Sepsání války peloponnesské/38.
„Ale ani k jiným, ani k nám nejsou takovými,
nýbrž jsouce našimi osadníky, vzpouzejí se proti nám
povždy, a nyní proti nám i válčí, pravíce, že nebyli
od nás vysláni na to, aby od nás křivd zakoušeli. My
pak rovněž trváme, že jsme neusadili si osadníky,
abychom byli od nich utiskováni, ale abychom i vůdci
jejich byli i od nich slušných poct doznávali. Vždyť nás
jiné osady ctí a od osadníků svých milováni jsme nejvíce;
i zjevnoť, když větší jich části se líbíme, že od
těchto nezaslouženě nelibosti zakoušíme; vždyť bychom
nikoliv nepodnikali válku tak neslušnou, kdybychom
nebyli též urážek zvláště neslušných utrpěli. Slušeloť
se zajisté, bychomť i byli chybovali, aby oni prudkosti
naší povolili, nám by pak bylo hanbou bývalo, proti
umírněnosti jejich násilím zakročiti. Ale oni z pychu
a hrdosti na své bohatství, jakož mnoho již proti
nám zavinili, tak i nyní osady epidamnické, ana jest
naše, nic si nevšímali, když škod zakoušela, ale sotva
jsme my ku pomoci jí přispěli, násilně ji vzali a drží.