Sepsání války peloponnesské/81.
„Snad by se kdosi spoléhal na to, že množstvím
ozbrojeného lidu nad ně vynikáme, tak že v jich
území vpády činiti a je pleniti můžeme. Oni však
mají mnohou jinou krajinu pod vládou svou a mohou
si po moři své potřeby dovážeti. Jestliže se o to
pokusíme, abychom jim spojence jich odvrátili, budeť
nám pak potřebí i těmto loďstvem pomáhati, poněvadž
z větší části ostrované jsou. Jaká tedy bude
nám tato naše válka? Neboť nesvítězíme-li na moři,
anebo nepřipravíme-li je o jich důchody, jimiž své
loďstvo vydržují, sami utrpíme více škody. A v tom
případu nebude nám ani lze války té slušně vzdáti
se jak vůbec tak i zvláště, budeme-li my prvními
původci toho nepřátelství. Neboť neunášejme se
k té naději, že se válka ta brzo skončí snad pouhým
zpustošením území jejich; obávámť se spíše, abychom
jí synům svým dědičné nezanechali. Tak se pravdě
podobá, že Atheňané dle své hrdosti ani pro svou
zemi v otroctví se nesníží, aniž se jako nezkušenci
dají ohromiti válkou.