Bajky Lafonténovy/Moucha a mravenec
Moucha a mravenec přeli se o přednost. „Jak můžeš být jen tak zaslepen sebeláskou,“ zvolala moucha, „a stavěti se na roveň se mnou, která ve vzduchu jsem zrozena, ty bídný červíku!? Jáť navštěvuji paláce a zasedám k tabulím a z každé mísy první okusím. Ty jsi rád, můžeš-li stéblo, jež pracně do své skrýše zavléci musíš, tři dni okusovat. Rci mi, chuderko, dovolil ti již kdy král neb císař, abys mu sednul na hlavu? anebo se ti to poštěstilo u krásné dámy? Já to činím a líbám krásná ňadra, kdykoli se mně zlíbí, i pohrávám si ve vlasech nejsličnějších; ba i na tváři se časem uhostím a zvyšuji bělost její černým tělem svým. Kdy, ubožáčku, ty cos podobného zažiješ? Schovej se raděj do podzemní skrýše své a tam o sobě přemýšlej.“

„Jsi už hotova?“ ptal se mravenec. „Ty navštěvuješ paláce, pravíš; však zamlčuješ, že tě tam každý pronásleduje. Okoušíš každého pokrmu první; myslíš ale, že proto jiným lépe chutná? ba právě naopak, s ošklivostí se odvracejí od toho, čeho ty rypákem svým se tkneš. Že všude můžeš vejíti? To činí žebráci také. Sedáš na hlavách králů, sedneš ale také na hlavu osla, a často dotěrnost svou životem zaplatíš. Konečně tvrdíš, že černé tělo tvé slouží bělosti za okrasu? Však pamatuj, že za nejhorší všeho hmyzu moucha jest pokládána. Ustaň tedy ve své marné chloubě, neoddávej se myšlénkám o své slávě. A jak dlouho trvá tvoje vznešenost? hynete hladem, mrazem, slabostí a bídou, jakmile slunko zemi naši opustí. Tu já však teprva požívám ve skrýši své klidně ovoce své pilnosti; nejsem vydán nepohodám času, bezbečně odpočívám ve svém příbytku, a nastřádané zásoby zbavují mě starostí o život. Toť rozdíl mezi slávou klamnou a pravou. Nuž s Bohem, nemám času nazbyt, musím se přičinit.“

Tak pravil mravenec a kvapil po své práci.

fr:La Mouche et la Fourmi
it:Favole (La Fontaine)/Libro quarto/III - La Mosca e la Formica