Poesie francouzská nové doby/Večer na moři
Juž slunce klesalo; přes nepohnuté vlny
v dál vláti nechalo lesk rudé svojí hřívy;
ni jeden vánku dech v oceán míruplný,
jenž jasný pod nebem v dóm jeho mlčenlivý,
tich, velký, jako bůh se rozprostíral snivý.

Kol vesmír naslouchal aneb se modlil. V sporu
teď s jeho modlitbou ni ruch se neozýval,
mhou stopy nebylo po dnu a po prostoru;
mně zdálo se, můj zrak když v divadlo to splýval,
že boha velký stín zřím kráčet na obzoru.

Poezie

fr:« Le soleil se couchait et sur l’onde immobile »