Ottův slovník naučný/Ofthalmologie
Ofthalmologie (z řec.) je . Empirické léčení nemocí oka, jmenovitě chorob na pohled snadno patrných, shledáváme již u kolébky lékařských snah vůbec. Po celý starý a střední věk toto léčení nevymanilo se z počátků naprosto pokusných a hlubší poznání složení oka, jeho úkonův i chorob zůstávalo neznámo. Byloť zvláště ve středním věku léčení nemocí očních ponecháváno nevzdělaným a většinou nesvědomitým dobrodruhům, kteří připravovali masti na oči, vypichovali zákaly a ničívali tím celé oko. Lékařové učení sice vykládali ve svých spisech theoreticky a skoro veskrze libovolně původ rozmanitých zánětův i některých jiných nemocí očních a nejvýše předpisovali některé vody pálené nebo masti, praktickým lékařstvím očním však se nezabývali. Teprve když po XVI. stol. operativní lékařství stavělo se na základ anatomický, počíná se i pro o-ii období, kdy nemocem očním počali věnovati větší pozornost také vzdělaní lékaři a chirurgové. Tak činili zejména v XVIII. stol. Maître Jean ve Francii se stránky operativní a v Nizozemí Boerhaave se stránky spíše methodologické, tak že posléze s poč. XIX. stol. o. stala se integrující součástí věd lékařských a zároveň dostalo se jí také obligátního zastoupení na fakultách lékařských. Tak zejména v Praze ustanoven byl prof. Jiří Prochaska také za professora očního lékařství, po něm pak tu působili zvláště Arlt i Hasner a vedle nich zemský oční lékař Ryba; zakladatelem české ofthalmologické školy je prof. Schöbl. Ve Vídni, kamž byl Prochaska r. 1791 povolán, vynikli v o-ii zejména professori J. Beer, Rosas, Arlt, Stellwag a E. Jäger. (Srv. ., str. 830).