Ottův slovník naučný/Acta
Acta znamená vůbec to, co bylo učiněno, co se stalo, tedy výkony úředníkův, ať již ve správě obecné, ať ve válce, ale hlavně se tím rozuměly výkony v oboru správy obecné, tedy  a p. Praegnantně pak označuji se tím záznamy takových výkonů: , řecky , a v tomto smyslu užívalo se hlavně toho slova o záznamech protokolů senátu (), jakož i o záznamech událostí rozmanitých veřejných i soukromých (). Pk.

Za soudní a. pokládají Římané pouze ty listiny, které na soudě samém o jednání sporném neb nesporném byly zřízeny, nikoli spisy mimo soud sepsané a soudu pak podané (). Protokolování v řízení sporném počíná teprve v době císařské. Z doby Ciceronovy známe pouze knihu (), do níž zapisovala se jména stran a předměty sporu. V době císařské bujelo protokolování na škodu věci velmi rychle. Za Justiniana již ovládlo celé řízení. O jednání soudním, řečech stran i úřadníka sepsal se při stání stručný protokol (regesta, quotidiana) pomocí různých skratek (). Dle toho v příštích 3–5 dnech napsán protokol podrobný (, ), jenž se uschoval v soudním archivu. Stranám bylo dovoleno ve spisy nahlédati a vyžádati si stručné neb úplné opisy. Z protokolů soudních ve věcech sporných zachovaly se nám nepatrné zlomky; za to četně protokoly ve věcech nesporných. Takové listiny zřizovány soudně buď za příčinou větší bezpečnosti, z důvodů processuálních (testamenty a p.) anebo proto, že ku platnosti některých právních jednání soudní forma () byla po zákonu nutna (některé případy darování a p.). Viz dále , . Čk.

Římské dějiny v Ottově slovníku naučném
Římské právo v Ottově slovníku naučném