Sluncem a stínem/Adolfu Heydukovi
7. června 1885
    Tvůj život pln byl růží červnových,
jak růže jsou: tím nachem krve žhoucí,
tou vonnou mhou a démanty se skvoucí
a plny také ostnů trnových.

    Tys jimi obsypán byl, příteli,
sám jako růží keř v měsíčním jase
a v něm jak list se chvěje, — věčné kráse
tvá celá duše vstříc se tetelí.

    A každý záchvěv ten a každý list,
i ten, jenž ostnem k srdci zraněnému
se tiskne zle, — byl písní lidu tvému
a tys ji pěl tak velký, prost a čist!

    A v český luh, jak lístky po vánku,
se nesou písně, jimiž hruď tvá vzkvítá.
Viz, pěvče, — naší vlasti jitro svítá!
To tvé jsou růže tam v tom červánku.