Vzpomínky na paměť třicetileté činnosti Umělecké besedy 1863—1893/Mrtvým vlastencům
Již tlíte v zemi, k níž jste láskou vřeli,
nad vámi dřímá ticho teskných dum;
jen časem v útulek váš osamělý
zní davu slavnostního ruch a šum,
když hroby vaše kvítím obsypává
a řečník slovy dojemnými vzdává
        čest mrtvým vlastencům.

A některému z vás již věnce nosí
jen bělovlasý kmet, druh z dávných dob,
a některému již jen oblak rosí
kdes v koutku neznámém zapadlý hrob.
Leč věřím: kdekoli váš prach se tají,
tam svity tajemné nad zemí hrají,
        jak světlo hvězdných stop.

To nadšení, jež zářilo vám s čela,
ten vřelý cit, jenž prsa vaše hřál,
nechť lebky ztrouchněly a srdce stlela,
i v popelu se, věřím, jiskří dál:
vždyť probuzoval kdysi mrtvé k žití
a dosud hvězdou nad námi se třpytí
        váš jasný ideál.

Poezie