Zcestí/Druhá modlitba
Je tolik bolestí, které se marně tlukou
v bezbranné kleci lidskosti,
a do nichž, Bože, saháš krutou rukou
bez krve, bez žil, bez kostí.

Na krásná zvířata jsem myslil bez přestávky.
Vždyť také, také cítil jsem,
bezcitně odírán o nesmrtelnost dávky,
již vzali mi, již nezaplatil jsem.

Raději býti psem, či tahounem, jenž táhne
vždy jenom trpký náklad svůj,
a pravdu větřit tam, kde cosi slavně zprahne,
tam, kde se prosí: kamenuj!

Jablkem tvým se stát, do něhož vesmír hryže
a plodné červy polyká,
stát se tvým jablkem z omamující tíže
matky, slz, hvězd a básníka,

jablkem volnosti na větvi zprohýbané,
nádherným zimním ovocem,
abys už nesahal svou krutou rukou, Pane,
do křehkých věcí pod srdcem.

3. XII. 1940