Poesie (Asnyk)/V temnotě hrobu
Již tebe, zašlou v temnosť, v klidu číši,
sen věčný jemně kolébá a tiší,
před hrůzou smrti zrak ti obestírá
tou září, úsvitem jež ráje zírá,
a žádná strasť v ní tebe neuvítá
a žádná bolesť, kterou život skytá.
Leč za to děsná hrobu noc a divá
mne bezesného svojí chmurou skrývá,
a v nepřivřená vedravši se víčka,
svou hrůzou celou srdce moje hýčká.
Mlčení smrti halí mne v té době,
jak člověka, jenž probudil se v hrobě,
jenž s žasem v podzemním tom tichu snící
svůj vlastní křik jen slyší zmírající,
a cítí zoufalství, jež vzdech mu drtí,
i celou trpkosť života a smrti.

Poezie

pl:W ciemności grobu