Soumračnem věku/Kosmická pouť
Šel člověk, píseň kosmem vyzpíval
o ztrátách svých a o svých nadějích,
nad městy večer pozdních věků plál
a v moře padal na pěn mrtvý sníh.

Týž byl to zpěv, týž dávný byl to hlas
jak v pravěku se z jeho rtů již zdvih’,
v něm satan s Kristusem, noc a slunce jas,
v něm orlí vzkřek, - hrdliček měkký smíh.

Šílenství vražd i krutost brutalit,
smích záští, bitev řev a kvílení
a zas dny pokání a ztišení.

Zas šťasten nebyl, jak dřív nebýval.
Dnem i nocí šel a ruce zemdlené
vstříc novému království rozpínal.