Doma/Přástky
Oj, což při těch přástkách našich
bývali jsme věšeli,
všude živo, jasno, čilo
jako v jeteli;
písně proudem přilétaly
z kolovrátku na ústa,
že mi jenom v upomínce
peruť narůstá!

Letím, letím přes ty hory,
tam k nám domů do dálky,
z koutků známých kývají mi
šotci, rusalky —
a babička odhazuje
honem starý kolovrat:
„Pojď sem, ty můj kloučku věrný,
ty nás přec máš rád!“

Písní v síňku napadalo
jako z jara do mlází,
babička jen naříkala:
„Ach, dech dochází!“
Přitiskl jsem duši drahé
rety žhoucí na ústa…
škoda, že již na hrobě jí
tráva vyrůstá!