Výbor z Květů zla II./Semper eadem
„Zkad jde k Vám, říkala jste, divné neveselo,
jež stoupá jako proud v skal černých nahý lem?“
— Když naše srdce již své vinobraní mělo,
je žití zlem! A to je tajnost, známá všem,

toť velmi prostý bol, jenž tajuplným není,
jak také pro všechny váš ples vždy rozkvete.
Nuž, krásko zvědavá, přestaňte pátrat v snění,
a třeba líbezný byl hlas váš, zmlkněte!

Ó, mlčte, neznalá! Vám v duši ples vždy svítí!
a na rtech dětský smích! Víc ještě, nežli Žití,
svým poutem tenounkým Smrt často drží nás.

Ó, nechte srdce mé, ó, nechte lží se spíti,
jak v krásný sen se v zrak vám krásný ponořiti,
a dlouho dřímati, kde stín je vašich řas!

de:Semper eadem
fr:Semper eadem