Rozpomínky/Vstříc němé noci
Jak je tich ten vesmír velký
s kružbou milionů hvězd!
Mlčky tvoří světů družné celky,
něm je smetá s věčných cest.
Nás však sudby moc kdy jímá,
nám se srdce bouřně vzpírá;
jak tu volá, jak tu hřímá
pro vše, co inu odumírá!

Snad i hvězdám zaburácí
srdce bouřným ohněm bolu,
kdy z jich kruhu zákon zmaru kácí
ty, jež plály s nimi spolu…
Ale vstříc jich němé kráse
v mrtvém tichu, které vlá tu.
žití vše jen vzpourou zdá se
proti smrti majestátu.