Goetheho vybrané básně/Štěstí a sen
Tys snívala, jak s rozjasněnou tváří
jsme přistoupili spolu ku oltáři,
ty jako žena, já zas jako muž,
a nejednou, když u tebe jsem stával,
jsem hubiček ti od úst tolik brával,
že nevím ani kolik asi už.

To čisté štěstí, jež jsme spolu měli,
tu rozkoš, v níž jsme pohříženi dleli,
tu odnesl již s sebou mladý věk.
Co prospívá mi moje rozdychtění?
I žhavý pocel mizí jako snění,
a všechna radosť jako polibek.