Moderní básníci francouzští/Madame de Montbazon
Dívka postavila vasu s květinami a svícny s voskovicemi na lakovaný stůl, zář světla padala jako žluté a rudé proužky na modré hedbávné záclony nad poduškami nemocné.

»Myslíš, Marietto, že přijde?«

— Jen usněte přece, milostpaní!

»Ano, já usnu brzy, abych celou věčnost pouze o něm snila.«

Kdosi vystupoval po schodech, bylo ho slyšet.

»Ó kdyby to on byl!« šeptala umírajicí, zatím co motýl života se chystal, že odletí s jejích rtů.

Bylo to zatím páže, které paní vévodkyni přineslo od královny pečivo a osvěžující nápoje na stříbrném talíři.

»Ach, on nepřichází!« vzdychla zmírajícím hlasem. »On nepřichází! Marietto, podej mi jednu květinu, ať dýchám její vůni a ji z lásky k němu zulíbám!«

A tak ležela madame de Montbazon bez hnutí s očima přivřenýma. Umřela láskou a vdechla svou duši do hyacintového kalichu.

Básně v próze

fr:Gaspard de la nuit/Édition 1920/Madame de Montbazon