Vybouřené smutky/Po bílých nocích…
Po bílých nocích táhly černé dny
jak vrány vzduchem krákoravé,
padaly s šumem v prostor bezedný,
po bílých nocích dny se vlékly tmavé.

Mé byly noci bílé, třesavé,
šílenstvím nadějí se rozepěly,
že vstaly sny moje churavé
a v travách zahrad mých se procházely.

Dny černé byly však a bídácké,
po prázdných stádech puklým echem znící,
a plny surové a chytrácké
Morálky mstivé a Morálky bdící.