Kavkaz
Hle, Kavkaz pode mnou. A nahoře
já stojím nad sněhy kraj výmolu:
kdes orel pozvedl se s vrcholu
a nehybně se vznáší v prostoře.
Tu vidím bystřin procitnutí
a první hrozných lavin hnutí.

Zde tiše pode mnou jde mraků sběř,
a skrz ně vodopády bouří v dol;
změť skalisk nahých pod nimi hle, kol,
a níže bídný mech a suchý keř.
Leč dole háje, stínu něha,
kde zpívá pták a jelen běhá.

Tam hnízdí juž i lidská plemena
a po travnatých svazích skáče brav;
tam pastýř sestupuje v dolin háv,
kde Aragva se žene stísněna,
kde bědný nájezdník se skrývá,
kde Těrek divoce hrá, zpívá!

Hrá, vyje jako mladá vlčiska,
když potravu zří klece ze svojí,
i bije o břeh v marném odboji
a líže lačnou vlnou skaliska.
Leč darmo vyje divoch hlady:
jeť němou spoustou sevřen všady!

Poezie