Klášter bl. Anežky Přemyslovny a obnova jeho/III. Jednota pro obnovu kláštera bl. Anežky
Aby tak vzácný památník historický i umělecký zachráněn a příštím věkům dochován byl, podalo si ruce několik přátel památek starožitných, kteří se shodovali v tom, že cíle vytčeného nejlépe docíliti lze zřízením Jednoty pro obnovu kláštera bl. Anežky v Praze, jejíž účelem by bylo zachránění a postupné obnovování památného svatostanu. Jakmile stanovy vypracovány a úředně schváleny jsou, konala se dne 10. května 1893 ustavující valná hromada, v níž zvoleno jest ředitelstvo Jednoty, skládající se z přátel starožitných památek, odborných znalců, jakož i výkonných umělců. Jelikož zrušením kláštera za císaře Josefa II. kostely a budovy klášterní tehdáž rozprodané přešly v majetek osob soukromých, nastal Jednotě pro obnovení kláštera bl. Anežky úkol, aby klášter po částech skoupila, zakoupené pak budovy posloupně obnovovala. Vznik Jednoty byl v kruzích vlasteneckých po celé Praze a v širých končinách království českého srdečně vítán. Všeobecná přízeň jevila se hojným přistupováním členů k Jednotě, v jejichž řadách zastoupeny jsou všeliké stavy a vrstvy národa. Velice potěšitelno jest, že předměstí Pražská, jakož i jiná města v království, okresní zastupitelstva, záložny a jiné ústavy staly se členy různých kategorií, podporujíce ročními příspěvky vlastenecký podnik, v jehož provedení se Jednota uvázala. Největší naději skládalo však ředitelstvo Jednoty v blahovolnost slavného zastupitelstva matičky Prahy, které velkodušně podporuje vše, co jest ku oslavě a cti jména českého. A naděje ta nebyla sklamána. Již první žádost, kterou ředitelstvo podalo ku slavné městské radě, aby při provádění assanace měla zření k zachování kostelů a kaplí, jakož i ambitu klášterního, byla příznivě vyřízena přípisem ze dne 27. října 1893, č. 98.006, jímž městská rada poukázala ku schválenému plánu polohy ohledně dotyčné části Prahy, při jehož projednávání bylo přihlíženo k možnosti zachování veškerých budov v žádosti Jednoty pro obnovu kláštera bl. Anežky jmenovitě uvedených. Podobný výsledek měla i druhá žádost za udělení pravidelné podpory roční. Přípisem ze dne 30. ledna 1894, č. 6512, oznámila rada král. hlav. města Prahy Jednotě naší, že sbor obecních starších schválil, aby v praeliminář obce Pražské pojat byl příspěvek roční 1000 zl. na obnovu kláštera. Když pak Jednota, pomýšlejíc na praktické řešení úkolu svého, hodlala se odvážiti ku prvnímu kroku zakoupením kostela sv. Barbory a za tou příčinou s novou žádostí na městskou radu se obrátila, povolilo městské zastupitelstvo k jmenovanému účelu 20.000 zl., splatných v deseti ročních lhůtách po 2000 zl., rokem 1896 počínaje.
Obou značných obnosů dostalo se Jednotě jednomyslným schválením slavného zastupitelstva městského. Královský dar jednomyslně věnovaný na záchranu velebného památníku bude jí ustavičnou pobídkou, aby všemožně usilovala o uskutečnění toho, co za účel si vytkla. Velkolepým darem tímto se Jednotě umožnilo, že bylo lze bez průtahu přikročiti k vyjednávání s nynějším majitelem, který průběhem několika minulých let kostel po částkách od několika podílníků téže budovy posloupně skoupil. Po docílené shodě vyhotovena jest tržní smlouva, dle níž vdp. Dr. Václav Horák, generál a velmistr řádu křižovnického s červenou hvězdou, jakožto předseda a Monsignore Ferdinand Lehner jakožto jednatel jménem Jednoty pro obnovu kláštera bl. Anežky koupili kostel sv. Panny Barbory za 23.500 zl., vyplativše v den
sv. Sylvestra r. 1895 bývalému držiteli, JUDru Hugovi Tomanovi, zemskému advokátu, hotově 15.251 zl. 71 kr., zbytek pak obnášející 8255 zl. 32 kr. převzali jakožto hypotékární dluh na budově váznoucí, který Jednota splatí hypoteční bance v obnosu 4955 zl. 32 kr. a malostranské záložně v obnosu 3300 zl.

Zakoupením kostela sv. Barbory, co do umělecké ceny z veškerých budov klášterních nejvzácnějšího a co do architektury takměř neporušeně zachovaného, dodělala se Jednota teprve neúplné tři roky stávající výsledku zdárného a potěšitelného. Přikročivši ke skutečnému řešení úkolu stanovami vytknutého zabezpečila si zároveň naději ku podpoře sněmu království českého, a jak doufati lze, i říše, aby takto dílo šťastně zahájené vydatnější podporou zemskou i říšskou v celém rozsahu zdárně bylo lze provésti. Odpověděl totiž k žádosti ředitelstva Jednoty za poskytnutí podpory zemské slavný výbor zemský, že mu bude lze o žádosti Jednoty pro obnovu kláštera bl. Anežky s nadějí na úspěch jednati teprve tehdáž, až mu bude poskytnuta záruka zdaru velikého díla, jehož provedení Jednota za účel si vytkla, jakož i pomoci, kterou stát zamýšlenou obnovu podporovati bude. Jednota, která v době poměrně krátkého trvání svého stala se majitelkou nejdůležitějšího předmětu celého kláštera, prokázala se býti nejen života schopnou, nýbrž i způsobilou ku provedení díla, jehož uskutečnění za úkol si obrala. Stojíc již jednou nohou na svém majetku, přičiní se s veškerým úsilím, aby za pomoci hlavního města Prahy, království českého, říše a veškerých členů i dobrodinců svých také dalšímu úkolu svému zadost učinila, a znova získaný i důstojně obnovený klášter bl. Anežky české vlasti opětně v oběť podala. Oč doba nepříznivá národ oloupila, doba přítomná všestrannou obětovností národu vrátí. Historický a umělecký klenot zůstane majetkem národa českého.

Z vroucné lásky k zakladatelce kláštera, bl. Anežce Přemyslovně, kterou za živa a po její smrti jakožto světici ctil a miloval národ český, k jehož prosbám papež Pius IX. přičetl ji k řadám blahoslavených, račiž každý, kdo tyto řádky přečteš, přiřaditi se k přispívatelům na obnovu díla jejího i našeho ročním příspěvkem, který ti neublíží, obnově však ctihodného památníku prospěje. Vždyť jest to podnik skutečné vlastenecký v nejkrásnějším slova smyslu. Příspěvkem svým, byť i skromným, uctíš památku blahoslavené dcery krále českého z rodu Přemyslova, a zachráníš i obnovíš jeden z nejkrásnějších památníků umění českého, kterýž zbudovala.