Ottův slovník naučný/Dědina
Dědina, původně veškeren majetek, který se určité osobě dostal dědictvím od předků jejích, tedy , bonum paternum, b. aviaticum (u starých Čechů hereditas). Poněvadž však okolnost zdědění v první řadě u nemovitosti, zejm. u pozemků hospodářských patrna byla i snadno dokázati se mohla, kdežto u svrchků, z ruky v ruku přecházejících okolnost faktického ovládání věci i ve právu rozhodovala, zúžil se význam pojmu d. záhy na statek zděděný , tedy hospodářství s příslušejícím k němu polem i dvorem – rura paterna. V témž smyslu užívá se v polštině slova , v jaz. srbsk., chorv. a slov. . – Dále vzhledem k tomu, že u národů slovanských za dob, kdy u nich řády rodové byly v platnosti, celé rody bydlily uprostřed zděděných svých pozemků, nazýván též souhrn všech témuž rodu náležejících pozemků hospodářských s příslušnými k nim staveními obytnými i hospodářskými . Výraz ten pak uvolněním svazku rodového pozbyl původního svého významu genealogického i zbyl pouze význam místní , v jakém se dosud užívá výrazu d. hlavně na Moravě i v Polsku. –l.

Právo v Ottově slovníku naučném