Nové překlady Victora Huga/Krásné ženy
Jim píšem sonety, jež projdou časem,
jim ruku líbáme, již dát nám ráčí,
a s nimi v kostel, s nimi se v les kráčí
a vzdychá se nad líčkem jich a vlasem.

Ples, jejich triumf, sál, jim sotva stačí
a v jejich žert a smích lze slyšet s žasem
co hoboje a fletny k tanci pláčí,
jak štěbetají nejněžnějším hlasem:

„Vše síla jest a k čemu chudým chleba?
Je válka svatá s špalkem kata, třeba
je vězení víc o školy míň péčí;

jak Paříž hne se, ven se všemi děly!“
Ty holubičky vedou také řeči,
že kosti mrtvých by se nad tím chvěly!

Poezie

fr:Jolies Femmes