Ottův slovník naučný/Poškození na těle
Poškození na těle, správněji  na těle (Verletzung an dem Körper, Körperverletzung) zavazuje pachatele podle rak. ob. zák. obč. (§§ 1325–1328), nehledíc ke stupni jeho viny, k nahrazení škody v celém objemu (damnum emergens et lucrum cessans) čili k náhradě  (zákon užívá v § 1323 výrazu , Genugthuung). Poškozenému nahraditi tedy dlužno nejen , nýbrž i , a stane-li se k výdělku neschopným, i , který mu , ano k žádosti jeho zaplatiti mu musí i přiměřené  (ein den erhobenen Umständen angemessenes Schmerzengeld), Náhrada dává se ve způsobe  (Alimente, §§ 672 a 1418), ač jestliže strany se neshodnou na aversionálním kapitále (úhrnkovém odbytném). V případě  zaplatiti dlužno netoliko útraty  vzešlé, nýbrž nahrazeno buď i osobám těm, jež zemřelý byl povinován vyživovati, na př. vdově a pozůstalým dětem, vše to, co jim tím ušlo a to bez rozdílu, zda mají osoby ty vlastni jmění či nemají. Za delikt pokládá ob. zák. obč.  osoby pohlaví ženského, pokud se dotýče náhrady útrat slehnutí a šestinedělí. – Co se týče , ustanoví jeho výši soudce podle rozumného svého uvážení. Nepřipouští se tedy přísaha oceňovací. Nárok na zaplacení bolestného jest právem zcela  a nepřechází na dědice osoby poškozené. – Srv. Randa, O závazcích k náhradě škody z činů nedovolených.

Právo v Ottově slovníku naučném