Goetheho vybrané básně/Příroda a uma
Že uma s přírodou se nesrovnává?
Hleď, než se nadáš, sdružily se obě;
jest po nevoli, již jsem cítil v sobě,
a vliv jich stejně příjemným se stává.

Jen stálá snaha divy vykonává!
Kde duchem, pílí v odměřené době
se k umě lne, jak k nejsličnější zdobě,
tam příroda též k srdci přirůstává.

Kdo jinak soudí, mate se a mýlí:
Duch nevázaný o výšinách neví,
jichž pilný pracovník se dopínává.
Kde velký cíl, tam třeba mnoho síly,
jen v pevných mezích mistrovství se jeví
a svoboda jen zákonem se dává.