Moderní básníci francouzští/Nepřítomné
Chci uzavříti se jen s upomínkou svojí
a jeseň zapomnít, bouř jejíž venku honí
vše listí rezavé a žluté v hustém roji,
chci rovněž zapomnít pláč moře monotoní,
chci uzavříti se jen s upomínkou svojí.

Ten matný poloden, jenž čalouny se vkrádá,
v mé srdce uštvané, jak bude konejšivý!
Jak z hlubin vyvolá zpěv její duše ráda!
Hlas její hymnický jak bude vážný, tklivý
v ten matný poloden, jenž čalouny se vkrádá.

Mým stane před zrakem zjev její tváře milé,
a její sladký dech má ústa budou píti,
jej proudit uslyším té tiché, snivé chvíle,
jak vůni jahody, jež skryta v lesním kvítí;
mým stane před zrakem zjev její tváře milé.

A zcela po tichu svá tajná řeknu přání,
ó podlé srdce mé, jež chvěješ se, ty musíš!
Chci, já tě přinutím ku lásky vyznávání,
však ty se odhodláš a zpovědi děs zkusíš,
až zcela po tichu svá tajná řeknu přání.

Poezie