Z máje žití/Záhon květů
Na záhoně se květy sloni
ve vroucích jitra pohledech;
jak v objetí se k sobě kloní,
a z různobarvých korun roní
se jeden sladký libodech.

Ó svornosti, jež pojíš kvítí,
tys lidských srdcí vládkyně!
jak svorní jsou, kdy slunce svítí
však zuřivě se rvou a řítí,
kdy zavál větřík mezi ně!