Jiskry a plamínky/Holub a kohout
Holoubek sedí na lávce,
kohouta volá k rozprávce:
„Kohoutku, poslyš — jsi tu sám?
Něco ti tajně pošeptám:
Hospodář prý si zasívá
do pole zrnka vábivá;
poleťme na ně ze dvora,
dřív než je na vždy zaorá!“

﻿Kohoutek chodí, přemítá:
„Nepůjdu s tebou do žita!
Hospodář nasel zrníček,
aby mu rostl chlebíček;
ať si je pěkně zaoře,
já budu hledat po dvoře;
zapadlý klásek ve stlaní
poctivou bude snídaní.“