Výbor z písní a ballad/Baňatá láhev
Já nejsem knězem, bych kázal a psal,
ni státník a voják, bych kroutil se, pral,
ni kupčík, jenž myslí, koho by svlek',
mně baňatá láhev je strastí všech lék.

Kdo pravý šlechtic, vzdám jemu čest,
kdo poctivý sedlák, zde ruka má jest, —
však veselí hoši jsou nejvíc mi vděk,
a baňatá láhev má sláva i lék.

S koněm, svým bratrem, jede tu pán,
s opaskem sosák, — budiž mu přán;
poslední zlaťák se s ruky mi smek',
baňatá láhev je starostí lék.

Já měl jsem ženu a hrob mi ji vzal,
do chrámu šel jsem tišit svůj žal,
tam jen jsem slyšel, co Šalomoun řek':
»Baňatá láhev je zármutku lék.«

Vše jednou vsadil jsem na jeden ráz,
tu přišlo psaní, že všecko vzal ďas;
však starý šenkýř cos po schodech vlek'
baňatou láhev, ó starostí lék.

»Života strasti jsou útěchou též,«
kdos kázal někdy a nekázal lež, —
já věřil tomu celý svůj věk, —
baňatá láhev je nebeský lék!