Doma/Koho mám rád
Ten domek s krovem omešeným
z té duše hloubi já mám rád,
u kamen jeho rád si zasním,
pak vyletím zas čil a mlád.

Ty hlavy drahé v domku rodném,
na něž květ sněhu prvý pad’,
pln štěstí vinu k hrudi vřelé —
to sám jen vím, jak mám je rád.

Bratříků milých jasné oči
i z dálky vidím jasně plát,
my jen si z duší rozumíme —
což mám je rád, což mám je rád.

Má země drahá, lide český,
vy zdrávi buďte nastokrát,
vám světím svoje písně chudé —
však nelze říct, jak mám vás rád!