Rakouský orel padá/Další přípravy k převratu
Zmínil jsem se o tom, že pro důstojníky-důvěrníky v mimopražských posádkách a na frontě měly býti připraveny všeobecné směrnice a instrukce v duchu našeho programu. Tyto se skutečně ve schůzi našeho výboru vypracovaly.

V mimopražských posádkách mělo se postupovati v případě, že se nejednalo o posádku ryze německou nebo maďarskou, asi takto: Když si byl pro jistou posádku vyvolený důstojník opatřil kruh spolehlivých důstojníků a poddůstojníků-spolupracovníků, měly se vykonati všechny přípravy k tomu, aby v okamžiku převratu byli ihned internováni a veškeré moci zbaveni důstojníci národností německé nebo maďarské, a velení v posádce aby se ujali důstojníci naši, již předem proto určení. Mužstvu mělo pak býti oznámeno, oč se jedná, mělo býti zbaveno přísahy k Rakousku a odpřisáhnouti znovu na prapor čsl. Nato by se obsadily ihned význačné body, úřady a budovy jako: poštovní a telegrafní úřad, policie, nádraží, skladiště atd. Celá akce se provede v dohodě s místním Národním výborem a Sokolstvem, připravenými letáky pak se vše oznámí veřejnosti. Krajinský tisk se požádá ovšem o podporu. Posádka bude připravena co nejdříve tak, aby byla k disposici ústředí v Praze, pohotovost se do Prahy oznámí telefonicky nebo telegraficky Národnímu výboru.

V místech, kde byly posádkou pluky německé nebo maďarské, mělo se působiti k tomu, aby mužstvo bylo demoralisováno a nabádáno k neuposlechnutí rozkazů s poukazem na to, že je válka u konce, že je již dosti krveprolití, a že by se měl každý již vrátiti domů. Ve spojení se sokolstvem nebo s jinými tělocvičnými jednotami měla býti utvořena jakási místní garda, pomocí železničářů pak mělo se zabrániti případnému odjezdu ke zdolání revoluce v Praze, třeba i zničením a přerušením trati. Deserce jednotlivců však měly býti podporovány a odjezd do jejich domovů umožněn. Demoralisace takové cizí posádky měla býti podporována již připravenými letáky v řeči mužstva, ve kterých se toto vyzývá, aby se vrátilo domů ke svým tak těžce strádajícím rodinám, že válka jest pro Rakousko prohraná, aby se nezúčastnilo dalšího vraždění a p.

Pro organisaci a finanční podporu „zelených kádrů“ se rovněž konaly přípravy a tu chtěl jsem se o situaci přesvědčiti osobně a předsevzal jsem si proto, že pojedu na Moravu, abych vše sám shlédl a pak podle potřeby zařídil. Tu však bylo všem vojenským osobám bez rozdílu zakázáno opustiti místo své posádky, ať by to bylo pod jakoukoli záminkou. Dovolená směla se uděliti jen na pohřeb otce nebo matky, a k žádosti o tuto dovolenou musilo býti přiloženo potvrzení četnictva, že zpráva o úmrtí se zakládá na pravdě. Nádraží byla hlídána, bez dovolenky nikdo nebyl vpuštěn na nástupiště, vlaky byly prohledávány a listiny vojenských osob přísně zkoumány. Obrátil jsem se proto na poručíka revidenta státních drah Škorpila a umluvil jsem s ním, že mne propašuje pomocí jednoho spolehlivého vlakvedoucího do Brna v civilu. V kadetní škole byl bych se hlásil nemocným a doktor Matina by to byl býval potvrdil. S té strany mi nebezpečí nehrozilo.

Konané přípravy však vyžadovaly nezbytně mé přítomnosti a já jsem musil odjezd neustále odkládati.