Moderní básníci francouzští/Flétna
Já byla třtina dřív, klas ničemný a tak
jsem živořila, jen jsouc křehká, že moh’ pták,
když na mne usedl, mé rázem zdrtit žití.
Leč nyní flétna jsem a zvuk můj závist vznítí;
neb tulák obstárlý, jenž viděl jak mru bolem,
mne vytrh z bařiny; jak z rána kdys šel kolem,
mou duši vyrazil a zvučnou rouru hloubil,
a usušil mne pak a s dutinou mou snoubil
a v osm stejných děr chyt’ škálu zpívající.
Dar jeho hudebný, když zbouzí písně spící
v mé tiché dutině, kterou prst jeho stiská,
já chvěju, třesu se, a nota k nebi tryská,
a písní růženec hned rozptýlí se vzduchem,
jak potok šuměl by vln jasných zvučným ruchem;
tak dovedu v ten proud, jejž ohlas zachytí,
i duši člověka i zvěře vnořiti.

Poezie