Poesie francouzská nové doby/Fantasie
Je nápěv jeden, za který by dal,
co básnil Mozart, Veber a Rossini,
tak starý, snivý, smutný, teskně líný,
jen pro mne kouzlo má, jímž vždy mě jal.

Neb když se strun mé duše dotýká,
o dvě sté let se ona mladší cítí.
Jest doba třináctého Ludvíka,
zřím svěží stráň, na níž se západ třpytí.

Z červených cihel zámek, z kamene
má rohy, okna rudě malovaná,
kol velký park, v něm řeka květy tkaná
a nad ní v snění stromy skloněné.

Pak vidím dámu, s balkonu se sklání,
kroj dávný, plavý vlas, zrak nocí svítí,
snad viděl jsem ji kdysi v jiném žití
a teď jak ze sna vzpomínám si na ni.

Poezie

fr:Fantaisie (Nerval)