Hořec/Před návratem
Té živné tmy a vody matečné
v níž skryt jsem byl už není
a dávno odpoután od šňůry pupečné
tak vzdálen narození

klid nalézám zas v schoulení
kde ve snění jen srdce tiše bije
a v konečnosti myšlení
čas jasem divů je a zabíjí je

ty smysly v dálku stále cílící
dychtící po jednotě všeho
co s množstvím hvězd já mířím k stálici
v hledání jediného

Až do tmy vrátím se jak před zrozením
do modré nahoty žil svlečený
v žehrání slávu návratu já neproměním
a tolika tich hlučení

zalehne tato slova mladá
jimiž jsem říci chtěl a neuměl
jak mrtvá matka do krve se vkrádá
matka na niž jsem zapomněl