Výbor z Květů zla/Já nezapomněl jsem…
Já nezapomněl jsem, sousedko, naší villy —
ten tichý domek náš, tak odlehlý a bílý,
ni starou Venuši a Pomonu, jež v chudý
háj sotva sádrové své ukrývala údy,
ni slunce, z večera jež plným proudem teklo
a okny, po kterých se jeho světlo smeklo,
jak oko veliké v zvědavém nebi stálo,
na naše večeře tak dlouhé zřít se zdálo,
na prostý pokrm náš své svity rozlévajíc
a v prostých záclonách jen plátěných se tajíc.

fr:Les Fleurs du mal/1861/« Je n’ai pas oublié, voisine de la ville »