Sepsání války peloponnesské/144.
„Mámť i jiné mnohé důvody nadíti se, že
svítězíme, nedáte-li se válčíce uchvátiti žádostí k výbojům
aniž pak schválně obtíží sobě přidáte; bojímť
se totiž více chyb našich vlastních nežli důmyslných
plánů našich odpůrcův. Avšak to bude vysvětleno
někdy pozdější řečí mezi dílem samým. Nyní pak tyto
vyslance odbudeme, odpovědíce jim takto: „„Megařany
že připustíme k účastenství na tržištích a v přístavech
našich, jestliže se odřeknou i Lakedaimoňané vyhošťování
cizinců, nás i spojenců našich, neboť ani jednomu
ani druhému jednání nic nebrání uzavřené smlouvy;
obcím pak svým že samosprávu navrátíme, jestliže ji i
tehdáž měly, když se smlouvy uzavřely, a jestliže též oni
(Lakedaimoňané) svým obcím dovolí, aby se nemusely
říditi ve své samosprávě prospěchem jejich, Lakedaimoňanů
totiž, nýbrž aby si ji každá dle své libosti uspořádala;
své rozepře že chceme dle uzavřených smluv
vespolným soudem rozřešiti, válku pak že nezapočneme,
kdož pak ji započnou, těm že se brániti budeme.““ Tak
odpověděti jest zajisté i spravedlivo i důstojno tohoto
města. Věděti pak třeba, že válka jest nutna; čím ochotněji
ji podstoupíme, tím méně srdnatějšími i své odpůrce
doznáme, a čím větších nesnází zakusíme, tím větší
slávu jak obci tak i jednotlivcům získáme. Otcové naši
Medům se postavivše, nepočali věru odboj svůj takovými
prostředky, nýbrž i všecko své zboží opustivše větším
důmyslem nežli štěstím a větší odvahou nežli mocí i nepřítele
odrazili i obec naši k této výši přivedli. Jim
nesmíme nic zadati, ale nepřátelům všemožně odolati
a potomkům svým tuto obec neztenčenu odevzdati."