Eklogy a písně/Ekloga VII.
Jak nevzplálo by srdce nadějí?
Kos hvízdá,
a kolem ptačí hnízda
jsou plna velkých krůpějí.

Šli milující v les, a v tichu skal
jak spolu šťastni byli,
co snili,
smích hrdliček v svou píseň vtkal.

I řekli: Kdo zde může vidět nás?
Svým zlatem
v tom slunce paprsk s chvatem
se na spojených rtech jim třás’.

Kdo zví, co řeknem’ si tu v důvěře?
V tom s květu motýl slítnul
a chytnul
se v spletené jich kadeře.

Kdo slunce by si všim’, kdo motýla?
vždyť s nimi
pod stromy ztemnělými
je teprv celá idylla!