Prosté motivy/Zimní VII
Když jsem mlád byl - když jsem mlád byl,
jaká vůně byla v lesích,
jaká zeleň po lučinách,
jaké modro na nebesích!

        Co si v prsou písní hrálo,
        co jich na rtech poletalo -
        vše mi v světě v píseň zrálo,
        vše a vše se zpěvem stalo!

Myšlénka v zpěv proměněná
zvonila, jak ocel zvoní,
šuměla hor nad temena,
jak když orel mraky honí.

        Ach jak zněly mladé slohy
        jasným zvukem, slyšny všude,
        myslím, že z mých zpěvů mnohý
        také přes hrob zvučet bude!

Přišel podzim - těžké časy -
náhle les víc nemá vůně,
lučina ne květů více,
nebe modra ve svém lůně.

        Přišel podzim, dny s ním rmutné,
        šerá rána, noci černé,
        myšlénky v nich k smrti smutné,
        nedozírné, nedoměrné!

Myšlénka se pírkem chvěje,
hlas se jako lístek třese,
a co teď ret slabý pěje,
víc se přes hrob nepřenese.