V přírodě/LXXIII.
Vím já, kdy k modlitbě se kleká:
když v kláscích hne se země ret,
kdy duše má jest plna zvuku
a duše mé jest plný svět.

Vím já, kdy zpovídat se bohu:
kdy šípek v květ se upraví,
kdy bůh rozpráví s každým broučkem
a též se mnou se zastaví.

Vím já, kdy světit velký svátek:
když otevrou se nebesa,
a mladá země z plné duše
v květ, vůni, píseň zaplesá.

Tak sic to není v kalendáři,
však světů kniha od věků
a každý lístek jara ví to,
kdy bůh je nejblíž člověku.