Sepsání války peloponnesské/137.
Onen tedy uslyšev to kázal mu vstáti i s synáčkem svým,
s kterýmž u ohniště domácího seděl; byloť
to zajisté nejplatnějším způsobem doprositi se ochrany.
A když nedlouho na to Lakedaimoňané i Atheňané
přišli a mnohými řečmi za vydání jeho žádali, nevydal
ho, nýbrž k žádosti jeho, aby mohl k králi (perskému)
se odebrati, dopravil ho pěšky k druhému moři do
Pydny, města Alexandrova. Nalezna tu (Themistokles)
loď nákladní plující k Ionsku, nastoupil na ní a bouří
unesen byl k vojsku athénskému, které obléhalo ostrov
Naxos. I nebyl znám lodníkům; boje se tedy, pověděl
správci lodí, kdo by byl a proč by na útěku se nacházel,
doloživ, nezachová-li ho, že udá, že se dal
penězi podplatiti, aby ho přepravil; bezpečno pak že
bude, když nikdo z lodí nevystoupí, až opět bude lze
dále plouti; poslechne-li rady jeho, že se mu za to
slušně odmění. A správce lodí učinil tak, drže lodí
zakotvenou v širém moři po jeden den a noc v vzdálí
od vojska a později připlul do Efesu. Themistokles
pak odměnil se mu penězi, neboť došly ho později
z Athen od přátel a z Arga, kdež je tajné uložené
měl. Potom pak se odebral s nějakým pomořním Peršanem
dále a poslal psaní k králi Artaxerxovi, synu
Xerxovu, an nedávno vládu nastoupil. Psáno pak bylo
v tento smysl: „Já Themistokles přicházím k tobě,
kterýž jsem byl ze všech Hellenů nejvíce zlého způsobil
vašemu domu po celou dobu, když mi nutno
bylo útokův otce tvého se brániti; ale i mnohem více
dobrého, když jsem v jistotě se octnul, onen pak v nebezpečí
byl na svém útěku. Zasluhuji tedy vděk za
prokázané dobrodiní;“ (tu se zmínil, jak onoho ze
Salaminy byl zpravil o [zamýšleném] útěku Hellenův
a o překaženém tehdáž stržení mostů, kteréž byl
klamně předstíral). „A nyní jsem tu, moha ti veliká
dobrodiní prokázati, jsa pronásledován od Hellenů pro
své k tobě přátelství. Až za rok chci ti sám zjeviti
všecko, proč přicházím.“