Fanfáry a kadence/III. Cestou ze Sinaie
Šel ze Sinaie a nes’ dvoje desky,
kam nesmrtelný Boha prst sám psal,
nad ním i pod ním křížily se blesky,
on velký jak Bůh v spleti jejich stál.
     Šel ze Sinaie.

Tu pod sebou lid v shluku znamenal.
Much zástup tančících zřel u záhybu stezky
před zlatým teletem! Tu divý vztek ho jal.

Šleh’ písmem Boha, až tříšť jeho v skal
tříšť zapadla… „Co jsem si vychoval!“
Ta v starém klášteře zvěst zbyla staré fresky,
já kolem telete zřel tancující mezky,
kterým se satan smál.