Ottův slovník naučný/Kancléř
Kancléř (z lat. cancellarius). Slovo to znamenalo u Římanů v době císařské důstojníka, který před stanem anebo před ložnicí císařovou stál na stráži. Přístup k císaři chráněn byl mříží neb šraňky (cancelli), a odtud jméno cancellarius. Vedle toho přikládáno jméno to přednostovi přísedících soudního tribunálu. Místo, kde přísedící tito a soudcové úřadovali, bylo ohrazeno želez. mříží nebo zábradlím, a odtud vzniklo jméno . Cfe.

Ve  nazýval se k-em úředník, který zastupoval panovníka ve všech záležitostech, kdy bylo potřebí řízení písemného. Bývaly to obyčejně osoby stavu duchovního, v Čechách na př. proboštové vyšehradští. Viz .

K. , správce kanceláře dvorské, viz  str. 500, 501, 503, 527, 528, 529 a .

K.  ve Velké Britannii viz .

K.  byl v říši Německé původné ředitelem říšské kanceláře. Nyní jest pomocníkem císařovým, jediným zodpovědným říšským ministrem, výkonném orgánem říšské moci, přednostou všech říšských úřadů. Bývá jmenován od císaře a předsedá spolkové radé.  k. spolupodpisuje zákony a výnosy císařovy, bera tím na sebe zodpovědnost vůči říšské radě. Jeho zástupcem jest říšský .

K.  Velké Britanie viz .

K.  býval na starých universitách vysoký hodnosta církevní. Jemuž slušelo právo povolovati zkoušky akademickému gradu misterskému, vyzkoušené bakaláře promovovati neboli determinovati za licenciáty a konečně za mistry a mimo to dávati dovolení k čtení čili k přednáškám. V pražské škole vysoké ustanoven k-em bullí papeže Klimenta VI. z r. 1346 arcibiskup český, zajisté po žádosti Karla krále. Po smrti husitského arcibiskupa Konráda r. 1431 připadlo kancléřské právo rektorovi universitnímu a zůstávalo rektorům až do konce samostatnosti Karlovy akademie (r. 1622). Vyprosilať si universita vlastně jiŽ r. 1405 od papeže Innocentia VIL, aby sede vacante arcibiskupství pražského směl rektor býti k-em. To pak r. 1431 v husitských bouřích nastalo. Když arcibiskupství v XVI. věku obnoveno, protestantská universita pražská nedala se pod katolického arcibiskupa. Činnost k-ova byla patrná při zkouškách misterských. O zkouškách bakalářských, mají-li se konati ten rok či ne, rozhodovala fakulta; stran zkoušky misterské, jež byla nejvyšší, fakulta své posly vysílati byla povinna ke k-i (nebo i k místokancléři, jímž býval některý kanovník, po r. 1431 prorektor). Dovolení k-ovo zvalo se »otevření kanceláře« (apertura cancellanae, apertura examinum). Rektorovi jakožto k-i poslové při tom podávali dukát. Kandidáti chodívali ke k-i s pozváním k promoci. On prohlašoval je za mistry a doktory slavnostně. Také jesuité v Klementině, aby podobna byla jich škola ve všem universitě, ustanovovali od r. 1585 jednoho ze sebe, obyčejně rektora kollejního, za k-e. U nich k. intervenoval již při zkouškách bakalářských, ale jen theologických. Po spojení university Karlovy s akademií jesuitskou (Carolo-Ferdinandea) jesuité s arcibiskupem hádali se o kancléřství. R. 1653 rozhodnuto, aby k-em zůstával arcibiskup, což potrvalo až do reorganisace universit v Rakousku. ter.

Římské dějiny v Ottově slovníku naučném
Cizí slova v Ottově slovníku naučném
Školství v Ottově slovníku naučném