Z domova/Básně nejkrásnější
Že již mi prchli snové krásní,
mi slovo vaše vyčítá?
Ó, tisícerem slepých básní
je duše moje ovitá.

Jsou vánoce - já malé dceři
k Betlému stříhám pasáčky,
pak andělíčkům pestré peří
a pro kometu obláčky!

Kdo nezakusil toho blaha,
ať štěstí svému nevěří,
mně nade vše je chvíle drahá,
když u nás teď se sešeří.

Tu chvíle snů je, pěkná, svata,
v ní klíčí básní nadmíru,
však ztratily by mnoho zlata,
jak dotkly by se papíru…

(Světozor 1887.)