Ottův slovník naučný/Aga
Aga, slovo staroturecké původu tatarského od aka (mong. aha, mandž. age, starší bratr, v oslovení »pane«, agu, taktéž v oslovení  »mistře, pane«), jímž označován byl starší bratr, pak starší osoba vůbec a pán. Titul tureckých důstojníků subalterních a hodnostářů dvorských v 2. třídě, kdežto  jest titul hlavně pro úředníky správy civilní. Agové dvorští náležejí jednak k zevnější družině dvorské či ku seráji, jednak k družině vnitřní čili k harému. Náčelník seráje jest , dvorským stilem též , t. j. a. brány n. a. brány blaženosti zvaný, pán bílých kleštěnců a nejvyšší hofmistr, jemuž podřízeni jsou zejména , přednosta zvláštní komnaty s četným úřednictvem, , nejvyšší strážce pokladu, , správce prádelny a j. Náčelníkem harému jest , t. j. a. děvčat, též , a. domu blaženosti zvaný, pán všech černých kleštěnců, jemuž přiděleni jsou zejména , a. sultánky matky, , opatrovník princů, , strážce harémového pokladu, , dozorce nad velkou komnatou děvčat, , dozorce nad malou komnatou děvčat. Ve vojště náležel dříve titul a. generálům jednotlivých sborů. Mezi těmi vynikal zvláště  (a. janičářský),  (bašy), náčelník dělostřelectva a agové jednotlivých sborů jízdy. Dnešního dne oslovuje sluha svého pána  (= pane můj), právě tak jako i prosebník slovy »agam, efendim, sultánym« (ago můj, pane můj, vládce můj) k osobě své prosby se obrací. Jinak zůstalo slovo a. titulem kleštěnců. Tkl.

Hesla v Ottově slovníku naučném