Doma/Kostelík
Kostelík nízký, stařičký
se bělá na stráni,
dvě lípy, pravé stařeny
mu okna zaclání,
a břečťan tmavě zelený
se vypjal nad vížky,
kol zdí na rovy zapadlé
se kloní cipřišky.

Tak zticha hledí kostelík
se stráně v ten náš dol,
na všechnu práci, lopotu,
na všechno štěstí, bol,
a tiše hledí kolem zdí
na rovů nízkých dav,
kde dřímá tiše, tichounce
již tolik drahých hlav.

Však z jara i náš kostelík
se zmladle vypíná,
a v písni ptačí zajásá
ta mrtvá tišina:
pak hřbitůvek se v zahrádku
květnatou zamění
a spáči drazí pod zemí
ti spí tak blaženi!