Z máje žití/Jest jaro
Jest jaro! bůh lásky se smiloval.
Jak oplývám rozkoší, čím to jsem,
že utonul v blahu ves lidský žal
a srdci již nestačí širá zem?

Nad ptáče jsem šťastnější — umdlívá
let jeho; nad růži — ta uvadne;
nad zoru — ta rosou slzívá,
nad slunko — to v noci zapadne.

Jen střelhbitou vlnou si žádám být,
jež mořemi proudí v nesmírnou dál,
a pustinám smutným to hlaholit:
ó radosť! bůh lásky se smiloval!