Věrný hlas/Cikáni
Šedivou silnicí v potu tváři
táhnou vůz řemínkáři.

Na zádech nesou kotle
z rudého hlasu a mědi,
zdechliny zvířat, psí maso jedí,
a zdraví jim slouží.

Cikánka černá a špinavá
celý den kleje a nadává —

A někde daleko, daleko v zapadlé vesnici
jedna stará paní
shání
mrtvou slepici.

Na kraji města, večer už byl,
zelený vůz se zastavil.
A pohledy lidí
přepadly ten průvod tesklivý:

Cikáni! Cikáni! Zlodějská banda!
Visí s nich cáry, úsměvy
a pohrdání.

Cikáni plivli si v černé dlaně,
z prsou jim vydechly
lesy a stráně:
Ten vůz se musí hnout!

Jen jedna cikánka mladá
zrak nemůže s místa odtrhnout,
chtěla by něco pro dítě ráda
a nemůže koupit —
ani ukradnout.