Spisy Bohdana Jelínka veršem i prosou/Nanetka
Tam stála. — Ňádra obnažena
a chladně k zemi klopíc hled:
byla to krásná, krásná žena,
já jednou zřel ji — naposled….

Tam stála za tou velkou branou
a děcko hřála v plachetce,
košilku měla rozedranou —
to bylo zle — zle Nanetce!

To bylo zle! Pít děcko chtělo —
ó trpký kvil, smrt raději,
když malé rtíky matky tělo
hledají v marné naději!

To bylo zle, zle! — S cigánětem
tam z rána našli plachetku —
E hloupost! Jak si mozek spletem!
a podle mrtvou Nanetku.