Bajky Lafonténovy/Dva mezci
Dva mezci stejnou se brali cestou; jeden obtížen byl obilím, druhý nesl pytel peněz. Ten, co stříbro nesl, hrdě si vyšlapoval a útrpně pohlížel na soudruha laciným zbožím obtíženého. Ač těžké jeho břímě bylo, přece vesele zvonkem na krku cinkal a nebyl by s nikým svůj náklad sdělil. Tiše a pomalu kráčel za ním soudruh jeho.

Náhle z houští na prvního mezka rota lupičů se obořila, za uzdu jej popadla a zajala; když pak se bránil, klesl pod ranami loupežníků. Vzdychaje mroucím volal hlasem: „Je to slíbená mi odměna? Můj soudruh, jenž za mnou kráčel, vyvázl se životem, já pak krev svou ve službě musím vycedit!“

„Příteli,“ řekl mu soudruh, „není vždy radno míti úřad vysoký. Kdybys byl sloužil jako já pouze mlynáři, nevedlo by se ti teď tak zle.“

en:The Original Fables of La Fontaine/The Two Mules
fr:Les deux Mulets
it:Favole (La Fontaine)/Libro primo/IV - I due Muli
pl:Dwa muły
vi:Hai con La