Poesie (nová řada)/Z jeviště světa/VII
Ó, krásné dílo zkázy! Vynálezy různé!
Z nich každý jako nová éra na svět zírá,
jak holí Mojžíšovou každý v kraje luzné
mor šíří, tmu a bídu ve své dlani svírá.

Dnes ničím schopnost vůdce, mužnost bohatýra.
dnes věčné Winkelrieda laury jsou tak nuzné —
rek v davu zaniká a rázem dav též zmírá —
ni nezví, zdaž mu vládce tleská v smrti hrůzné.

Vítěz i poražený v dlouhé šachtě jedné
spí bez vítězství, slávy, jména, v šírém poli,
a smrt jim stejně píše na čelo, jež bledne:

„Toť zaslepenství jen zde oběti dlí v hloubi,
gladiatorův kteří hráli smutnou roli!“
Kdož vítězem je tedy? Já jen — anděl zhouby.