Výbor z písní a ballad/Dunkan
Na námluvy Dunkan šel,
   hej, to bylo smíchu;
z nás už každý v hlavě měl,
   hej, to bylo smíchu!
Marta, — ach to lásky hrob,
zvedla nosejk v samý strop,
Dunkan stál tu jako snop,
   hej, to bylo k smíchu!

Dunkan prosil, Dunkan cup',
   hej, to bylo smíchu;
Marta hluchá jako dub,
   hej, to bylo smíchu.
Dunkan vzdychal zle a zle,
oči měl jak promoklé,
řek', že skočí do rokle,
   hej, to bylo k smíchu!

Ale přejdou den i noc,
   hej, to bylo smíchu,
marná láska trápí moc,
   hej, to bylo smíchu.
Řek' si Dunkan: Blázen jsem,
abych umřel k smíchu všem?
Pyšná husa, ďas ji vem!
   hej, to bylo smíchu.

Jak se stalo, — doktor sprav;
   hej, to bylo k smíchu:
Marta stůně, Dunkan zdráv,
   hej, to bylo smíchu.
Něco bodá ve ňadrech,
za vzdechem se dere vzdech,
a ty oči, — co je v těch!
   hej, to bylo smíchu.

Dunkan, — nu, byl měkký hoch,
   hej, to bylo k smíchu,
jak by Martě nepomoh'?
   hej, to bylo smíchu.
Nemoh' její smrti chtět; —
tak se smířil raděj' hned,
teď je oba těší svět,
   hej, to bylo smíchu!