Ironický pastel
A všude zlato, – na nebi i v polích,
tam na horách, – i tady na topolích,
i v sladkých mlhách, které v dáli visí,
i v soumracích, jež do světla se mísí,
– ach všude zlato, – zlato chladně žluté!

A cestou klikatou, kol stráně zakřiknuté
podzimním zlatem, v stříbře babích let,
v posledním bohatství, jímž překypuje svět,
a „přímo k slunci,“ – které v dáli plane,
se vleče žebrák v kápi rozedrané…

Poezie