Výbor z Květů zla II./Chuť prázdnoty
Ó, duchu pochmurný, kdys nadšen pro zápasy,
Naděje ostruhou tvůj žár byl podnícen,
teď na tě nevsedá! Bez studu lehni jen;
oř starý, klopýtáš, jak překážka se hlásí.

Vzdej už se, srdce mé, sen zvířecí spi raçy!

Tys dávný záškodník, duch drsný, pokořen!
Již spor ti nechutná, ba ani lásky krásy;
buď s bohem flétny vzdech i plechů zpěvné hlasy!
ples v srdce nevcházej, když duch je rozmrzen!

Svou vůni ztratil už čas vesny, plný změn!

A chvíli za chvílí mne pohlcují Časy,
jak sněhem nesmírným trup ztuhlý pohlcen;
já s výše na globus se dívám oblých stěn,
mé srdce útulku již v chýši nehledá si!

V svém pádu, lavino, zdaž odneseš mne asi?

fr:Les Fleurs du mal/1861/Le Goût du néant