Kytice, uvitá ke cti ss. apoštolů na úpatí moravské „Květnice“/6.
Mátě život lidský za ozdoby
    Přírody a ducha vnady zábavné,
    Hudby, barev vděky přeslavné,
Jimiž osudu se mírní zloby.

Vrch však slastí právem sobě sobí
    Sňatek, jímž se žití únavné
    Vroucí láskou stává otavné
Zasnoubencům až tam do záhrobí.

Cyrill manželskou však zhrdnul láskou,
    Na darmo mu Theoktist choť strojí,
On již jinou rozkochal se kráskou.

K choti Páně — k té se Cyrill vine,
    Z toho snubu slasť se věčná řine
V radostech i v tuhém světa boji.