Sluncem a stínem/Mladé zpěvačce
Anně Veselé
Svou duši netrať v cetkách malicherných,
    jež v umění ne zlatem jsou, — však škvárem,
    jenž tráven nesvatým a všedním žárem
    se rozpadává v popel troudů černých.

Chci v umění tě vidět z oněch věrných,
    kdož v modrojasu jako skřivan jarem
    zpěv nebi vracejí jim daný darem,
    až v nebes v tůních zniknou bezeměrných.

Chci vidět tě v tom čistém, dívčím zjevu,
    jenž svěcen uměním jest nejskvělejší. —
    Tvůj zpěv ať srdce teskná ukonejší
    a srdce vinou těžká vznese k výši.
    Buď zpěv tvůj modlitbou; — ať Bůh ji slyší,
    jak bílých andělů naslouchá zpěvu.