Ottův slovník naučný/Petera
Petera  (pseud. ), starožitník a spisovatel český (* 8. čce 1798 v Rohoznici – † 1879 v Praze). Gymnasium vystudoval v Jičíně, filosofii v Praze a theologii v Kr. Hradci, kde roku 1822 vysvěcen na kněze. S počátku pomáhal při duchovní správě v Lanžově, r. 1823 jmenován kooperátorem v Marešově, kde se stal roku 1836 farářem, v kteréžto hodnosti ještě téhož roku přesazen do Bělohradu u Jičína. R. 1849 odešel na odpočinek, žil v Praze nebo na venkově zejména v Jaroměři. Vedle svého povolání sbíral způsoby lidové mluvy, přispíval do Slovníka Jungmannova, »Časop. pro katol. duchovenstvo«, »Pražských Novin« (r. 1857 až 1858), do »Lumíra« (O náhrobcích chrámu Dubeneckého), »Památek Archaeol.« (Velehrádek u Poličan, na r. 1876, Náhrobek knížete Dimitra Sanguszka v Jaroměři, díl IV., vyšlo též samostatně v Kr. Hradci 1860), dále napsal Dějiny čtenářské společnosti Radnické, jako příspěvek k životopisu A. J. Puchmayera; Krašov (1863) a několik jiných monografií místopisných. Objevil též několik pohřebišť a nasbíral četné popelnice z doby pohanské.

Češi v Ottově slovníku naučném