Sepsání války peloponnesské/139.
Lakedaimoňané tedy prvním vyslanectvím
takové byli příkazy učinili a takovými jim na vzájem
odpověděno bylo příčinou vyhoštění těch, kdo se byli
porouhání bohů dopustili; později pak přijdouce přikazovali,
aby Atheňané upustili od obléhání Potidaie
i Aigině aby svésprávu navrátili, nejhlavněji pak a
nejzřejměji prohlásili výminkou uvarování
se války, aby se zrušilo usnesení proti Megařanům, v němž se
těmto zakazuje užívati přístavů pod vládou Atheňanů
jsoucích i tržišť attických. Atheňané pak nic toho
neučinili, aniž usnesení proti Megařanům zrušili, viníce
je, že posvátné a nijakými mezemi nerozdělené pole
vzdělávají a že jejich uprchlé otroky přijímají. Když
pak konečně poslední poslanci z Lakedaimona přišli:
Hramfios a Melesipos a Agesandros, nic jiného nemluvili
z toho, co prve obyčej měli, toliko toto: „Lakedaimoňané
sice chtějí míru, ten pak může jenom
tehdáž býti, jestliže vy Hellenům samosprávu obecnou
navrátíte.“ Atheňané na to sněm učinivše, aby sami
mezi sebou o tom rozmlouvali, usnesli se, aby o všem
najednou se rozhodlo a odpovědělo. I vystoupili a
mluvili mnozí a míněním svým na dvé se rozcházeli
i že se má válčiti i že ono usnesení se nesmí býti
překážkou míru, nýbrž že se má zrušiti. Mezi jinými
pak vystoupiv Perikles, syn Xantipův, muž tehdejší
doby mezi Atheňany první, velemocen v slovu i činu,
povzbuzoval je takto: