Lyrika lásky a života/Království
Mně podzim zabzučel divný zpěv
za břinkotu mandolíny.
Krev krvavě zrála v ohni rév
a krajinou ztmavěly stíny.

Na mandolínu si vítr hrál
a vzpomínky pobídnul zníti.
Mé dítě… Já moh' jsem kdys býti král.
Víš… Moh' jsem tvé království míti.

A ona drobounkou nohu svou
z pod koketní nadzdvihla řízy:
Já mohla tvou býti královnou.
Dnes, žebráci, jsme si tak cizí.