Ottův slovník naučný/Abd-ul-múmin
Abd-ul-múmin -, zakladatel dynastie al-Mohadů (* 1101 – † 1163), syn prostého hrnčíře Alího, svým nadáním upoutal na se pozornost Abd-ulláha-bna-Túmerta, jenž právě zamýšlel založiti novou sektu. A. stal se jeho žákem a oba hlásali ve Fezu i v Marokku nové učení. Žaláři, do něhož je chtěl uvrci sultán marocký, unikli útěkem do Tinmalu na pokraji Sahary a zorganisovali tam své přívržence. A. prohlásil svého mistra imámem, začež tento, nazvav se mahdím, ustanovil jej svým náměst. R.1125 byl sice u Marokka od sult. Alího abul-Hakama z dyn. al-Morávidů poražen, ale r. 1130 po smrti svého učit. sebrav značné vojsko, dobyl Fezu, Ceuty a j. měst až k úžině gibraltarské a konečně r. 1146 i Marokka, jež učinil svým sídelním městem. Tehdá poddali se mu také někteří španělští emírové zádajíce jej za pomoc proti křesťanům. A. vypravil značné vojsko, jež přistalo u břehů špaň., a dobylo Sevilly i Kordovy. Rovněž pokořil rozličné kmeny berberské a vypudil Francouze, kteří se r. 1148 usadili v Túnisu, Tripolisu atd. Vypravil se též proti španělským křesťanům, ale zemřel již nedlouho po příchodu do Španěl 15. květ. 1163 po 34leté vládě, nedokonav svého úmyslu vypuditi křesťany ze Španělska. A. neproslavil se pouze svými vítěznými výboji, nýbrž i svou péčí o rozkvět umění a věd; zařídil učiliště háfizův, »učňů koránu«, kdež bylo vyučováno 3000 dětí (mezi nimi i synové chalífovi) a okrášlil Marokko velkolepými mešitami a jinými stavbami.

Lidé v Ottově slovníku naučném