Sepsání války peloponnesské/141.
„Z toho tedy rozhodněte, máme-li poslouchati,
nežli nějaké porážky zakusíme, nebo máme-li válčiti
(což bych já za lepší uznával) a neustoupiti ani pro
velký ani pro malý důvod, aniž pak obávati se o to,
co jsme si získali. Za stejnou totiž služebnosť platí
i největší i nejmenší příkaz, ukládaný před soudním
výrokem soudruhům od druhů sobě rovných. Prostředky
pak válečné, jež obě strany mají, poznejte již
a slyšte, že my slabšími nebudeme. Peloponnesští zajisté
živí se svou prací a nemají peněz ani jednotlivci
ani obce; potom jsou nezkušeni válek delších a námořních,
poněvadž je pro svůj nedostatek sami po
krátkou jenom dobu vedou. Takoví lidé nemohou ani
lodí osaditi ani pěší výpravy často vysýlati, sic by
nuceni byli na delší čas domova opustiti a na svůj
náklad žíti a k tomu ještě jsouce od moře vzdáleni.
Války pak se vydržují více přebytkem peněz, nežli
násilně sháněnými daněmi. Lidé pracovní jsou též
ochotnější k vedení války obětovati své tělesné síly,
nežli své jmění, majíce tu důvěru, že se pomocí oněch
v nebezpečích nějak zachrání; ale o tomto nejsou
jisti, aby ho přečasně nepozbyli, zvláště když by se
jim válka, jak často bývá, proti nadání prodloužila.
Na jednu bitvu jsouť ovšem Peloponnesští s svými
spojenci s to, aby proti veškerým Hellenům odolali;
ale déle válku s nestejnými svými válečnými prostředky
proti nim vésti nemohou; nemajíce jednoty
ve své poradě, nejsou s to, aby něco rychle a statně
vyváděli; a majíce rovné vespolek právo hlasovací, ale
nejsouce jednoho kmene, hledí jednotlivci toliko svého
prospěchu, pročež to na nic dokonalého vyjíti nemůže.
Neboť když někteří protivníka co nejtužeji potrestati
chtějí, tu druzí hledí, aby jich domácí majetek co
nejmenší škodu utrpěl. Po dlouhém otálení se scházejíce
krátkou sice dobu obecné dobro v poradu si
berou, ale po delší čas hledí si domácích svých záležitostí.
Nikomu nenapadne, že pro svoji nedbalosť
škodu trpěti bude, nýbrž každý míní, že někdo jiný
o jeho prospěch se postará: tak potom právě týmž
sobeckým jich důmněním obecné blaho všech na zmar
přichází, aniž by to znamenali.