Ottův slovník naučný/Sezima
Sezima , pseud. , spis. čes. (* 1876 v Hořovicích), jenž absolvovav gymn. v Příbrami, práva v Inšpruku a v Praze, vstoupil do služby státní jako finanč. úředník konceptní a přidělen nyní k okresnímu hejtmanství na Smíchově. Napsal a vydal: Kouzlo rozchodu. Sensitiva. (Praha, 1897, 2. vyd. 1898); Passiflora, román (t., 1903). Vedle toho uveřejnil řadu drobných prací belletristických, kritických a polemických v „Nivě“, „Lumíru“ a v „Literárních Listech“.

Sezima  (později i ze ), příjmení staročeské rodiny panské, která nosíc modrou růži na zlatě pocházela z rodu Vítkovicův a, tuším, odštěpila se přímo od pánův Hradeckých. Předkem snad byl S., jenž byl r. 1267 ještě v nedílu s pány Hradeckými. Asi v ten čas drželi od koruny nynější Tábor (Hradiště) s Ústím nad Lužnicí, ale Přemysl II. chtě tu zříditi město vyvadil to zboží. Rozzlobení Vítkovci r. 1268 město spálili a měšťany přestěhovali do Ústí. Od r. 1317 připomíná se ve veřejných jednáních S. se svým bratrem. Uprostřed století XIV. žili bratří S.,  (1352, † j. 1370) a  držíce hrad Hradiště s městem Ústím. S. (1349—83) byl proboštem v Týně n. Vlt., od r. 1364 také kanovníkem pražským a zemřel před r. 1386. V Ústí založil špitál. Oldřich dostal při dělení polovici Hradiště a Ústí; také držel Žirovnici. A. Synové Oldřichovi byli S. ml. (1371—80),  (1388 až 1403) a, tuším, Oldřich. S. byv kanovníkem olomouckým a vysvěcen za jáhna obdržel také praebendu při pražském kostele († ok. 1380). Jan držel hrad Hradiště a čásť Ústí. Oldřich vstoupiv do řádu křižovníkův pražských byl r. 1388—96 komturem u sv. Jakuba při Hradci Král., r. 1402 převzal zemské komturství a zprávu nad kommendami, jež byly v bídném stavu, dluhy platil, jak mohl, ale přece si jen pomáhal zastavováním statků. V témž úřadě zůstával ještě r. 1410. Synem snad Janovým byl , jenž držel Hradiště, čtvrtinu Ústí a do r. 1410 také hrad Fuglhauz. R. 1413 válčil v Rakousích. Pro rozdělení Ústí na několik dílů nebylo svornosti mezi strýci a nepřibývalo jí, když se po r. 1415 i věrou dělili. Oldřich vypudiv z Ústí obyvatele podobojí opanoval celé město vytlačiv z něho strýce Kamenické. Ale r. 1420 před popeleční středou město náhle od podobojích opanováno a nedlouho potom i ztečeno Hradiště. Oldřich schoval se na tvrzi Sedlci, ale tu po velikonocích (1420) od Táborův dobyt, cepy umlácen a spálen. Zůstala po něm vdova Anna ovdov. z Kunštátu a syn , jenž byl r. 1434 při král. dvoře v Prešpurce.— B. Janovi († j. 1370) synové byli S. (1374—97),  (1380 až 1386), ,  (1381—1408) a  (1388—1408), kteří obdrželi při dělení se strýcem Oldřichem polovici Hradiště a Ústí. Ondřej byl kanovníkem r. 1371 vratislavským, od r. 1381 pražským a stav se také farářem čáslavským teprve studoval na universitě. R. 1388 založil kapli při Hradišti († j 1389). Jan starší prodal díl svůj v Ústí a tuším i Hradiště a zůstavil syna , asi téhož, kterému r. 1437 Lomnice zapsána. Jan mladší nabyl ok. r. 1393 zboží kamenického a stal se r. 1405 popravcem bechyňského kraje, r. 1410 koupil Fuglhauz. Manželka jeho Anna z Mochova bydlíc v letech 1414—17 v Ústí nad jiné horlivě se držela učení Husova; jí nejvíce děkoval, když do Ústí a okolí zabrati se mohl. Že přívržence jeho učení horlivě podporovala, lze shledati z hanlivé písně, kterou složil neznámý spisovatel na ni a její syny (Palacký, Docum. Hus, 667). Synové jejich byli  (1404),  a . Prokop byl horlivým přívržencem strany podobojí, účasten byl r. 1420 válečných běhů okolo Ústí, a když hrad Hradiště dobyt, svěřen jeho opatrování, ale při demokratickém upravení nové obce Táborské stal se společensky rovným všem ostatním. Možná, že byl synem jeho  (1437, † j. 1463), bohatý měšťan táborský, jehož syn byl . Hojné jeho zboží dostalo se r. 1469 obci táborské. Beneš držel r. 1409 dvě části města Ústí a zemřel brzo potom. Jan, třetí syn Janův, panoval s bratrem a mateří na Hradišti, Ústí a Kamenici. Sestra jejich snad byla r. 1422 Bonuše z Kamenice. Jedna slečna z rodiny této chlebila potom na Kamenici a podle pověsti bránila ji r. 1425 proti Táborům. Držitelem Kamenice byl pak Jan (tuším týž, který byl bratr Prokopův a zemřel ok. r. 1452 bez mužských dědicův). Zboží jeho všechno dostalo se pánům Strážským. S. (1374—97) držel do r. 1380 statek Hobzí a čásť Hradiště a Ústí. Synové jeho byli , S. (1397—1400) a  (1403 až 1407). Ondřej prodal svůj díl Beneši Kamenickému a zmizel pak. Jan držel asi do r. 1411 čásť Ústí; asi od r. 1407 měl statek Pleše. Císař Sigmund vyvazuje dědictví ústské, jež ponechal Táborským, zapsal mu peníze i rovněž slíbil náhradu všem ostatním dědicům. Potomkem jeho (synem?) byl S., jejž učinil král Ladislav dědičným kraječem. R. 1465 vdána zaň Kateřina, vnučka Václava Cardy z Petrovic, a po ní dán Úštěk a mnohé zápisné statky, které Carda za náboženských válek opanoval. Ty mu potvrdil král Vladislav r. 1475. Zemřel 30. pros. 1487. Synové jeho byli , ,  († po r. 1514) a , jinak . Zdeněk spravuje napřed statky sám prodal Pleše. Po jeho brzké smrti rozdělili se Jan a Václav tak, že každý měl polovici Úštku a založili dvě pošlosti. A. Nejdříve vyhynula pošlost Prokopova. Ten měl r. 1511 také Zvířetice a zemřel po r. 1519. Synové jeho  († j. 1542),  a  († ok. 1541) byli pod poručenstvím strýce Jana, jenž postoupil r. 1528 Zvířetice Janovi z Vartenberka směnou za Tečeněves. Bedřich ujav polovici Úštku po smrti bratří zemřel před r. 1553. Synové jeho  a  byli nezletilí, pročež statek spravovaly Eva a Kateřina, strýně jejich (sestry otcovy). Došedše r. 1573 let svých, dělili se r. 1574, při čemž dostal každý díl města a jisté vesnice, Bedřich i Rochov. Jan Burjan nemaje přiroz. dědicův rozprodával své statky. Zemřel r. 1579 odkázav statek svůj manželce Bonuši z Veitmile a ta se pak (ok. 1583) vdala za Jana ze Šternberka († 1595). Bedřich zemřel 17. list. 1582 v Litoměřicích v čas moru zůstaviv vdovu Elišku Bořanovskou z Bytešky († j. 1622) a dceru Mandalénu. Tato ujala Rochov, jejž zapsala r. 1601 manž. svému Janovi Krištofovi z Valdšteina, ale ten jej prohospodařil (1616). — B. Jan býval kr. radou a soudcem zemským a jako nejv. kraječ sloužil králi Ferdinandovi I. při korunování. R. 1527 byl také nejv. berníkem. Žil ještě r. 1537. Synové jeho byli , S. († po r. 1528), , ,  a  († po r. 1528). Zdislav dostal od otce Koleč a zemřel před r. 1544 bez muž. dědicův. Při dělení dostal Jiřík polovici Úštku, Jindřich Tečeněves a Jaroslav Evaň a Brníkov. Tento zemřel před r. 1597 zůstaviv syna , jenž r. 1623 propadl neveliké své jmění v Praze. Jindřich Tečenský zemřel r. 1565 zůstaviv z manž. Kunky z Minkvic syna , jenž držel Tečeněves a čtvrtinu Úštku a r. 1616 získal Rochov. Všechny ty statky propadl r. 1623, kromě toho propadl Křovice a díl Tmaně, které byvše r. 1622 nedbale odhádány r. 1638 na žádost syna  znovu odhádány. Jiřík Úštěcký putoval k Božímu hrobu a na horu Sion (1535—55?). Také pomáhal se brániti, když Turci Budín oblehli, sloužil císaři Karlovi V. při dobývání Říma a císaři Maximiliánovi ke stolu při korunování. Zemřel ok. r. 1575 (manž. Kateřina Trmická z Miliny † 1587). Synové jeho byli ,  († po r. 1579),  a , z nichž tento r. 1580 zavražděn na zámku lipském od německého zemana. Krištof koupil r. 1588 Beřkovice, jež ještě r. 1595 držel a r. 1597 najal si Palič. Z dílu svého podržel díl Tmaně, který mu r. 1622 zabrán. R. 1609 mel syna , jenž byl pacholetem, u Jana Zdeňka Kavky z Říčan. Bezpochyby jest totožným s Janem Jiřím, který r. 1623 osvobozen proto, že byl chud a nebylo co na něm bráti. Jan, syn Jiříkův, držel polovici Úštku a Koleč. Byl v l. 1611—17 nejvyš. komořím, koupil r. 1591 několik vesnic od panství helfenburského, prodal r. 1592 Koleč a koupil za to r. 1605 Jištrby. Zemřel v srp. 1617 (manž. Sibyla z Pencíku). Syn jeho  držel Úštěk, Jištrby a Liběšice a zemřel r. 1621 nemaje dědicův (manž. Lidmila Švábka z Chvatliny). Statek po něm měla děditi manželka, avšak všecek zabrán. Co mívali S-mové v litoměřickém kraji, všechno dostali jesuité; z toho posledním toho rodu (Janovi, Jiřímu a Jindřichovi) popřáli almužny. Sestry Jiřího Viléma Eusebie (r. 1607 manželka Sigmunda z Vartemberka, pak vd. Náchodská), Kunka (manž. Jindřich S. z M.), Alžběta (manž. Karel z Kounic), Zdislava (manž. Rudolf z Valdšteina) a Anna vd. Auersperková obdržely nějaké peníze ze statkův otcovských. Majestátem 12. čna 1642 přenesen štít (ano již muž. potomstvo vymřelo) na Lva Viléma z Kounic a dovoleno mu i psáti se S. z Ú. Sčk.