Ottův slovník naučný/Vášeň
Vášeň (lat. affectus, řec. τό πάθος) jest duševní stav vyvolaný porušením rovnováhy mysli. Popud rovnováhu tu rušící přichází buď z představ samých nebo ze vnějška. Reflex, kterým takovéto porušení rovnováhy na nás může působiti, jest buď slabší neb silnější, jsa schopen stupňování až k výbuchu na jedné a k úplné apathii na druhé straně. Nejtypičtější tvary jsou rozechvění, hněv, vztek, zděšení, trud, zoufání. Silnější rozruch bývá obyčejně provázen i účinky na nervstvo, ovšem že opačně různé choroby disponují člověka k určitým formám vášně. Vedle sily dlužno u vášně vzíti v úvahu i její trvání. V prudší vášni není člověk sebe mocen, pozbývá soudnosti, poněvadž přestává přihlédati k obsahu představ. Impuls citový jest zde mocnější než utkvělé tlumy představovací, ba mocnější, než představa vlastního já, jež jindy v stavu normálním řídí osvojování a jest tak osou sebevlády. O třídění vášní viz  2). Zb.