Immortelly/Nad kalíškem
Otevřen kalich za zlatou mříží,
v krůpějích rosy motýl se zhlíží,
i růžné nebe, -
dík, že mi zírat nelze tam spolu!
tož abych k studu, děsu a bolu
zřela tam - sebe.

Tehdy jen klid jak anděl je se mnou,
zahloubám-li se v myšlénku temnou,
o ni duch prosí;
nitro mé zpráhlá, divoká rokle,
tu není stébla, travičky zmoklé,
ni krůpěj rosy -