Před rendez-vous
M.

Zahalen, upiat, s kloboukem v čele
nervosně chodím ulicí pustou
Podzimní večer snesl se zcela.
Spouští se lehká modravá mlha.
V dáli se táhne ponurá řada
nemocných světel. Třesou se také.

V ovzduší tomto čekám mé děvče.
Nemám tu jásavý, radostný pocit
z blízkého štěstí. Třesu se, bojím,
jak bych měl v srdci podzimní mlhy,
blikavé světlo lucerny ulic.

Kdyby tak nepřišla, zšílel bych hořem
v prostředí tom, kde všechno je smutné.

Na rohu ulice světélko bliká,
k tomu jen stále pohlížím toužně,
spatřím-li pohyby známého těla,
známý pak rythmus kroků a chůze.
Jakmile uzřím milou tu bytost,
která tak rychle chvátá už ke mně,
okolo náhle závanem větru
všecko se mění —
                Tma je tak milá,
intimně hledí blikavá světla,
modravé domky tisknou se k sobě.

Srdce mám náhle jasné a klidné.

Poezie