Fidlovačka, neb: Žádný hněv a žádná rvačka/Obraz čtvrtý
Na louce u Nuslí. Nazad stojí tyčka s fidlovačkou, hezky velkou a fábory okrášlenou.

Výjev první 

Rozmanitý zbor řemeslníků – děveček – lidu městského I selského. Rohlíčkáři – jablečnice atd.atd.

ZBOR

Fidlo – fidlo – fidlovačka -
Povídačka,
Vády, pračka,
Naše veselost -
Zdarma všeho dost.

Výjev druhý 

Kroutil všecek rozjařený – za ním kluci učedníci s fidlovačkou malou ma bidle.

KROUTIL
Čechové – Frantíku – fidlovačka jede! (rukama tleskaje). Trará, trará.

ZBOR
Hejchuchu! Fidlovačka jede!

KROUTIL
Sem s ní, Pražané! Semhle postav ten náš praporec, Frantíku! Drž ho- ! A teď hejsa, Čechové! Kolem do kola, trará, trará!

KROUTIL (zpívá)
Staří Pražané
Fidlovačku slavívali -
Slavívali,
Z korbele si nahýbali -
Nahýbali -
Statní Pražané!

ZBOR (opakuje)

Staří Pražané
Fousy měli, kordy měli -
Kordy měli,
Nad ženami pilně bděli -
Pilně bděli -
Chytří Pražané!

Staří Pražané
Český jazyk milovali -
Milovali,
Staré zvyky slavívali -
Slavívali -
Hodní Pražané!

ZBOR
Hejchuchu! Fidlovačka jede!

KROUTIL
Trará, trará!

Výjev třetí 

Dvě ženy písničkářky – Předešlí.

1. ŽENA
Nová píseň! Za krejcar, za dva! Kdo dá tři, nepůjde k rychtáři!

KROUTIL
Hejsa, tu jde naše opera! Honem, Čechové, pěkně do kola!

2. ŽENA
Nejnovější o tom pražském šviháku!

1. ŽENA
Za krejcar, za dva! Kdo dá tři, nepůjde k rychtáři!

KROUTIL
Sem s ní, Frantíku! Natáhněte uši, Čechové! - Začni, opero! - Trará, trará!

(Ženy zpívají – lid po nich.)

Jede panák, jede -
Pannu s sebou veze,
S patou jede – s patou roztrhanou,
Pannu veze, pannu oškubanou -
Jede!

ZBOR
Jede, jede, jede!

KROUTIL
Jede! - Bravo! - Trará, trará! Jede!

ŽENY
Ptá se panák žida,
Zač je hadrů míra?
Že by prodal kabát, suknu, vestu,
Aby našel s pannou k pivu cestu -
K pivu!

ZBOR
K pivu, pivu, pivu!

KROUTIL
K pivu – Hejchuchu, Frantíku! Sem s tou melodií, opero! (pobere ženám písně a mezi lid je rozdá) Zpívejte! - trará, trará!

ŽENY
To je láska – to je,
Srdce tvé a moje;
Břicho prázdné a ty kapsy mělké,
To je, ha, ha! Potěšení velké -
To je!

ZBOR
To je! To je! To je!

KROUTIL
To je! Ha, ha, ha!

(Všecko se chechtá.)

HLAS (v zadu)
Chyťte ho! Držte ho!

VŠICKNI (v úplném zmatku a hluku ženou se do zadu – a po stranách pryč, volajíce:) Chyťte ho! Dejte mu! - Frantíku! - Zloděj, zloděj atd.

Výjev čtvrtý 

Kozelka vede pod paží Jeníka.

KOZELKA
Třesky plesky – to je česky! Vy se mi tu nešklebte! - Nešklebte se, pane Johanes! - Víte, co je šklebení?

JENÍK
Tak promrzelá věc není dozajista, jako vaše dotíravost, milý pane Kozelko! Vy tuším dobře víte, že vám sotva co dobrého děkovati mám.

KOZELKA
Já vám ale dobré dám! A nedám-li – ať se mi kapsy potrhají! - Liduška je tady, pane Johanes.

JENÍK
To vím také, slavný proroku!

KOZELKA
Ne proroku! - Víte, na čí domluvu zde jest? Já, já – pán! - Já i paní tetu i pannu tetinku přivedl!

JENÍK
Abyste mne pokoušel?

KOZELKA
Osoušel? - abych vám k ní pomohl! Tu je moje ruka, pane Johanes! Chyťte se jí – držte se jí – dnes je holka vaše!

JENÍK
Ach, milý Kozelko!

KOZELKA
Ach, jak to hned cukruje! Nadejte mi omrzálků, jestliže tenkráte slovo nesplním. Teď jenom s Pánembohem zůstaňte hezky na blízku – tamto jdou dva pánové – já jim to na nose vidím, že by se rádi se mnou seprali. (Odvede Jeníka do zadu.)

Výjev pátý 

Šebelka, Pavelka, Kozelka.

KOZELKA
Aj, to jede sláva na fidlovačku!

ŠEBELKA
Výprask jede; strkej se mi z cesty!

PAVELKA (plivne na ruku)
Mne to svrbí na dlani!

KOZELKA
Dej si snídani.

ŠEBELKA
Patnáct tvrdých – ne?

PAVELKA
Dříví jako sirka -

KOZELKA
Na Perštýně – ha, ha! To je ona dírka! Nezlobte se. Já byl tenkrát lala mysli – šest dvacetníků padlo hned po ránu, krev mi hrála – a na neštěstí jsem vás od té doby neviděl – znáš ho, Šebelko?

ŠEBELKA
To je dvaciáš.

KOZELKA
A co to?

PAVELKA
Nu, také dvaciáš!

KOZELKA
Tu ho máš! Propijte a vypijte! Jsou ještě čtyry v kapse; chcete je?

PAVELKA
Čert by nechtěl!

ŠEBELKA
Sem s nimi!

KOZELKA
Jen pomalu. Znáte Mastílkovou?

PAVELKA
To českým máslem vykrmené nedočíše?

ŠEBELKA
Ten švábovitý vývařek?

KOZELKA
Jak by sek’. Dovedli byste o ni zavadit?

ŠEBELKA
Z čista jasna?

KOZELKA
Spusť se do ní!

PAVELKA
Jako blesk.

KOZELKA
Beztoho tu bude nosík vypínat – my jí budeme žílu zatínat – ha ha!

ŠEBELKA
Ano, ha, ha! Zatínat!

PAVELKA
Já jí dám, ha, ha! Vypínat!

KOZELKA
Ha, ha, vypínat – za čtyry dvacetníky zatínat! (Pod paží je veda na zad zachází.)

Výjev šestý 

Cibulčini psíka nesouc na ruce, Hvězdoleský – z naprotější strany.

HVĚZDOLESKÝ
Ejhle, naše hvězda!

CIBULČINI
Hvězda se sklání před sluncem!

HVĚZDOLESKÝ
Výborně! Oko moje se otáčí, kde by duši nalezlo schopnou pojmouti obraz bláznivé fidlovačky – naši paní Mastílkovou jsem ještě nenapadl.

CIBULČINI
Veliké neštěstí, ha, ha. Měl byste jinak zrcadlo moudrosti po ruce.

HVĚZDOLESKÝ
Ha, ha, výborně! Vám žíla satirická ještě nedošla. Mastílková zrcadlo moudrosti!

CIBULČINI
Chcete ji nádobou hlouposti nazývati?

HVĚZDOLESKÝ
Schránkou poctivosti, ha, ha! Těším se, slyšet ji zase zvučeti. Zatím ale jsem fortuně povděčen -

CIBULČINI
- že jste dopadl mne; není-liž pravda?

HVĚZDOLESKÝ
Výborně!

CIBULČINI
Odkud pak ale najednou tolik lesku za vaší hvězdoleskosti na mou osobu? Připravujete se na zítřejší recensi? Před dvaceti lety jste o mně jinak zpíval -

HVĚZDOLESKÝ
Nechte, pro Bůh, starých upomínek, slunce moje! Recensent každým večerem rozumu nabývá. Co dnes napíše, zítra oželí! - Jestli se líbí – hvězdo moje - ? (Podav jí ruku, mezi lid ji odvádí.)

Výjev sedmý 

Šedivý, slepý Mareš, houslista; veden Bětuškou, ježto si na druhé ruce lesní roh nese. - Hned po nich z předu dráb a ze zadu jiní posluchači, kteří se okolo Mareše zastaví.

MAREŠ
Hleď, abychom se někde usadili.

BĚTUŠKA
Tamto je pěkný kámen, dědečku. Pojďte! Já vedle vás postojím. (Vede ho ku předu.)

DRÁB
Nu, tak tedy, starý! Měj se k tomu! Zadělej něco řádného!

MAREŠ (posadí se)
Mnoho neumím – neumím – co ale dám, jde ze srdce. (Zpívá.)

Kde domov můj?!
Hučí voda po lučinách,
Bory šumí po skalinách,
V sadě skví se jara květ,
Zemský ráj to na pohled!
A to jest ta krásná země -
Česká země - - domov můj!

(Dohrávka – Bětuška na roh – Mareš na housle.)

Kde domov můj?!
Znáte v kraji bohumilém
Tiché duše v těle čilém,
Jasnou mysl, znik a zdar,
A tu sílu, vzdoru zmar;
To je Čechů slavné plémě -
Mezi Čechy - - domov můj!

DRÁB
Dobře tak, starý, dobře! (Oči si utírá.) Až mě to pod klapkama zašimralo. Já si tě vezmu do paměti.

Výjev osmý 

Hvězdoleský a Cibulčini se byli zatím vrátili.

HVĚZDOLESKÝ
Prosím vás, hvězdo! Nyní mi nenaříkejte na neschopnost našeho lidu. Jak se ubožátka rozpalují písničkou plesnivého šumaře!

CIBULČINI
Až k pláči, hahaha!

BĚTUŠKA (s partyskou zatím mezi hostmi peníze vybírá – nyní k Hvězdoleskému.)
Mám slepého dědečka -

CIBULČINI
Vzala bych punčochu do ruky, milá panenko – netoulala bych se.

DRÁB
I bodejž – co vám – madamko anebo mamzelko do toho, jsem-li já s tím spokojen? Hleďte nepozvaných tupičů!

LID
Zažeňte je! - Táhněte!

DRÁB
I fluchtes! - čert se na to ptá. Nekažte nám radost.

LID
Zacpete jim ústa!

MAREŠ (byl vstal)
Prosím, drazí – nechte vády. Pojď sem, Bětuško! Nemohu za to, jestli se komu píseň moje nelíbí. Nezpívámť já jiným pro radost, nýbrž jen sobě samému pro odlevení – pro obživení. (Zvolna se dále ubírá.)

Výjev devátý 

Ondřej směšně přistrojen za šumaře klarinetistu, přikulhá se. Předešlí.

(Ondřeje z daleka už jest slyšeti, an bídně píská.)

ZBOR KLUKŮ (se za ním žene, zpívajících)
Jen ty nám, hochu, zadudej – (a dotírají naň)

DRÁB
Tuhle máte něco pro potěšení! - Hej, břískale! (volá na Ondřeje)

CIBULČINI
Ale prosím vás, jasnosti moje – nestůjte tu na temnosti úsměchu.

HVĚZDOLESKÝ
Líbí-li se -

CIBULČINI
Mně ten posměch? Vaše recense se mi od jakživa líbily. (Zajdou.)

LID
Šťastnou cestu!

Výjev desátý 

Kroutil vede harfenistu. Kluci s fidlovačkou. Zbor tanečníků a tanečnic za ním. Mastílková, Liduška, Dudec, Klinkáčková a Hubínek později.

KROUTIL
Stůjte, Češi – muziku sem! Počkej, vřeštidlo! (Ondřejovi) – a ty – he – šedivá hlavo, Rrantíku! Zastav! Hezky do kola! Trará, trará! - Naši hoši nám zatancují! Fidlovačka jede! (Zpívá melodii tance.) Tu mi zadělejte – bratře šedivý – fidlovačka jede! A ty boubelatá trubičko – trub, až ti trubka praskne. Trará, trará!

(Ondřej, Mareš a Bětuška s harfenistou postaví se stranou podle sebe, a hrají.)

Tanec (poněkud aspoň i nápěvem, i kroky, budiž jako národní – třeba kratinký a prostinký – jen komický).

(Když se k tanci chystají, vystoupí první kulisou v pravo Mastílková, Liduška a za nimi Dudec – a co možná ku předu se postaví, aby tanečníkům nezacláněli. Z druhé strany týmž způsobem Klinkáčková s Hubínkem vystoupí. - Rozmluva jich děje se mezi krátkými přestávkami, aneb na jiném příležitém místě – a hned po sobě.)

DUDEC
Ich swöre ihnen – urozená paní -

MASTÍLKOVÁ
Ich bitt inne – nešverujte bláznovstvím – urozený pane! Před pannou Markytou se pravda okáže.

HUBÍNEK (žvýká jitrničku)
I toť jsou raráškovým sádlem špikované holky.

KLINKÁČKOVÁ
Co je jim do holek, pane uzenáři? Pro nich není na světě jiného stvoření ženského, nežli mne – Respekt zu melden!

DUDEC
Byla to malinky – comment to říkat – malinky špás jenom -

LIDUNKA
U mne se nevymlouvejte. Já vás dávno znala, pane barone! Jestli vám paní teta uvěří -

HUBÍNEK
A umějí to tak samy od sebe?

KLINKÁČKOVÁ
Vyrostlo to s nimi.

HUBÍNEK
Hloupý vzrůst! Já vím, že bych se překotil. (Staví se nemotorně na zadní nohu.)

(Po skončeném tanci začnou diváci nazad někomu tleskati a volati: Bravo! Bravo!)

Výjev jedenáctý 

Markytka již dříve byla se nepokojně po baronu ohlížela, nyní ku předu přikvapí. Předešlí.

MARKYTKA(popadne Dudka za ruku a do prostředku ho vtáhny)
Herr Baron, ich platze -

DUDEC
Nicht plassen, ma -

Ondřej (kterémuž již dávno trhalo, zapomněv, že kulhá, letí do předu)
Mordy se staly! Držte je!

LID
Chyťte šelmu! (Žene se ku předu – Mareš do zadu se ztratí.)

ONDŘEJ
Ha, schändliche Verrathfabrikantin! Trete ich dir auf die Fersen!

MASTÍLKOVÁ
Wos is?

HUBÍNEK
Kýho výra?

KLINKÁČKOVÁ
I Respekt - !

MARKYTKA
Hilf Himmel – Numero Eins ist los!

KROUTIL (se prodere)
Milione, jaký to povyk! Čechu!

DRÁB(taktéž)
Fluchtes – wos is, Kedl?

ONDŘEJ
Drei Schritte vom Leibe – ich kenne mich nicht mehr! (Padne na kolena.) Hichgeborene Frau – mein Rettungsengel – ah ihr Herz appeliere ich – erkennen sie mich, den jammerwürdigen Andreas Jammerweil!

MASTÍLKOVÁ
Je-li možná?

HUBÍNEK
Ha, ha! To je čertova komedie!

KLINKÁČKOVÁ
Nevyžvikujte!

DRÁB (Mastílkové)
Znáte toho člověka, vzácná paní?

ONDŘEJ
So weit hat mich der Liebe Arm geschleudert!

MASTÍLKOVÁ
Tedy je to všecko pravda?

ONDŘEJ
Šecko!

MASTÍLKOVÁ
Hezké, hezké věci, jemnostpane barone – to je dobrá rekomandace – poděkuj se, slečno nevěsto!

DUDEC
Vy mi nerozumíte.

KROUTIL
Milion aby tomu rozuměl!

MASTÍLKOVÁ (pustí se do Markytky)
A vy se nestydíte, stará vrbo, proutí otáčet okolo mladého javoru? Vy – vy -

MARKYTKA
Co vy – vy? Hab’ ich etwas gethan, was nicht nach ihrem Kopfe pfeifen hiess, habe ich es für meine Haut gethan.

ONDŘEJ
Wie wollt ich sie gerben!

MASTÍLKOVÁ
Co haut ketán? Co faifen? Nevěděla jste, že je slečny Lidi ženich?

MARKYTKA
Meine liebe Madam, kann der Mansch für die geheimen Wunder der Natur? Gestehen sie es, Herr Baron, vor dieser honorablen Gesellschaft – haben sie mir nicht - ?

ONDŘEJ
Halt ein! Kein derlei Wort aus einem derlei Munde.

HUBÍNEK (nemoha ze všeho nic vyrozuměti)
Řekněte mi ale, moje selátko -

KLINKÁČKOVÁ (všecka v poslouchání zabraná)
Jděte do pece, i s tím vaším selátkem!

MASTÍLKOVÁ
Slíbil jste něco mé hospodyni, pane barone?

DUDEC
Myslela jsem -

MASTÍLKOVÁ
Že se dáme za nos tahat?

MARKYTKA
Mich mit tauben Nüssen abzuspeisen?

MASTÍLKOVÁ
Chyba lávky!

MARKYTKA
Fehlgeschossen!

LIDUNKA
Nezlobte se, drahá tetinko.

ONDŘEJ
Die hat sich tüchtig eingebissen.

MASTÍLKOVÁ
Ale my se na to podíváme, pane barone! Ano, podíváme se. Žalovat vás budu – donutím vás, že budete muset splniti, co jste přislíbil.

MARKYTKA
Aber ich lasse mich nicht hinters Licht führen, hochschätzbarster Herr Baron! Ich werde Hilfe zu suchen wissen – verstehen sie, Hilfe? Der Herr Baron werden schon halten, was sie zugeschworen.

DRÁB
Stille!

MASTÍLKOVÁ
Kdo mi má co poroučet? Louka jako louka – člověk jako člověk – a já jsem pražská měšťanka! Aby štráchů nebylo!

MARKYTKA
Hab’ ich mit ihnen gesprochen? Sehr mir den grossen Herrn – wie ihn sein “Stille” kleidet! Stille selbst!

Výjev dvanáctý 

Šiveles s dvěma dráby. Předešlí.

ŠIVELES
Soll ich leben – vemte koukadla do rukou! Tamto stojí!

DUDEC
Živý blesku! Já jsem ztracen.

MARKYTKA
Was soll denn das?

MASTÍLKOVÁ
Co pak je to zas?

HUBÍNEK
To je honba, ho, ho!

KLINKÁČKOVÁ
A vaše radost, není-liž pravda?

ŠIVELES
Znáte tyto pány? (na dráby ukáže)

DUDEC
Co vám to napadá?

ŠIVELES
Napadá? Dnes ráno byl můj Maušl u pana Jeana – a pan Jean mého Maušla se shodů shodil – že upadá! Soll ich leben – tito páni vás doprovodí do Prahy.

ONDŘEJ
O mordiansky – den Bräutigam in Schlingengefahr!

MARKYTA
Ist denn das nicht ihr guter Freund, der Goldarbeiter von gestern?

ŠIVELES
Es ist wahr – vergülden hab’ ich den Musie Jean oft gemüsst – Já jsem poctivej Šiveles.

MASTÍLKOVÁ
A pan baron je vám dlužen – není?

ŠIVELES
Pan baron? Dudec? - Nai! Pan Dudek? Je mi dlužen 1500.

HUBÍNEK
No, ten se nadudal!

MARKYTA
Und meine Bracoletts?

MASTÍLKOVÁ
Žádnej baron?

LIDUNKA
Buď Bohu chvála – byla bych hned řekla.

MASTÍLKOVÁ
A vy jste se, mizerábl člověče, opovážil, jako baron do mého domu chodit?

LIDUNKA (se směje)

DRÁB
Do pastě s ním! Držte se, hoši!

ŠIVELES
Waj – držte jeho!

DUDEC (poněkud se sebrav)
Mejlení – co tady povídat – Parolle d’honeur! Ale já půjdu – abych jednou zas přijít – comment to říkat? Se slávou. Adio, má zlatá donna -

MARKYTA
Gehen sie zum -

DUDEC
Má krásná slečinko – nedělejte si z toho nic – pane Andrea! (zpívá) Es wehen frische Morgenlüfte! (Odchází, hopkuje, Šiveles a drábové za ním.)

Výjev třináctý 

Šebelka a Pavelka ze zadu

MASTÍLKOVÁ
O světe – falssikait! A to byl tvůj ženich, holka!

DRÁB
A to byl váš ženich!

MARKYTA
Das war ein harter schlag!

MASTÍLKOVÁ
Jedu bych mu dala, břichopásku!

LID
Ha, ha, ha!

MASTÍLKOVÁ
To si vyprosím – co je tady k smíchu?

LID (ještě silněji se směje)

LIDUNKA
Pojďme domů, tetinko!

MASTÍLKOVÁ
Já řku – co je tady k smíchu?

ŠEBELKA (tře se okolo ní a strčí ji do Pavelky)
Já řku – co je tady k smíchu?

PAVELKA (z druhé strany taktéž)
A co je tady k smíchu – já řku?

DRÁB
Smějte se!

LID
Ha, ha, ha!

MASTÍLKOVÁ
I vy stříškometové! Vy se opovažujete -

HUBÍNEK
Teď bude čas, abychom hybaj uďáli! (Tratí se s Klinkáčkovou.)

ŠEBELKA
Nenadávejte, urozená máselnice!

PAVELKA
Sice budu myslit, že jste másnice -

LID
Ha, ha, ha!

PAVELKA
A rozštípnu vás!

MASTÍLKOVÁ
Na to bych se podívala! (Drábovi.) Do díry je strčte -

Výjev čtrnáctý 

Jeník s Kozelkou, který již několikráte před tím se tu byl ohlížel, jak co stojí.

JENÍK
Jaký tu křik?

LIDUNKA
Ach, pane Kroutile! Ujmete se nás; nehodně tu mou tetu škádlí!

JENÍK
Kdo se opovažuje? Co vám udělala, paní Mastílková?

LID
Proč nadává?!

JENÍK
Nedali jste příčinu? Ctíte takto sami sebe? Budu si pamatovat, a na jiném místě o tom promluvíme! Nebojte se, drahá paní Mastílková; líbí-li se, dovedu vás -

MASTÍLKOVÁ (zlostí div nepláče)
I což pak mne už všecko opustilo? Klinkáčková, tlustej ženich – a ten Ondřej – ten Ondříšek – jak tu stojí! O furt, furt! Fluchte Fidlovačka! (Odchází.)

Jeník a Lidunka (za ní)

ŠEBELKA
Šťastnou cestu!

PAVELKA
Brzké navrácení!

LID
Paní másnice z podmáslova! Ha, ha, ha! (Rozchází se drábem.)

KOZELKA (nyní teprve ku předu se dostav)
Jak náleží, dobře, moudrý dvouliste! Tu ho máš, ten dvaciáš!

ŠEBELKA
Ouha, kozle! Nemrečel jsi o čtyrech dvacetnících?

KOZELKA
Někde ve snách.

PAVELKA
Vyklop, kozo! Anebo půjdu za máselnicí – a sám jí všecko vyklopím.

KOZELKA
Pst! Hnedle ti ji zasmolím! Tu je máte, stříbrojedi – zlatožrouti! Ale ani muk!

ŠEBELKA
Jeden by ještě neškodil -

KOZELKA
Aby tě uhodil? (vezme je pod paží) Málo je málo – a mnoho je mnoho – čtyry dvacetníky jsou ta pravá míra – moje víra – vaše naděje – a hospodského láska. (Zajde s nimi.)

ONDŘEJ (V blbé a žalostné omámenosti až dosavad nepohnutelně stál, nyní se protrhne.)
Ach! Frau Baronin!

MARKYTKA (O krok blíže.)
Es liegt nur an ihnen, lieber Herr Andreas.

ONDŘEJ
An mir?! - O Heuchelei! - Halte fest, mein wundgeschlagenes Herz!

MARKYTKA
Was meinen sie, theuerster Herr Andreas?

ONDŘEJ (nuceně)
Heute ist Fidlovačka – ein schöner Tag, ein lustiger Tag – und warum sollte er nicht ein lustiger Tag sein? Ha, ha! - Ich möchte die ganze Welt umarmen!

MARKYTKA
Ich gehöre auch zur ganzen Welt!

ONDŘEJ
Hätte nicht gedacht.

MARKYTKA
Verzeihung!

ONDŘEJ
Halte fest -!

MARKYTKA
Es war ein Jugendstreich.

ONDŘEJ
Denken sie noch viele Jugendstreiche zu machen? Was bleibt für den Alterstreich?

MARKYTKA
Mein Herz – für dich auf ewig!

ONDŘEJ
Ha, das ist zu viel! - Meines Herzens Ringel brich nicht auf – ich muss der Versuchung widerstehen! (Odchází.)

MARKYTKA
Herr Andreas!

ONDŘEJ (obrátí se)
Frau Baronin?

MARKYTKA
Andresei! Kennst du nicht mehr der Liebe Stimme?

ONDŘEJ
Niemalen! -

MARKYTKA
Ich habe mich erniedrigt -

ONDŘEJ
War nicht notwendig!

MARKYTKA
Nicht? Nun, so gehen sie, Herr Jammerweil! Sie werden gerne wiederkommen – werden jammern, aber da wird’s gute Weile haben. Gehen sie. (Rozhorlená odchází.)

ONDŘEJ (nevěda co dělati, rozběhne se za ní)
Jungfer Margareth! - Margaretha! Grete! - So höre mich doch, Alte!

NOVÁ SCÉNA

V Kravíně. Na zad stoly, plno hostů. Stranou šumaři. Sklepnice se mezi davem prohání.

ZBOR (náramně hřmotný)
Kde je sládek, tam je atd.

Výjev patnáctý 

Kozelka vede Kroutila nastříknutého.

KROUTIL
Drž hubu, Frantíku! Já bych ti dal milion – půl milionu -

KOZELKA (po něm)
Dej ho synu Čechovi, Frantíku! Dej mu ženu – pěknou, bohatou.

KROUTIL
Má chutě, Frantík?

KOZELKA
Jako rtutě – plné hutě.

KROUTIL
Ať si ji vezme, kamaráde – já bych mu dal dvoje panství -

KOZELKA
Matka říká ano – je hodná -

KROUTIL
Já si ji vezmu, Frantíku! Hej – Kuhstoll -

JIRKA a HONZA
Pane Kozlínku! Pane Kozlíčku! Jemnostpaní se na vás ptá.

KOZELKA
Co pak dá? Počkejte tu zatím, ať se mi neztratí. (Běží do zadu.)

KROUTIL (obejme Jirku)
Já si ji vezmu – na mou duši, Frantíku! Vdovství je psovství, Frantíku.

JIRKA
Mně říkaj Jirka – kistihnát.

KROUTIL
I ty milion – (obrátí se na druhou stranu) – Čechu!

HONZA
Já jsem Brousilovic Honza!

KROUTIL
My jsme naši, hoši, naši, Frantíku! - Čí pak jste?

Výjev šestnáctý 

Jeník s Lidunkou. Později Kozelka s Mastílkovou

JENÍK
Milý otče! Je-li možná? Pan Kozelka mi povídal -

KOZELKA
Že je tatík blázen – podívej se! Je to ta tvoje, Frantíku?

LIDUNKA
Vaše dcera, jestli jí tu milost prokážete -

KROUTIL
O, já jsem po čertech milostivý – a co se kázání dotýče – kázání je kázání.

KOZELKA (vede Mastílkovou, která se slabě zpouzí)
Svým výdělkem vám za to ručím – tu ti vedu Češku, Čechu Kroutile!

KROUTIL
Pozdrav tě Bůh Češko, Čechu Kozelko! Podejme si ruce, Frantíku! - - I ty milion – toť je – toť je -

MASTÍLKOVÁ
Vaše sousedka – a chcete-li udělat dva lidi šťastné – vašeho syna nastávající teta.

KROUTIL (se směje)

JENÍK
Ustrňte se, milý otče!

KROUTIL
Dal jsi se tedy na pokání – ztracený beránku? Dal? - Jak že stojí psáno?

KOZELKA
Holce hocha dej,
A hoch ženu měj!

KROUTIL
Ano, ha, ha! - dej a měj! Tu je Fidlovačka – žádný hněv a žádná rvačka! (Podá Mastílkové ruku.) Čech se nehněvá!

KOZELKA
Svatby budou, trubte!

KROUTIL
Ženich s nevěstou! Trará!

KOZELKA
A tuto máme druhý párek – tuto třetí! - všeho dobrého do třetice!

KROUTIL
Ano, do čepice! Trará, trará!

Výstup sedmnáctý 

Klinkáčková s Hubínkem. Ondřej s Markytou. Předešlí.

ONDŘEJ
Frohe Nachricht, meine Freunde und Herrschaften! In drei Wochen in ich der glückliche Ehemann eines treuliebenden Weibes.

KLINKÁČKOVÁ
Dělejme, abychom tu mrzutost – Respekt zu melden – jedním dnem odbyli! Do třetice všeho dobrého!

KROUTIL
Ano – trará, trará a ještě jednou trará! Žeňte se, Čechové – a pomyslete, když se oženíte – jakž já to myslím “žeňte se” - hoši Čechové! Ať jsou Češata – hodná, upřímná Češata – jak já myslím, Češata! Synové a bratříčkové – jedné matky – hodné – dobré matky – naší matky – dobré země české! Hejchuchu!

HOSTÉ (v zadu)
Hejchuchu! (Vstanou a k předu přicházejí.)

KOZELKA
A teď do tance! Dosti jsme se nastrkali, nežli jsme se k cíli přistrkali – což abychom teď slavnost vystrkali a k radosti se dostrkali? A jaká radost bez tance? Hrajte, muzikanti! Tanec je radost, je život! Hrajte!

Ukončení 

(Podle rejdováku nebo jiné veselé.)

LIDUNKA
Živobytí bez tanečku -
To je smutný živůtek;
S hochem ale v kole bejvat,
To je život jako med!

ZBOR (po ní)

(Tanec, při němž okolo stojící tleskají.)

ONDŘEJ s Markytou
Glücklich ohne Liebessorgen,
Glücklich ohne Bürgerhass,
Glücklich in der Prager Mitte:
Das ist unser rechtes Mass.

ZBOR (po nich)

(Tanec jako prvé.)

KOZELKA
Fidlovačka dodělala,
Teď jí honem vyzvoňte,
Nebude-li umíráčkem -
(Nápovědovi.) Jednou ještě zazvoňte!

ZBOR (po něm)

(Tanec, na němžto dle příslušejícího charakteru všickni v úplné veselosti se účastní.)

(Opona spadne.)