Ottův slovník naučný/Abbo
Abbo  (, mylně zvaný ), světec z řádu sv. Benedikta, vynikající círk. hodnostář a spis. (* 945 – † 1004). Nar. poblíž Orléansu; vstoupiv do řádu benediktinského vynikl ve školách pařížských a remešských, kdež osvojil si povšechné tehdejší vzdělání. Pobyv dvě léta v Anglii, kamž jej byl yorkský arcibiskup Osvald povolal, aby jej podporoval v opravě řádu klášterního a pokleslého vědeckého vzdělání, navrátil se do Francie, kdež se stal opatem svého kláštera (fleuryského) a představeným tamní školy. V létech 986 a 996 poslán byl od Roberta Moudrého do Říma, kdež šťastně zažehnal hrozící papežský interdikt; rovněž byl na několika církevních synodách u vysoké vážnosti a vůbec živě se účastnil církevního života tehdejšího. Byl zabit při pokuse utlumiti vzpouru mnišskou v klášt. La Reolle v Gascogni. A. vynikal v exaktních vědách, mathematice, astronomii a ve filosofii; též proslul svou zbožností a byl vřelým podpůrcem učenosti. Zanechal díla obsahu biografického, apologetického a astronomického; zejména napsal Epitome de vitis pontificum (1602), Passio sancti Eadmundi regis (v »Surii vitis«), Apologeticus adversus Arnulphum Episc. Aurelianum (v Pithoei »Codex canonum ecclesiae«) a j. Jsa vřelým obhájcem práv církevních, což mu způsobilo dosti úkoru, napsal spis Collectio canonum ad Hugonem et Robertum reges (vyd. 1723 Mabillonem ve »Vet. Annal.«). Souborné vydání pořídil Migne Patrologiae cursus etc. – A. prohlášen za mučenníka i svatého a církev jej ctí jako divotvorce.

Svatí v Ottově slovníku naučném