Milá sedmi loupežníků/XV
MILÁ SEDMI LOUPEŽNÍKŮ ZPÍVÁ:

Nad lesem ještě mlha ranní
a rosa leží na květech.
Je chladný, svěží větru dech,
a je to chvíle k milování.

A je to jako jitro prvé
a je to jako dětský smích.
Les leží tady čist a tich,
jak nikde nebylo by krve.

A já jsem divným citem vzňata.
Chci vykoupat se v rose té.
Květ jaký pro mne vykvete?
Proč leží země nedojata?

Objímám stín, jenž se mi tratí.
Což nejsem dost už krásna dnes?
Kdo chladně polibek můj snes?
Proč země nechce milovati?