Písně mužů/Vynálezce
Prostor i čas ho zdržoval,
však člověk nedal se jim.
Prostor i čas děl: „Nesmíš dál!“ —
a člověk jim odsek: „Smím.“

Spal Nový svět kdys v nehnutí,
prostor i čas si postál tam,
ba lidé každým milníkem
jim budovali chrám.

Z těch lidiček však loudavých
tropil si mocný poklad smích
a lesk se olejem;
až Prometheu darován
ten světský dar, jenž zakopán
byl pod nejhlubší zem.

A tam, kde štít se k nebi pne,
blýskalo o závod;
lidem to bylo lhostejné —
mně to přišlo vhod.

Shiéd jsem sílu živlů dvou:
ve vzduchu a v podzemí.
Jak jsem spjal je myšlenkou,
Nový věk byl zrozen mi.

Byť občas přerýván,
je pevný můj směr a cíl;
jako blesk, můj válec je hnán
zákonem zemských sil.

Olej ze studen mám,
s Franklinem jiskru jsem sved;
prostor a čas je jen klam
člověk vykročil vpřed.

Pokavad po světě jsou
v pohybu vozidla má,
Adam okřídlenou
ne patu jen: duši též má.

Poezie

en:The Inventor