Amoroso/Pod kmenem buku
Ptáci již ulétli, co budem nyní
poslouchat z večera pod šerým bukem?
Kmen jeho za krátko pokryje jíní,
spadne mu listí, jež v létě nás stíní,
přijde snad bouře a s divokým hlukem,
zláme mu snítky, jak vždycky to činí…

Budeme zpomínat, s úsměvem jara
jak jsme se dívali do nebe spolu
a kterak zvolna, když stoupala pára
v altán jsme skryli se, pod jeho stará
křídla a čekali, spadne-li dolů
hvězda, jak planoucí, stříbrná čára?

Či jak jsme házeli v hladinu vodní
kytice květů, je chytali zase,
kývali olší a stojíce pod ní,
hledali v dáli, kde vlá plachta lodní,
i jak jsme mlčky pak pohlédli na se,
usedli k vodě… a dál šli zas od ní?

Ó teď ni datel se nedotkne suku,
pavouk jen síť věsí na suché stonky.
Pohleď, list za listem v stajeném zvuku
padá již k zemi! Nuž dej mi svou ruku
a já chci snít zas, jak modravé zvonky
v hebký tvůj vlas pletu pod kmenem buku.