Ottův slovník naučný/Epigramm
Epigramm (z řec.), čes. , slove kratičká básnička, vyjadřující s duchaplnou pointou vážnou nebo satirickou myšlénku výrazně úsečnou formou a se vztahem k určité osobě nebo věci. Tím e. nový souvisí s původním svým pojmem; býval to totiž prvotně každý nápis, zvláště na pomnících, veřejných budovách, darech obětních, označující buď účel pomníku neb osobu dárce atd. Po stránce formálné e. myšlénku svou buď prostě vypovídá (e. ) anebo dodává jí důrazu předchozí návěští (e. ). V dějinách literatury nejvíce prosluly e-y řecké, zvláště , jehož slavný nápis na pomníku 300 Sparťanů padlých u Thermopyl je světoznámý. Ze sbírek řeckých e-ů slavná je Anthologie řecká (sestavená v XIV. st.), z níž Věnec (výbor) přeložil česky Jan Vondráček. Římané napodobili Řeky, avšak dodali e-u rázu satirického, jako  (v I. stol. po Kr.), později . Martialis a římští epigrammatikové byli také vzorem básníkům středověkým, na př. Angličanu , Francouzi  (XVI. stol.),  a j. Kdežto humanisté následovali forem klassických, přiblížili se zvláště románští epigrammatisté často k národním madrigálům a sonetům. Z novějších a nejnovějších básníků epigrammatických prosluli Němci  (jenž psal také o theorii e-u) a zvláště  a  (Xenien),  a j.; Polák , Rus . Z českých epigrammatistů vynikli  (Kvítí),  a j. Ze sbírek e-ů známější jsou R. Benedixe »Sammlung deutscher Epigramme« (Lipsko, 1861); Booth, Epigrams, ancient and modern (Londýn, 1865); J. A. Kouble, Zrnka české soli a j. Hš.

Hesla v Ottově slovníku naučném