Hořec/Jitřní stesk
Bledě zlatý prs ukrývá denice
a studem zapýřena celá
sklání tvář do tání měsíce
který noc zapomněla

Vzduch sráží se pak v bělásky
a rosa klouže po listí
tu těm kteří jsou bez lásky
nadchází chvíle lítosti

ta kradmo vchází do duše
a dává vše co ona nemá
a ty se chvěješ v předtuše
že navždy tě již poznamená