Goetheho vybrané básně/Růže pustých polí
Růžinku hoch uviděl,
růži pustých poli,
krásnou, jak by den se rděl,
radostí se rozechvěl,
oč, že si ji zvolí.
Růži, růži, růžinku,
růži pustých polí.

Řekl jinoch : Vezmu tě,
růže pustých polí!
Řekla růže: Píchnu té,
a ty půjdeš mrzutě,
poznáš, jak to holí.
Růže, růže, růžinko,
růže pustých polí.

Hoch již bere pravicí
růži pustých polí;
růže v prst jej ranicí
nevymkla se panici,
jenž jen ji si volí.
Růži, růži, růžinku,
růži pustých polí.

de:Heidenröslein
eo:Fundamenta Krestomatio/La rozeto
fi:Ruusu kankaalla
hy:Վարդը