Poesie sociální/Píseň Desmoulinsova
Ve propast, do které svrhl nás Despota pyšný,
dnes zazářil krvavý svit,
a pukala pouta a žalář se otevřel hříšný,
kde na věky měli jsme hnít:
Dnes lid je zde pánem a vítězství zlatí
zář pochodní, jimž jsem pomohl vzpláti,
já Camille Desmoulins!

Klesají hlavy, jež úšklebek zlobný jen měly
pro úpění naše a žal,
před nimiž zaťaté pěsti se bezmocné chvěly,
když okov je železný rval —
Zde k budoucím Osením dost bude mrvy,
oh, cítím svou slávu a spíjím se krví,
já Camille Desmoulins.

»Rudé Květy«. Roč. II. č. 1.

Poezie