Ottův slovník naučný/Pešín
Pešín  (lat. též Passinius nebo Pessius), kněz podobojí poč. XVII. stol., rodem byl ze Žatce, stud. v Praze. Od r. 1594 byl pomocníkem při správě duchovní v Hoře Kutné, od r. 1607 farářem chrámu u Náměti tamtéž. Roku 1612 tu nad jeho dvěma synáčky, Matějem a Samuelem, zároveň zemřelými, měl pohřební řeči děkan Václ. Štefan, jež vydal i tiskem. Také P. byl známým kazatelem a vykladačem Písma sv., což i tiskem vydával, jako r. 1607 výklad na Agnus Dei, r. 1612 výklad slov sv. Jana: Ejhle Beránek Boží, dále výklad žalmu 133. (p. n. Unguentum fraternae concordiae r. 1616 věn. bratřím Mirkům ze Solopisk), t. r. výklad 3. kap. kn. Moudrosti (p. n. Privilegia pie defunctorum) a slov Šalomounových »Turris fortissima«; i sen Jakubův na cestě do Harrán obšírně vyložil r. 1618. Také řadu , zvl. příležitostných, vydal (o vdovách r. 1612, o ráně morové, o ohni v Žatci r. 1614, dvojí káz. pohřební nad Janem Chotouchovským z Nebovid na Hostačově r. 1616 a j.). Po bitvě Bělohorské se skrýval, ale jeda kdysi s p. Kašparem z Žerotína byl jat a odveden na Choltice. Teprve na velikou záruku byv propuštěn odešel do slezského Hirschberka, kde brzo zemřel. – Také otec jeho Matiáš P., rodilý ze Strakonic, byl muž učený, bakalář a učitel v Žatci, kde se též usadil. – Vydal z němčiny přelož. modlitební knihu Zahrádka vonného koření pro duše neduživé a nemocné (v Praze, u D. A. z Veleslavína, 1583 a 1585). Srv. Jireček, Rukověť, II., 103 sl. JNk.

Češi v Ottově slovníku naučném