Čítanka jaro/Zasnění
Ty střípky zvědavé ta sklíčka neprůhledná
jimiž se dívá jimiž vidí
minulost tlačící se ze dna
na dálku kterou nenávidí

jsou jako láska obojetné
Vteřinka chladu zdolá je
okamžik spatření je přetne
chviličkou ticha hvízdaje

a ruce v kapsách stále hvízdá
a nechce si již vzpomenouti
Útrapy jeho jsou jak jízda
kterou jsi ty jíž musíš slouti

i když ses jinak pojmenoval
Ty jmenuješ se bratříček
a sestřičku jsi někam schoval
Ty jmenuješ se králíček

a den na který hledíš zdola
jak se tak na rub obrací
ti královničku nepřivolá
Ona se studem odvrací

červená se ach takto chutná
když slůvkem něhy zraněna
tváří se že je trochu smutná
a zatím se jen červená

Zvědavý střípek se nám zlomil
a půlí dálku na dálku
není již vidět staré domy
v nichž hrávals na svou píšťalku

vždy nové se ti ze dna tlačí
zvolna se derou výš a výš
jsou jako déšť jenž verše smáčí
takže již báseň nevidíš

Ať tedy spadne ona voda
jež všechno kolem zaplaví
až uvidíme sen jak hlodá
po celé tíži přípravy!

9. IV. 1939.