Sluncem a stínem/Mé štěstí jako zlatý pták
Mé štěstí jako zlatý pták
    mi uletělo v taji,
já zašel v říši pohádek,
    zdaž tam ho neskrývají.

Tam ptal jsem se jich: Štěstí mé
    či nezhlédli jste tady?
a zvučný smích jak zvonků hlas
    mi v odvět zazněl všady:

Dost štěstí tady skrývají
    kouzelné naše hrady,
však lidské štěstí, bláhový,
    to ztěžka najdeš tady!

A nejvíc dívka čarovná
    se smála mezi všemi,
i chopila mne za ruku:
    Pojď, navraťme se k zemi!

Snad tam tvé štěstí najdeme,
    dí dál ta zlatovláska.
A dím: Kdo jsi, má vůdkyně? —
    i usmála se: — Láska!