Ottův slovník naučný/Plášť
Plášť (rus. plašč a pod. u všech Slovanů, angl. mantle, cloak, franc. manteau), svrchní roucho, které se nosí přes ostatní oděv za chladného počasí a nepohody. Původně byl to veliký kus látky, který se spínal na pravém rameni sponkou tak, že pravá ruka byla volná. U starých Řeků nazýval se p. chlamys neb himation, u Římanů palla, pallium, paludamentum, sagum. V Evropě vůbec, a tudíž také v Čechách, počal se p. ve XII. stol. spínati nikoliv již na rameně, nýbrž uprostřed na prsou, a to buď petlicí, řemenem nebo řetízkem. Nosili jej mužové i ženy. Mimo to býval p. lemován buď kožešinou neb obrubou bohatě vyzdobenou, podšíván látkami barevnými, z potřeby praktické pak začali nositi p-tě s límcem, který sahal někdy až přes ramena a často býval kožešinový. Míval pak p. někdy rukávy, obyčejně však byl bez nich. Vedle p-ů dlouhých začali již ve XIV. stol. nositi p-tě krátké,  (mantlíky), přehozené přes ramena, které ve stol. XVI. ustoupily  (čubě) s límcem až na záda spadajícím, zhotoveným z jiné látky, nejčastěji z kožešiny. V XVII. a XVIII. stol. p. s límcem přehrnutým sahal až po kolena, míval i límec několikanásobný, varhánkový, který se udržel u maloměšťáků do minulého století. Ostatně viz  a srv. , str. 446 sl.

Ve smyslu přeneseném naznačují se slovem p. předměty, kterými se něco kryje nebo chrání. V  znamená p. neboli  (něm. Mantelfläche)  nebo  oblou čásť povrchu těchto těles. – Ve . jest p. zdivo obklopující nějaký předmět a chránící jej buď před mechanickým poškozením nebo chemickými účinky, nebo zabraňující ztrátu tepla (u pecí, zazdívek kotlů, pánví a pod.). red.

P. ve  viz , str. 254 b.

P. v  viz , str. 377 a.

P. , u předků našich pojmenování největších pavéz, které bojovníka kryly skorem celého. FM.

Oděvy v Ottově slovníku naučném