Pohádky z naší vesnice (Dyk)/Píseň veselého odchodu
Ne, nemám, proč se strachem chvít,
a nemám, co bych hlídal.
Na stráni nutká Prokšů Vít
pomalou kravku „Jdi dál“.

Ta přes Vítův se šourá lán,
a pluh ten vleče polem.
Já chodím jako Kristus Pán
a káži lidem kolem.

Mně vzchází jitra růžová,
kraj daleký mne vítá.
Já bral jsem příliš doslova
to „Jdi dál“ Prokšů Víta.