Sepsání války peloponnesské/90.
Ale Lakedaimoňané znamenajíce, co se zamýšlí,
vypravili poselství do Athén, poněvadž by byli
jednak rádi viděli, aby nižádné jiné město nikdy nižádných
hradeb nemělo, jednak byvše podníceni od
větší části svých spojencův, obávajících se i velikého
loďstva Atheňanů, jehož prve neměli, i podnikavosti,
již byli v té medské válce osvědčili. I žádali, aby
netoliko oni žádných hradeb nestavěli, ale raději jim
pomocní byli strhnouti je též u všech mést mimo
Peloponnes, kdeby ještě nějaké stály. Při tom však
tajili úmysl svůj a své podezření proti Atheňanům,
předstírajíce, aby prý barbar, kdyby opět na ně přišel,
nižádné opory neměl, odkudby, jako nedávno
z Theb, útoky své činil; Peloponnes prý jest jim všem
dostatečným a bezpečným útočištěm. To když byli
Lakedaimoňané vyřídili, odbyli je na radu Themistoklea
Atheňané ihned s odpovědí, že oni sami vypraví
poselství, kteréby o té věci jednalo. Týž Themistokles
pak radil, aby ho co nejspíše do Lakedaimona poslali,
druhé pak posly k němu přivolené aby neposýlali
hned, nýbrž čekali, ažby hradby vyhnány byly k dostatečné
výši, tak žeby se za nimi v případu nutné
potřeby brániti mohli. Obecným pak usnesením stavěti
měli všickni obyvatelé města, i ženy i dítky, žádného stavení
nešetříce ani obecného ani soukromého, z něhožby
cosi prospěšného staviva k dílu tomu posloužilo, nýbrž
zbourati všecko. To tedy nařídiv a doloživ, že ostatek,
co tam bude potřebí, sám vyvede, odešel. Do Lakedaimona
pak přijda, nešel ku představenstvu, nýbrž
otálel a všelijak se omlouval. Tázal-li pak se ho někdo
z představených, proč veřejně nevystupuje, řekl, že
na společníky své čeká, že snad za příčinou nějaké
překážky meškají, že však lze se brzkého příchodu
jich nadíti, i že se diví, že tu ještě nejsou.