Vlastenský slovník historický/Menhart
Menhart, něm. Meinhard. 1) M. biskup Pražský (1122—34), založil k dosavadním 25 ještě dalších 5 kanovnických prebend při kostele sv. Víta. Roku 1130 obviněn jest z účastenství v Miroslavově úkladu o život knížete Soběslava I., avšak očistil se dokonale z toho nářku. R. 1132 stala se mu zvláštní příhoda, kterou vypravuje první pokračovatel Kosmy. Když totiž biskup, přebývaje nějaký čas ve vsi Chuchli, která náležela k biskupství, jednoho večera léhal do postele, a služebníci jeho ještě stáli tu, zdvihl se najednou jakýs hrozný rachot. Služebníci všickni utekli, biskup pak ve zmatku vyskočil z postele a stanul u protější zdi vedle komína. V tom veliký kámen, který se svalil s hory nad vesnicí, uhodil na dům, pobořil dvě zdi i postel biskupovu, a zde zůstal ležeti, tak že biskupovi šťastně uskočivšímu nic se nestalo. Roku 1133 měl M. jakousi rozepři s kapitolou svou, za kterouž příčinou přijel do Prahy legat papežský, i jednalo prý se o sesazení biskupovo, k čemuž však nepřišlo. — 2) M. II. hrabě Gorický a Tirolský, přidržev se císaře Rudolfa proti Přemyslu Otakarovi II., zmocnil se Korutan a Krajiny, kteréž země mu císař s titulem vévodským v dědičné držení dal. M. zemřel 1295, a po něm nastoupil syn jeho , který co manžel Anny, sestry posledního Přemyslovce Václava III., také v Čechách nějaký čas panoval. — 3) M.  v. .