Ottův slovník naučný/Res
Res, lat., předmět, , hl. ve smyslu právním.

R. , věc, jež k jiné věci přibyla. Viz  a .

R. , věc hmotná, tělesná, r. , věc nehmotná, právo.

R. , věc pochybná, sporná.

R. , majetek církevní. Viz  (církevní), str. 573a.

R. , věc nemovitá, nemovitost (viz ); r. , věc movitá, movitost.

R. , věci, jež jsou předmětem právního obchodu (viz ); naproti tomu r. , věci, jež z obchodu toho jsou vyloučeny.

R. , nezměněný stav věci; na př. uzavře se smlouva, avšak od žádného z kontrahentů není dosud splněna. V případě takovém může smlouva re integra býti zrušena, aniž která strana jest povinna něco vrátiti neb nahraditi.

R.  [-káta], , . Okolnost, že jistá sporná záležitost byla pravoplatným rozsudkem (rozsudkem nabyvším formálně právní moci) rozhodnuta, jest důvodem, z něhož napříště spor o ni mezi stranami jest vyloučen. Viz , str. 938a.

R. , .

R. , v římském právu věci, jež byly předmětem  (v. t.).

R. , věc ničí, t. j. nemající pána. Viz .

R.  čili , viz .

R. , . Viz .

R.  (lat.), původně tolik jako  vůbec, později jako  (v. t).

R. , v řím. právu věci náležející státu, v širším smysle věci sloužící , jako veřejné cesty, náměstí a budovy, nebo věnované veřejné službě, jako hradby a brány městské.

R.  [-kré], . Viz  (církevní), str. 572b.

Římské právo v Ottově slovníku naučném