Ottův slovník naučný/Eris
Eris (, ) u starých Řeků bohyně sváru, sestra a družka Areova, jež »nejprv nepatrna jsouc vzrůstá, leč po tom po zemi kráčí, hlavou dotýkajíc se nebe« (Homér). Působí jak války a vnitřní sváry, tak i řevnivost v ušlechtilém závodění (tak u Hésioda, na etrurských zrcadlech). Dle Hés. theog. jest dcerou noci a matkou různých pohrom (Ponos, Léthé, Limos a j.). Na rozkaz Zevův způsobila při svatbě Pélea a Thetidy, nebyvši pozvána, svár mezi Athénou, Hérou a Afroditou, mezi něž hodila jablko s nápisem »nejkrásnější«, čímž nepřímo stala se původem války Trójské. Její vlastnosti u Římanů přejala římská  (v. t.).
klk.

Eris