Ottův slovník naučný/Dědictví
Dědictví ve vlastním smyslu (hereditas) jest bezprostřední nastupování ve veškerost majetkových poměrů zemřelého, tedy aktiv i passiv, pokud nejsou čiře osobními, osobami, které k tomu vůlí zůstavitelovou (jednostranným testamentem nebo obapolnou smlouvou), anebo zákonem na základě jistých, hlavně rodinných poměrů, povolány jsou (, Erbfolge). Nastupování může se díti v  majetkový kruh zemřelého,  (Nachlass), anebo  její čásť (polovici, třetinu atd., pars quota, nikoli pars quanta), kde pak každý ze spoludědiců v podstatě k celku jest povolán, ale ovšem stejným nárokem svých spoludědiců (coheredes) co do objemu obmezen (pro parte). Jest tu tedy universální sukcesse na případ smrti (mortis causa). Po dobu projednávání pozůstalosti (viz ) pokládá právo pozůstalost jakožto jmění bezsubjektivní za právnickou osobu, kterou zastupují přihlášení dědicové (§ 547. o. z.) anebo soudem zřízený opatrovník. Odevzdáním pozůstalosti stává se dědic úplným a bezprostředním nástupcem a zástupcem osoby zemřelého v příčině celého jeho majetkového kruhu. Šikl.

D. v právu českém viz .

Právo v Ottově slovníku naučném