Tvář/Trýzeň
Jeseň tak křiklavá až není uměním
v páví nádheře a v křiku vran
obchází smysly mé a bolí tušením
kvílících a neodvratných hran

Ruce skříženy na prsou jak nebožtíci
v přílivu milosti tvé se chvím
tísněn slovy jež nedovedu říci
lnu v trýzni k útlým bokům tvým

Křehká je krása tvá nad dětské vzdychnutí
uhýbá plaše dnům živa jen touhou svou
taje dech odcházím po tvém usnutí
abych ji nezranil neláskou