Zcestí/Strom a pláň
Krásný strome, nezacláněj,
není ti už stínu dost?
Opusť jej, ó, dupni na něj,
což ti větve zkameněly?,
což jsme zcela zapomněli
na radost?

Krásná pláni, nerozumím,
rostu stranou vsí a řek,
zachvívám se, padám, šumím,
cožpak někdy zapomene
srdce zlomeného kmene
na smutek?

17. II. 1941.