Anemonky/Moje kletba
Až srdce moje utichne,
a navždy zblednou líce,
pak na mou lásku vzpomeň si —
mne nenajdeš už více. —

Jen časem si mne připomeň
a vyroň slzu vřelou,
že zničil’s moje naděje
a bytosť moji celou.

Vzplač nad mým rájem ztraceným,
jenž trním zarost’, hlohem —
buď šťasten — šťasten k hrobu až —
toť kletba má — buď s Bohem!

Poezie