Lásky hra osudná/Výstup 17.
Předešlí a Zerbine, pak Brighella.

ZERBINE (vyjde ze zákulisí): Poslouchejte, páni, to nejde, abyste se tu zabíjeli. Pan Gilles mně je dlužen nějaké peníze, a na kom si je mám vzít, bude-li zabit? Já nedovolím, abyste zabili pana Gillesa.

GILLES (bezmocné): Vidíte, já se nemohu bít.

TRIVALIN (křičí): Jděte pryč, Zerbine, nebo po vás střelím!

ZERBINE: Panenko Maria! Vy zlodějové, vy chcete okrást chudou stařenu!

GILLES: Zerbine, já vám dám peníze do tří dnů.

ZERBINE: Tři dny po smrti, ne? Já nedovolím, pane Trivaline, aby byl pan Gilles zabit. Zaplatíte mně snad vy jeho dluh?

BRIGHELLA (stojí mezi kulisami): Zerbine, vždyť vám Gilles může postoupit vydavatelské právo na své rukopisy, na své verše.

ZERBINE (nedůvěřivě): Myslíte, že na tom něco vydělám?

BRIGHELLA: Dejte je tisknout drobným tiskem na špatném papíře, bez desek, jakožto laciné vydání pro lid. Dnes se vyplácí jen vydání pro lid. A mimoto Gilles vám může zanechati své svršky.

ZERBINE: Nu, jeho hedvábné prádlo by mohla Isabella pro sebe přešít do výbavy, ale co s ostatním?

BRIGHELLA: Prodejte to! Co s tím? Já bych si sám z jeho věcí koupil některé drobnůstky, starožitnosti a bibeloty; já se chci zařídit.

(Odejde.)

ZERBINE: To je pořád málo! Já chci své peníze a budu Gillesa žalovat.

GILLES: Můj bože, co mám dělat?

SCARAMOUCHE (v náhlé obětavosti): Nemám mnoho, ale co mám, patří Gillesovi jako mně. Já se za něj zaručuji.

DOTTORE (prochvěn šlechetností, vzpřímí se): Ne, Zerbine, já za něj kavíruji.

GILLES: Ach! Já to nepřijímám.

ZERBINE: Ale já to přijímám, mladý pane; vy do toho nemáte co mluvit. (Odchází nazad.) Bude-li tady zakrvácená podlaha, zjednejte si někoho na umytí, já jsem na takovou práci už stará, krev pouští z podlahy mizerně. Nejlíp je nasypat na tu krev hrst soli a pak vzít hodně horkou vodu. Dřív jsem umývala krev moc často, ale teď už jsem na to příliš stará. (Sedá vzadu na stoličku.) No tak, začne to už?

BRIGHELLA (z kulis): Pojďte sem, Zerbine.