Večerní písně/46
Tys ruku svou položila
na moji pyšnou skráni,
Tys ústy něco šeptala
tak jako požehnání.

Tys rozevřela duši svou,
ve sladké lásky době,
a co jsem snít si netroufal —
Tys vinula mne k sobě.

Tys posvětila harfu mou
i celé srdce moje,
Tys požehnala písni mé
do posvátného boje.

Z mých očí slzy zmizely
a s čela mého vrásky,
v mé duši vyjasnilo se
a já jsem věštec lásky.