Výbor z Květů zla II./Don Juan v pekle
Když sestoup’ don Juan, kde podzemní jsou vlny,
a když byl Cháronu svůj obol odevzdal,
jak hrdý Antisthén kýs žebrák chmuryplný
všech vesel ramenem se mstivým silně jal.

Tu s ňadry svislými a řízou rozhalenou
se ženy svíjely v těch nebes černých mhách,
a jak dav obětí, jež k oltáři se ženou,
kvil dlouhý z jejich úst a nářek za ním táh’.

Mzdy na něm Sganarel své požadoval v smíchu,
co zatím don Luïs svým prstem třaslavým
kol mrtvým, bloudícím blíž břehů, líčil pýchu,
s níž jeho smělý syn si dělal z šedin šprým.

Ctná, suchá, Elvíra se pod svým smutkem chvěla
u chotě zrádného, jenž byl jí milencem,
jak úsměv poslední by na něm žádat chtěla,
v němž svítil první slib se v sladkém lesku svém.

Muž velký z kamene stál ve svém zbrojném hávu
blíž kormy vzpřímený a řídil černý kýl;
leč klidný hrdina, jenž na meč skláněl hlavu,
se díval v brázdu vod, nic vidět neráčil.

de:Don Juan in der Hölle
en:Don Juan in Hell
es:Don Juan en los infiernos
fr:Don Juan aux enfers
hu:Don Juan a pokolban
pl:Don Juan w Piekle
pt:D. João nos Infernos