Písně mužů/Chvalozpěv na tělesnou bolest
Ó matko zapomínání,
jíž hlavu složit smím v klín,
jež s duše nám snímáš zoufání
a uspáváš vědomí vin!

Červa, jenž v nitru ryje dál,
i nezhasitelný žár —
ty obě dvě dýky překonal
trýznění tvého dar.

Velíš, a oči se nezavrou,
noc velíš proslzet,
velíš, a okamžiky jsou
dlouhé jak řada let.

Mučíš nás potmě, až náš cit
svá muka zří, byť slep,
mučíš nás k jitru, kdy podstoupit
nám nového rána je škleb.

Tvou trýzní vyčerpáno je
srdce, že prosit jen zná,
když večer se blíží: „Kéž ráno je,“
když ráno: „Kéž je zas tma!“

Však trýzeň když v klid se promění
a ustane strázně tvé dar,
hned po tom lichém zlepšení
mučí zas červ, bodá žár.

A proto z hlubin buď chvála ti,
my na lůžku pějem ti dík:
kéž osten zas tvůj se navrátí,
ne obou těch pekelných dýk!

V jiných jazycích 
English: Hymn to Physical Pain

Poezie