Výbor z Květů zla/Člověk a moře
Vždy — člověk svobodný — mu budeš přítelem!
Tvým moře zrcadlem; tam vidíš duši svoji,
když vlny jeho jdou v svém nekonečném roji,
a propast hořkosti v tvém duchu jako v něm.

V klín tvého obrazu tě touha tvoje vrhá,
tvůj zrak i rámě tvé jej s láskou objímá;
vln jeho neskrotný když nářek zahřímá,
se tlukot utiší, jenž tvojím srdcem trhá.

Kdo zbadal, člověče, co duch tvůj na dně hostí?
Vy oba temní jste a stejně mlčelivi.
Kdo, moře, vypátral tvé nejskrytější divy?
Vy v stejné hlídáte je oba žárlivosti.

A ptece nenávist, v níž není odpuštění
ni lítosti, a boj vás dělí od věků.
Má v lásce moře smrt, smrt milá člověku: —
ó věční sokové! ó bratři nesmíření!

be:Чалавек і мора (Жылка/Бадлер)
de:Der Mensch und das Meer
fr:Les Fleurs du mal/1861/L’Homme et la Mer
hu:Az ember és a tenger
pt:O Homem e o Mar
ru:Человек и море (Бодлер/Чюмина)