Moderní básníci francouzští/Snílkové
Tak říkali jim, kam břeh sahal celý.
Vždy spolu šli a podobni si byli
jak kmeny révy, suché jež se chýlí.
Muž s ženou, sotva k výživě že měli.

A šťastní neznali shon tužeb smělý,
on hluchý byl a ona slepá: v chvíli,
kdy břehy halí pěny chochol bílý,
vždy ruku v ruce k moři přicházeli.

Zde usedli na opuštěný břeh,
bez řeči pohrouženi v bezdných snech,
tak užívali plně svěží vzduch.

Let starých pásmo dotkávali dvojí.
Zřít moře, slepá, slyšet je, on hluch —
přec duši jeho cítili v té svojí.

Poezie