Růže stolistá/XXV
I to sobě vážím mnoho,
Tak žití že anděl přál,
Až i města do jednoho
Byt náš zemský uchystal.

Ale více, osudové.
Za to já velebím vás,
Dítkami že svými zove
Holubicí národ nás.

Bůh mi svědek! byť i zcela
Vtipem, vděkem, krásou těla
Rovnala se bohyni.
Nekochal bych Němkyni.