Patery knihy plodů básnických/Dražba
Kravičku vedou ze chléva,
dvůr plný, sotva že stačí.
na prahu vdova omdlévá,
a škytá v oněmlém pláči.

Dráb z drsných vyvolá plic:
»Pět zlatých poprvé, kdo dá víc?«

Na prahu zalká žaloba :
»Mé děti, robátka milá,
života naše zásoba,
váš chléb a jediná síla!«

Dráb z drsných vyvolá plic:
»Pět zlatých po druhé, kdo dá víc?«

»Otce smrt náhlá zlomila,
pět dívek o holé dlani,
a já se v práci zchromila,
kde vzít a doplatit k dani?«

Dráb z drsných vyvolá plic:
»Šest zlatých poprvé, kdo dá víc?«

»Z telátka jsem ji chovala;
když jsme ji na pastvu vedli,
každou jsem chrůpěj žehnala,
vždyť z mléka děti mé jedly!«

Dráb z drsných vyvolá plic:
»Šest zlatých poprvé, kdo dá víc?«

Každou jsem zvedla travičku,
jíž mléko sládne a tuční,
děti si sedly k ohníčku
a byly na pastvě učni.«
Dráb z drsných vyvolá plic:
»Šest zlatých podruhé, kdo dá víc?

»O hladu a přec bezpečni!
Groš za sýr ukápne v schránku,
byly to hody sváteční,
když zbylo na pomazánku.«

Dráb z drsných vyvolá plic :
»Šest zlatých podruhé, nikdo víc?«

»Hrozná to, děti, siroba!
Šest zlatých za moje muka!
Prázna je naše zásoba —
tuť srdce matčino puká!«

Dráb z drsných vyvolá plic :
»Šest zlatých po třetí, nikdo víc!«
(Tamt. — v Alm. na oslavu 25letého trvání Ak. Čten. Spolku r. 1874.)