Ottův slovník naučný/Status
Status (lat.), fr. état, , má význam několikerý.

S.  římském značí osobní právní postavení člověka (s. hominis), jež bylo rozličné podle toho, zda byl člověk svobodný (liber) či otrok (servus). Svoboda byla základní podmínkou osobnosti v právním smysle; proto otroci byli nezpůsobilí k právům, nejsou osobami, nýbrž jen předměty práva. Rozhodovalo dále, zda svobodný člověk byl římským občanem (civis Romanus) či neobčanem (Latinus, peregrinus); jen římský občan byl způsobilý všech právních poměrů založených na jus civile, kdežto svobodnému občanu příslušela pouze právní způsobilost podle jus gentium. Mezi občany římskými byl pak v právním postavení rozdíl podle toho, zda byli samostatní (sui juris) či podrobení rodinné moci jiného (alieni juris). Pouze persona sui juris čili pater (mater) familias má úplnou způsobilost k právům. Byl tedy v právě římském trojí s. rozhodný pro způsobilost jednotlivcovu k soukromým právům: s. , s.  a s. .

S. , stav jmění a dluhů, zjišťuje se jmenovitě při zahájení konkursu; s. , stručně naznačený poměr nějaké sporné záležitosti.

S.  viz .

S.  viz .

S. , , v němž nějaká věc, stát, země, město atd. v daném okamžiku se nalézá; , nechati vše při starém, jako posud (bylo). – S.  (), stav věci, jak byl před tím (zejména před válkou).

S. ,  (v. t.).

S. v lékařství, , zvl. u nemocného a zároveň soupis všelikých příznaků nemoci (s. praesens).

S. , lat., dvojí stav, dvojí přirozenost Kristova, srv. , str. 400b.

S. , lat.,  (v. t.).

Římské právo v Ottově slovníku naučném
Právo v Ottově slovníku naučném
Cizí slova v Ottově slovníku naučném