Na prahu ráje/Chocholouši
V matčině sukni, kalmuk po dědouši,
na hlavě zbytek beranice šedé, —
a ona celá ve plachetce hnědé
jdou sněhem návsí jak dva chocholouši.

Kde kalužka, tam přenáší ho k souši;
kluk jako ráče, děvčátko tak bledé —
a nyní k nám ho koledovat vede
a v předsíni se ozval hlásek mouší.

A koleduje; — druhý pípá v tichu:
„Veselí blahé nastalo nám nyní…“
— Ti malí koledníci jsou tak k smíchu!
až na ty oči bojácné a divé — —
— A nepouštějte chocholouše dříve,
než ohřejou a najedí se v síni!