Zcestí/Ovoce
Ať vítr povívá
krajinou odkudkoli,
ať si jen uchvátí
koráby odpoutané,
ty, ruko chladivá,
se polož tam, kde bolí,
do tance závrati
ať kapka klidu skane.

Dost naložil nám čas
do úst i na ramena,
břitce nás rozdělil
a cestu neukázal,
vydal nás na pospas
tomu, co sluje žena,
do duší nebe sil
a se zemí nás svázal.

Ty neptej se a hlaď,
jsi jenom pro to tady,
vodopád milostný
hladinu neroztříští,
ať pálí léto, ať
nám orve podzim sady,
vždyť zima pro ostny
zchystala květy příští.

Ve třešních zachrastí
a pecka náhle ztvrdne,
plod se už zardívá
pro děťátka a ptáky,
s pozornou účastí
v lítosti milosrdné
hlaď, ruko chladivá,
zmučené nebožáky.

10. VII. 1941.