Vlastenský slovník historický/Morana
Morana, jinak , u Slováků  i , bytost báječná Slovanů západních, znamenajíc vůbec  a v přírodě . V pověrách obecného lidu posud žive co bílá žena, která, komu se objeví, tomu smrt zvěstuje. Bájilo se o ní, že člověka na smrt uspává, smysly jeho znenáhla zatemňujíc. V tom smyslu dí Rukopis Kralodvorský o Vlaslavovi smrtelně raněném, že „M. jej sýpáše (uspávala) v noc črnu“. A v témž rukopise žaluje Záboj na křesťanské cizince, kteří vetřevše se násilně do vlasti pohanské obyvatele její nutili, aby toliko jedinou manželku měli po vší cestě života „z Vesny po M-nu“, t. j. od jarého věku jinošského až do smrti. Po tu dobu zachoval se z časů pohanských obřad, jenž se u nás vykonává v  neděli. Děvčata sejdouce se oblekou došek v oděv ženský a stužkami i jinak jej ozdobí na spůsob ženské postavy, kterou potom vynesou za ves, kde ji zas odstrojí a holý došek do vody hodí, řkouce že utopily . V písních, které se při tom zpívají, vždy ještě jmeno té pohanské bohyně zní co  neb . Někde v Čechách zpívají: „ nesem ze vsi, nové léto do vsi“ a t. d.