Poesie (Asnyk)/Chór Oceanid
Ó válko živlů neustálá, věčná,
otřásající mořem nekonečna
sil proudy, jež se drtí každý mžik,
ty sváre obrovský, jenž trváš vezdy,
jenž nová tvoříš slunce vždy a hvězdy,
a zrýváš v ruch prach vesmíru, než znik’!

Myšlenky tvůrčí výrazem jsi boží,
jež tebou život vzněcuje a množí,
a nade světy drží řád i soud:
ty bytí všech jsi zákon každodenní,
jenž povrch světů stírá vždy a mění,
a k předu žene rvavý žití proud.

Ty nepřátelské síly, moci, hráze
vesmírem v živé třímáš rovnováze
a určuješ hvězd kolotavých směr;
ty dráhy, tužby příčné, různé v síle,
v jednotu splétáš činnosti a cílem
souzvukem všechněch zápasících sfér.

Kol kolem všude, kde se kmitá žití,
v propastech bezdna, tam, kde blankyt svítí,
na zemi, v nebi, v lůně moře, v tmách,
v přírody tajích, ducha na peruti
boj urputný vře žárem, k předu nutí,
trýskaje v zhoubu nové zoře vzmach.

Na vlně, věčně jež se dme a kalí,
atomy, z nicoty jež právě vstaly,
v převratech válčí o života zdroj:
a živých bytostí zas nové plémě
násilím dobývá si světa, země —
a bozi vedou na oblacích boj!

Poezie