Pohádky z naší vesnice (Dyk)/Balada
Má milá pláče, naříká.
Jí smutně šumí lesy.
Zítra je u nás muzika.
– Zatančíme si! –

Přechází táta světnicí,
za hlavu vždy se chytí.
Zaplatit! Čím? Ne? Četníci!
– Budeme píti! –

Poslední matka prstýnek
vytáhla z truhly.
Plakala. Hloupost vzpomínek.
– Nestůj tak ztuhlý! –

Kamarád hlavu odvrací,
když u žida mne vidí.
Mám já se stydět, hlupáci?
– Jiní se stydí. –

Zdá se mi, sukně matčiny
že zahradou se kmitnou.
Tam k řece, kde jsou hlubiny.
– Chci ještě žitnou! –