Orloj/V parku


I. 
Hleďte, ta stříbrolistá oliva
tajnou láskou se moří,
tak smutně se na vás podívá,
chtěla by k moři.

II. 
A platan stůně,
ty jeho noci, ty deprese!
Je rád, když na lavičku
své listí donese.

Má nějaké tajemství,
v ústraní žije v bezženství.
S těla si rve vlastní kůru
a bojí se šílenství.

III. 
Jen hvězdy a malinové keře
vědí, kam vedou stopy vysoké zvěře.
S hlavou zdviženou laně a jeleni
stále na útěku ze všech míst
před něčím, co přijít má, zděšeni.

Snad padne střelná rána.
Snad jenom se stromu list?