Bhagavadgíta/Nejvyšší podstata bytí
15.1 – 15.3 Strom života
Kršna vysvětluje: O stromu ašvattha se říká, že je nezhubitelný protože má kořeny nahoře i dole a jeho listy jsou chvalozpěvy vědění. Ten, kdo to chápe je znalcem véd. Je rozvětvený nahoře i dole a je vyživován gunami. Objekty smyslů jsou jeho pupeny a dole rozvětvené kořeny dávají vzniknout koloběhu příčin a následků lidského života. Nikdo nezná jeho opravdovou podobu, ani jeho počátek, ani jeho konec, ani to, co ho udržuje.

 15.3 – 15.5 Odhalení klamu života
Tento pevně zakořeněný ašvattha je možné rozštěpit mocným mečem oddanosti.Tento záměr by měl mít každý, kdo ke mně směřuje a nikdy se neohlížet zpět, neboť v tomto puruša, který je mým úkrytem je tento i prvotní svět. Ti, kdo jsou zbaveni smyslnosti a klamu a zvítězili nad hříšným lpěním, zbavili se všech tužeb a jsou oddáni átma, osvobozeni od protikladů známých jako radosti a strasti; tito neoklamaní dosáhnou věčné tat.

 15.6 – 15.15 Odhalení nejvyšší podstaty života
Ani slunce, ani měsíc, ani oheň nezáří, ale odráží jenom zář tat. Kdo k tat dospěl, nevrací se zpět, tat je mé nejvznešenější sídlo. I zlomek mé bytosti zrozený v živých bytostech je věčný a přitahuje k sobě pět smyslů a šestou mysl, které jsou uvězněny v prakrti. Tak jako vítr odnáší vůně, tak věčný íšvara vstupuje do těla a odnáší (smysly a mysl), když opouští tělo. Neboť je součástí sluchu, zraku, hmatu, chuti, čichu a také mysli, aby se těšil z jejich objektů. Oklamaní nevidí jak přechází z těla do těla, jak v něm sídlí a jak se těší ze hry gun. Jen ti, jejichž oko moudrosti je otevřené, ho vidí. Také ho vidí jógíni, sjednoceni se sama sebou. Ale nevidí ho ti, jejichž mysl je neklidná a nevědomá sama sebe. Věz, že jsem nádherným světlem slunce, které osvětluje celý svět, jsem nádherným jasem měsíce a nádhernou září ohně. Jsem životní silou půdy, která podporuje všechny bytosti a vyživující šťávou (sóma) všech rostlin. Jsem vaišvánaravšech živých bytostí. Jsem jejich vdechem a výdechem a stravuji čtyři druhy potravy. Moje sídlo je v srdcích všech bytostí, zůstávám ikdyž zmizí paměť a poznání. Jsem ten kterého je možné poznat z véd. Jsem tvůrcem védánty a jsem také věděním všech véd.

 15.16 – 15.16 Odhalení dvou podob života
Je řečeno, že každá bytost na tomto světě má dvojí (podobu) – pomíjející a nepomíjející. Ta pomíjející je celý tento proměnný svět a ta nepomíjející je neprojevená.

 15.17 – 15.20 Odhalení nejvyšší podstaty bytí
Ale jiný než tyto (dvě podoby) je svrchovaný pán puruša, kterému říkáme paramátmá. Je to nezhubitelný íšvara, který prostupuje a udržuje všechny tři světy. Protože je mimo pomíjivé i mimo nepomíjivé, je uznáván ve všech světech i ve védech jako purušóttama. Ten, kdo mě poznal jako purušóttama, se nedal oklamat, stal vševědoucím a je mi oddán celým svým srdcem, ó Bhárato. Tímto jsem ti odhalil to největší tajemství, ó bezúhonný, kdo mu porozumí stane se moudrým a splnil tím všechny své povinnosti, ó Bhárato.

Zde končí patnáctý zpěv nazvaný: Nejvyšší podstata bytí

Védská literatura