Kohout plaší smrt/Žal
Z podsvětí spánku kde hnijí hvězdy
vrávorá stín vyzáblejší Krista
gotických katedrál

Tolik bláta dole

Poslušen chvějivé bezútěšnosti snění
vychází ze sebe s pokorným úsměvem
a v zaníceném patře jeho úst hoří vzlyk

Tolik slz tady dole

Naděje prostořeká světice zmatena mlčí
zřídlo hvězd omývá ji sinou tvář
citlivka otvírá se Pandořina skřínka nemocné hlavy

Tolik smutku dole

Odešla a v nekonečné prostoře zmlknuvšího hlasu bloudíš
v chamtivě sevřené dlani teplo podané ruky
pak v zalomení otevra ji — klneš