Moderní básníci francouzští/Michel-Angelo
Tak mukou tragickou byl rván a jat,
když vzdálen Sixtiny i Říma v plesu
sám Sibylly a Proroky, Soud v děsu
na chmurnou stěnu začal malovat.

On v sobě slyšel stále cosi lkát,
jak titan touhou vbit na skalném tesu.
Vlast, láska, sláva? Hrob v svém skryje vřesu
vše, zdar i zmar a sny — ty znají lkát!

Tak těžké obry vysílené v znoji,
tak otroky své s jhem nezlomným v boji
on divně skroutil v kámen vzdorovitý,

Ve chladný mramor, v němž vře duše láva,
on zaklel záchvěv děsný, obrovitý,
hněv Boha marný, jenž se hmotě vzdává.

Poezie

fr:Michel-Ange (Heredia)