Moderní básníci francouzští/Modlitba Adamova
To sen byl strašlivý. — Kol duší davy, davy
mne obklíčily. Něm, přede mnou bez hnutí,
vždy krásný jako Bůh, však na rtech vzdychnutí
a kleče Adam čněl nad žen a mužů hlavy.

A mocné záření v té jeho mužné kráse
a síla, pýcha, vzdor, výčitky, k činu vzruch,
tvor prvotního snu, v kterém se zhlížel Bůh,
pečetí panenství se leskly v plném jase.

A všichni slouchali nad propasť naklonění,
jak s nebes hlubiny se nesl valný šum,
to ohlas živoucích spěl vzhůru ku bohům,
smích šílený a řev a rouhání a klení.

A stále smutnější sám Adam ležel, po věk
se modlil, skráň i hruď mu stopil studu nach,
když pod ním kdykoliv se ozvalo to v tmách
a stále: Adame! slyš, zas se zrodil člověk!

Ach, Pane, naříkal, kdy muky mé vzplá ráno?
Dost rozšířil můj rod se pod tvým zákonem,
což nocí nevzletí hlas nikdy ke mně sem:
Zhas’ člověk poslední, ať vše je dokonáno?

Poezie

fr:La Prière d’Adam