Ottův slovník naučný/Výr
Výr (Bubo), největší a nejsilnější ze sov, ze 17 druhův u nás druhem B. maximus zastoupený, jenž jest zároveň největší sovou evropskou. Kde jsou větší souvislé lesy a úžlabiny zalesněné, ať v rovině ať v horách, i ve skalnatých pustinách bez lesů, přizpůsobuje se v. jsa rozšířen v Evropě a Asii daleko na sever, hojný zvlášť na Litvě, v Rusku, v Dobrudži v podunajských nížinách, vyhuben byv v Nizozemí a ve Velké Britannii. V Čechách posud se hnízdí na příkrých skalách břehů vltavských i jinde. Ještě r. 1867 zastřeleno prý v Čechách 202 v-ů. V. jest ptak stálý, ač za kořistí potuluje se v širokém okršku. Kořistí jeho jsou brouci, menší plazi a obojživelníci, ale i větší ptáci a ssavci, kury lesní a srnčí. Nejraději přepadá v noci vrány a kavky. Co ihned nesežere, hromadí v zimě v temných koutech k pozdější potřebě. Nestrávené součástky, kosti, chlupy a peří, vyvrhuje v podobě chuchvalců. Hnízdouše své hojně krmí a tito prozrazují hnízdo své, blíží-li se kdo, syčením daleko slyšitelným. Hnízdo své staví v. v rozsedlinách skalních, starých zříceninách, v dutých stromech, ve stepi i na zemi v trnitém křoví. V březnu, někdy až v dubnu, nalézají se tu 2, zřídka 3–4 vejce; hnízdo staří hájí statečně i proti liškám a orlům. Byl-li v. za dne vyrušen, koulí očima, zježí peří, funí, klape zobákem a útočí jím na protivníka. Je stále na stráži i za dne. Za dne jsa vyplašen, letí lehce a tiše blíže země ke skrýši, jsa různými ptáky, zvlášť dravci a vranami, pronásledován. Odtud upotřebení jeho na  (v. t.). Jeho houkání »huhu« v době páření v opuštěných zříceninách od mnoha v-ů najednou vyrážené působí strašidelně. V. dosahuje délky 60 až 65 cm, oči jeho jsou žluté, na obvodě narudlé, peří jest rzivožluté, černohnědě tečkované a proužkované. Na hrudi jsou podélné skvrny černé, na letkách příčné pruhy černohnědé, na ocase 9 širokých příčných pruhů tmavohnědých. Bše.