Poesie (nová řada)/Z jeviště světa/XI
Jak nádherná to žeň! Tam v troskách nad skaliskem
jen vzrůstá orgie, s ní nepaměť jde v snění —
národům temná hvězda vzchází pod útiskem,
volnosti, myšlének a svědomí již není.

Jednota, vykoupená na bojišti blízkém,
se v žalář obrovský teď pro lid volný mění,
zdeptaná morálnost se mstí a skytá ziskem
kruh lidstvu nových zkoušek, muk a ponížení.

Zas právem násilí, moc svatostí zas slyne,
tlum otrocký se plouží v temnu, poutem zvoní
a neví, proti čemu válčí, za co hyne.

Zas modliti se bude dav, jejž zhnětla síla,
tam k soše Molocha, k ní modlářsky se skloní…
I stalo se, jak chtěl jsem — svět noc zahalila.