Soumračnem věku/Kosmický pohřeb
Den žlutý nad městem byl zdušen kouřů tíhou
a vražd svých záměr šerem uspořádal,
lez’ po střechách, lez’ ulic tmou, vod rýhou,
lez’ zákeřně, zář žlutou po zdích tkal.

Den žlutý nad městem… A slunce zoufalo si,
že bezmocně tak zápasilo s ním.
Jím život! po chvílích vykřiknul kdosi,
zadrhlým, marným vzlykem posledním.

Pak slunce zakousnuté v děsném jícnu
den žlutý nad městem vyzdvihnul z par.
A v noci několik hořelo svícnů
hvězd netečných u obrovských těch mar.