A porta inferi/Triumf
Až budu jednou zvadat
    a potáhne kol stín!
A padat, padat, padat
    do hlubin!

Má duše volně vzletí
    daleko nad světy.
Věčnost jí bude zněti
    v ústrety.

Vrátí se dum mých příval,
    sny moje — vyhnanci.
I ta, jíž rád jsem zpíval
    romanci.

Vše procítím zas čistě,
    svých vášní hárání,
vlas uvidím tam jistě
    havranní.

Tvář uzřím (usmívavou)
    za světů hučení.
Potáhne zas mou hlavou
    nadšení.

Cos zalká. Vání chladné,
    tajemný táhne stín.
Oh, až má duše padne
    do hlubin!