Bhagavadgíta/Ardžunovy pochybnosti
Dhrtaráštra se ptá: pověz mi, Saňdžajo, co se děje a kdo je shromážděn na poli Kuruů, na poli dharmy, kde chtějí bojovat moji synové proti synům Pándua?

 1.2 – 1.11 Armády připravené k boji
Saňdžaja vypráví: král Durjódhana, prohlížející si vojsko pánduovců připravené k boji, přistupuje teď ke svému učiteli (Drónovi), oslovuje ho a říká: jen pohleď, můj učiteli na toto mohutné vojsko synů Pándua, které shromáždil tvůj moudrý žák, syn Drupady. Jsou tu nebojácní a zdatní lučištníci rovní v boji Bhímovi a Ardžunovi a mocní bojovníci Jujudhána, Viráta a Drupada, Dhrštakétu, Čékitána a mocný král z Káší. Purudžit, Kuntibhódža a Šaibjův syn, jeden z nejmocnějších mužů. Je tu statečný Judhámanju a odvážný Uttamaudžas, syn Subhadry a synové Draupadí, všichni zdatní vozatajové. A teď, chloubo dvakrát zrozených, poznej dobře i mé nejlepší vojevůdce. Řeknu ti jejich jména, abys je poznal. Vy sám (Dróna) a vítězní vojevůdci Bhíšma, Karna a Krpa, také Ašvattháman a Vikarna, syn Sómadattův. Je tu mnoho jiných hrdinů a skvělých válečníků, odhodlaných položit za vás život. Všichni jsou vyzbrojeni nejrůznějšími zbraněmi a připraveni užít jich v boji. Nespočetná jsou naše vojska, vedená Bhíšmou, zatímco omezená jsou jejich vojska, vedená Bhímou. Všechny tyto shromážděné šiky připravené do boje samotným Bhíšmou nás mohou proti nim (pánduovcům) ochránit.

 1.12 – 1.19 Troubení na lastury
Jeho (Durjodhanův) věhlasný praděd (Bhíšma), nejstarší z rodu Kuruů, zadul do lastury mající zvuk jakoby řval lev. Hned po jeho zatroubení se rozezvučely ostatní lastury, bubínky, bubny, rohy a kotle, jejichž zvuk byl děsivý. Potom nasedli také Mádhava a Pándava do svého nádherného bojového vozu taženého bělouši a zatroubili na své nebeské lastury, Hršíkéša na Páňčadžanju, Dhanandžaja na Dévadattu a Bhímakarma rozséval hrůzu troubením na obrovitou lasturu Poundru, mající zvuk jakoby vyl vlk. Princ Judhišthira, syn Káuntí, troubí na lasturu Anantavidžaju, Nakula a Sahadéva na lastury Sughóšu a Manipušpaku. Král Káši, obratný lučištník, mocný vozataj Šikhandi a neporazitelní vozatajové Dhrštadjumna, Viráta a Drupada, synové Draupady a silnoruký syn Subhadry (Abhimanju), všichni troubí na svoje lastury, ó zeměvládče. Tento ohlušující ryk Dhrtaráštrových vojů proniká nebem a zemí a zasévá hrůzu do srdcí.

 1.20 – 1.27 Prohlídka obou armád
Nyní, když Pándava vidí, že jsou Dhrtaráštrovi šiky seřazeny, korouhve se znakem opice (Hanuman) vztyčeny a zbraně připraveny, zvedá luk, oslovuje Hršíkéšu, ó velký vládče, a říká: Ačjuto zajeď s mým vozem mezi obě vojska, abych si prohlédl ty, kteří zde stojí, dychtiví bojovat, abych poznal v předvečer bitvy ty, se kterými budu bojovat v této těžké bitvě, dychtiví dosáhnout v boji toho, po čem touží zlovolný syn Dhrtaráštry. Chci si jejich shromážděné šiky prohlédnout.

Saňdžaja vypráví: nejkrásnější z bojových vozů, ó králi Indie, se zastavuje uprostřed obou vojsk a Hršíkéša, oslovuje Gudákéšu před Bhíšmou a Drónem a všemi ostatními zeměvládci a říká: pohleď, ó syne Prthi, jak jsou všichni kuruovci sešikováni k boji. Tam vidí syn Prthi seřazeny otce, dědy, učitele, strýce, bratry, syny, vnuky a také mnoho svých přátel a také švagry a jejich příbuzenstvo v obou armádách.

 1.28 – 1.37 Smutek a pochybnosti
Vida zde celé své příbuzenstvo sešikované k boji zmocnil se syna Kaunté smutek a zarmouceně říká: Kršno, když před sebou vidím své bojechtivé příbuzenstvo, celý se třesu, moje údy malátní, vysychá mi v ústech a ježí se mi vlasy, luk Gándíva mi padá z ruky, kůže mě pálí, nohy pode mnou klesají a hlava se mi točí. Kéšavo příčí se mi zabíjet vlastní příbuzné v tomto boji. Netoužím Kršno, ani po vítězství, ani po království ani po požitcích. Jaký prospěch budu mít ze všech požitků života, ó Góvindo. K čemu mi bude království, radost a požitky, když za to obětují život a majetek, učitelé, otcové, synové, dědové a strýcové, tchánové, švagři a vnuci s matčiny i otcovi strany, jako i ostatní příbuzní? I kdybych byl usmrcen, ó přemožiteli Madhú, nechci nikoho usmrtit, ani pro vládu nad třemi světy, ani pro vládu na zemi. Jakou radost mohu mít z toho, když zahubím Dhrtaráštrovi syny, ó Džanárdanó. Tím, že zahubím tyto zločince, budu sám hřešit. Proto nemůže být správné zabíjet Dhrtaráštrovi syny, mé vlastní příbuzenstvo.

 1.37 – 1.40 Úpadek rodu
Jak mohu být ještě šťastný po zničení své vlastní rodiny, ó syne Mádhú. I ti, jejichž mysl je zakalena nenávistí musí vidět, že vyhlazení rodiny a nepřátelství k přátelům je zločin. Proč se neumoudříme my, když jasně vidíme, že vyhlazení rodin je hřích a tento hřích neodvrátíme, ó Džanárdano. Upadá-li rodina, upadá také její odvěký řád, upadá její dharma a tím hrozí adharma celému rodu.

 1.41 – 1.47 Míšení způsobů života
Když hrozí adharma, ó Kršno, začnou být ženy nemravné, ó potomku Vršni začne míšení způsobů života. Toto ničí jak rodinu, tak i ty, kteří ji zničili. Neúcta k předkům ničí celý jejich rod. Špatné jednání těch, kteří zničili rody míšením způsobů života zaniká i věčná rodinná dharma a rodinné obětní tradice. S doslechu víme, ó Džanárdano, že rodiny, jejíž dharmy jsou zničeny, budou určitě žít v pekle. Je tedy možné spáchat tak velký zločin a zničit vlastní příbuzenstvo v touze po moci a slávě? Není pro mě lepší vzdát se bez boje a dát se zabít Dhrtaráštrovými syny neozbrojený, než zabíjet se zbraní v ruce?

Saňdžaja vypráví: Ardžuna domluvil, odhodil luk a šípy a posadil se uprostřed bitevního pole na sedadlo svého bojového vozu s myslí přemoženou pochybnostmi.

Zde končí první zpěv nazvaný: Ardžunovy pochybnosti

Védská literatura