A porta inferi/Nálada Polabí
Vypráhlá cesta, tak horký je vzduch,
omamný, dusivý, úlisný vzduch…
vypráhlá cesta a změklý vše prach,
        bílý, tak našedle bílý.

V daleko táhne se zrající klas,
po polích rozprostřen zrající klas,
všechno je moře, v němž tone tvůj zrak,
        a zříš jen pole.

Bzučení mušek v uši ti zní,
jen vzduch zlehounka obilím hne…
Skřivan… Cos vzlétlo: koroptví dav.
        Dál slyšet cvrčky.

Vyprahlý vzduch, ah, zrající klas,
jdeš, obzor zatopil houpavý klas,
nemyslíš, necítíš, a je ti mdle…
        Mdle a tak mrtvo. —