Večerní písně/6
Divoucí div to — Bože můj,
co v lásce k nám se skloní!
Celý svět v ní by roztál se
a vše jen žije pro ni.

Obláček tam se po nebi
co lásky posel honí,
a pták, co dřímá na větvi —
ten sní a jen sní o ní.

A člověk tady na zemi,
než smrt mu hlavu skloní,
on pláče, plesá, touží, lká,
on žije a umírá pro ni.

Ba andělé tam na nebi,
když zpěv jim z harf se roní —
o čem by mohli zpívat jen,
nesmíce zpívat o ní!