Ottův slovník naučný/Fiduciární jednání právní
Fiduciární jednání právní činí, kdo převádí na druhého (fiduciáře) právo věda, ze jemu tím svěřuje větší právní moc, nežli vyžaduje účel, ke kterému se nese úmysl stran, ale s vyslovenou důvěrou, že nabyvatel užije právní moci pouze k onomu účelu. Právním jednáním takovým byla římská  (v. t.). V dnešním právním životě náleží sem převod vlastnictví nebo cesse k pojištění pohledávky, postup pohledávky k vymáhání jejímu, plná indossace k zástavě, inkassu a pod. Z fiduc. jednání vzchází fiduciářovi to plné právo, které se tím neb oním druhem právního jednání převádívá; stane se tedy vlastníkem, obecným nebo směnečným věřitelem, nemá však práva toho užiti k jinému než určenému účelu. Tato povinnost fiduciářova jest však pouze obligační. Poruší-li ji fiduciář, má to pouze v zápětí, že jest převodci (fiduciantovi) zavázán k náhradě škody. Hý.

Římské právo v Ottově slovníku naučném
Právo v Ottově slovníku naučném