Ottův slovník naučný/Firma
Firma (od lat. firmare, potvrzovati, franc. raison, nom commercial, angl. firm, trade-name, ital. firma, ragione, ditta) ve smyslu právnětechnickém jest jméno, pod kterýmž kupec (resp. sdružení obchodní jemu na roveň postavená) obchody provozuje a při tom se podpisuje. F-my rozeznávati jest předem dle toho, spočívají-li na skutečném stavu věci čili nic,  (přirozené) a  (umělé, strojené), dále dle toho, obsahují-li jméno osoby či ne,  (neosobní), osobní pak opět dle toho, označují-li zněním svým obchodní sdruženi či jen jednotlivce, f-my  (Einzelnfirmen) a  (Gesellshaftsfirmen). U nás platný všeob. zákon obchodní (ze 17. pros. 1862) obsahuje zejména ve 3. titulu I. knihy přesná ustanovení o f-mě, kterým však podrobeni jsou pouze t. zv. kupci  dle § 7. úvod. zákona k zákonníku obchodnímu; předpisy těmito zákonodárství naše – opominuvši jak zásady neobmezené volnosti kupce co do volby f-my, tak i zásady naprostého jejího souhlasu se skutečným jménem a stavem věci – přidalo se k soustavě tak zv. . Dle této rozeznává se f. jednak  (původní), jednak  (přenesená). F. , totiž původně volená, musí při kupci jednotlivci obsahovati jeho rodinné (občanské) jméno, jemuž může býti připojen dodatek, směřující k bližšímu označení osoby nebo závodu (čl. 16. obch. z.), musí tudíž býti f-mou pravdivou a osobní. Při společnosti veřejné, kommanditní a kommanditě akciové musí f. obsahovati buď jména všech osobně ručících společníků, nebo jméno alespoň jednoho z nich s dodatkem společnost naznačujícím (na př. ... »a spol.«, »& Cie«, čl. 17.); naproti tomu při společnosti akciové, jakož i při společenstvech výdělkových a hospodářských, musí býti f. , a sice má býti při akciové společnosti zpravidla, při společenstvu pak povždy, vzata z předmětu podniku (čl. 18. obch. z.; § 4. zák. z 9. dub. 1873, č. 70 ř. z.); při společenstvech pak mimo to obsahovati musí ještě dodatek »zapsané společenstvo s ručením obmezeným« resp. »– neobmezeným« (§ 4. cit. zák.). Kupec jednotlivec, jakož i obchodní společnost resp. společenstvo, povinni jsou f-mu svou u příslušného soudu, a to jak závodu hlavního, tak i vedlejšího, ohlásiti za účelem zanesení do obchodního rejstříku, resp. rejstříku společenstev; každá nová f. pak musí se zřejmé lišiti od firem v rejstřík již zanesených (čl. 19., 20., 86., 151., 176., 210. obch. zák., §§ 4. 8. zák. z r. 1873). Vedle f-my nové rozeznává te dále f. , kteréžto užíváno býti může od toho, na nějž pod určitou f-mou již stávající obchodní závod byl převeden, a to buď prosté nebo s dodatkem poměr postupní vyznačujícím; k užívání tomu však třeba jest výslovného svolení dosavadního majitele závodu, resp. jeho dědiců; f. sama bez závodu přenesena býti nemůže (čl. 22. a 23. obch. zák.). Stará f. podržena býti může též tenkráte, když do stávajícího závodu někdo nově přistoupí, nebo když z ného vystoupí, svolí-li k tomu, aby f-my jeho jméno obsahující dále bylo užíváno (čl. 24.). Tím jest tedy možným případ, že kupec jednotlivec má f-mu dle znění společenskou a naopak společnost f-mu dle znění jednotlivou. Vyplývá z toho, že f. stará jest tudíž pravidelně . – Zvláštní změna nastává při f-mě tehda, když obchod společenský končí se  (v. t.); tu se totiž k f-mě stávající přidává zvláštní dodatek »per liquidationem«, »per stralzio« a pod. (čl. 139. obch. zák.). – Stejně jako nové přijetí f-my musí se i každá její změna a zánik její ohlásiti ke vkladu do rejstříku obchodního; o zvláštních účincích vkladu, resp. jeho opominutí, srv. čl. . Ohledné  f-my (firmování) platí všeobecně, že f.  má býti vlastnoručné psána, f.  pak může býti vytisknuta s připojením vlastnoručních podpisů firmantů. – Zachovávání předpisů o f-mách zaručeno jest jednak officiósním dohledem úředním (čl. 26. obch. zák. §§ 46.–49. živnost. řádu: novella z 15. bř. 1883 č. 39. ř. z.), jednak právem poškozeného žádati náhradu škody pro zneužití f-my jeho a zákaz zneužití dalšího (čl. 27. obch. zák.). Ohledné podrobnosti srv. , Obchodní právo. § 11. Hmn.

Právo v Ottově slovníku naučném