Ottův slovník naučný/Hviezdoslav
Hviezdoslav pseudonym  (* 2. ún. 1849 v Horním Kubíně v Oravě), nejznamenitějšího z žijících básníkův slovenských. V maďarských školách již se národu odcizoval, když jej četba poesie Sládkovičovy vrátila Slovensku. Vystudovav a vzdav se úřadu soudcovského, usadil se jako advokát v Námestově, v Horní Oravě, kde působí dosud. — H. básní od r. 1867; platnosti literární však vymáhají si verše jeho od r. 1881. Je lyrik i epik stejně znamenitý. V lyrice motivy lidové zpravidla prohlubuje vážnou didaktikou, směřující k národnímu povzbuzení neb obrození, formou ódy, elegie nebo žalmu, rozkošně kresle přírodu a různé nálady duše lidské. V epice oblíbil si formu reflexivní pohádky tennysonovské, jíž podal několik výborných skladeb, vesměs ze života lidového, jak jej poznal v rodišti neb v okolí svého působiště. Z nich vesnický román ve verších Hájnikova žena (1886) a rodinná kronika vesnická Ežo Vlkolinský (1890) rozsahem i významem stojí na místě předním; postavy jejich, nálady přírodní i společenské pozadí, v jehož rámci básník je předvádí, mají platnost dokumentární. Dikce H-ova, kterou sám si stvořil, je dosti nesnadná; takovou, vedle přepychu ozdob básnických, ji činí zejména hojnost výrazův technických, které H. přejímá z úst lidu. Sebrané verše H-ovy vydává Knihkupecko-nakladatelský spolek v Turč. Sv. Martině; posud vyšel svazek I. (1892) a II. (1896). — Srv. charasteriktiku starších prací H-ových v Jar. Vlčkových Dej. lit. slov. (1890, str. 253). Včk.

Slovenští básníci v Ottově slovníku naučném