V paměť Jana Otty
Vzpomínka zářných dob odešla s Ním;
že brzy nepřijdou, až příliš vím —
kdy práce radostí byla i v duších van vlál,
radostný jarní van, kdy jak strom ve květech stál.

Kus naší slávy, té radostné slávy šel s Ním;
že vždycky bude žít v nás všech, též vím;
plamenný pěvců byl vzmach, královské slávy plál nach,
té tiché, blažené práce věk velký též zřím.

S ním spjato jméno Jeho, v té velké práci On žil
a štědře dával, co duše vždy pýchou svou zvou;
líp nežli v desky ty kamenné vryl
ve srdcí hlubiny památku Svou.

31. V. 1916

Poezie