V přírodě/LXXV.
Den májový, jak ze zlata,
stráň po srdce až zahřáta,
po ní si ptáček pěnká jen:
„Den májový, jen pojďte ven!“

A co jen zve se kytičkou,
už běží s zlatou hlavičkou,
však též, co ani nekvete,
vybíhá přes prah z doupěte.

Dva stíny mušek s bzukotem,
k nim lašťovičky mihotem,
a kolčavka, ta bělrouchá,
ta kouká jen a poslouchá.

A teď, jak puklé poupátko,
jde modrooké děvčátko,
to sedne, v dál se zadívá,
a slunce v květ je zahřívá.

A nedaleko s kamena
ještěrka šustne zelená,
a ptáček pěnká v plesání:
„Jsme na výsluní, na stráni.“