Kohout plaší smrt/Stará báseň
Vykázán ze štěstí jež domovem je jiných
hrách snů házím po všech zdech
kam podívám se v městech nehostinných
všude tma dikobraz s věčností na ostnech

Má tvář mi nepatří toť závoj vypůjčený
pro nějž lichvář po špičkách jde si v stopách mých
v márnicích zřel jsem dluh jiných zaplacený
a smích tváří konečně pravdivých

Bez strachu nit za nití závoj vyparuji
prohlédaje úmysly času záludné
úroky krve mu nikdy nedaruji
mé tělo jeho jest však ty jsou mé