Písně mužů/Pěší posel do hor
Ve jménu císařovny Indie,
vy knížata džunglí, s cesty a klid!
Tak rušno teď večer zde v lesích je —
my vyhnanci zprávu chcem z domova mít.
Ať klidí se lupič, lev z dálek ať vyje —
ve jménu císařovny: pošta do Indie!

Zvoneček cinká: už stoupat se jal,
jak soumrak se snáší sem do horských míst.
Má na zádech vaky a na krku šál
a za pasem zastrčen úřední list;
v něm datum příjmu i vypravení je:
„Po pěším kurýru. Pošta do Indie.“

Je rozvodněn potok? Nu, broď se či pluj!
Jsou zamoklé cesty? Na svah si skoč!
Že je překážkou vichr? Ale, vichře, jen duj!
Kdo slouží, ten nezná „kdyby“ a „proč“.
Musí břímě své nosit, pokud kráčí a žije;
ve jménu císařovny: pošta do Indie.

Od jedle k dubu, potom k aloi vpřed,
ať pláň to či stráň či ať skalní to bok,
ať rýžová pole, ať sžehnutý hřbet —
dýše bronzová hruď, letí v sandálech krok.
Od vlaku k srázu a přes horské šíje
jde vzhůru, jde nocí pošta do Indie.

Tam na horách skvrna, tam na cestě bod!
Tam se stezky zdola, slyš, zvoneček zní!
Tam nahoře zmatek, kde opic je rod —
jsou v plápolu mraky, svět veškeren bdí:
vždyť čeká i slunce, že to na poplach bije:
„Ve jménu císařovny, pošta do Indie!“

Poezie

en:Departmental Ditties and Ballads and Barrack-Room Ballads/The Overland Mail