Antologie z oper/Karel Weis
Karel Weis 

nar. 13. II. roku 1862 v Praze, vzdělal se v hudbě na pražské konservatoři a varhanické škole jako žák Blažkův, Dvořákův, Fibichův a Skuherského. Potom byl varhaníkem u sv. Štěpána a obdržel v té době na doporučení Brahmsovo státní stipendium. Působil tu též jako učitel hudby, člen divadelního orchestru a kapelník až do r. 1882, kdy se stal učitelem na hudební škole „Moravan“ v Kroměříži. Po dvě léta působil jako kapelník divadla brněnského a při městském divadle budyšínském. Vrátiv se do Prahy, věnoval se úplně tvoření uměleckému. Nebyv v Čechách pochopen a oceněn dle zásluhy, skládal některá díla na texty německé. — 

: symf. báseň ;  c-moll,  k několika hrám (Výrava, Ravuggiolo, Meluzina);  (pro orchestr); mnohé , uveřejněné většinou v „“, založených Weisem;  („Přástky“, „Triumfátor* pro sola, sbor a orchestr), několik shorův „Loučení“ a písní. Sebral a harmonisoval  (152).  (1904),  (1907 v něm. divadle v Praze), , . :  (1892 známá v Německu pod názvem );  (1901),  (1912) a  (1920). 

Z historie nejrozšířenější opery Weisovy Polský žid třeba připomenouti, že byla pro nějaké neshody s rozhodujícími činiteli Nár. divadla zadána pražskému divadlu německému kdež byla přijata s nadšením a byla pak dávána s velkým úspěchem po celém Německu. Když tam sláva její byla zajištěna, přijata příznivě i u nás a užito jí jako zahajovacího představení divadla Vinohradského. — I operety Weisovy daleko předčí nad všední výtvory německé a blíží se hodnotou komickým operám, což platí jmenovitě o rozkošném Revisorovi. Hudba Weisova vykazuje vůbec dějově i hudebně rysy specificky české a kráčejíc v šlépějích slohu Smetanova a Dvořákova, jest lahodně melodická, měkká, výrazná, orchestrace, plnozvuká a barvitá, prozrazujíc dramatika přísného a velikého slohu, jemuž v moderní produkci české přísluší místo vynikající.