Původní bajky/Žabka
Žabka rosnička vidouc, že nastávají veliká sucha, radila žabám v močále:

„Utecte, přátelé, než vyschne vaše bařina!“

Žáby však, jimž se tam líbilo, počaly kvákati, radíce se vespolek. I řekla jedna:

„Kdo ví, proč nás odtud posýlá?“

A jiná povstala řkouc:

„Domluvila se s čápem; jistě mu slíbila za nějakou odměnu, že nás vyšle jemu na pospas.“

Rozhorleny seskákaly žáby do své louže, zasypavše rosničku spoustou pohany.

Rmoutila se z toho rosnička. Těžko bylo jí žíti poblíže družek, jež jí tolik opovrhovaly.

Za nedlouho však opravdu vyschl žabí močál. Žáby s nářkem stěhovaly se do loužiny sousední. Avšak kde byl čáp?

Po čápu ani památky, a tu teprv okázalo se, že ona klevetivá žába proslovila pouhou domněnku, vydávajíc ji za pravdu a že rosnička byla k přátelům upřímná.

Tehdy jí vrátily její česť a milovaly ji.