Sepsání války peloponnesské/136.
Themistokles pak znamenaje to, utekl z Peloponnesu
do Kerkyry, jsa obyvatelům dobrodějem.
Když pak Kerkyřané se omlouvali, že se obávají, aby
přijmouce ho, nevzbudili si nepřátelství Lakedaimoňanův
i Atheňanův, dopravili ho na protější pevninu.
Jsa pak stíhán od těch, kterýmž přikázáno bylo slíditi
po něm, kambykoliv se uchýlil, byl v nesnázi své přinucen,
utéci se k Admetovi, králi Molossův, ačkoliv
mu tento nebyl přítelem. Ten nebyl právě doma.
Onen tedy představiv se jeho ženě jako prosebník,
k napomenutí jejímu vzal synáčka jejich a posadil se
s ním u ohniště domácího. Když pak brzo na to Admet
přišel, přiznal se, kdo jest, dokládaje, byť i byl kdysi
proti jeho žádosti k Atheňanům mluvil, že by přec
nebylo hodno, aby se na něm jakožto vyhostěnci mstil;
že prý jej nyní ovšem, jakožto mnohem slabšího, snadno
zahubiti může, ale pomsta že šlechetná jest toliko
mezi soky sobě rovnými a stejně silnými. Mimo to
prý se on toliko nějaké žádosti králově opřel, ale
nikoliv když by se bylo jednalo o zachování hrdla;
kdyby však od něho byl vydán (vyjevil pak i od koho
a proč stíhán jest), že nebude moci životem se zachovati.