Soumračnem věku/Píseň »zase o jednom dni«
Den zdechnul. Bídně. Jak chycená zveř
v zakrytou jámu věčnosti se sřítil.
Ustydlé krve stopy kanou v šeř
a v kalužiny žlutých ulic.

Oh, světlo! světlo! světlo! Tápaje
po zemi osleplý se večer vleče.

A proudem lidstva, ruchem tramvaje
splývavé, zdloužené se táhnou stíny.
V jakémsi prázdném směšnu zahynulý
ten den odněkud ještě zakřičel.
Mlč! Kliď se! Chytrákům jsi zahřál hnízda?
Mlč! Mne se neptej! Co’s ode mne chtěl?