Ottův slovník naučný/Kancionál
Kancionál (z lat.) slove ve středověké literatuře české sbírka nábožných, jmenovitě kostelních písní, systematický spořádaných a opatřených také notami, k nimž nezřídka přidávány i modlitby, žalmy a p. (odtud také jmenovány ,  a p.). Největšího významu a rozšíření došly k-y ve straně husitské a zviáště v Jednotě bratrské, ježto se tam zpěv vedle čtení bible stal hlavní častí bohoslužby domácí i veřejné a písně byly nejen výronem duše zbožně rozrušené, ale také zrcadlem věrouky i rádcem života. Odtud Bratří věnovali k-ům jako bibli tolik péče, svěřujíce jazykovou i básnickou úpravu jejich předním svým mužům (Blahoslavovi, Komenskému), odtud také snaha zdobiti je i pro oko jak skvostným písmem, tak i nádhernými iniciálkami, miniaturami atd. V té příčině náležejí tudíž k-y k nejdůležítějším památkám nejen duchovního básnictví, ale také písma, knihtisku a umění miniaturního (viz  VI., str. 380) a také k památkám nejčelnějším, ježto po příkladě Bratří také ostatní náboženské strany a zvláště kůry literátské opatřovaly si skvostné k-y (viz  a ). Nemenší význam mají k-y také v dějinách hudby české.

Náboženství v Ottově slovníku naučném
Kodikologie v Ottově slovníku naučném