Výbor z Květů zla II./Smrt umělců
Zda stále, rolničkou je třeba potřásat
a líbat čelo tvé, Karikaturo tmavá?
Bych cíle dosáhl, jejž přírody taj dává,
zda stále, toulče můj, mám plýtvat šípy snad?

My v chytrých spiknutích svou duši budem drát,
a četných brnění dřív rozdrtí se sláva,
než Tvora velkého nám objeví se hlava,
jenž chtíčem pekelným náš vzlykot budí rád!

Jsou, jimž se Idol jich zde neukázal dole,
ti hanbou značení a kletí sochaři
svým dlátem tesají ti v hrudi, na tváři,

jen s jednou nadějí, ó, chmurný Kapitole!
že Smrt, jež bude zas jak nové slunce plát,
i květům mozku jich dá potom rozkvétat!

de:Der Tod der Künstler
fr:Les Fleurs du mal/1861/La Mort des artistes