Patery knihy plodů básnických/Až umru
Až umru kdys, ó prosím Vás, tam na Hostýn
mne poblíž chrámu vložte zemi v klín,
na hoře té, kde za svobodu Vneslav pad’ —
tam budu o něm sníť a zdřímnu rád.

A místo náhrobku tož jedli tajemnou
mi vsaďte v hrob, ať šumí nade mnou;
nechť ptá se kdo, zda žebrák tu či poutník kles
to jedno jest, nechť za mne mluví les.

Chci na Moravu zříť a k jasným oblákám,
tu Moravu, již jako drahokam
jsem vzácný v srdci nosil slzou skropený,
vždy doufaje, že v ráj se promění.

A bouře nad hlavou mi bude hráti tam,
a zpěvná procesí kol půjdou v chrám —
ó kdy bych najednou tak cítil zem se třásť,
a zpěv jich zněl: »My svobodnu chcem vlasť!«

Ó tenkrát, cítím to, bych musil z hrobu vstáť,
vzíť lýru svoji, struny rozpoutať,
vlíť naposledy do nich srdce svého krev
a zapěti — volnosti slavný zpěv!

(Z Básní, 1884.)

Poezie