Sluncem a stínem/Do dáli, do daleka
Do dáli, do daleka
mne dnes to volá zas —
tam někdo na mne čeká
tak dlouhý, dlouhý čas.

    Kdys v noci v širém moři,
jak měsíc v něm se lesk,
já zřel dvě tmavé oči
a slyšel tichý stesk.

    Pojď k nám! — to šumí z moře;
já řekl: Ještě ne —
a jako přízrak zniklo
to v hloubi bezedné.

    Má loď, ta jela dále,
já šťastně přistál v břeh,
já zapomněl těch očí
ve mnohých, blahých dnech…

    — Dnes, jako v moři, blýská
se mhou měsíčný jas —
a z daleka to stýská
a volá mne to zas.