Na prahu ráje/Český granát
Krůpějí krve s čela Trpitele,
jak tryskla z pod hloží, a zemí vpita
ustydla v drahokam: — ten kámen svítá
pln temnoty — i vítěznosti skvělé.

Té české krve v granát zkamenělé,
co vpila jí ta půda věkovitá!
jak nikde ve světě ta krev tu slita:
jen ve skále! — však v srdcích není déle!

Ty rudý, temný, skvoucí drahokame!
co už tě jen pro dívčí cetky máme? —
Ó mužové! vy, tepny ochabené, —
což krve krůpěje tam není jedné?!
— ni té, jež ve tvář se neb k srdci žene,
když studem rumění a hněvem bledne?!