Ottův slovník naučný/Allopathie
Allopathie (z řec. , , a , , ) znamená léčení, při němž ve zdravé části ústrojí, souvisící blízce s onemocnělou částí těla, lékem způsobí se choroba umělá, čímž směr choroby vlastní místně i podstatně se změní; přenáší se tedy zde choroba s jedné části těla na druhou. Hledíme-li pak k působení léků, značí a. léčení, při němž zábyv chorobný léčí se lékem jemu odporným, protivným: průjmy léky stavícími, bezsennost léky uspávacími, slabost povzbuzovacími, tedy contraria contrariis. Jménem tím pojmenoval  veškeré panující obyčejné léčení na rozdíl od své , dle níž léčení léky zakládá se jediné na podobnosti příznaků způsobených léky ve zdravém těle s příznaky choroby, čímž nastane podobný stav chorobný, ale umělý (), který jsa mocnější původního stavu chorobného ruší jeho účinky – . Dnes a. v lékařství vědeckém, řídícím se přesně přirozeností a ne holými domněnkami, nemá již toho významu. Dnes platí pouze léčení, jímž lékař jakožto pravý sluha přírody zábyv chorobný v léčení, jež přirozenost sama způsobuje, co nejvíce podporuje veda si při tom dílem empiricky, tedy zásadami přesnou zkušeností nabytými, dílem racionálně, tedy zásadami vzatými z obdobnosti věcí vědecky nepopíratelně zjištěných. Lékaři pak způsobem tímto léčící slují . Ch.

Allopathie