Sluncem a stínem/Na úbělové čelo tvé
Na úbělové čelo tvé
    jsem hleděl v zadumání
a myslil jsem: Tak lilie
    rozkvétá v záři ranní.

V mém srdci, žitím znaveném,
    vzbudilas novou víru,
tak čistý, dětský byl tvůj zrak
    a pln svatého míru.

Já k prsům svým tě přivinul,
    jak, sám už nevím ani —
tvé čelo bylo lilie,
    mé slzy rosa na ní.