Výbor z písní a ballad/Děcku pohrobkovi
Ty milé kvítko, lásky věno,
   tak vyprošené s vroucností,
čí oko můž' být nezroseno
   tě vidouc ve tvé sličnosti!

Chlad listopadu vane drahý
   a v kolébku tvou nekrytou,
a padl strom, ó žel, tak záhy,
   jenž měl ti býti záštitou.

Kéž On, jenž řídí déšť a mraky
   a vichr krotí rozkazem,
tě ochraňuje před lijáky
   a vánicí a před mrazem!

Kéž On, jenž k nuzným ruku sklání
   a žití muka ukojí,
tvou mateřskou též haluz chrání
   a krutou ránu zahojí!

Tak sličně kvetla přede chvílí
   a letní rosou skropena,
teď ve větru se slabá chýlí,
   a napolo je zlomena.

O ty jen zkvítej, drahý skvoste,
   kéž ruce zlé tě nenašly!
a mnohý kmen ať z tebe vzroste,
   jenž otčinu nám okrášlí!