Moderní básníci francouzští/Sonet (Verlaine 3)
Hlas rohu smutkem zvolna lká tam z lesů,
v něm bolesť úpí jak sirotka lkání,
jenž umírá tam dole pode strání,
kde vítr fičí v krátkých stonech z vřesu —

Hlas vlka zní v tom plný žalu, děsu,
za sluncem jde to, jež se zvolna sklání,
mře v lichotivém, sladkém umírání,
jež bolí hned a kolíbá hned v plesu…

By tento kvil se stlumil více, sníh
jak šarpij padá v dlouhých peřejích,
co západ rdí se v krvi, rána bolná.

Vzduch celý jako jeseně dech voní,
ó sladký je ten večer monotonní,
v němž usíná kraj celý tiše, zvolna.

Poezie

fr:« Le son du cor s’afflige vers les bois »