Devátá vlna/Listopadovým krajem
Listopadovým krajem
jsem v tichu bloudil v něm,
listopadovým krajem,
s květnovým úsměvem.
Do napadalého listí
list nový právě pad.
V té zemi nenávisti
jak dlouho budeš se smát?

Zafičel ostrý vítr,
že zachvěl jsem se až.
Zaskučel ostrý vítr:
proč že se usmíváš?
Snad nedořekneš větu,
verš nedokončíš snad.
Možná že zítra tě smetu.
Jak dlouho budeš se smát

Pták nezatiká v křoví,
žert nezní veselý
a větru neodpoví
než lovců výstřely.
A mohu chápat skromně,
co jak bič zastviští.
Ten listopad je pro mě
a květen pro příští.

A přece rád bych se usmál
do bouří, do zmatků.
Nechtěl bych po sobě nechat
podzimní památku.
Ať o mně kronika jednou
víc než to napoví;
Pronesl jesení chladnou
svůj úsměv májový!