V řadě/1. II. 1943
V tom třiačtyřicátém

myšlenky byly jinde
radostí žádných nebylo
V tom třiačtyřicátém
se jedné ženě zdálo

S kopce Vysočiny
vyrazil sloup krve
červená se rozlévala
modrala a lidi brala
a že se hlásek neozval
šla hrůza na člověka

Poznal jsem tu krev
to byla krev ta tepenná
Přepitá ruská zem
ji nepojala už
a zatekla až sem
ze strašné tlačenice mrtvých

Tam na hvízdavé obloze
stalingradské
hnilo zimní slunce
Nebraly děti prázdný prs
a Derdiedasové
zabité ženy odkrývali bodly

Nic strašnějšího nad ten mužský pláč
byl to pláč vzteku na štěstí

Pak vpadlo slovo blanické
Stalingrad ohni zlacený
rozestupujícími se dějinami
se prodral svobodný

v tom třiačtyřicátém