svět plamen vrh’,
byl’s echo jásající v smrtném vzteku,
když zajel nůž Tvůj ve stoh divých mrch.

A pohled přítomnosti plný vděků,
jenž temný šlář juž vědě s hlavy strh’,
a jezem proplul za hlučného jeku,
dnes vzpomínkou v Tvůj dálný domov prch’.

Prch’ tam, kde revoluce jásot vanul,
když místo  Jsi stanul,
a ze všech končin světa spěli k Tobě.

A  ve válečné době
Ti šeptal v sluch Tvůj jenom Slávy chválu,
když kácely se tenkrát trůny králů.