Vlastenský slovník historický/Karlov
Karlov, něm. , bývalé opatství Lateranských augustiánův na jihovýchodním nejvyšším konci Nového město Pražského naproti Vyšehradu, založené od císaře Karla IV. r. 1351. Opat náležel mezi zemské preláty a měl titul „J. M. krále Českého ustavičný almužník“. Slavné vysvěcení chrámu stalo se r. 1377 skrze arcibiskupa Pražského Jana Očka z Vlašimi. V bouřích husitských klášter za své vzal a jest v zříceniny obrácen, kostel však zachoval se. V XV. a XVI. století žil tu v klášteře chatrně obnoveném bídně malý počet mnichů; r. 1611 za vpádu Pasovských luza Pražská vybila klášter a tři kněze tem bydlící zavraždila. Roku 1615 uvázal se Zderazský probošt v opuštěný klášter, ale roku 1651 jej císař Ferdinand III. augustianům zase vrátil, jichžto opatové Isidor della Croce a Václav Luňák klášter znova vystavěli. Císař Josef II. jej však roku 1785 zrušil, načež tam umístěn ústav pro ošetřování nevyléčitelných churavců a mrzáků. — Karlovský chrám, zasvěcený Panně Marii a sv. Karlu Velikému, jest slavná umělecká stavba gotického slohu, jedna z předních památek po Karlu IV., které v historii stavitelství gotického obzvláštní místo náleží, než bohužel uvnitř i zevnitř zohyzděna přístavky a ozdobami z doby parukové, jmenovitě změněna forma střechy gotickému slohu přiměřené v tři báně s lucernami, což dává chrámu zdaleka podobu pravoslavné církve.