Ohlas písní ruských/Vyznání
„Pověz, ó pověz, dívčino krásná,
matčina ty slávo, sivá holubičko!
pověz upřímnou myšlenečku lásky,
jak bylo tobě, na zahradě carské
když jsme druh druha viděli ponejprv?“
„Bylo, jak před tím nebývalo nikdý –
půl očí v tobě, půl se krylo v trávě,
a ne v trávě zelené, ale ve měňavé;
i bylo, jakby uroněná jiskra
ňádra propadala, srdce dopadala.

Pověz, ó pověz, statný mládenče,
otcova ty slávo, sokole jasný!
pověz upřímnou myšlenečku lásky,
jak bylo tobě, na zahradě carské
když jsme druh druha viděli ponejprv?“

„Bylo, jak před tím nebývalo nikdý –
jahůdka nekanula s keříčku nízkého,
a suchota se vila do srdce bujného;
jen tebe, a jen tebe očima jsem líbal,
a duší mládeneckou tebe jsem objímal.“