Růže stolistá/XIV
Tak mě kouzlem ondy jala
Tam v besídce růžové.
Že se těměř různem dala
Paměť má i smyslové.

Slova stíhám, řeči matu,
Posléz — a co dávno znám —
Opět milém u záchvatu,
Či mě miluje, se ptám.

Nevím, růže zavzdychnuly,
Čili rtové pošepnuli,
Pnouce k mým se ústům blíž
Třikrát slaďounké: Ty víš!