Eklogy a písně/Píseň (2)
Ruch křídel v lesním zátiší
tak moji duši jímá,
jako by anděl ve výši
vál perutěma svýma.

Tam zase výše mihla se
ta peruť stříbroskvělá,
v mé nitro v žití zápase
jak bílá hvězda sjela.

Ó sladký van! Ó šumný ruch!
Tak srdce dívčí bije!
V něm myšlenka, sny, símě tuch,
v něm žití poesie!

Jdu mýtinou, jdu po hrázi,
to křídlo stále klepá,
kam hnu se, tam mne prov6zí,
ba, již v mém srdci třepá.

Ó křídel sladké vanutí,
jak na skráň moji buší!
Vždyť v každém, v každém pohnutí
já cítím světa duši.

I z písně té dech její vál
a její lesk a vůně,
když cestou v mechu jsem ji hrál
na slunečních paprsků struně.