Dni a noci/Scherzo
Po bouři slunce se směje,
zem hoří v paprscích,
v duhových barvách se skvěje —
však čarnější lesk se leje
          z tahů tvých.

Po bouři blankyt se dívá
čist, bezdný, třpytný tak,
jak anemona je snivá —
však hlubším kouzlem kývá
          mně tvůj zrak.

Po bouři ptáče jen zvoní,
jak zvonky by s nebe třás’
do vzduchu, jenž sálá a voní —
však perly do duše roní
          mně tvůj hlas.

Po bouři v chvatnějším reji
v ples vlna zas vlnu zve
a pnou se a dmou se, kam spějí, —
však zlíbány bouřněj’ se chvějí
          prsy tvé.

Po bouři větřík se stočí
a zcuchá ti kadeře, viď?
Však luzněj’ tvá nožka vstříc skočí,
když líbajíc zastřeš mi oči,
          řkouc: Ó přijď!