Ohnice/Ranění


1. 
Dokořán se země rozevřela.
Déšť jak lékař kapal jí svůj lék.
Po celou noc horká láva vřela
ze sopek.

Ty, můj kraji, horečkou jsi země,
fantas drží tě a ptáš se naposled,
ještě velmi mírně, velmi jemně:
Kde je vřed?

2. 
Duše má, jsi náhle bezvětrná.
Jako kámen padlo ticho do mlýnů.
Ztratil jsem jak zabloudilá srna
otčinu.

Do hran narazím a na odplatu
bolestně a věrně myslívám,
ale svoji Achillovu patu
v srdci mám.

18. VIII. 1940. (Roku 1941 censurou potlačeno.)