Písně kosmické/21
(A mluví člověk:)

        Jak lvové bijem o mříže,
    jak lvové v kleci jatí,
    my bychom vzhůru k nebesům,
    a jsme zde Zemí spjatí.

        Nám zdá se, z hvězd že vane hlas:
    „Nuž pojďte, páni, blíže,
    jen trochu blíže, hrdobci,
    jimž hrouda nohy víže!“

        My přijdem! Odpusť, matičko,
    již jsi nám, Země, malá,
    my blesk k myšlénkám spřaháme
    a noha parou cválá.

        My přijdem! Duch náš roste v výš
    a tepny touhou bijí,
    zimniční touhou po světech
    div srdce nerozbijí!

        My přijdem blíž, my přijdem blíž,
    my světů dožijeme,
    my bijem o mříž, ducha lvi,
    a my ji rozbijeme!