Samota (Nebeský)


I. 
Nyní vím, proč slavíček
Ukrývá se v tichou houšť,
Neboť jest mi samému
Hlomoz světa jako poušť.

Vím, proč holoubátek dvé
V širé pole zalétá.
Neboť se mi samému
Samota domovem zdá.

II. 
Častokrát jsem v snivé nocí
V dumách bloudě pozaslech,
Jak si z hlubokého ticha
Bor tesklivě pozavdech:

Ach tak z hlubiny mé duše
Upomínka blouznivá,
Často dumami temnými
Táhlým vzdechem zachvívá.

III. 
O měsíčku! Jasná záři!
Rozlitá’s jak vůně světlá
Po horách a po dolinách
Liliově’s rozekvětla.

Samoto! ty lichá noci,
Rozloučení — trudné temno!
Kdyby ve vás nesvítilo
Upomínky svétlé jemno!

Zpomínko a ty měsíčku!
V jednu zář a cit se slejte,
A Jí o samotě dlící
Tisíc pozdravení vzdejte.

Poezie