Marnosti/VII
Hroby mají svoje práva,
hroby k sobě táhnou živé.
Prchni, odleť do modrava.
Bůh zří vše. Však hroby dříve!

Možno žít, kdy v zemi hnije
tvoje duše jedna půle?!
Tělo líné ještě žije,
pochována k žití vůle.

Myšlenky a všechny city
tráva hrobu přísně střeží.
Myšlenky a všechny city
nedozrálé dole leží.

Člověk mdle si oddychává,
jeho rety žízní práhnou.
Mrtví mají svoje práva:
mrtví k sobě živé stáhnou.