Bajky Lafonténovy/Dva kohouti
Dva kohouti žili co sousedé v míru. Tu přišla slepice a roznítila mezi nimi válku. Zahořeliť oba láskou k ní, a každý chtěl ji míti. Dlouhý čas trval krutý boj, jehož hluk rozléhal se po dědině. Se všech stran se sběhla drůbež na podívanou. Konečně boj rozhodnut, a poražený kohout uprchl daleko, aby skryl svou hanbu. Pomsty žádost vřela v něm a byla vždy více rozněcována pohledem na šťastného soka, jenž se slepicemi z vítězství svého se radoval. I umínil si, že napraví svou porážku, brousil si zobák i drápy a cvičil se v boji proti větru.

Však nebylo mu pomsty třeba. Vítěz kohout opojen svým štěstím na střeše opěval svou slávu. Tu spatřil jej sup a střelhbitě na něj se vrhnuv učinil konec jeho chvalozpěvu.

Soupeř jeho navrátil se ku slepici a žil s ní v klidu těše se láskou její.

Vrtkavo jest štěstí; dnes tě povznáší na výši závratnou, zítra pak tě vrhá do propasti bezedné.

fr:Les deux Coqs
it:Favole (La Fontaine)/Libro settimo/XIII - I due Galli