Cesta k mrazu/Rty písně
Když Pán Bůh tvořil svět (ach dávno už je tomu),
tu z kolíbky uhnětl kolibříka
a všemu ústa dal, oblázkům, psům i stromům.

Rty stromů, listí, které táhle vzlyká,
rty kamenů, to táhlé mlčení,
rty psů, rty bědných psů, kterými lano smýká.

Ó listí usmýkané po zemi,
ó věčná zimo skal a žebráka, jenž klečí
na mrazu almužen v naprostém šeření!

Písničko potůčků, písničko, čistá řeči,
až porozumíme, tu ze snu našeho
zrodí se nová řeč, řeč, která navždy léčí

smrtelně živého.

29. XII. 1939.