Poesie francouzská nové doby/Skřivan
Jsem výkřik radosti a plesu,
z luk vstoupám v jitra zbuzení;
to já jsem, který slunci nesu
od země pozdrav nadšení.

Střech pára táhne kol mne bílá,
nit stříbrná mně u nohou,
mně rosa křídla operlila,
ji v letu siju oblohou.

Já první zpívám a se houpám
ve vzduchu zorou omládlém;
já v světle svoji peruť koupám
a pramen jest mým zrcadlem.

V mém zpěvu není nápěv snivý,
nemluvím k stínům večera,
můj živý zpěv a čtveračivý,
jest mladost, naděj, důvěra!

Dím k nemocnému, jenž se trudí:
Noc v sklonu jest, dík Bohu vzdej,
a k dělníku, jejž zpěv můj budí:
Pro věčnost dál svou brázdou spěj!

A u okna-li párek mladý
má píseň stihne veselá,
tu opakuju: Jitro tady.
Ó propusť svého Romea!

Jsem výkřik radosti a plesu,
z luk vstoupám v jitra vzbuzení,
to já jsem, který slunci nesu
od země pozdrav nadšení!

Poezie

fr:La Chanson de l’alouette