Vlastenský slovník historický/Harc
Harc, lehký, dráždivý útok na nepřítele před vlastní bitvou, něm. ; odtud harcovati (franc. ), vyskakovati neb vyjížděti na nepřítele; harcovnice, jmeno těžké střelby druhdy k účelu tomu užívané ve vojskách českých (nejspíše spůsob lehkého děla), buď v čele, v zadu nebo po bocích houfů vojenských, též na vozích a ve vozových hradbách; harcovníci, vojáci buď pěší nebo jízdní, z hustého šiku vojenského napřed vyslaní v nepravidelných houfech, aby příchod hlavního zástupu zastřeli, nepřítele dráždili a boj na větší vzdálenost započali, t. aby s nepřítelem harcovali.