Rýmovaná kronika česká tak řečeného Dalimila/LXXI
Tak ten šlechetný kněz snide,
jeho syn Bedřich na stolec vznide.
Ten počě Čechóm na hanbu młuviti,
Němcóv je sě v zemi płoditi.
Toho Čechy z země vypudichu,
Kunráta knězem učinichu.
Tiem své škody zle polepšichu,
neb za býl kopřivu proměnichu.
Neb ten počě bratra následovati,
Němcě mocně v zemiu zváti.
Polené, když to znamenáchu,
že Čechy svého knězě netbáchu,
v niuž na zemiu udeřichu
a velikú škodu učinichu.
Čechy na ně s knězem mile jidú,
bojem udatně je podjidú.
A když je tu pobichu,
knězě z země vypudichu,
řkúc: „Tobě smrdí česká dušě;
náhle do Němec, hubená kušě.“
Na meziu jej vyprovodichu,
pak jej na mezi zabichu.
Neb-ť řiekáše: „Smrdí-ť mi česká dušě
právě jako umrłá kušě.“
Tehdy biskup Minhart snide,
na biskupí stolec Daněl vznide.