Na prahu ráje/Bílá hora
Boj ztracen byl a na útěku řady,
— jen tři sta reků stojí u obory.
„Teď vzdejte se! jsou zbytečné to vzdory!“
Tři sta jich o zeď opírá se zády.

Pluk před nimi, pluk za nimi, pluk všady,
— jen v dáli modrají se české hory:
ty hnědé chaloupky! — ty bílé dvory!…
a jeden nevzdal se z těch u ohrady.

Zahřměly pušky, — píky měly práci,
— nad nimi duby třesou se a klátí,
ob muže muž se mrtev u zdi kácí,
ob muže muž tu mrtev zůstal státi!
Král utek’, chlap jen úpěl s hrudou svojí, ——
vlasť ztracena — však ve svých mrtvých stojí!