Ottův slovník naučný/Základ
Základ  označuje buď příhodně upravenou plochu, na které stavba spočívá n. spočívati má, nebo nejzpodnější díl stavby, vězící v zemi. Tak se mluvívá na př. o skále jakožto z-ě, ale také o z-ě na př. bétonovém. Plk.

Z. vyskytuje se v česk.  s trojím významem: jako zastavená věc movitá, jako jistota a jako umluvená pokuta. Jako zástava předcházel zastavování nemovitosti, které již předpokládá pokročilejší poměry hospodářské. Zastavovány mohly býti věci jakékoli, v čas nouze i předměty bohoslužby a ostatky svatých. Zastavená věc odevzdávána do rukou zástavního věřitele. Věc zůstávala v jeho rukou potud, až bylo zaplaceno. Mohlo však býti také stanoveno, že z. propadá, nebude-li pohledávka v čas splatnosti zaplacena. V pozdější době věřitel měl i právo prodeje. Jako jistota dáván z., aby zaručeno bylo pozdější dostavení se na soud. Jako dobrovolná pokuta byl přislibován, nedostojí-li se slibu (z. ).

Z.  (fundamentum agendi) byl ve sporu písemném její konkrétní důvod, jednak totiž ptávo žalobcovo ( z.), jednak jeho porušení žalovaným ( z.). Obé musilo spolu souhlasiti (idem ius et eadem causa petendi). M. St.

Stavby v Ottově slovníku naučném
Právo v Ottově slovníku naučném