Výbor z písní a ballad/Vidění
Když stál jsem tam u trosek těch,
   kde v rose voní květiny,
kde sova kvílí v břečtanech
   do lunojasné mýtiny, —

Vzduch tichý byl a nikde hles,
   jen hvězda sprchla plamenná
a v stráni liška vyla kdes
   a roklí zněla ozvěna.

Kol pustých valů v šumný chvat
   slap divoký spěl drahou svou,
by dole Nithu v náruč pad’,
   jenž hřměl a hučel z dálky tmou.

Na půlnoci zář severná
   se chladnou modří kmitala
tak bludičkově příšerná
   a jako štěstí nestálá.

Tu maně vzhůru pohleděv,
   jak svítil měsíc proměnný,
jsem spatřil velký, přísný zjev
   jak starý minstrel oděný.

Kdy byl bych sochou kamennou,
   mnou byl by hnul ten obří vzhled; —
nad jeho hlavou vznešenou
   jsem svaté slovo »Volnost« čet'.

A nápěv, jenž mu z harfy zněl,
   by k mrtvím zaleh' v hrobky hluš;
však smutný byl, že uslyšel
   tak sotva kdys jej Britský muž!

Pěl s jásotem o zašlých dnech
   a steskem o tom, čím teď jsme;
to znělo jako bouře dech,
   jejž báseň žádná nepojme.

en:A Vision (Burns)
ru:Видение (Бёрнс/Чюмина)