Poesie francouzská nové doby/Niobe
Hle, fantom z mramoru na skále jeví se mi,
loket na koleni, tvář v ruce průhledné,
jak stromů kořeny tkví její nohy v zemi,
v své muce věčně lká, ni hrdla nezvedne.

Tvou hlavu ubohou, rci, jaká tíha sklání,
kde zdroj, zkad oči tvé si slzy čerpají?
tvé srdce z kamenu proč vzdychá bez ustání,
tvá ňadra tesaná proč plášť tvůj zvédají?

A z důlků víček tvých se stále slza dere,
na místě jediném se kapky zachytí
tak hustě, z nohy tvé že tvoří jamku, v které
pták smočí křídlo své a můž’ se napíti!

Ó němý symbole běd lidských! sedmi žalů
ty matko! Niobe bez dětí milených!
ať sedla’s na Athos či Kalvarie skálu,
ký Ameriky proud je větší slzí tvých?!

Poezie

fr:Niobé (Gautier)