A porta inferi/Ironická ballada
Jel rytíř v těžkém brnění.
A nevěřil slunci, které svítalo,
ni síle, již cítil v paži své,
ni komoni, jenž cválal vesele,
      — nevěřil nikomu!

A rytíř jel jak v těžkých m’hách.
Nevěřil kříži, který heslem měl,
nevěřil panoši, jenž ho provázel,
nevěřil dámě, jejíž nosil znak,
      nevěřil nikomu!

A rytíř jel — a mlhy padaly!
Hvězdy se čistily, měsíc svítil bled,
— večer byl! —
a komoň klusal smutnou pustinou.
      A rytíř nevěřil!

A potom zmizel… zmizel daleko.
Jel jako ve snu — mlhy padaly!
A propasť zela před ním hluboká,
a když se kácel do té hloubi střemhlav,
      ani té nevěřil!