Poesie francouzská nové doby/Hudba
Mne hudba uchvátí často jak oceán;
        k mé hvězdě nechť bouř duje,
duch volným ethérem, neb mhy pod stropem hnán,
        jak vzpjatou plachtou pluje.

A plíce vzedmuté, jak z plátna, mužně v před
        hruď má si oddychuje,
a bujně přeskáču vln nakupených hřbet,
        jež noc mi zahaluje.

Vše vášně korábu, jenž má se ztroskotat,
        svou duší cítím třásti,
i dobrý vítr, bouř a její vír a chvat,
        obrovskou nad propastí
mnou chví. — A jindy zas to zrcadlo, jež hostí
        obraz mé zoufalosti.

Poezie

de:Die Tonkunst
fr:La Musique (Baudelaire)