Ottův slovník naučný/Principatus
Principatus, lat., , důstojnost toho, kdo byl  (v. t. 2). V římských dějinách rozumí se slovem tímto ústava prvních tří století Říma císařského, t. j. od Augusta až po Diokleciána. P. byl v základě t. zv.  (dvojvládou), t. j. o nejvyšší moc státní dělili se císař a senát. Ovšem v této účasti lví podíl připadl tomu, kdo v poslední příčině rozhodl vždy faktickou svou mocí. Tímto způsobem jeví se hned v počátcích ono rozdělení moci spíše zdáním než skutečností. Pk.

Římské dějiny v Ottově slovníku naučném