Písně mužů/Vyznání víry
Vyznavač přírodního náboženství:
Maso jsem z velryby pojed, ach,
co měsíc už páchne u skály…
Teď cítím bolest v útrobách —
pročpak mě bozi tak ztýrali?
Mám běhavku, že jsem jak duch,
jsem poloslep, mám neduh zlý!
Ó žel mých modliteb a tuch!
Proč mě mí bozi tak zřídili?

Vyznavač pohanství:
Což v kryse a myši též jiný tvor
než blecha se může zahnízdit?
Po celém domě se rozlez mi mor;
ó, jak mě bozi tak zmučili!
Své poslední příbuzné pohřbil jsem dnes
a všichni tak nábožně na smrt šli!
Odnese si to můj domácí kněz,
že bozi tak hrozně mě ranili.

Vyznavač víry středověké:
Žumpa mi studnou, byt je louží —
křesťanský způsob to vezdy byl.
Horkost a loupání matku mi souží —
Ó, pane můj, pročs mě opustil?
Svatí, jež vzývám, mi nepomáhají;
však ani vindru nedám již
duchovním, co mě okrádají!
Ó, pane můj, proč mě opouštíš?

Vyznavač hmoty:
Osmset slepic mám v drůbežárně
a po tuctech hyne ta pýcha má!
Bůh o mou víru se uchází marně,
když se mnou takhle nakládá.
Co za tu lopotu mít jsem moh —
co za ty peníze ukrutné!
Zůstanu zkrátka neznaboh,
jelikož Pánbůh nezná mne!

Vyznavač pokroku:
Dát na armádu i haléř jen,
to bláznovský by zločin byl.
Můj syn byl v Belgii utracen.
Ach, proč mne Tvůrce opustil?
Vraždit a pálit a loupit zboží,
to že má božstvo za svůj cíl?
V novinách napadnu sluhy boží,
protože Bůh mě zarmoutil.

Sbor vyznavačů:
Teče-li kotel, není to nic.
Však zlé je, když se nespraví.
My neměli čaj už přes měsíc.
Teď celý vesmír je děravý!

Závěr:
Je počátek z Tvůrce. Však o konce nedbá.
Bylť svobodný vdechnut lidem duch.
Co vzklíčí, to je již pozemská setba —
a ne, že by tě opouštěl Bůh.
To, co kdo zasil, to bude žíti.
Toť odvěký úděl našich sil.
Dí sudba: máš pánem nad sebou býti!
To vždy jen sám sebe jsi opustil.

Poezie

en:Natural Theology