Píseň vzdoruje noci/15. březen
Vám, mrtví, závidím,
Vám, mrtví příštích válek,
pro rány rozdané, klid v promodralých rtech,
když zemí táhne stín,
jdou vojska bez kutálek,
rvou tanky ornici a země ztrácí dech.

Vám, příští vojáci,
závidím vaše rány
a vaše děsné tváře krví zbrocené,
když zem se kymácí
a vyzvánějí hrany
pro hrůzu beze slov, pro činy ztracené,

že tady bez boje jak vyplašené laně
hryžeme vteřiny a zatínáme dlaně
a každým vzlykem pasti jsme jen blíž,

zrazeni tolikrát, však nejvíc sebou sami,
jen stíny bezbranné trčíme pod hvězdami
a naše ruce — jsou jen na obtíž.

Středa, 15. III. 1939