Zimní cesta/20. Směry.
Proč jen mimo cesty kráčím,
kudy pocestných jde sbor,
proč jen v ústraní se stáčím,
proč si rád jdu srázem hor?

Vždyť jsem nespáchal nic zlého,
bych se lidí musel bát,
jaká touha mozku mdlého
kroky nutí v poušť se brát?

Sterým směrem cesty jdou si,
v konci jich lze města zřít,
krok můj sám jen krajem brousí,
klidu prost a touže v klid.

Jeden směr mi mlhou svítí,
do něj zrak můj věčně vklet,
jedním směrem jest mi jíti,
kterým žádný nešel zpět.