Pozdě k ránu/Dva hlasy
Dnes dvorce ani po klekání nezavřeli –
dva smutné dvorce na samotách propadlých –
dva hlasy se tam o cos hádaly a přely
při rudých stínech pochodní, ta vodou vzdálených.

Byl prvý hluboký a stále chtěl své: ano,
a druhý bázlivý a stále chtěl své: ne,
až zmlkly najednou, když blízko bylo ráno
a měsíc vyšel na chvilku nad vody vzdálené.

Dnes dvorce ani po klekání nezavřeli –
dva smutné dvorce na samotách propadlých…
Dva hlasy se v nich dlouho mezi sebou přely,
až hlas, jenž prosil, zaúpěl a náhle stich',

a hlas, jenž chtěl své: ano, z hluboka si vzdych'.