Heinův passionál/Zchlazený
A kdo je nebožtík, ten, ach,
si v hrobě poleží; mám strach,
ba já mám strach, že zmrtvýchvstání
se neudá tak znenadání.

Než světýlko mi zhasne mdlé,
než ještě pukne srdce mé —
kéž na moje se ústa sklání
slast posledního milování!

A blondýna to musí být
a očka mít jak luny svit —
neb tenhle brunet plápol žhavý
byl neprospěšný mému zdraví.

Ta mladá krev je plna šťav
a hlučně žádá si všech práv:
jak přísahá to, řádí, buší,
jak s družkou druh si vraždí duši!

Ne příliš zdráv už a ne mlád,
já chtěl bych ještě jedenkrát
hru lásky žít, snít o životu
a šťasten být — však beze hřmotu.

Poezie

de:Der Abgekühlte
ru:Остывший (Гейне/Михайлов)