V zimním slunci/Píseň (2)
Když jsme se loučili,
byl smutný den,
slunéčko nemohlo
z pod mraků ven; —
nemohlo, nechtělo,
mně také zatmělo
v zraku se jen.

Když jsme se loučili,
byl taký chlad,
ani jsi nemohl
ruku mi dát;
tak v němém rozchodu
ty jsi šel k východu,
já na západ.

A teď si nepůjdem
už nikdy vstříc,
a teď si nemáme
slůvka co říc' —
Tobě snad do žití
znov' slunko zasvítí,
mně nikdy víc.