Portréty chirurgů/König
Rád si osud s lidmi směšně hraje,
někomu dá  jen říš,
nad kterým však  duch vlaje,
odkázán je ve vědeckou tiš.

Tak se duch Tvůj snáší z králů kraje,
zalétaje ve chudičkou chýž,
jako pýchou v syté vládců ráje,
v nichž by skromnost plesat měla spíš.

Jedeš cvalem na bělostném oři
s vlajkou sněhobílou v ruce zlaté,
kterou skládáš ve hrad Lásky, Míru.

Jen v těch nalézáš Svou pravou víru,
jež jsou bídáctvím dnes pozaváté,
stírajíce slzy v hlubém hoři.