Antologie z oper/Vítězslav Novák
Vítězslav Novák

, jeden z největších souvěkých skladatelů našich, narodil se 5. XII. 1870 v Kamenici n. L. kdež jeho otec byl lékařem. Láska k hudbě probudila se v něm dosti pozdě. Absolvovav gymnasium v Jindř. Hradci, studoval na universitě v Praze, kdež jeho zájem umělecký vzbudily zvláště přednášky dr. Hostinského; zároveň byl na konservatoři žákem prof. Jiránka, Knittla a Steckera, který jej doporučil do komposiční třídy Dvořákovy. Jako skladatel vystoupil  (op. 1.), jemuž se dostalo ceny Č. akademie. Hluboký cit a romantismus jeví se v této práci, v klav. baladě  v ouvertuře „“ i ve . Věnovav se na radu Dvořákovu hudbě úplně, absolvoval konservatoř (1893) a doporučen byl Brahmsem, jemuž věnoval své mužné  (op. 11.), nakladateli Simrockovi v Berlíně. U toho vyšly další práce pro klavír: , jimiž se končí doba jeho vývoje. — V další periodě zvané „moravské“ váží melodický material z lidové písně moravské a slovenské. Výtěžky s cest po Moravě a Slovensku uložil v typickém díle , v  na slova lidové poesie moravské, ve sborových skladbách baladových , v ouverture k „“ a v symf. obraze pro veliký orchestr „“ (op. 26.), plném suggestivnosti, kteroužto úchvatnou básní o horách vytvořil velké dílo národní. Na motivech slováckých jest vybudována také velmi těžká  (op. 24.), ,  (dupák-troják) a  (op. 32.), psaná pro orchestr, obraz že života lidu na mor. Slovensku; má 5 vět (V kostele — Mezi dětmi — Zamilovaní — U muziky — V noci.)

Doba subjektivismu zahajuje písňový cyklus  (op. 25.), s přechodními skladbami  (op. 27.) a  (op. 28.) na slova Nerudova a  (op. 29.), v nichž se Novák jeví mistrem tónu balladového. Následuje: písňový cyklus „Údolí nového království“ (op. 31.), „“, , hudební báseň “ (op. 33.),  a četné sbory pro ženské i mužské hlasy.

Následuje doba „impresionismu“, z níž vzešly: , (cyklus klav. skladeb), , hud. báseň , poctěná cenou Akademie, a nejmohutnější dílo Novákovo  (čp. 42.), mořská fantasie pro velký orchestr, klavír, sbor a sola na slova Sv. Čecha; klav. cyklus „“, nejintimnější dílo, opěvující ženu; klav. cyklus  (op. 45.), pět exotitických motivů (tatarský, čínský, laponský, indiánský, arabský); cyklus 6 písní  pro smíšený sbor; „“ (op. 48.), kantáta pro sbor, soli a orchestr, plná dramatického ruchu a spádu. — Ve všech těchto skladbách, zvláště v Bouři a Svat. košilích projevuje se velikost umění mistrova po specifické stránce své, působíc mohutností citu a vášně a zanechávajíc dojmy síly zdrcující.

K dramatické tvorbě N. obrátil se teprve r. 1915 komickou operou , zhudebněnou veselohrou L. Stroupežnického, drobným to obrázkem idylickým, lehké a plynné hudby; r. 1917 následoval „“ upravený dle Vrchlického veselohry O. Fischerem. — O obou dílech těchto nelze říci, že by byly vývojovým vzestupem v oboru hudby dramatické.