Česká čítanka pro druhou třídu škol středních/Kopřivy
Když Pán Ježíš chodil se svatým Petrem světem, otázal se člověka, který ležel na drnu ve stínu košaté lípy u cesty, kudy se chodí do města. U lípy dělila se cesta; Pán Ježíš a svatý Petr nevěděli, mají-li se dáti na pravo či na levo.

Ale člověk, který na drnu ležel, byl takový lenoch, že leností ani promluviti ani hnouti se nechtěl. Vyslechnuv otázku nevstal, aby slušně odpověděl a ukázal zdvořile rukou, kudy poutníkům jíti jest k městu, ale zdvihl nedbale nohu, ukázal jí na pravo a zabručel: „Tudy tam!“

Pán Ježíš se lenochovi usmál a pohledl na svatého Petra, jako by chtěl zvěděti, co smýšlí o tom člověku. Svatý Petr byl všecek rozzloben, tváře jeho byly zarudlé, očima jiskřil i zdvihl pohrůžlivě pravou ruku.

Pán Ježíš věděl, že se sv. Petr hněvá, i promluvil k němu: „Petře, proč se zlobíš?“

Petr odpověděl: „Mistře, kdo by se nezlobil, vida mladého člověka za živa hníti leností! Prosím Tebe, mistře, uzdrav toho lenocha, aby neshnil docela.“

Pán Ježíš svatému Petru dobře porozuměl. Usmál se a pravil: „Kdekoliv tento lenoch lehne na zemi, nechť pod ním vyrostou ihned kopřivy a žahavky.“

Jakmile Pán Ježíš slova ta dořekl, lenoch vykřikl a vyskočil i pospíchal uděšen odtud. Teprve když se vzdálil od lípy, podíval se na tělo, co jej tak pálí. Vida, že má na rukou i nohou plno červených puchýřův, obával se, aby se nerozbředly.

Od té doby nemohl nikde na zemi ulehnouti.

Tak byly prý stvořeny kopřivy a žahavky, aby se jimi vyléčila zlá a hříšná lenosť člověkova, i aby jiní lidé pamatovali, že Pán Ježíš nenávidí lenosti, která jest polštářem ďáblovým čili pramenem zla, a že lenoch leností se tresce a své tělo hubí.

Pověsti