Ottův slovník naučný/Granátník
Granátník, zvláštní vojín prvotně určený, aby hlavně při hájení pevností a hradebních průlomů házel ruční  (v. t.) do davu útočníků. První zástup g-ů utvořil z dobrovolníků švédský generál Lars Kagge, obléhán jsa v Řezně r. 1634; dle toho příkladu zařízeny i v jiných vojscích setniny granátnické při plucích pěších. Když od metání ručních granátů upuštěno pro značné nebezpečí pro g-y, omeškali-li okamžik vrci zapálený granát, zůstal název g., ač tito vojínové neměli již nižádného díla s granáty. Tvořili pak g-íci jakési elitní setniny, v rakouském vojště u každého řadového pěšího pluku dvě, k nimž bráni vojáci vynikající výškou, silou tělesnou i bezúhonným chováním. Později sestaveny setniny granátnické ze 3, po případě výjimkou 2 pluků v samostatné prapory, jichž bylo 21, pak 20, o setninách 6, dotyčně 4, kterých užíváno za zálohu pro rozhodnutí v bitvách. Na původní určení g-ů pamatovaly pak pouze odznaky, malé to mosazné granátky s plaménkem na velikých huňatých čepicích medvědicích, na řemení přes prsa kříženém a na ranečnicích. Ve vojště rakouském r. 1852 zrušeny pro čas míru prapory granátnické a medvědí čepice, a g-y sluli nadále do r. 1860 vojínové pěší sloužící přes povinný čas a vyznamenávající se přednostmi výše uvedenými. V čas války pak byli spojeni v 1 prapor ze 4 setnin u každého pluku pěšího. Od r. 1860 zanikla u našeho vojska i poslední stopa g-ů, kteří však podnes se zachovali i s objemnými medvědicemi v ozbrojených měšťanských sborech některých měst a jako soukromá tělesná stráž některých velmožů. V některých vojscích, jako ve Francii, v Prusku, v Rusku a j., zavedeny brzy samostatné pluky granátnické, které jako vybrané zástupy tvořily součásti gardy. Ve Francii již Ludvík XIV. r. 1676 ustanovil g-y na koni. Rusové mají posud celý armádní sbor granátnický, ale bez rázovitých odznaků tu vytčených, které má pouze zlatá setnina palácová, carova to stráž tělesná. Ostatně jsou g-íci zrušeni téměř ve všech vojscích, kde vůbec byli. FM.