Vlastenský slovník historický/Kancléř
Kancléř (lat. ), představený kanceláře. V středověku tak slul úředník při osobě panovníkově, který vyhotovoval veřejné písemnosti od něho vycházející a opatroval zároveň pečeť státní. Bývaly to prvotně větším dílem osoby duchovní jakožto v písmě nejzběhlejší. Později vyvinul se z toho vysoký úřad k-ů  neb , v Čechách  k-i zvaných. Tento úřad byl v Čechách za starších dob spojen obyčejně s proboštstvím Vyšehradským, a první známý nejvyšší k. jest , r. 1140 připomínaný. Když králové Čeští z rodu Habsburského přeložili své sídlo z Prahy do Vídně,  k. království Českého i s kanceláři českou též se tom přestěhoval a napotom stálé sídlo ve Vídni měli až do zrušení kanceláře české (v. ). — K-i nazývali se také přednostové obecních kanceláří větších měst.