Marnosti/Písně z Montblancu/II
Ptáci svá poselství Noemům nosí.
Já píši v potopě perfidní glossy.

Zbytečná radost je, zbytečný hody,
já vidím dosud déšť a vidím vody!

Nejsem dost lhostejný: z hloubi jsem vyšel.
Výkřiky o pomoc všechny jsem slyšel.

Po nových rozkoších jiní nechť slídí.
Mne léta drtila ubohost lidí.

Bolest jich bolest má; nejsem jak hory.
A všeho potopou mdlý jsem a chorý.

Programy?! Pokroku klikaté schody?
— Já vidím dosud déšť a vidím vody…

Dny lepší čekal bych: má to svůj hrot.
Zbytečná radost je, zbytečný hod!