Goetheho vybrané básně/Fialinka
Stála v louce fialinka,
 bez hnutí a samotinka,
 fialinka rozmilá.
 Pastýřka, jdouc s bystrým okem
 vesele a lehkým krokem
 po nivě,
 pěla bedlivě.

 Ve kvítečku vzbuzen cit,
 chtělo by se proměnit
 v nejkrásnější aspoň na chvilenku.
 Až by si je děvče vzalo,
 přitisklo a k ňadrům dalo
 ach jen, ach jen
 na chvilenku.

 Ale běda! Ona nedá
 pozor na květinku;
 zašlápnula fialinku.
 Ta si vzdychla. — Divná věc! —
 Umírajíc umru přec
 od ní,
 pod ní přec!