Zima (Matějka)
Stařenko zimo! Ký to spěch?
List béře stromům ten tvůj dech,
proč ničíš květ a rušíš zpěv,
proč mlha je ti za oděv?

Proč slunce prchá před tebou,
a noc jen šíří vládu svou,
proč tlačíš se tak v chudou chýž,
bys chorým byla na obtíž? —

Já přírodě kol nesu klid,
večery blahé pro náš lid,
já s dětmi otce pojím zas,
jenž vzdálen jich byl v letní čas.

A moje svátky, slavnosti
což lidem činí radosti,
i mocné k chudým vábím blíž,
by umírnili jejich kříž.

Až Bůh mi jarem pokyne,
pak příkrov můj se rozplyne,
a za blažšího jásotu
co mrtvo vstane k životu.

Poezie