Hřbitovní kvítí/52
Zhlížela se vrba u potoku,
zkalilo se oko bystrých toků -
nedbá o mne žádný, ba pražádný,
nedbámť o žádného, v srdci chladný.

Vítám led, jenž kol hrudi se klade,
vždyť i led má svoje něžné kvítí; -
pěknýmť bodlák v růžovém i sadě, -
proč by nemoh též své trní míti?