Sepsání války peloponnesské/91.
To slyšíce oni, věřili Themistokleovi, z přátelství
k němu; když pak jiné zprávy docházely a na
jisto se pravilo, že se hradby stavějí a že již k hodné
výši dostoupily, nebylo lze déle pochybovati. To pak
seznav onen, domlouval jim, aby se nedali pověstmi
klamati, nýbrž aby raději ze svého středu tam vyslali
muže některé vážné, jižtoby jim pravdu vůčihlednou
zvěstovali. Vypravili je tedy. Themistokles pak Atheňanům
po tajmu o jich příchodu zprávu dal, radě,
aby je co nejtajněji zdrželi a nepustili dříve, nežliby
oni sami zpět se navrátili (byliť totiž i druzí poslové
k němu se dostavili: Habronichos, syn Lysikleův,
a Aristides, syn Lysimachův, zvěstujíce, že
hradby již dostatečné výše dosáhly), obávalť se totiž
onen, žeby Lakedaimoňané, zvěděvše pravdu, nepropustili jich více.
Tak tedy Atheňané posly Lakedaimoňanů zdržovali,
jak byl Themistokles vzkázal, on
pak předstoupiv, Lakedaimoňanům otevřeně vypravil,
že město své již opevněno mají, tak že obyvatele své
chrániti může. Jestliže Lakedaimoňané nebo jich spojenci
budoucně poselstvím s nimi jednati chtějí, aby
se dostavili jako k mužům, jižto rozeznati umějí, co
i jim samým i všeobecnému dobru ku prospěchu slouží.
Neboť když uznávali za lepší město opustiti a na lodí
se utéci, bez nich prý to dokázati dovedli, a cokoli
více s nimi v poradu brali, nic prý jim v náhledech
svých nezadali. Tak prý tedy i nyní za lepší považují,
aby své město měli ohrazené, anoť tak i jednotlivým
obyvatelům i všem spojencům bude prospěšnějším.
Nelze zajisté, řekl, aby se o dobro obecné souhlasně
a stejně radili, leč kdo mají proti nepříteli dostatečná
opatření. Buď prý tedy musí města všech spojenců
neohrazena býti, anebo i co se stalo, za dobré se
uznati.