Sluncem a stínem/Buď vítáno mi nastokrát
Buď vítáno mi nastokrát,
    ty mojí duše jitro, —
tak dlouho práh jsem po tobě,
    až svitlo jsi v mé nitro!

Mé hvězdy jedna po druhé
    mi zacházely zvolna
a zbyla jen ta vzpomínka,
    tak bolná, ach tak bolná!

Já v žádný den už nevěřil,
    tak nebe bylo stměno,
tu vzešlas ty, má denice,
    má duše ty, — má ženo!