Prosté motivy/Letní VIII
Jak dobře, že z ráje vyhnal nás
kdys všechny ten pánbůh milý,
i žehnáme otcům, praotcům,
že hříchem nás podědili!

Tak vesele se to vandruje,
ve uzlíčku hřích dědičný -
ach bez hříchu by ten květný svět
již zpola tak nebyl sličný!

Ba nebýti jeho, zda zněly by
kdy pk stráních jarně zpěvy?
Zda těšil by kdy nás růží květ
a kyproučké panen zjevy?

Zda bychom si někdy výskli tak,
když „ku tanci!“ hudbě kynem,
zda bychom se štěstím chvěli tak,
když děvu si k prsoum vinem?

A ptejme se pánů nebo sluh,
z měst slečinky, dívky veské,
a každý nám chvějně přišeptne,
že hřešit je ach tak hezké!