Písně kosmické/15
Měsíček, pěkný mládenec,
        s jemně zářící lící,
        oblétá Zemi panenku
        jak holub holubici.

    Když ji hled jeho políbí,
        zvlní se ňadra její,
        oheň se vnitřní rozkypí
        a rty se žárem chvějí.

    Přece se věčně upejpá,
        ret její vždy zas chladne,
        stoudně si vede vpovzdálí -
        a Měsíc schne a vadne.

    Znej ty panenky jako já,
        budeš si vést jináče:
        ve dne se každá upejpá -
        a v noci blahem pláče.

    Panenka Zem po celou noc
        hledí k tvé slíčné tváři -
        k ránu je plno rosných slz
        jak dívčím po polštáři.