Fanfáry a kadence/Pokračování
A vítr kvílí dál… Za okna záclonami
se bílý profil mih’, kdos ulicí se bral,
zřel záclon pohyby… Ach, sníti dva a sami…
     a vítr kvílí dál.

A skřípl klíč. On vstoupil. Staří známí
jak sešli by se tu, on za ruku ji vzal,
jí zvolna rozpínal košilku s přestávkami.

Snad budou zardívat se cudné naše dámy,
snad budou omdlévat… Kde zůstal ideal?
Za její půjdu dál i jeho myšlenkami,
     co vítr kvílí dál…