Klíč/XXIII
Přišel příliš pozdě. Psaní ho dlouho hledalo. Když ho konečně našlo, neváhal ani okamžik. Veliká tesknota ho přemohla. Poznával, že mu uniklo něco krásného.

Sedl tehdy na prvý rychlík, s nejistotou v srdci. Spěchal všemožným kvapem, a přece nemohl předhonit katastrofu. Mrtvá, řekl vrátný. Mrtvá, mrtvá…

Stál tak několik okamžiků omráčen krutou ranou.

„Pohřeb?“ dovedl pak s námahou vyrvat ze svého hrdla.

„Byl před hodinou,“ pravil vrátný s důležitým přízvukem. Cizinec ho počal zajímat. Kdo to byl? Zdál se býti dojat.

„Přejete si snad mluviti s pánem?“

Šop zavrtěl hlavou. Nebyl mocen slova. A v jeho nitru hučelo to monotónně: Mrtvá, mrtvá.