Zloděj z Bagdadu/Vězeň
Ke zdi se tisknu, vzpomínaje,
tvé oči vidím polopřivřené
jako dvě okénka do smutného kraje:
Má milá, slyšíš mne?

Ke zdi se tisknu dechem ztajeným
a cítím tvé tělo z ledu,
když ťukám na zeď srdcem svým
naší lásky tajnou abecedu.

V konečcích prstů cítím světlo,
jež line se z tvých vlasů a boků.
Uhaslé hvězdy věčné světlo.
Miliony nocí a světelných roků.