Patery knihy plodů básnických/Meditace zimní
Nechť všecko se ztrácí,
květy i ptáci —
za svojí prácí
příroda věčná spěje vždy dál;
co v jara smíchu
a v léta pychu.
to nyní v tichu
děje se v hrudi hvozdů a skal.

Dřív život stkvělý,
tichý teď, ztmělý,
rozdíl to celý!
život však jeden bez konce vře;
ten, kdo se rodí,
ten, kdo zde chodí,
ten, za nímž hodí
poslední hrsť ve zoufalé hře:

Všichni ti spolu
v plesu i bolu
na jednom stvolu
květy jsou, které sfoukne jen čas,
zde jen se mihli,
slunce svit stihli
a pak se zdvihli
v hvězdnou říš, v mlhy, v azuru jas!

Ať vše se ztrácí,
květy i ptáci, —
Ty za svou prácí
dále spěj klidně, vteřiny host;
na věčna hávu
při jednom stavu
vesmíra slávu
spolu tkáš nevěda — měj na tom dost!
(Z Dědictvi Tantalova. — V Liter, prémii Uměl. Besedy)

Poezie