Povídka z hippodromu
Když Lolu prvně přivedli do hippodromu, podívala se ve stáji opovržlivě na své tři družky. Kdyby věděly, kdo to vedle nich žere seno.

Klisna Heda, která stála ve vedlejším boxu a zabývala se právě tím, že v zubech přehazovala zamaštěnou čepici neopatrného kluka, přiděleného k posluze jednomu z kočí, zašilhala na své dvě staré přítelkyně a zahýbala ušima. Obrátily se lenivě směrem k Lole a nevšímavě počaly poznovu přežvykovat hubené seno smíchané s řezankou, kterou je napaloval majitel hippodromu.

Heda pozorovala novou družku, která majestátně, s opovržením vybírala chumáčky sena z té směsi a důstojně je zpracovávala chrupem.

„Dovolte,“ řekla Heda, „vypadáte nějak vážně. Proč nežerete slámu? K ránu budete mít hlad.“

„Nežrala jsem nikdy slámu, slečno, jsem vychována v zámku. Pomyslete si, že jsem champion Německa. Jsem teplokrevná Lola z Chateau d’Ill, mám cenu na Steeplechase v Mohuči a na jízdu pánů o pohár Brunšvicka. Nyní kašlu trochu…“

„Řekněte raději, že jste dýchavičná,“ ozvala se klisna Darling, „je přece na vás vidět, že máte právní chybu. Není také hezké od vás, když jste vychována ve šlechtických kruzích, že jste se hned nepředstavila. Dovolím si proto trochu pochybovat o vašem příliš skvělém zámeckém vychování. Jen žerte klidně řezanku a zapomeňte na championáty.“

„Que peuple,“ vzdychla Lola. „Pardon, mademoiselle,“ ozvala se Darling, „je comprends aussi cette langue, na mně jezdíval jeden arcivévoda. Vy si na řezanku stejně dobře zvyknete, jako na mrskání v hippodromu. Upozorňuji vás, že vás budou švihat bičem pod nohy. Nedávno jezdil na mně jeden zvěrolékař celých pět kol a říkal našemu pánovi, že jest to velmi zdravé proti spěčkám. Takovou massáží nedostanete zánět střelky, vyznáte-li se vůbec v anatomii. Když tenkrát mne vybrakovali k vůli tomu, že jsem o manévrech jednomu adjutantovi ukousla kus ucha, takže naše modrá armáda dostala rozkazy z jenerálního štábu pozdě a prohrála to, koupil mne jeden milovník rarit. Shodila jsem ho při první příležitosti a on si zlomil, slečno, vaz. To je něco, co je společného nám i lidem, má sestra na jedněch závodech zahynula podobně. To byla slavná klisna. Viděla jsem ji vycpanou v konírnách knížete Auersberga…“

„Mohla jsem také tak zahynout,“ zabručela Lola. „Nic nevadí, slečno, a poslouchejte dál. Potom mne dědicové prodali pokusnému zvěrolékařskému ústavu. To byly blažené časy. Dělali se mnou pokusy, tak na př. mne krmili melasou a sladovým květem. Pak mně dávali otrušík a na konec mně vočkovali tyfové bacilly a zachraňovali mně život. Dělala jsem půl roku pacienta, dávali mně mladé pivo a syrovátku. Nikdy jsem se tak dobře neměla. Když jsem opět sesílila, křížili mne s oslem, za rok nato s mezkem. Osel i mezek byli ke mně velmi charmantní.“

V zadním boxu stojící klisna Ella podotkla, že mužové jsou velmi falešní. Ona měla hříbě s jedním pivovarským čistokrevným štýrským hřebcem a když ho jednou potkala po čase, tak ji pokopal a pokousal.

„Poslouchala, Ello,“ řekla Heda, „raději mlčela s tou svou historií. Nebožka Pussvy, kterou odvezli ke koňskému uzenáři, znala dobře toho pivovarského hřebce. Ten si vybíral jen intelligentní klisny a před ní měl jednu z cirkusu, která uměla hrabat do osmi. Pak měl přilnouti k takovému zvířeti nechápavému, jako je ona. Beztoho se o ní říká, že doposud neví, co je to hí a co je hót.“

„Nehádejte se, slečny,“ řekla Darling, „abyste se ještě nepokopaly. Mluvila jsem, myslím, o tom oslu a o mezkovi, jak byli charmantní. Byli by mně snad snesli mladé kukuřičné stvoly s pole. Bohužel…“

„Nikdy jsem nežrala mladou kukuřici,“ i odvážila se Ella k poznámce.

„Ale neřehtala pořád a poslouchala. Bohužel musili jsme se rozejít. Jednoho dne řekl mezek: „Slečno, budte na vždy s bohem, musíme se rozejít. Slyšel jsem vyprávět našeho assistenta, že zítra mně za živa rozpářou břicho. Čeká mne tedy tuhá práce ve prospěch vivisekce. Vím, že prospěji lidstvu, poněvadž jsem mezek…“ Na osla došlo později. I ten měl šlechetné zásady a loučil se se mnou podobně. Zahýkal radostně a řekl, že ví, že prospěje lidstvu, poněvadž je osel. Jak jsem se později dozvěděla, mé děti, které pošly z té krátké známosti, nosí dnes horská děla v Bosně. Jednoho dne pokousala jsem vrchního zvěrolékařského radu, když šel kolem. Učinila jsem tak nerada. Dával mně v rukavici kousek cukru a jak jsem po něm chňapla, ukousla jsem mu ukazováček. Prodali mne tedy z ústavu a počala jsem novou dráhu životní. U jistého velkého zahradníka zapřáhli mne do žentouru, kterým čerpali vodu. Od rána až do večera chodila jsem do kruhu. Byla to průprava pro zdejší hippodrom. Nevěděla jsem, co to je, ale jednoho dne mně řekli, že mne prodají v dražbě. Prodali mne sem, ale nikdy nezapomenu na ten žentour. Znala jsem každý kámen, jak jsem tak chodila kolem dokola. Nemyslila jsem na nic, cítila jsem, slečno, jen to, že pomalu blbnu. To byla krása. Zde jest, abych řekla, jiné prostředí. Zde se zas naučíte myslit.“

„Dovolte,“ řekla hrdě Lola, „jak to myslíte, což jsem se nenaučila myslet. Až mne přejde kašel, pojedu zas na dostihy, co se smějete?“

„Má zlatá, kdo sem přijde, je ztracen. Proto užívejte života a žerte řezanku.“

„Vidím, že se mezi vaši společnost nehodím, majestátně řekla Lola, „ztratili jste všechny své ideály a zbyla vám jen řezanka.“

Dvéře stáje se otevřely. „Už jdou pro nás,“ zvolala Heda a popošla ku žlabu, aby ji mohli volně odvázat.

„Mějte rozum, slečno,“ řekla Darling k Lole, „je to vaše první vystoupení.“

V hippodromu ještě nebyla kapela, jen několik dívek sedělo u stolů kolem manéže a ospale pilo pivo a kouřilo cigarety.

Lola, Heda, Darling a Ella stály osedlané na písku manéže.

„Pohleďte,“ pravila Darling, „na tu starou paní u toho nápisu: Dámská toileta. Vyprávěli si nedávno o ní náš pán s kulhavým štolbou. Jezdívala kdysi také v hippodromu, měla samé brilianty na sobě a ted odmyká klíčem dámskou toiletu a čeká na krejcary. Předešle jí dali falešný pětník a měla jste slyšet ten rámus.“

„A má kašel…“ ironicky řekla Heda. „Já zde mezi takovými klepnami nebudu, já jsem získala championát Německa,“ zařičela Lola a počala skákat po manéži. Bývalá sláva jí stoupla do hlavy, jak později usoudily Darling, Ella a Heda, a Lola vyskočila a jako při jízdě s překážkami počala přeskakovat stoly v hippodromu.

Druhého dne prodali ji koňskému řeznníkovi. Ještě na samé porážce řekla k starému chromému valachovi vznešeně: „Zakazuji vám, abyste mně tykal, jsem teplokrevná Lola z Chateau d’Ill, mám cenu za steeplechase v Mohuči a za jízdu pánů o pohár Brunšvicka.“

Podivuhodnou náhodou ta stará paní od dámské toilety v hippodromu přišla si koupit ke koňskému řezníkovi za 20 haléřů salámu ze slavné idealistky Loly a povídala, že jest dnes právě 40 let tomu, co utekla od toho hraběte s tím baronem…

Povídky