Po hudbě
Ó, není bezedna, je jenom pohroužení,
jímž lze se dotýkat žen z žalu procitlých
a přenocovat smrt, jež s povětřím se žení
a býti volnější před ukrutenstvím zlých.

Jakýsi trpký svist.
Pláč studny za roubením.
Jediný směl jej číst
v nesmírném zamlčení.

Taktoval do slávy, do prázdna, do větrna,
jako by jedl chléb z nezasetého zrna.
Byl výše, nežli Bůh, byl víc, než ze zlata.

Že není beze dna, že je jen bez naděje,
že láska po konci a víra po pravdě je,
že po nekonečnu je ještě Devátá — — —

20. X. 1940.

Poezie