Soumračnem věku/Píseň touhy po jiných obzorech
Nám obzory se zhnusí ohraničené
i vnitřní život jich i léta v nich i jara,
těch samých lidí úskoky již nebaví,
ni láska, nenávist, ni chtění, touha stará.
Zabráni v sebe uzamknem se na závory,
zamknem se dobře, ohlédnem se ještě plaše;
a jenom duní jizbou kroky naše.

Zvuk ruchů doznívá, své kalé vlny hází,
kdos klepe s počátku, - leč později nepřichází.
Samotou, úzkostí nad vším, co marně chcem,
bez dojmů novějších, bez barev, hlasu, zvuku,
zas město uzřít chcem do šera vřezané,
hlas něčí uslyšet a chytit něčí ruku;
a bázní před sebou závory rozbijem!