Věnec slávy žen slovanských/Kunhuta
Kunhuta, spanilomyslná dcera Přemysla Otakara II. a manželky jeho Kunhuty, narodila se roku 1265. Ač byla již co dítě zasnoubena s Jindřichem, synem Albrechta lantkraběte duřinského, a později s Hartmannem, synem císaře Rudolfa I., vstoupila přec roku 1277 do řádu Klárisek. Když pak bratr její, král Václav II., o to se snažil, aby moc svou v Polště rozšířil, byl slib klášterní mocí papežskou rozvázán a Kunhuta roku 1290 provdána za vojvodu mazovského. Po smrti manžele svého přijala opět roucho klášterní a vstoupila roku 1302 do řádu Benediktinek kláštera sv. Jiří na hradě pražském, jehož abatyší se brzy polom stala. Kunhuta získala si znamenitých zásluh o řády duchovní a zvláště rozmnožila důchody kláštera svatojiřského. Zenmřela dne 27. listopadu 1321, zanechavši nám vzácnou památku pěkné své mysli, totiž passionál, jejž mnich Kolda obrazy ozdobil a kterýž se chová v universitní knihovně pražské. Též pochází od ní berla chovaná v tereziánském ústavu šlechtičen na hradě pražském, kterouž jí dal zhotoviti bratr Václav roku 1303.