Rýmovaná kronika česká tak řečeného Dalimila/CIII
Kněz ot pánóv u potupě bieše,
tak že často jiesti nejmieše.
Pozva sobě na pomoc rodicě svého,
Bedřicha, markrabiu míšeňského.
s Mnohým nevěra sě zdieše,
že Míšeňský u mále po zemi jezdieše,
zemiu přěkotem hubieše,
a nikte jemu toho nebránieše.
Přěd Hory bez strachu jede,
ottad pak přěd Prahu přijede.
Kněz u městě bieše,
Míšňany do města pustiti chtieše.
Měščěné sě rozdělichu:
Kokotovici a Vołbramovici s Čechy biechu,
Velflovici a Ot kamene sě s Míšňany slichu
a jim pražské město zradichu.
Když Míšněné chtiechu tehdy u město vníti,
jiná strana chtieše brániti.
Vítek Ojieřovic tehdy na hradě sědieše.
Ten, dospěv, vnide u město spěšě,
chtě měšťanóm pomoci,
ale nemože proti moci.
Neb Vołbramovici s Kokotovici na ospitáł běžiechu,
a Míšněné juž u městě volni biechu.
Velflovici Vítka na Novém Městě řetězem přěpěchu
a tu jeho i liudi zbíti chtěchu.
Však sě tej síle obránichu,
ale koní mnoho ztratichu.
Ale že řetězy biechu přěpěti,
nejmějiechu, kady vyněti.
Tehdy Sudek, silné dietě,
jednú ranú řetěz mečem přětě.
Viděch, když na hrad jediechu,
a'no po pániu Vítkovu ořiu třěva sě vlečiechu.
Vołbram ospitáł osěde,
s druhé strany mosta Pavlík z Liudic sěde.
Obojí mosta dobřě brániechu,
a pro ně Míšněné vóle u městě nejmějiechu.
Potom sě umłuvichu,
a věžě, ospitáła a pražského hrada kněziu, sstúpichu.
Kněz hrad poručí Heřmanu Zvieřetickému,
rytieřiu mładému, ale přěšlechetnému,
do něhož vieru i hrdinstvo vžvědě,
a příslovie i jednoho do něho nevzvědě.