Cesta k mrazu/Takový smutný den
Takový smutný den, kolik jich bývá v roce,
točí se pod mraky s talíři holíren.
Už brzo odjedu daleko na vánoce
dotknout se radosti a okřát domovem.

Dostal jsem dopis dnes, můj přítel ještě žije,
můj přítel, bratr můj, co je mi podoben.
Ach moci říci: dost, vždyť cosi smutnější je,
než družná samota, než tento smutný den.

Ty nevíš, co to je? Chodí to kolem vody,
voda to ráda má a dává tomu krev,
nu ano, deštíček, jenž sprchne na náhody,
na vlasy, na rty žen, na lásku, na rakev.

30. XI. 1939.