Ottův slovník naučný/Benešovici
Benešovici, starodávný panský rod českomoravský, erbu střely zavinuté (barvy: stříbrná a červená, vyobr. č. 525.), který dosud kvete v pošlosti Sedlnických z Choltic. K jejich předkům snad náležel , syn , který obdržel směnou r. 1062 nějaké statky na Opavsku. Také sem patří , probošt vyšehradský (1088?). První známý praotec  byl r. 1162 při dobývání Milána, odkudž přivezl jako kořist bibli a krásný passionál, což oboje obětoval kostelu v Benešově. Potomci jeho drželi hojné statky v okolí Benešova v Čechách, odkudž rod tento pocházel, ale záhy zavládli také velkými statky v Opavsku a na Moravě všude zakládajice osady Benešov řečené. Dotčený Beneš, který se naposled v l. 1220—22 připomíná, měl, pokud víme, 6 synů. První z nich  (1222—39) byl praotcem pánů z Benešova, druhý  žil 1222—47, třetí  byl proboštem kostela pražského a zemřel roku 1261, čtvrtý  (1233) držel panství při Sázavě, na němž povstal hrad Dubá a seděli páni z  (v. t.), pátý  (1226-50) stal se praotcem pánů z Bechyně, šestý  (1243 až 1266) byl od r. 1243 opatem kláštera hradištského. Vok Benešovský měl 5 synů: Beneše, Milotu, Ondřeje, Ruprechta a Dobše.  (1245, † 1265) byl podkomořím olomouckým,komorníkem moravským a purkrabím na Znojmě a seděl na hradě Cvilíně u Krňova. Roku 1265 obviněn jest ze zrady, postaven před soud a odsouzen hrdla. Bratr jeho , odjinud  (1252—1307), obviněn jest tehdá také, ale uznán byv za nevinného puštěn jest na svobodu a užil úplně milosti krále Přemysla. Byl zemským hejtmanem ve Štýrsku a potom komorníkem moravským. V bitvě na Moravském poli (1278) dopustil se zrady tím, že jako velitel zálohy v čas, kdy volán byl, aby vojskem svým osud bitvy rozhodl, dal se hanebně na útěk. V Benešově, který tuším po svém bratru Dobšovi zdědil, klášter znova vyzdvihl (1306) a zemřel r. 1307. Tělo jeho jako i těla předků jeho uložena všechna v kostele téhož kláštera, z něhož spatřuje se dnes malý, ale malebný zbytek. Bratří jeho  (1254—62) a  zřídka se připomínají; tím častější řeč jest o pátém synu Vokově  (nikoli z Bechyně, jak se někdy chybně nazývá), který dědil po otci město Benešov (v Čechách) a řídiv v těžkých dobách jako biskup církev českou, zemřel 1. března 1296.  Synové Beneše Cvilínského byli  (1278—93) a  (1284), jejichž rozrození pozdější nelze na jisto postaviti.

Jiná pošlost rodu tohoto začíná  († 1263), jehožto synové se jmenují  (1263—1308) a , odjinud  (1281—1313). Vokův syn  připomíná se po roce 1282. Třetí pošlost B-cův pochází od , který byl r. 1282 mrtev zůstaviv syny  (1282),  (1280 až 1293, † 1329) a  (1278 až 1293). Benešův potomek snad byl  (1330 atd.). Synové Voka (syna Drslavova) byli  (1323 atd.),  (1329) Benešovský a  (1330), tuším pánové Plumlovští, tak že by se k nim ještě čtvrtý bratr  (1340) čítati měl. Potomci těchto obou pošlostí, páni z Kravař, z Plumlova, Štraleka (1323 atd., Zbyněk) a z Doubravice, prosluli na Moravě jakožto čačtí a bohatýrští rodové. V Čechách jsou i menší výstřelkové B-cův, jejichžto spojení s hlavním štěpem naprosto nelze vyhledati, jakož se spatřuje na př. u  (1340 atd.). Sem patří i slavný náš , též vladyky ,  (1396),  (1396) a pozdější  (též druhdy  řečení). Páni , kteří také k tomuto rodu náležejí, osedlí bývali na Moravě, ale spojitost jejich s předešlými také nelze vyhledati. Sčk.

Benešovici