Ottův slovník naučný/Pech
Pech: 1) P. , hud. skladatel čes. (* 1837 v Praze). Záhy jal se skládati a napsal mnohé svérázné zpěvy a sbory vícehlasé, načež r. 1865 odebral se jakožto učitel zpěvu do Moskvy. Po dvou letech vrátil se do Čech a zřídil si hudební ústav v Plzni, kdež zůstal až do r. 1871. Tamže byl vedle Hynka Pally ředitelem »Hlaholu«, později i jeho starostou a čestným členem. Potom usadil se trvale v Praze a věnoval se výhradně vyučování zpěvu na základě vážných studií i pěstuje obor ten svědomitě methodou nejlepších mistrův. Z četných jeho žákův a žákyň vynikli zejména: Marta Procházková (prim. v Hamburku), Berta Leščínská (prim. v Lublani), tenoristé Jos. Urbánek a Václ. Beneš, pak koncertní pěvkyně Karla Ronzová, Alma Budinrová, Lidm. Svátková, Anna Hašková, Anna Jiskrová a j. v. Ze skladeb P-ových vyšly tiskem: mužské sbory Hymna večerní; Staročeský zpěv válečný; Srpeček; 4 smíšené sbory menší; dvojzpěvy: Poslové a Milenců přání; pak pěkné solové písně s prův. piana: Delibaš; Potěcha; Opuštěná; Tajemství; Zmizelá radost; Tužba; Zrada jara; Růže; Tichý večer; Poesie; Živobytí, co jsi? Nějaký čas P. byl též referentem při »Hudebních listech«, později při »Pokroku« a napsal do »Hud. listů« (1871) rozpravu: Několik praktických pokynutí o tvoření krásného tónu, o vokalisaci a o vyvinutí hlasu.

2) P. , zeměpisec čes. (* 1862 v Hor. Beřkovicích). Po studiích gymn. v Jičíně a universitních v Praze, kde dosáhl hodnosti doktora filosofie, stal se r. 1894 professorem vyšší dívčí školy, odkudž přešel r. 1900 na obch. akademii Českoslovanskou. Většina jeho prací z oboru zeměpisného uložena jest v Ottově Slovníku Naučném, jehož spolupracovníkem byl P. od jeho založení, a mimo to napsal do programmu pražské Českoslovanské akademie obchodní na r. 1895–96 Tichomořská dráha sibiřská. R. 1898 oznámil, že bude vydávati Všeobecný zeměpis.

Češi v Ottově slovníku naučném