Vojta Náprstek, přítel české mládeže a české školy/Úvod
Život tak bohatý na krásné , život, jehož každá hodina byla věnována , život, k němuž víže se veliká řada , život našeho Vojty Náprstka ve své plné obsažnosti nemůže býti oceněn jednotlivcem, aniž k tomu stačí malá prostora časové rozpravy.

Musíme se omeziti v přítomném pojednání o miláčkovi pražské společnosti, jehož smrtí pozbyla královská Praha , vlast , lidstvo  a pokusíme se, vylíčiti Vojtu Náprstka jako , jenž novodobé ustavení její statečně hájil, stavu učitelskému byl vzácným příznivcem, soustavy vzdělávací ve všech její směrech znatelem důkladným, obecného pokroku ve směru kulturním fedrovatelem účinným, takže sluší mu v dějinách české paedagogie a ovšem spolu v historii české vzdělanosti místo významné a vynikající.

Náprstek byl i na poli vzdělání a osvěty čackým mužem práce, o jakém praví Písmo: „Nevídáš-li, že muž snažný v díle svém před králi stává?!“

Již v domově v matce Anně měl příklad vytrvalé práce pro dobro obecné a vlastní; jako akademik v Praze zřel, jak národ český zase horlivě pracuje o svém vzdělání a ujímá se práce též na poli politickém i hlásiti se počíná také ku svým právům; na dalších studiích ve Vídni byl toho svědkem, jak mládež akademická a dělnictvo, lid práce duševní a práce hmotné, dovolává se také větších práv politických, a zaujal místo ve středu jeho po boku poctivého Němce Fischhofa; po devět let svého pobytu v Americe seznal onu neúmornou, přímo zimničnou práci, která z mladého sdružení Spojených obcí utvořila stát, bohatý všemi vymoženostmi práce duševní a hmotné: důstojného soupeře nejstarších státův evropských, jenž daleko pokročil i v soustavě správní, i v soustavě hospodářské, i v soustavě vzdělávací; stát, oplývající bohatstvím průmyslu a obchodu; proslulý vzorným zřízením velkých měst, velkolepými ústavy humánními a vědeckými, universitami, kolejemi a knihovnami slavné pověsti, bohatě nadanými musei, velkolepými nemocnicemi a ústavy pro neplnosmyslné, chudé a opuštěné, kteréž instituce výmluvně dokazují, že Američan dbá nejen o nabývání peněz pro sebe, než také obrací je k dobru obecnému!

Jaký div, že Náprstkovi, od mladosti v  se nalézajícímu, rovněž krví a mízou jeho života stala se činorodá práce, že jeho vzory byli ti prostí a přece vznešení, rázní a přímí, rozumní a laskaví, právě moudří pracovníci američtí a angličtí, jichž krásné podobizny zdobily a dosud zdobí jeho knihovnu v útulném domě „u Halánků“, ti vlastenečtí Washingtonové a Jeffersenové, důmyslní Franklínové, Stephensonové, Wattové a Fultonové, obětaví Peabodyové a jak dále jde řada těch stkvělých vzorův a příkladů, těch proslulých mužů z lidu! —

Náprstek po  pracoval v Praze pro zájmy veřejné. V obecním zastupitelstvu pražském byl činným po dva a dvacet let; v městské radě po jedenáct let byl jedním z členů nejhorlivějších; účastnil se pilně v četných sekcích, komitétech a kommissích městských pro věci osvětové, školské a lidumilné; zasedal ve výboru Musea království Českého, pro něž počal pracovati již za svého pobytu v Americe; zasedal ve Svatoboru, ve sborech a spolcích vlasteneckých, lidumilných, literárních a uměleckých: nikde a nikdy nechyběl, kdy šlo o dobro obecné a prospěch národní! Ve své čítárně soustřeďoval politiky české — v jichž řadu sám na krátkou dobu vstoupil — spisovatele, učence, učitele, odborníky, muže a ženy vědy i práce; odtud vypravoval do ciziny české cestovatele, tu vítal hosty z ciziny, Angličany i Amerikány, Slovany všech větví i Němce, Indy i Indiány, Peršany, Japonce i Číňany, nejraději ovšem krajany z ciziny, s nimiž napořád udržoval živé styky, zůstávaje až do smrti své jejich „otcem“ a „čestným konsulem“. Působil pro povznešení českého průmyslu a obchodu. V popředí byl, kdy šlo o pražské instituce kulturní a humánní; slovem i skutkem přičiňoval se o všechno, čím Praha měla se státi městem moderním, zdravým, pohodlným a velikým. Horlivě snažil se o emancipaci žen; v čelo stavěl se všem podnikům novodobým: uváděl do Čech velocipéd a turistiku; i zoologická zahrada i aeronautika mohly spoléhati na jeho zájem a pomoc. Hlavní práci svého života, zejména v posledních letech, soustřeďoval na Průmyslové Museum. —

A hle, tomuto všestranně pracovitému a ve všech směrech stále a neunavně činnému muži vždy přece ještě vybýval čas pro pražskou mládež a českou školu, zájmům vzdělání a osvěty zůstal pak věren až do posledního dechu svého!