Ottův slovník naučný/Palgrave
Palgrave [pálgrév]: 1) P. , historik a starožitník angl. (* 1788 v Londýně — † 1861 V Hampsteadu). Byl z rodičů židovských a slul původně Meyer Cohen, kteréž jméno, přestupuje ke křesťanství, zaměnil za jméno své matky P. Již velmi záhy jevil neobyčejné vlohy a v osmi letech přeložil z latinského překladu Batrachomyomachii (vydal jeho otec v Londýně r. 1797). Pak se oddal právnictví a stal se úředníkem stát. archivů, při čemž se zálibou zabýval se dějepisem a archaeologií přispívaje četnými články těchto odborů do  a  Na podnět vlády vydal  (4 sv., Lond., 1827—34), pak   a j. Ostatní jeho díla jsou:  (Lond., 1831);  (Lond., 1832, 2 sv.);  (1834);  (1837);  (1841);  (Lond., 1851—64, 4 sv.), hlavní to jeho dílo, jež upoutalo pozornost anglických vzdělanců na dějiny a literaturu lidu angl. ve středověku. R. 1828 P. vydal Román vévodů normandských od Wace, r. 1832 stal se rytířem a r. 1838 místoředitelem stát. archivů. Jeho synové:

2) P. , básník a spisovatel angl. (* 1824 v Londýně). Byl zprvu učitelem, pak úředníkem v ministerstvě vyučování, sekretářem hraběte Granvilla a od r. 1866—95 professorem poesie na universitě oxfordské. Napsal:  (1854);  (1861);  (1866);  (1868);  (1868);  (1871);  (1881);  (1885);  (1892);  (1890) a j, Mimo to je znám svými pracemi o velikých básnících angl. a výbornými edicemi jejich spisův. — Srv.  (Lond., 1899).

3) P. , diplomat a cestovatel anglický (* 1826 ve Westminsteru — † 1888 v Montevideu). Studoval v Oxfordě, načež vstoupil r. 1847 do služeb východoindické armády. Vojančiny však brzo nechal a dav se pokřtiti vstoupil do řádu jesuitského; byl pak neunavně činný při missiích v Indii do r. 1853, pak v Syrii a Palestině a při krvavých bouřích v Damašku r. 1861 stěží vyvázl životem. R. 1862 na vyzvání Napoleona III. prošel první z Evropanů Arabií od sz. na jv. a v knize  (Lond., 1865, 2 sv., franc. v Pař. 1866) podal zajímavé zprávy o Vanabitech. Vláda angl. upozorněna byvši na P-a užila jeho služeb v diplomacii a vyslala jej nejprve do Habeše (1865), kde vymohl na králi Theodorovi propuštění angl. zajatců. Potom byl P. (1866—67) konsulem v Suchum Kale, do r. 1873 v Trapezuntě, kde napsal důležitý  (1868). V l. 1873—76 byl konsulem v St. Thomasu, 1876—78 na Manile, 1878—80 gen. konsulem v Bulharsku, pak v Siamu a posléze r. 1884 v Montevideu. Zatím byl sešel s katolicismu a vyznával různá náboženství orientální. Byl členem několika učených společností a vydal mimo spisy uvedené ještě:  (1872), velmi zajímavý román Hermann Agha (Lond., 1878), cestopis  (1876), pak  (1887); po jeho smrti vyšla nudná náboženská báseň  (1891). — Srv.  (ve  1865 I.); H. Duveyrier,  (v  1866 I.);  1867);  1888, str. 713.

4) P. , bratr před. (* 1829 v Londýně). R. 1853 byl úředníkem parlamentu a od r. 1886 po Thom. Erskine Mayovi clerkem sněmovny poslanecké. Vydal praktické příruční knihy parlamentní:  (1867);  (1877, 11. vyd. 1895); pak důležité dílo dějepisné:  (1890), v němž staví se proti Carlyleovu příznivému posudku Cromwella.