Výbor z Květů zla II./Obryně
V ten čas, kdy Příroda, dnem každým ve svém klíně
plod hrozný počala, sil nových cítíc vzmach,
já byl bych s radostí žil mladé u obryně,
jak leží vilný kot, kde královnin je práh.

Zřel bych, jak rozkvétá jí s tělem duše jará,
a roste svobodně v těch strašných její hrách;
jí v srdci badal bych, zda chmurný plamen hárá
jí v očích, topících se v mokrých mlžinách.

Po tvarech náramných bych těkal bez nesnází;
a slézal nesmírných i kolen jejích srázy,
a někdy v léta čas, kdy zhoubný slunce pal

ji nutí natáhnout se napříč přes kraj svěží,
bych bez všech starostí jí v ňader stínu spal,
jak tichá samota blíž paty horstva leží.

de:Die Riesin
es:La giganta (Charles Baudelaire)
fr:Les Fleurs du mal/1861/La Géante
pt:A Giganta
ru:Гигантша (Бодлер/Бальмонт)