Marnosti/Písně z Montblancu/VI
A hledím: mně se otvírají denně
mrazivé, chladné obzory.
Hoch zapaluje první cigarettu
a dumá: „Půjdu na hory!“

Epigón mrtvých, zadumán jsem vyšel,
— skryt ve mne skeptik jakýsi! —
dvě hory jsem tam konversovat slyšel,
však nerozeznal obrysy.

„Saisona v proudu. Každou chvíli nový
se objeví tu turista.
Rozhlédne kol se. Vážně kývne hlavou:
— Dík bohu, cesta nejistá! —“

„Je čestný spleen, jejž mladý tento sbor má…“
„Ať už se raděj’ oběsí!“
…„Mně vadí pouze jejich uniforma,
a obtloustlé jich notesy!“

„Jsou výšky, pláně, bystřiny a srázy
a bouře táhnou nebesy.
Ať svítí slunce a ať bouře mrazí,
vždy zapíší to v notesy!“

Sklonil jsem hlavu. Duše moje měkla,
myšlének starý kredit ztratil směr.
A hora k hoře epilogem řekla:
„Fâcheuse affaire!“