Ottův slovník naučný/Květ František Boleslav
Květ , spisovatel čes. (* 1825 v Táboře — † 1864 ve Varšavě), studoval v Praze práva a stal se pak vychovatelem nejdříve u hrab. Mirbacha, potom u knížete Lobkovice. Supploval na akadem. gymnasiu a r. 1862 povolán za lektora české řeči a literatury na universitu varšavskou. Byl činným ve filologii, paedagogice a filosofii; články filosofickými přispíval hlavně do Riegrova »Slovníku nauč.« a do »ČČM.«. O sobě vydal: Nauka prostonárodní o vychování (1849, do polštiny přeložil a předmluvu napsal C. Miecisław Baudouin, Varšava, 1865); Jana z Lobkovic zpráva o naučení synu Jaroslavovi (1851); Leibnitz und Komenius (1857); Staročeská mluvnice (1860, k 2. vyd. upravil Ed. Novotný, 1869); Aesthetický rozbor Rukopisu Kralodvorského (1861). Z varšavského jeho pobytu pochází Řeč při nastoupení na stolici jazyka českého na universitě varšavské dne 10. ledna 1863 a Životopis Žižkův v »Tygodniku illustrowaném« r. 1863. K. vydal též dvé sbírek básní, Slze (1850) a Žití básnické (1859).