Poesie francouzská nové doby/Lampa Hery
Ku štěstí tajnému pod pláštěm tmavé noci
když Hery miláček se svěřil ve vln rej
a plavbou zoufalou kdy břehu chtěl se zmoci,
          kde s bázní Láska uvítala jej,

Ve proudů divý svár zář bledé lampy lila
nad bezdno propastí svůj paprsk zářící,
jak věčná v nebesích by hvězda odhalila
          své mlhami se čelo chvějící.

Nechť moře burácí a bije v břehy s vztekem!
nechť vítr rozpoután hřmí vzduchu na ňadrech
nechť ptáci zděšení zvěstují s divým skřekem,
          že cítí, jak se blíží smrti dech!

Tam výše s cimbuří té věže osamělé
nad běsné jícny plá to milé znamení,
a lije světlem svým zas plavci v srdci smělé
          a v klesající páže nadšení!

Jak v temné chvíli té, kdy chtěla shltit vlna
v svém hněvu hrozícím to dítě z Abydu,
tak věčně kolem nás hřmí bouře zkázyplná
          a vlny u vír honí bez klidu.

A plně kolem vzduch svým jekem v chladném klínu
proud každý v běhu svém hrob otevírá nám,
leč v stejném zápase a nebezpečí stínu
          táž pochodeň i našim září tmám.

Mdlé, sladké paprsky i mlhou prokmitají
a darmo větrů ston a proudů divý var
pod pěny závojem je na okamžik tají,
          vždy zaplá mírný jas nad živlů svár.

A povznešený zrak v dál obracíme za ním
a plni naděje se derem vlnami,
na kraji propastí svit onen chvějným pláním
          s té výše zdá se, že bdí nad námi.

Ó lásky majáku, jenž v půlnoc hrůzyplnou
nás vedeš úskalím vzdor bouři i vzdor tmám,
ty mezi nebesy jenž plápoláš a vlnou,
          ó lampo Hery, nezhasínej nám!

Poezie