Marnosti/XII
Je ještě čas a všechno může růsti.
Jen cizí bytost když se přelomí!
— Já uspal hlídače, ti z blázince mne pustí,
já opil dnes své choré svědomí.

Je ještě čas, tím vše se léčí časem.
Klid jenom chvíli, sečkej, srdce mé!
A neříkej svým vyčítavým hlasem:
„A lidé k předu jdou. A my už nejdeme.“

Jen ještě uvěřit, jak věřili jsme prve.
Náš ritus ponurý, ten potřebí má krve.