Moderní básníci francouzští/Melancholie
Znám dívku, sever jesti domov její,
má bledé čelo, něžnost v tváři nese,
má snít a blouznit večer v obyčeji
na hřbitovech, na pobřežích a v lese.

I když se jaro v lidskou naděj směje,
jde zamyšlena s hlavou nachýlenou,
však cizí kouzlo plá jí z obličeje,
jdeš za ní jak za ženou zaslíbenou.

Můj krok se rovněž všady za ní chýlí,
tu hvozdy tmavými, tam břehem moře,
jsem její, každou zaujme mne chvílí
ve hluku lidí, polí na prostoře.

Ó chceš-li klid si zachovati, v divý
dej útěk se, ji těžká mysl zveme,
víc nelze zapomnít zrak její snivý
a její dlouhé políbení němé.

Poezie