Ohnice/Kamínek
A jmenuje se hrách.
Někdy se kutálí,
nemůže jinak ani
a jindy za plůtkem
si hraje s kohoutkem
a neví nemá-li
a jmenuje se hrách
a kohoutek jej zobe.

Skála? Ne. Oblásek,
či slunce na oblásku.
To mlčení, ten věk,
jenž zatěžkává lásku.

Kolikrát přišel jsem?
Už jistě čtyřikráte.
V údolí pod lesem,
kam brodívá se blátem,
v prchavé zeleni
a v tratolišti listí,
kde mrtví pramení,
můžeš to v tichu čísti.

Oblásky. Čtyři už!
A každý za mne říká,
jak těžko odvyknout,
když srdce neodvyká.

Ostřejší nad nože,
jak vítr na horách,
jak vítr na horách,
ach, bože, rozbože
a jmenuje se hrách
a na hrobě tu leží,
ach, bože, rozbože
a už se nekutálí,
už roste na něm mech,
už tlačí jen a pálí
a neví, neví, má-li,
nikdo mu nevěří,
když ty jsi shořel v keři,
že by chtěl býti dech,
ach, bože, rozbože,
že ty chtěl býti peří.

19. IV. 1940.