Lyrika lásky a života/Sloky o starém močálu
Jen starý močál je kolemkol.
Vzduch zkažený, nízká kleč a stvol,
a lidé se plazí, škoda chvíle,
jsou malé touhy a ztraceny cíle.

Kdys hlasatelé pravd krotce jdou,
dnes opatrnicky veslujou
ku přístavům starých, kdys tak přísní,
a poklony dělají kompromisní.

Kdo bez odvahy je zlomit si vaz,
ten, hlupáci, vyvolen je z vás.
Ten chybil, kdo příliš estetický,
a chybil, kdo primitivně lidský.

A nejkrásněji se líhnul, kdo pěl
jak zvykem: kdo prostřední cestou šel,
kdo lísal se, na davů udeřil cit,
a že sloužil jiným, svým nemohl být.