Černé růže/Bez úkoje
Vždy mysli žhavých jisker slet
mě k svaté krásy nutí zdroji,
leč věčně prahne hruď i ret,
a duch svých přání neukojí.

Vždy nedostižen touhy lík,
vždy čin můj vůle nedospívá,
a s okamžikem okamžik
v dál ztrácí se — a žízeň zbývá.

Ach, krásy žíznit budu, vím —
kam obrátím se, všude, všude,
i pak, až s křídlem bělostným
mne anděl smrti líbat bude.