Věc Makropulos (opera)/První jednání


První jednání 
PŘEDEHRA

(Solicitátorův pokoj u Dra. Kolenatého. V pozadi dvéře
ven, vlevo do kanceláře. Při zadni stěně vysoká r
egistratura; při ni žebřiček. Na stěnách různé tarify,
vyhlášky, kalendaře, telefon. Všude plno listin, aktů.)

VÍTEK
(uklizi akta do registratury)
Ach je, ach bože! Jedna hodina.
Starý už nepřijde.
Causa Gregor Prus.
G-G-R - Tady.

(vylézá po žebříčku)

Causa Gregor…
Koukej! Tady už dodělala.
Ach je! Ach bože!

(listuje v fasciklu)

Osmnáct set vacet sedm,
dva a třicet,
čtyřicet, čtyřicet sedm,
za pár et jsme mohli mít stoleté jubileum:

(zastrkuje fascikl)

Causa Gregor-Prus.
Ahí! Nic netrvá věcně!
Vanitas… popel a prach!

(usedne zamyšleně na nejvyšší přičli žebřičku)

To se ví! Stará slechta!
Jakí by né! Baron Prus!
Soudi se o sto let, špinavec!
Citoyens! Občane!
Strpíte nadále,

(Gregor zůstane stát ve dveřich;sám nepozorován,
chivilku poslouchá)

aby tento stav,
jenž děkuje za výsady jen tiranii…

GREGOR
Občane Marate!

VÍTEK
Ach-ich! To není Marat.

(slézá se žebřičku)

To je Danton,
řeč z 23, října 1792.
Prosím tisíckrát za odpuštění.

GREGOR
Doktora tu není?

VÍTEK
Dosud se nevrátil.

GREGOR
A roszudek? Stojí špatně? Jsem ztracen?

VÍTEK
Némohu sloužit.
Nevím, starý je od rána u soudu.

GREGOR
(vrhne se do klubovky)
Zatelefonujte tam.

VÍTEK
Prosím hned.

(do aparátu)

Haló! Doktor Kolenatý.
Již odešel? Tak dékuju.

(zavěšuje)

Již odešel.

GREGOR
A roszudek?

VÍTEK
Nemohu sloužit.
Když já si vzpomenu,
že třicet let
jsme drželi ten proces –
A vy hned k nejvyššímu soudu!
Takhle zabít stoletou památku.

GREGOR
Nežvaňte, Vítku.
Já to chci konečně vyhrát!

VÍTEK
Nebo prohrát.

GREGOR
A prohrajem-li, pak -

VÍTEK
Pak se zastřelte.
Zrovna to tak říkal váš otec.

GREGOR
Však se zastřelil.

VÍTEK
Pro dluhy á konto dědictví.

GREGOR
Mlčte, prosím vás!

KRISTA
(udejde)
Táti, ta Marty te ohromná,
Táti, ta Marty te ohromná!

GREGOR
Kdo, kdo?

VÍTEK
Kdo, kdo?

KRISTA
No, přece Marty!

GREGOR
Kdo je to?

KRISTA
Emilia Marty! Emilia Marty!

VÍTEK
Má dcera je u divadla!

KRISTA
O táti, táti!
Já půjdu od divadla,
to je největší zpěvačka na světě!
Já půjdu od divadla,
já tam nezůstanu…
protože nic neumin!
Táti ta Marty!
Bože, ta je, Bože, ta je krásná!

GREGOR
A kolik je jí let?

KRISTA
To nikdo neví, to nikdo nepozná!

VÍTEK
No-tak, asi třicet?

KRISTA
To už. A krásná je!

GREGOR
Dnes večer přijdu do divadla.
Ne na Marty, ale na Vás!

KRISTA
To byste byl osel! A k tomu slepý.

VÍTEK
O-jé!

KRISTA
Nedívat se na Marty!

VÍTEK
O-jé! Ta je hubatá!

KRISTA
(Gregor)
Nemá mluvit o Marty, když ji nezná!

KOLENATÝ
(vejde)
Tady prosím, jenom račte.

(Marty se objeví ve dveřich)

KRISTA
Ježíši Kriste!
To je Marty! Táti pojď

(Vítek po spičkách odcházi, za ním Krista)

KOLENATÝ
(Marty)
Čim mohu sloužit?

MARTY
Doktor Kolenatý?
To děvcě jsem někde viděla –
Jsem Marty, jdu k Vám ve věci-

KOLENATÝ
O prosím, račte, račte!

MARTY
Jdu k Vám ve věci procesu Gregora.

GREGOR
Jak že? Milostpaní?

MARTY
Nejsem vdána.

KOLENATÝ
(představí)
Slečno Martyová,
můj mandant, pan Gregor.

MARTY
Tenhle?
Tenhle? Ať si třeba zůstane.

(usedá proti ní)

Tedy Vy jste ten advokát, co zastupuje toho
Gregora v procesu o dědictví Pepi Prusů?

KOLENATÝ
Totiž barona Ferdinanda Josefa Prusa,
zemřelého.

MARTY
On už umřel?

KOLENATÝ
Bah! Dokonce před stolety.

MARTY
Chudáček! To jsem nevěděla.

KOLENATÝ
Ach tak, ach tak!
Mohu vám snad něčim jiným posloužit?

MARTY
(vstane)
Ó, nechci zdržovat.

KOLENATÝ
(vstane)
Pardon, Slečno!
Myslím, že jste nepřišla bez příčiny?

MARTY
(usedá zas, rosevře časopis)
Ano: Čtu:„Poslední den procesu,
Gregor contra Prus“.
Náhoda, co?

KOLENATÝ
Inu, ve všech novinách to bylo.

MARTY
Zkrátka, můžete mi něco říci o tom procesu?

KOLENATÝ
Tažte se.

(položí se v lenošce)

MARTY
Vypravujte.

KOLENATÝ
Tedy kolem roku 1820 vládl na panství Průsu
slabomyslný baron Ferdinand Prus.

MARTY
Pepi že byl slabomyslný?

KOLENATÝ
Tedy podivínský.

MARTY
Ne, nešťastný.

KOLENATÝ
Jak to můžete vědět?

MARTY
Vy teprv ne!

KOLENATÝ
Pán Bůh suď!
Tedy Josef Ferdinand Prus,
který zemřel bezdětek a bez závěti roku 1827-

MARTY
Nač zemřel?

KOLENATÝ
Zápal mozku či co.
V dědictví se uvázal jeho cousin,
Emmerich Prus –Zabrzezinski.
Proti němu vystoupil baron Szepházy,
synovec matky zesnoulého,
s žalobou o celé dědictví,
a s nároky na zboži Loukov
jakýsi Ferdinand Karel Gregor
hnde roku 1827.

MARTY
Počkejte-
tehdy musel být Ferdinand malý chlapec.

KOLENATÝ
Zcela správně, chovanec Tereziásnké akademie.
Jeho nárok na zboži loukovské
opíral se o tato fakta:
Předně zesnulý se dostavil osobně
k správci Tereziánské akademie, höchstpersönlich,
A prohlásil,
že odevzdává celé svrchupsané zboží
dem gennanten Minderjährigen,
řečenému Gregoru,
kterýž, sobald er majorenn wird,
stává se vlastníkem.
„Item pro secundo“: že řečený nezletilý
dostával na rozkaz a za živobytí zesnulého
požitky a výkazy svrchuspsaného zboží
s titulem: Besitzer und Eigentümer.

MARTY
Tak to by bylo všecko v pořádku.

KOLENATÝ
Pardon, pardon.
Proti tomu namital baron Emerich Prus,
že zesnulý nezanechal psaného testamentu a naopak,
že ve své poslední hodince
učinil ústní pořizení
ve prospěch osoby jiné.

MARTY
Vždyť to není pravda!

KOLENATÝ
V tomhle je ten háček!

MARTY
Vždyť to není možná!

KOLENATÝ
V tomhle je ten háček!

(Vylézá po žebřičku, vyndá fascikl Gregor, usedne
na poslední příčli a listuje)

Hned Vám to ukážu:
„umírající ve vysoké horečce
prohlásil několikráte,
že zboží Loukov
„Herr Mach Gregor zukommen soll…“

(zastrkuje fascikl)

Po česku Řehoři Machovi!

MARTY
Ale je to přece omyl –
to je omyl!
Pepi přece myslel na Gregora,
Ferdi Gregora!

KOLENATÝ
Litera scripta valet.
Co je psáno, to je psáno.
A zatím cousin Szepházy
vyšťáral nějaké individum, které se jmenoval
Řechoř Mach.

MARTY
Počkejte! Počkejte!
Vždyť to byl jeho syn,
Ferdi byl přece jeho syn!
Ferdi byl přece Pepo syn!

KOLENATÝ
Kdo? Čí syn? Jeho syn?

GREGOR
Jeho syn?

KOLENATÝ
A kdo byla jeho matka?

MARTY
Matka? Jmenovala se Ellian MacGregor,
zpěvačka dvorní opery.

GREGOR
Jak se jmenovala?

MARTY
Víte, to je škotské jméno.

GREGOR
Slyšite, doktore?
Mac – Gregor!
Žádný Mach! Chápete?

KOLENATÝ
(usedá se)
Ale proč pak její syn se nenazývá MacGregor?

MARTY
Inu, z ohledu k matce.
Ferdi totiž nepoznal svou matku.

KOLENATÝ
Ach tak. Máte toho doklady?

MARTY
Nevím. Tak dál.

KOLENATÝ
Nu ták dál:
A z těch dob trvá proces
mezi několika generacemi,
Prusů, Szepházů, Gregorů –
za pomoci doktorů Kolenatých.
A dík této pomoci
prohraje to poslední Gregor,
a sice náhodou zrovna dnes!
Tak to je všecko.
Máte nějaký dotaz?

MARTY
Ano. Co potřebujete, abyste to vyhrál?

KOLENATÝ
Psaný testament.

MARTY
A víte o nějakém?

KOLENATÝ
Není žádného.

MARTY
To je hloupé.

KOLENATÝ
Nepochybně.

(vstane)

Ještě nějaký dotaz?

MARTY
Komu teď patří starý Prusův dům?

KOLENATÝ
Právě mému odpurci Jaroslavu Prusu.

MARTY
Tak poslyšte:
V Prusově domě bývala taková skřiň.
Každá zásuvka měla svůj letopočet.

GREGOR
Archiv.

KOLENATÝ
Registratura.

MARTY
Jedna zásuvka měla letopočet
osmnáct set šestnáct.
Víte, toho roku se Pepi seznámil
s Elian MacGregor.
A do té schránky schoval dopisy,
které měl od Elian.

KOLENATÝ
(usedá)
Jak to víte?

MARTY
Nemusíte se ptát.
Jsou tam dopisy od správců.
Zkrátka, hrozně mnoho papirů.
Půjdete se tam podívat?

KOLENATÝ
Zajisté.
Ovšem, dovolí-li pan Prus.

MARTY
A když nedovoli?

KOLENATÝ
Což dělat?

MARTY
Pak tu zásuvku musíte jinak dostat.

KOLENATÝ
Ano, o půlnoci žebříkem, provazem, pakliči –
A tak dále, a tak dále!
Slečno, vy máte názory o advokátech!

MARTY
Ale vy to musíte dostat!
Jsou tam dopisy,
a mezi nimi taková žlutá obálka,
v ní Prusův vlastnoruční testament zapečetěný.

KOLENATÝ
(vstane)
Proboha živého, jak to víte?
Prosím –

GREGOR
(vyskoči)
Víte to jistě?

KOLENATÝ
– co v něm je, jaký je?

MARTY
Nu, v něm Pepi odkazuje statek Loukov
svému nemanželskému synovi.

KOLENATÝ
Výslovně?

MARTY
Ano.

KOLENATÝ
Obálka zapečetěna?

MARTY
Ano.

KOLENATÝ
Pečeti Josefa Pruse?

MARTY
Ano.

KOLENATÝ
(sedne si)
Tak děkuju.
Pročpak děláte z nás blázny?

MARTY
Vy mně nevěříte?

GREGOR
Já věřím!

KOLENATÝ
Ani slova!

MARTY
Vy mně nevěříte?

GREGOR
Já věřím!

KOLENATÝ
Ani slova! Ani slova!

GREGOR
Jak se můzete opovážit –

KOLENATÝ
Ani slova!
Člověče, měj rozum!
Je-li obalka zapečetěna,
jak můze někdo vědět, co je v ní?

GREGOR
Já věřím!

KOLENATÝ
V cizím domě!
Slečno, vy máte zvláštní způsov
vykládat pohádky.

GREGOR
Já věřím.
Abyste věděl, doktore.
Já věřím, co řekla slečna.
Proto půjdete do Prusova domu –

KOLENATÝ
To asi neudělám.

GREGOR
– a nebo požádám o tu službu
prvního advokáta z adresáře.

(Jde k telefonu a listuje v adresáři.
Kolenatý jde k němu )

KOLENATÝ
Pro mne, za mne!

GREGOR
(on mlúvi po telefonu)
Doktor Abeles?

KOLENATÝ
Aspoň toho ne!

GREGOR
Tady Gregor!

KOLENATÝ
(vytrhne mu sluchátko)
Počkejte, vždyť jsme přátelé. Pojedu!

GREGOR
K Prusovi?

KOLENATÝ
Třeba k čertu.

(běží ven)

GREGOR
Konečně!

MARTY
Dobře, Gregore!

GREGOR
Konečně!

MARTY
Je opravdu tak hloupý?

GREGOR
Praktik.
Neumí počitat se zásraky!
Já vždycky čekal na zásrak,
a přišla jste vy.
Dovolte, abych vám poděkoval.

MARTY
Nestojí za řeč!

GREGOR
Hleďte, mám jistou,
že se ta závět najde!
Nevím, proč vám tak nesmírně věřím.
Snad proto,
že jste tak nesmírně krásná, krásná.

MARTY
Jak jste stár?

GREGOR
Třičet čtyři.
Od malička jsem žil,
že musím dostat ty miliony.
Žil jsem jako blázen, nedovedl jsem jinak –
a kdybyste nebyla přišla vy,
byl bych se zastřelil.

MARTY
Dluhy?

GREGOR
Ano.
Nic před vámi neskrývám;
mně by nebylo pomoci.
A najednou jste přišla vy bůhví odkud,
slavná, užasná, plná tajemství.
Proč se smějete?

MARTY
Nic. Hlouposti.

GREGOR
Zapřísahám vás, ó mluvte!
Vysvětlete vše.

(vrtí hlavou)

Nemůžete?

MARTY
Nehci.

GREGOR
Jak víte o těch dopisech?
Jak víte o tom testamentu?
Odkud? Jak dávno?

Kdo vám to všecko řekl?
S kým jste ve spojení?
Pochopíte, že –
že musím vědět, co za tím je.

MARTY
Zázrak.

GREGOR
Ano, zázrak.
Ale každý zázrak musí se vysvětlit.
Jinak je nesnesitelný.
Proč jste přisla?
Proč právě mně chcete pomáhat?
Proč právě mně?
Jaký máte na tom zájem?

MARTY
To je má věc.

GREGOR
Má také.
Slečno Martyová,
budu-li vám zavázán za vše,
za jmění,
za život sám, co
vám smím nabídnout?

MARTY
Co tím myslíte?

GREGOR
Co vám smím nabídnout?

MARTY
Ah, tak, tak se podívejme!
Ten ničema mi nabízí peníze!

GREGOR
Odpusťte!

MARTY
Ten by chtěl rozdávat, ten maličký!

GREGOR
Proč se mnou mluvíte jako s chlapcem?

MARTY
(jde k oknu, divá se ven)
Nu?

GREGOR
Je to až nesnesitelné,
jak vedle vás cítím maličký!

MARTY
(odvrátí se od okna)
Jak se jmenuješ?

GREGOR
Cože?

MARTY
Jak se jmenuješ?

GREGOR
Gregor.

MARTY
Jak?

GREGOR
MacGregor.

MARTY
Křestním jménem, hlupáku!

GREGOR
Albert.

MARTY
Maminka ti říkala Bertíčku, viď?

GREGOR
Ano. Totiž maminka mi už zemřela.

MARTY
Ba! Ba, všechno to jen umirá.

GREGOR
A jaká byla Ellian MacGregor?

MARTY
Konečně! Že tě napadlo se zeptat!

GREGOR
Víte o ní něco? Kdo byla?

MARTY
Velká zpěvačka.

GREGOR
Byla-li krásná?

MARTY
Ano.

GREGOR
Milovala-li mého praděda?

MARTY
Ano. Snad.
Ale svým způsobem.

GREGOR
Kdy zemřela?

MARTY
Nevím. Tak dost, Bertíku.
Až zase jindy.

GREGOR
(přibliží se k Marty)
Emilie!

MARTY
Pro tebe nejsem Emilie.

GREGOR
A co jsem pro vás,
proboha, nedrážděte mne!
Neponižujte mne!
Myslete,
že vám nejsem ničím zavázán;
že jste jen krásná žena,
která někoho oslnila.
Poslyšte,
chtěl jsem vám něco říci.
Vidím vás poprvé.
Ne, ne nesmějte se mi!

MARTY
Já se nesměju, nebuď blázen.

GREGOR
Já sem blázen.
Nikdy jsem nebyl takový blázen.
Vy jste rozčilující
jak bitevní alarm.
Viděla jste už téci krev?
To člověka rozběsní do nepříčetnosti.
A vy, to se cítí první pohled –
a vy, to se cítí první pohled –
ve vás něco hrozného.
Prožila jste mnoho?
Poslyšte!

MARTY
Nezačínej!

GREGOR
Nechápu, že vás někdo nezabil.

MARTY
Nezačínej!

GREGOR
Ó nechte mne domluvit!
Ó nechte mne domluvit!
Byla jste na mne tvrdá,
to připaví o rozvahu.
Dýchlo to na mne jako z výhně.
Co je to?
Člověk hned větři jako zvíře,
vy vzbuzujete něco strašného.
Řekl vám to někdo?

(přiblíži se k ni)

Emilie,
by přece víte jak jste krásná!

MARTY
Hleď! Krásná!

(zahoří světlem)

GREGOR
Toť úžasné! Jste krásná!

MARTY
(při prosvítání)
Nech mne! Jdi, Bertiku!

GREGOR
Báječně krásná!

MARTY
Víš, Bertíku,

(světlo zhasne opět)

co bys mi mohl dáti?

GREGOR
Jak?

MARTY
Tys mí to sám nabízel.
Viš, co bych chtěla?

GREGOR
Všechno je vaše.

MARTY
Poslyš, Bertíku, umiš řecku?

GREGOR
Ne!

MARTY
Vidiš, pro tebe to nemá ceny.
Dej mi ty řecké listiny!

GREGOR
Jaké?

MARTY
Co ti dal Ferdi, rozumiš:
Gregor, tvůj praděd.
Dáš mi je?

GREGOR
Já nevím o žadných.

MARTY
Nesmysl, musíš je mít!
Proboha, Alberte, řekni, že je máš!

GREGOR
Nemám. Nemám.

MARTY
Nelži!
Máš je, viď?
Hlupáku!
Já je musím mít!
Slyšíš? Najdi je!

GREGOR
Což já vím, kde jsou?

MARTY
Hledej!
Přines je!
Vždyť proto sem jedu-
vždyť proto sem jedu!

GREGOR
Emilie!

MARTY
Má je Prus?
Vezmi mu je!
Zavolej auto!

KOLENATÝ
(vejde rychle, za ním Prus)
Našli jsme! Našli!

(vrhá se před Emilií na kolena)

Prosím tisíckrát za odpuštění!
Jsem staré hloupé zvíře!

MARTY
Bylo to tam?

KOLENATÝ
Vy jste vševědoucí.
Toť se ví:

GREGOR
Cože?

KOLENATÝ
Testament, dopisy, a ještě něco, miláčku, -

PRUS
(podává Gregorovi ruku )
Gratuluji –

KOLENATÝ
– miláčku!

PRUS
– k skvělému testamentu.

(ke Kolenatému)

Představte mne!

KOLENATÝ
Teďprovedem restituci.

PRUS
Představte mne!

KOLENATÝ
Causa Gregor.

MARTY
Kde jsou ty papíry?
Ty papíry?

KOLENATÝ
Které?

MARTY
Od Eliany.

PRUS
Dosud u mne,
ale pan Gregor se nemusí bát.

KOLENATÝ
Pan Prus, náš úhlavní nepřítel.

MARTY
Ale Bertík mi jé dá!

PRUS
Ale chybí ještě nějaká maličkost.

MARTY
Co ještě scházi?

PRUS
Dejme tomu doklad,
že ten syn Ferdinand
je nesporně Ferdinand Gregor.

MARTY
Nějaký doklad?

PRUS
Alespoň.

MARTY
Dobrá, doktore –
pošlu vám něco takového.

KOLENATÝ
Jak že, vy to nosíte s sebou?

MARTY
Je vám to divné, co?

KOLENATÝ
Gregore, zavolejte si třeba dvacet sedm.

GREGOR
(u telefonu)
Doktora Abelesa, proč?

KOLENATÝ
Protože – že –že –