Immortelly/Jeseň na jaře
Je smutno; Vesny čas, leč zima,
na suchých, holých větvích stromů
jen vrabci sedají a křičí,
jsou nevítáni už kol domů.

Je smutno; těla zpěvných ptáků,
již pomrzli tu hustě leží,
brouk živí se z nich, záhy zplozen,
i tuhne zas - již opět sněží!

Je smutno, mysl zasmušena,
a srdce dvakrát žal svůj cítí,
ten starý žal! - duch stůně tuchou:
že vyschne jednou všechno žití.

Je smutno, hlava unavena,
i příroda kdys mdlobou stane,
a časem vymizí i lidstvo,
jak jarní páry větrem štvané. -