Ottův slovník naučný/Isaak
Isaak: 1) I. ve  syn Abráhámův a Sary a dědic zaslíbení, která Abráhámovi pro jeho nástupce dána byla. Jméno I. dáno mu z přímého rozkazu Božího. Když I. trochu povyrostl, měl býti od otce vlastního obětován, k čemuž nedošlo, když Abráhám poslušnost naprostou ukázal a I-ka skutečně obětovati chtěl. Manželka I-ova, Rebeka, s počátku byla neplodnou, posléze porodila dvojčata, Esaua a Jakúba. I. vynikl v životě zbožností a trpělivostí, pro kterouž zvláště sv. otcové I-a za předobrazení budoucího Messiáše považovali. Abráhámovi učiněná zaslíbení byla též I-ovi dvakráte od Boha opakována. Zaměstnáním I-ovým byla orba a chov dobytka, v obém mu Bůh velice požehnal, tak že bohatstvím svým až závist budil. Když sestárl, chtěl Esauovi, ač nehodnému, jako svému prvorozenci dáti požehnání, avšak připuštěním Božím a vinou Rebeky a Jakúba dostalo se tohoto požehnání od slepého I-a Jakúbovi, který boje se před bratrem musil do Mesopotamie prchnouti, kdež si nevěstu nalézti měl. Když se Jakúb po 20letém pobytu vrátil, zastihl svého otce I-a ještě na živu; brzy na to I. zemřel jsa 180 let stár. dk.

2) I. (, , , ) , slavný kontrapunktik (*kol 1450 — †1517 ve Vídni), prodlel po delší čas v Italii, zprvu ve Ferraře, načež byl varhaníkem ve Florencii za Lorenza Magnifica z Medici v letech 1477—89, konečně obrátil se do Říma, odkud povolán ke dvoru cís. Maximiliána I. do Vídně. O původu jeho nejsou hud. historikové sjednoceni. Ambros opíraje se o tradici, jež nazývá jej I. , nevylučuje možnost, že pocházel z Prahy, jiní míní, že byl původu něm., ježto v Italii jmenován byl »Arrigo Tedesco« (Jindřich Německý). Naproti tomu odhalil Edmond van der Straeten v Brusselu I-ovu závěť r. 1516 ve Florencii sepsanou, z níž vysvítá, že byl vlastně původu flanderského s rodným jménem . To nemálo důležité jest proto, že I. není vlastně skladatelem něm., za nějž dosud pokládán, nýbrž nízozemským, čemuž ostatně nasvědčuje většina jeho skladeb, nesoucích se rázem druhé doby školy nízozemské, k níž lnul I. pod vlivem styků svých s Josquinem de Prés, Agricolou a j. Sem náležejí mše, z nichž zachovány jsou: Charge de deuil, Misericordia Domini, Quant yay au cor, La Spagna, Comme femme (vyd. r. 1506 Petruccim pod titulem Missae Henrici I..), Salve nos a Frölich Wesen (v Graphaeových »Missae XIII.«, 1539), O praeclara (v Petrejově »Liber XV missarum«, 1539), Missa solemnis, De apostolis (v I-ově Chorale Constantinum 1550), Carminum, Un musque de Biscay (v Rhawsově »Opus decem missarum« 1541) a některé rukopisné v bibl. brusselské, mnichovské a vídeňské; pak motetta zachovaná v četných sbornících XVI. stol. Jinak jest zastoupen ve skladbách I-ových živel italský menší, německý větší měrou. Tímto vyznačují se něm. písně I-ovy (pro sbor) obsažené ve sbírce »115 guter newer liedlein«, vydané r. 1544 norimberským nakladatelem H. Ottem. Mnohým z nich vytýká se drsnost v harmonii i melodii, avšak některé pro melodickou ušlechtilost ještě nyní stavěny jsou jako vzor svého druhu, na př. Mein Freud' in aller Welt, Bauern Töchterlein a j. Melodie písně Inspruk, ich muss dich lassen ve chrámích protestantských dosud se zpívá na duchovní text O Welt, ich muss dich lassen a Nun ruhen alle Wälder. I. započal i spracování officií na všecky neděle a svátky roku církevního na základě gregoriánského kantu firmu v bassu nastupujícího (Norimberk, 1555, 3 sv.), v čemž pokračoval žák jeho L. Senfl. Zajímavo jest, že ve zmíněné svrchu mši Carminum shledává Ambros vtroušeny staročeské melodie taneční, z čehož uzavírá na český původ I-ův. ♭

Hesla v Ottově slovníku naučném