Drobné verše/Kocourek a veverka
Ondy v dobré hodině
našel Mourek,
maličký kocourek,
ořech v šupině.
K mlsání nelíný
kousne do šupiny,
a hned ořech odhodí,
a to zlostně prohodí:
„Fi, to hořké jako jed!
to se mi nehodí za oběd.“ —

Po mrzutém kocourku
ořech našla veverka,
a ta čiperka,
béře jej do pazourku,
kouše, šupinu oloupá,
kousne do skořápky,
až to chroupá.

„Co to? kámen?
kámen těžší bývá.
Anebo ten tvrdý výlupek
ještě něco v sobě skrývá,
a to snad mi bude vděk?
Lehký jest, zdá se dutý býti.
Mám se dáti odstrašiti
hořkou šupinou,
tvrdou skořepinou?
Nač pak mám já zoubek zdravý ?
Co v něm vězí, zkusím na krátce;
s chutí dám se do práce!“ —
Vesele to veveřice praví,
louskne, opět louskne,
a hle, chutné jadérko vylouskne.