Immortelly/V cizině


I. 
Smutek pustý na hlavu mou
černé, těžké křídlo skládá,
nikdy jsem to nevěděla,
jak tě, matičko, mám ráda.

Nyní bloudím v zamyšlení, —
ó proč je tak prázdno kolem?
stýská se mi k nevypsání,
hynu touhou, hynu bolem.

II. 
Dunaj hučí, Dunaj stená,
v bílé růže kypí pěna.

V čistý safír vlnky hrají,
které v dálku ubíhají.

Dunaj hučí — slza stéká —
ach, to není naše řeka.

Dunaj šumí — srdce vzlyká —
nepřivyká — nepřivyká!

III. 
Jak tichý kraj! roj zlatorudých mráčků
jak hejno žluv se vznáší nad západem,
mír vane z polí, zdravý dech tam z křoví,
a nebzučí ni hmyz v to nesouladem.

Pláň vroubí v dáli modré vlny horstva,
já zírám tam a bolest pálí v skráni,
ach, kde je kraj, kde luh mé drahé vlasti!
ta cizá krása vždy jak když mne raní.