Goetheho vybrané básně/Ovčákův žalozpěv
Tu na té hoře vysoké
si stoje sám a sám,
jsa opřen o hůl pastuší,
v dol smutně pozírám.

Pak popocházím za stádem,
pes můj má bystrý zrak;
a již jsem dole v údolí,
sám nevím ani jak.

A byla louka samý květ,
já stezkou po ní šel;
a trhal kvítí, komu dáť
jsem arci nevěděl.

Tam pod stromem jsem přečekal
déšť, bouři, vichru sten.
Tam dvéře byly zavřeny;
ach, všecko pouhý sen.

Jest sice duha nad domem,
a pěkně tam se stkví!
Však ona odtud odešla,
a kam šla, Bůh to ví!

Šla do kraje vždy dál a dál,
snad za hluk mořských vln.
Jen dál a dál mé ovečky!
Váš ovčák hoře pln.