Poesie francouzská nové doby/Vodotrysk
Mdlé jsou tvé krásné oči drahá,
nač otvírat je? sni jen dál!
Svá ňadra nech tak polonahá,
jak rozkoše vír tebe jal!
Na dvoře fontán lká a kvílí,
dnem, nocí slyšíš jeho ples,
mé nadšení on sladce sílí,
v něž uvrhla mne láska dnes.

Ve květů tisíce
proudy se rozlejí,
a svitem měsíce
v barvách se zaskvějí,
a letí šumíce
v slz hojných ručeji!

Tak rovněž duše tvá, jež vzplála,
když rozkoše blesk do ní sjel,
se divoce a směle vzpjala
až v blankyt, jenž se kouzlem tměl!
teď rozlévá se mroucím stonem
v proud něhy, v němž div nezhynu,
jenž stéká tiše tajným sklonem
až v mého srdce hlubinu!

Ve květů tisíce
proudy se rozlejí,
a svitem měsíce
v barvách se zaskvějí,
a letí šumíce
v slz hojných ručeji!

Ó ty, kterou noc kouzlem dýše,
jak sladko slouchat nakloněn
nad ňadra tvá, jež dmou se tiše
fontánu věčný vzdech a sten!
Ó luno, proude s šumem hlasným,
ó chvějící se stromy kol,
zrcadlem mojí lásky jasným
jest tajemný váš snivý bol!

Ve květů tisíce
proudy se rozlejí
a svitem měsíce
v barvách se zaskvějí,
a letí šumíce
v slz hojných ručeji!

Poezie

de:Der Springbrunnen
fr:Le Jet d’eau