V přírodě/LXXXIV.
Skřivánci táhnou od jihu
s paprsky teple slunečními,
a jestliže k nim hledím déle,
jsou myšlénky mé mezi nimi.

Tak tedy přece tomu tak,
co stará moudrost věřit učí:
na podzim nejen o ty ptáčky,
i o své myšlénky jsme chudší.

A tedy tomu přece tak,
co milo mně nad všecka slova:
má duše s ptáčky odmlčí se
a s jarem rozzpívá se znova.

Skřivánci táhnou od jihu,
mé myšlénky jsou mezi nimi,
a v duši mé již jako v polích,
kdy zahrajou si oseními.