Poesie (nová řada)/Před úsvitem/III
Ó trudno v porobě žít za vítězů vřavy,
když přítomnost dál kráčí, nad hvězd pne se křesla
žal, nemít v světě pro svou duši základ pravý,
zřít, jak nám vzrůstá lidstvo nad hlavu, jež klesla.

Ó trudno v budoucnost jít krvavý stín tmavý,
na vlnách příhod býti bez kormidla, vesla —
nic ze své neposkytnout skvělosti a slávy,
jen bdít, by zoufalost nás v scestí nezanesla.

A nutno luštit přec, co sfinx nám luštit dává,
podmínky žití sporné smířit, z rumoviska
jež vstalo nad svůj hrob, dne zář již plane žhavá.

Myšlénku dějin z plísně třeba vzkřísit letem
a sjednotit se znova s lidí živých světem
ve jménu svitu volnosti, jenž všechněm blýská!

Poezie