Goetheho vybrané básně/Přadlena
Len jsem předla dávno už
vytrvale, jemně,
přišel mladý, hezký muž
ke kůželi, ke mně.

Chválil vše, co mohl jen,
ne však před mou matkou,
že mám vlasy jako len
a nit pěkně hladkou.

Nechtěl nijak klidným být,
nelaškoval pouze;
přetrhla se moje nit
napředená dlouze.

Proběhlo pak ještě dosť
nitek prsty mými,
ale moje umělosť
nezískala jimi.

Když jsem přešla tkalcův práh,
cítila jsem hnutí,
a mé srdce bilo ach!
jako na puknutí.

Teď je jasný letní den
bílím blízko brodu,
ale mohu stěží jen
nabírati vodu.

Co jsem předla v koutku svém
oddálena lidí,
oni v světle slunečném
spatřují — a vidí.