Písně Závišovy/Život
Od rána k ránu skloněn býti k práci
a o vše své se rváti s osudem,
zřít, všecka vůle v nivec jak se zvrací,
své touhy ukájeti prázdným snem
a čekati, až srdce vykrvácí;

Vše kolem sebe nechat s pokojem
a vrahům krve svojí odpouštěti,
rty slaďounkými šeptat jako děti
a přesvědčení tajit v nitru svém;

Mít ránu v prsou, ale jasné líce,
být na stráži, jak v bitvě, nocí, dnem,
i myšlénky své chránit jako lvice;

Své city chladně zašlapati v zem
a k hrobu až jít v poutech s úsměvem, —

Jak dojemná to žití definice!