Jóga sútry/Vývoj vlastností
Askeze, studium a oddanost k íšvara je jóga oddanosti.
 Jóga oddanosti vede k dosažení samádhi a odstranění utrpení.
 Nevědomost, sebeláska, přítažlivost, odpor a strach před smrtí způsobují utrpení.
 Nevědomost je příčinou čtyř ostatních, které jsou: dřímající, zeslabené, potlačené nebo vyvinuté.
 Nevědomost zaměňuje pomíjivé s nepomíjivým, čisté s nečistým, strastiplné s radostným a jsoucno s nejsoucnem.
 Sebeláska vzniká když se poznávající ztotožňuje s tím, co poznávané zrcadlí.
 Přítažlivost je touha po rozkoši.
 Odpor je touha po bolesti.
 Strach před smrtí je sycen vlastní silou a tkví v odloučení od sama sebe.
 Je možné je umlčet zjemnělým vnímáním a vědomou představou protikladů.
 Proměnám zamezíme meditací.
 Následky skutků v současném i budoucím životě mají své kořeny v utrpení.
 Dokud je tento kořen přítomen, je jejím následkem nové zrození, život, štěstí a utrpení.
 Jsou to plody štěstí a utrpení, protože dávají vzniku dobrým a špatným skutkům.
 Pro toho, kdo prozřel je všechno utrpení; důsledky požitků, nedostatek požitků, neopakovatelnost požitků, koloběh požitků, vzniklé působením gun.
 Je nutné vyhnouti se budoucímu utrpení.
 Příčinou utrpení je ztotožnění poznávajícího s poznávaným, které je nutno přerušit.
 Poznáváné je složeno s prakaša, krija, sthiti (tři guny), elementy a smysly. Přerušení spojení a je poznávající osvobozen.
 Guny působí na různých úrovních - hrubé, jemné, nejjemnější a prvotní.
 Poznávající je neomezený v poznávání. Ač je sám bezbarvý, jeví se jako zbarvený vzhledem k proměnám mysli.
 Kosmos existuje jenom pro něho.
 Ten zaniká pro toho, kdo dosáhl osvobození, ale zůstavá skutečností pro všechny ostatní.
 Důvodem ztotožnění svamishakti a svashakti (puruša a prakrti) je rozpoznání jejich podstaty.
 Příčinou tohoto ztotožnění je nevědomost.
 Zmizí-li nevědomosti, zmizí i ztotožnění poznávajícího s poznávaným. To je osvícení.
 Prostředníkem je nepřerušované rozlišování.
 Je sedm odvětví poznávání.
 Světlo poznání zazáří, odstraníme-li nečistoty vytrvalým cvičením jógy.
 Jsou to: jama, nijáma, ásana, pránájáma, pratjáhára, dháraná, dhjána a samádhi.
 Jamy jsou pravdivost, nenásilnost, nesobeckost, mravnost a bezmajetnost.
 Jsou to všeobecné zásady, jež musí být dodržovány nezávisle na čase, místě a původu.
 Nijamy jsou čistota, soucit, askeze, studium véd a oddanost íšvara.
 Nedobré myšlenky, musíme je zapuditi myšlenkami dobrými.
 Špatné skutky – vykonané, zapříčiněné nebo vyprovokované, odůvodněné chamtivostí, záští nebo sobectvím a jsou hrubé, neutrální nebo jemné – způsobují utrpení a jsou hloupé a zbytečné.
 Je-li nenásilnost (ahimsa) součástí jógína, pak jakékoliv nepřátelství v přítomnosti zaniká.
 Je-li pravdivost (satja) součástí jógína, pak dosáhne plodů jednání.
 Je-li nemajetnost (astéja) jeho součástí, pak získá (jógín) bohatství.
 Je-li mravnost (brahmačarja) jeho součástí, pak získá (jógín) duchovní sílu.
 Je-li bezmajetnost (aparigraha) jeho součástí, pak pozná (jógín) své minulé životy.
 Je-li čistota (šauča) jeho součástí, pak je (jógín) odpoután od svého těla a spojení s jinými těli.
 Stejně tak dosáhne čistoty rozlišení, jasnosti myšlení, zaměření na jeden cíl, ovládnutí smyslů a poznání sama sebe.
 Je-li soucit (santoša) jeho součástí, pak pozná (jógín) nejvyšší štěstí.
 Je-li askeze (tapas) jeho sučástí, pak zmizí nečistoty a vznikají schopnosti (siddhi) těla a smyslů.
 Studiem véd (svadhaja) nastává přímé spojení s andělskými bytostmi.
 Uctíváním íšvara se dosáhne samádhi.
 Pozice (asana) musí být stálá a příjemná.
 Zdokonalením pozic a meditací na nekonečno zmizí všechny narušující vlivy.
 Tím se osvobodíme od vlivů protikladů.
 Pak zdokonalujeme dýchání (pranajama) ovládáním vdechu a výdechu.
 Dech zadržujeme dlouze nebo krátce, mnoho nebo málo, podle počtu, doby a množství.
 Při čtvrtém způsobu zdokonalení dýchání se dech nezadržuje mezi vdechem a výdechem.
 Tím zmizí clona (avarana) vnitřního světla (prakaša).
 Mysl se stane způsobilou k zaměření na jeden bod (dháraná).
 Smysly se neztotožňují s vnějšími objekty (pratjáhára), ale s podstatou mysli (čitta).
 Tak dochází k dokonalému ovládnutí smyslů.

Zde končí druhé pojednání nazvané: Sadhanapáda

Védská literatura