Rýmovaná kronika česká tak řečeného Dalimila/CV
Léta ot narozenie syna božieho
po tisiúciu po třech stech desátého
v rozličných krajích taká povodeň była,
jakž mnoho vsí i liudí zhubiła.
U Liutomyšle v Heřmanicích tanec i s pišťcem vzała.
Ta božie spústa den svatého Jakuba sě dáła.
V druhý den v Kladščě podměstie blíz všě potopiła
a tu na dva tisiúcě liuda ztopiła.
Zvieřata pod Kładsko na kłádiu řevúce płoviechu,
domové cělí, a na nich liudie sědiechu.
Tu otec ot syna, máti ot dceřě,
syn od otcě, dci ot mateřě,
preč płovúce, žałostivě otpuščenie bráchu,
muž ot ženy, žena ot muže; nebo svú smrť znamenáchu.
Juž tonúce, však v naději druh k druhu sě zpoviedáchu,
a přietelé, po nich hlediece, s płáčem vłasy s svých hłav dráchu.
Pak na dřieviu kolébky s dětmi živými nalezáchu,
a domovité věci po dřieviu sbieráchu.
Tiem přásłem voda mnoho vsí zkaziła
a mnoho liudí ztopiła.