Sepsání války peloponnesské/5.
Za dávna totiž k loupežnictví námořnímu se obrátili i Hellenové i z barbarův jednak ti, kteří na pevnině při moři obývali, jednak i kteří ostrovům vládli, jakmile vespolek jedni k druhým po lodích plouti počali. Vojvodili pak jim mužové nejmocnější, buď za prospěchem svým vlastním, buď pro dosažení živnosti lidu slabšímu; utkávajíce města neohražená a na způsob dědin po různu obydlená, loupežili a větší čásť živnosti své z toho si dobývali, poněvadž takové zaměstnání nejenom nijaké hanby do sebe nemělo, nýbrž spíše slávu přinášelo. Toť zřejmě dokazují nejenom někteří obyvatelé pevniny až podnes, jimž ke cti bývá totéž řádně prováděti, nýbrž i básníci dávnověcí, kladouce všudy tytéž poptávky v ústa lidu ku plavcům, „nejsou-li námořní loupežníci,“ jakoby takto jsouce dotazováni, ani příčiny neměli zapírati takové jednání, aniž, kteří by to rádi zvěděli, směli je z toho kárati. Loupežili pak i na pevnině jedni proti druhým. A tento starodávný způsob zachovávají obyvatelé Hellenska z veliké části až podnes, jako Lokrové Ozolští a Aitolové a Akarnané, i kteří na tamní pevnině bydlí. I nošení zbraně zachovalo se u týchž obyvatelů pevniny z dávné jejich loupeživosti.