Ottův slovník naučný/Obedience
Obedience (z lat. ,  ), výraz bohoslovecký, kterým značí se podřízenost osob, na př. kněze biskupovi, biskupa papeži (o. ), nebo závazek poslušnosti řeholních osob představeným kláštera (o. ), nebo uznávání zvolených hodnostářů v době rozkolu, na př. Papeže se strany kardinálův a národů, biskupa se strany kanovníků (o. ). V klášterech jmenují ústní nebo písemný rozkaz představeného o-cí, a mnichové mají název . O-cí sluly též statky a důchody kapitolní, nenáležité k jednotlivým praebendám kanovnickým, ale kapitole jakožto celku. Nájemní držitelé jich nazýváni byli . Vac.