Už ani psát…
Už ani psát, už ani čísti,
je příliš světla tu.
Nabírám slzy nenávisti,
svou tesknou odplatu.

Jsem hluchý, hluchý pro piano!
Z křehkosti Chopina
nečekám již, že přijde ráno.
Dušičko kropená

jaký to déšť! To Bůh tě kropí
lidskostí malých ran.
Toužil jsem běžet do potopy,
být nebem nabírán — — —

Už ani psát, už ani čísti,
je příliš světla tu.
Jsem jako nářek z touhy listí.
Bez víry. Bez šatů.

6. X. 1940.

Poezie