Ottův slovník naučný/Venus (bohyně)
Venus, čes. , v římském mythu bohyně, jež obecně ztotožněna s řeckou  (v. t.), byla zajisté původně staroitalskou bohyní (kmen ven značí »toužiti«), jež po stránce přírodní podobajíc se Floře, Feronii a Libeře, byla , chráníc zahrady, květiny, zeleniny a víno; V. vedle Jova vzývána o Vinaliích 19. srp. a 23. dub., jí zasvěcen 1. duben (Aprilis ab aperiendo). V Římě V.  (nesprávně Murtea, myrtová) měla svatyni na svahu Aventina blíže zadního konce velikého cirku na bažinatém toku Morany ve čtvrti, za Anka Marcia od Latinův osazené; V.  měla starobylou svatyni blíže komitia na místě, kde Romulus a T. Tatius smír uzavírajíce, myrtovými větvemi se očišťovali (cluare = očišťovati). Pak ctěna v Římě též V. jako , spojujíc jako řecká Persefoné v sobě význam bohyně smrti. Prostřednictvím Lukanů, Kampanův a Samnitů v Italii dostala se do Říma V. Urania jakožto , bohyně vítězná, a , plodná máti veškerenstva. Prvá ztotožňována přímo s Victoríí, měla svatyni na Kapitoliu a byla ctěna od vojevůdců, jako Sully, Pompeja, jenž jí zřídil chrám při svém divadle, pak od Julia Caesara, jemuž V. též jako Genetrix a Mater Aeneadum byla pramáti vlastního rodu. Jí zaslíbil Caesar v bitvě u Farsalu chrám, který pak na svém foru dal nádherně vystavěti a r. 46 zasvětiti. Od dob Augustových Mars a V. Genetrix ctěni vůbec jako prarodiči římského národa; Venuši pak vedle Romy Hadrián zřídil nádherný chrám dvojitý za forem blíže oblouku Titova. Tato víra v původ rodu Juliů a římského národa z Venuše upevněna od r. 241 př. Kr. hlavně šířícím se kultem Afrodity Erycinské, ctěné na hoře Eryx v západní Sicilii. R. 216 př. Kr. podle rady knih Sibylliných zřízen jí na Kapitoliu chrám a lectisternium vedle Marta. Tato V. Erycina představovala jednak ženskou sílu nebes a plodistvé přírody, též klidné hladiny mořské, ale též profanní stránku prostituce. Vlivem řeckým a orientálním zřízeny též jiné kulty; tak blíže velikého cirku V.  (Povolná) měla svou svatyni zřízenou z pokut matron cizoložných; tamže ctěna V. , jejíž chrám zřízen, když tři Vestálky usvědčeny z nedovoleného obcování s rytíři římskými, aby na příště srdce paní a dívek hledělo si více cudnosti. V.  byla asi řecká Pelagia, neboť kůň jest obrazem vlny mořské. V.  byla původně asi bohyní sláně mořské, později ctěna od nevěstek. V. , bohyně ženské plodnosti, zobrazována s dítětem na ruce a ctěna zvláště v Kampanii; podobně V.  nebo ; jakož vůbec v tomto nádherném kraji italském V. nabyla úplně podoby Afrodity jako bohyně krásy a lásky, jak o tom svědčí hojné malby pompejské a herkulanské. V. nabyla úplně orientálního významu bohyně . Dne 1. dub. V. vzývána jako Genetrix; od paní vzývána V. Verticordia a Fortuna Virilis, socha bohyně koupána a pak nově vyzdobena; pak paní samy pod zelenými myrtami se vykoupaly, načež pily nápoj z mléka, máku a medu, jakého prý V. o svém sňatku požila. Dne 23. dub. oproti tomu oslavována od nevěstek V.  (Pandémos). Že V. též v Etrurii hojně ctěna, nasvědčují její sochy s attributy různými (jablko, květ, vejce, holub, myrtová větev). klk.

Římská mytologie v Ottově slovníku naučném