Patery knihy plodů básnických/Guslar
Chodil starý guslar,
chodil mnohá léta —
smutná je ta cesta
do širého světa!
Nikdo nerovná ji,
trní neposeče,
často slza, často
na housličky teče.

Přitisk’ starý guslar,
přitisk’ k houslím čelo—
kolik vroucích slzí
do strun zaletělo!
Sáhl křečovitě
v struny rozechvěné:
»Nikdo na guslara,
nikdo nevzpomene!«

Sklonil starý guslar
zemdlenou svou šiji. —
»Což můj život plný
smutných melodií!«

A jak bílou hlavu
podepírá dlaní,
zvolna libý spánek
v duši se mu sklání…

Zapomíná guslar
na svá stará léta,
na cestičku smutnou
do širého světa,
na bídu a nouzi,
na všeliké tísně,
a blaženě šeptá:
Ještě mám své písně! -

(Z Písní. — V Lumíru, 1875.)

Poezie