V přírodě/CXLV.
Po větru starý bodlák
se klátí v kratochvíl:
„Má úcta, sedmikrásy,
rád bych se oženil.“

A sedmikrása smíchem
až k zemi dopadá,
hlavou a rukou kývá
a družkám rozkládá.

Pan bodlák chutě prázdní
svých mravů raneček:
„Nuž prosím, krásné dámy,
tak malý taneček.“

A po větru se chlubí:
„Čest pro vás nelichá;
mám tělo jako ježek,
jen hlava pelichá.“

Tu sedmikrásky smíchem
až slzy vyroní —
pan ženich dělal dojem
a byl jak na koni.