Ottův slovník naučný/Souverain
Souverain [súv'rēn], franc., obyč.  (z lat. superanus), , . Odtud , , nejvyšší, svrchovaný, a  č.  (fr. souveraineté), poměr svrchovanosti, výsosti. Má-li s. pod sebou panovníka polosvrchovaného, má název  [syz'rēn]. Takovým suzerainem uznán byl na př. král český vzhledem k panovníkům saským, když mírem Pražským z r. 1635 postoupena obě markrabství Lužická kurfirštu saskému Janu Jiřímu; králi českému jako vrchnímu lennímu pánu (suzerainovi) vyhrazen byl markrabský titul a znak lužický i zpětný nápad Lužic na korunu Českou. Na kongresse Vídeňském r. 1815 král František vzdal se řečené suzerenity (fr. suzeraineté) nad Dolní Lužicí a nad Zhořeleckém, jež Saskem postoupeny Prusku. Do r. 1878 býval turecký sultán suzerainem nad Srbskem a Rumunskem, a dosud stojí v takovém poměru k Bulharsku.

Právo v Ottově slovníku naučném