Lyrika lásky a života/Balada (2)
Přes louky jesení žluté,
vichřicí bouřlivou rozvanuté
volal jsem za ženou jednou
se srdcem horkým a s duší lednou.

Nocí se stopy leskly,
oči se výsměšné bleskly.
Města mi děla: tu dlela
a jiné v své náruči měla.

A samoty řekly: tu stála.
Tu v pláči vysedala,
ta se srdcem horkým a s duší lednou.
— — — — — — — — — — — — —
A také si vzpomněla jednou…