Moderní básníci francouzští/Hlas ženy
Naslouchá duše, jaký hlas!
To slavík je, co v tobě zpívá,
a zbožňoval bych život zas,
když tvojich očí zář v něj splývá.

Tvá píseň kouzlem dětinná
se jako jásot ptačí třese;
na sýkorku mi vzpomíná,
již ubohý mnich slyšel v lese.

Naslouchal písni té sto let,
jak z hloubi hvozdu kouzlem dýše,
a kolem plakal každý květ,
mnich ubohý též plakal tiše.

Neb nikdy takým nápěvem
tak nevzplálo v něm srdce dříve;
ó kouzlo, celá zora v něm!
a večera zas šero snivé!

A najednou když hlas ten ztich’
a pták se kdesi v houšti ztratil,
šel smuten domů bledý mnich,
však musil umřít, jak se vrátil.

Poezie