Ruch (almanach 1873)/Poslední přání
Až zavru oči naposled,
bych nezřela víc tento svět
a ubledne mi svěží ret; —
až srdce tluk mi ustane
a bezesná noc nastane,
mne v rakev černou položte. —
Však v ruce moje uchladlé
to kvítko vložte uvadlé,
jež najdete v mých modlitbách…
Tou růží zaskvěl svit mi ranní —
ta odzvoní mi k umírání. —
Tou růží žila jsem i hynu,
ta nese mého bolu vinu.
Proč uvadla’s tak brzyčko,
má radost — moje růžičko?
Za každým lístkem, co ti spadne,
mé srdce víc a více chřadne —
ba hyne, hyne, uvadá
a slunko moje zapadá…
Až zavru oči naposled,
bych nezřela víc tento svět —
pak v temný hrob mne uložte,
na srdce růži položte —
co najdete v mých modlitbách. — —