Původní bajky/Moucha a kráva
Moucha vidoucí krávu u plného žlabu, zabzučela jizlivě:

„Krávo, tobě přece jen člověk prokazuje veliká dobrodiní! Nám nepřeje ani kousek odhazku!“

Kráva obrátila se k ní:

„Slyš: před časy rod náš žil svobodně, jednou však postihla nás nouze. Tenkráte hodil nám člověk první otýpku sena, a od těch dob béře si naše mléko, naše maso, naši krev, naši kůži, rohy, kopyta, kosti, chlupy, ano i naše mláďata.“

Kdo dobrodiní béře, zavazuje se ke splátce.