Sepsání války peloponnesské/120.
„Nesmíme více, muži spojenci, Lakedaimoňany
viniti, jakoby nebyli též sami pro válku se rozhodli,
poněvadž nás nyní pravé k tomu cíli svolali. Slušíť
se zajisté, aby kdo vojvodí, své zvláštní záležitosti
rovnou měrou řídili, ale při tom všeobecné vždy hlavně
na zřeteli měli, jakož i v jiném přede všemi ctěni
bývají. Nikdo pak z nás, kteří jsme již s Atheňany
obcovali, nepotřebuje nižádné výhrůžky, aby se jich
varoval; ale spíše obyvatelé středozemní a od míst
přístavních vzdálení věděti mají, nepřispějí-li ku pomoci
níže bytujícím, že pak bude jim obtížnější i vývoz
jich plodin i dovoz toho zboží, co more pevné zemi
poskýtá. Dále pak nebuďte titíž řečí nyní činěných
zlomyslnými posuzovateli, jakoby se jich ani netýkaly;
ale představte si, že někdy, zanedbají-li oni
přispěti krajinám přímořním, záhuba ta i k nim samým
přikročí, tudíž že se nyní též jejich vlastní prospěchy
v poradu berou. Pročež i mají bez rozpaků místo
míru k válce se odhodlati. Slušíť ovšem mužům skromným
pokojně se chovati, dokavade nižádného bezpráví
nezakoušejí; statní pak mužové křivdu trpíce přejděte
z míru ve válku, a příhodně opět z války k míru
se navraťte; neroďte ani v boji štěstím zhrdnouti,
ani pokojným pohodlím netečnými býti k učiněnému
bezpráví. Kdo zajisté z pohodlnosti nečinným zůstává,
velerychle pro svou lenivou váhavosť přicházívá o rozkošný
poklid svůj; kdo však pro štěstí své válečné
pýchá, zapomíná, že se o veleklamnou důvěru opírá.
Neboť mnohé méně dobře umyšlené podniky šťastně se
podařily, když protivníci neopatrněji si počínali; a naopak
velemnohé domněle dobře uvážené záležitosti
hanebně na zmar se svrtly. Nikdo totiž nepočíná si
rovněž horlivě u vykonání jako si byl důvěrné umýšlel;
nýbrž my býváme vůbec v poradách bezpečni,
ve skutku pak bázlivě ustáváme.