Píseň vzdoruje noci/Nad Slezskými písněmi
Tvá prasklá kytara už dávno nezvučí
jak uschlý list na ztrouchnivělém stromě,
miloval jsem tě, Petře Bezruči,
pěls dávno přede mnou, a přece pro mě.

To černá Ostrava černější měla tvář,
zoufalej vyla kalná Ostravice,
plížil ses po kraji jak milenec a žhář,
když chlapi padali jak sťaté borovice.

Zpívals jim písničky, z nichž nic se neztrácí,
které vždy zavíří vichřicí krve nové,
bývali otcové, bývali junáci,
bývali otroci, a přece rebelové.

VI. 38