Plamínky/Pro novou bolest
Klidná buď! Nevzbouzej dneska je
   hebkýma rukama svýma!
Nech mi mé ticho, třeba hněv
   s nebezpečím svým v něm dřímá,
na mne se dívej, o dívej se na mne
   očima unavenýma!

Co krásy podzimní lehlo v tvé tělo — !
Jak pejsek schoulena proč se mi chvíš?
Když jedné straně se úbočí chýlí,
   proč pod ním hovoříš?
Hrozná tíž ve vzduchu duhou si hraje,
   nad hlavou táhne, blíž a blíž…

Proč všechno láska jen pro zimu schystala,
   ptá se tvůj úsměv v bolesti?
   — Chtěla své neštěstí.
Proč tvoje bolest mi v barvičkách dozrála?
Černavé proudy se na čelo lepí:
   Pojď si hrát, hluchý a slepý!

Jako by člověk šel z egyptské země:
hůl v ruce držím a zoufale je mně.
   Než-li se hora sřítí —
v pěst ruce sevřeny pro něčí smích
po cestách proběhnu dneska se zlých,
   — chceš se mnou jíti?