Doma/Návrat
Oj náš milý domku bílý,
jsem tu zas,
blaho září v celé hrudi,
v oku jas —
je to u nás krás!

Však, můj bílý domku rodný,
ty to víš,
proto voláš na mne v dáli:
„Poleť již,
což pak netoužíš?“

Ó jak toužím, střecho milá,
ví jen bůh,
kdož mi více v světě podá
nad náš kruh,
nad můj rodný luh?

Ještě dlouho, domku bílý,
chmury plaš,
jež mi v dáli čelo zkalí;
domku náš,
jenom ty mne znáš!