Plamínky/Finale
Sklon tvojí hlavy — Lze se ještě modlit, 
   lze ještě prosit s pláčem ve tváři? 
Je venku krásně, nebe rozjásané, — 
   do našich oken slunce nezáří…

Tvé zhaslé oči! — Ani výčitky již 
   nelze v nich čísti, ani prokletí. 
Kouř k zemi stlačen po hrudách se plazí, 
   jsou marny — marny všechny oběti…

Tvé chladné ruce — nervosní a slabé 
   necítí soucit krve zjitřené, 
necítí slzy, které bolest divá 
   v zamžené oči v pláči vyžene — 

Dohráno — konec — Nezazní tu nikdy 
   radostné štkání — výkřik zoufalý? 
Lze v soucitu jen vyčísti už kletbu — 
   tu strašnou kletbu: Co jsme čekali? —