Výbor z písní a ballad/Děvče z hor
O květu vzácných dvorských dam
já žádnou píseň nezpívám
jich titulům a lesku vzdor:
mně dejte moje děvče z hor!

Tam na křovité dolině,
tam v rákosité planině,
já sednu v trávu nebo v bor
a zpívám o své dívce z hor.

Ó kdyby můj byl tamten hrad,
ty hory, doly, panský sad,
já všemu světu na úkor
bych miloval své děvče z hor.

Mne ale sudby mračivé
přes moře ženou bouřlivé;
však nežli žití skončí spor,
chci milovati děvče z hor.

Ať od sebe jsme vzdáleni,
mé srdce k ní se nezmění,
neb andělsky je čistý tvor
mé dobré, věrné děvče z hor.

Já pro ni jedu v bouře šleh,
já pro ni hledám dálný břeh,
bych zlatem Indu krásy vzor,
ji, ozdobil, mé děvče z hor.

Má srdce mé a ruku, čest
a dokud slunce všech mých cest
se nenachýlí za obzor,
jsem tvůj, ty moje děvče z hor!

Buď zdráva, stinná dolino,
ty rákositá planino!
Jdu v dál, však budu sudbě vzdor
tam zpívat o své dívce z hor.

de:Das Hochland-Mädchen