Zvony a zvonky/Zajíc a roháč
Seděl zajíc v křoví,
smál se roháčovi:

„Jak o nohách šesti
umíš slavně — lézti!

Máš sic křídla taky,
ale závoď s ptáky.

A pak, na mou kuši,
kde pak ty máš uši?“

Řekl roháč: „Ouha!
řeč tvá je tak dlouhá

jak tvé uši, brachu. —
Za to nemám strachu!

Jak jen trávka hne se,
duše se ti třese.

Do staletých dubů
klubu se a klubu.

Ty máš rychlé nohy
— a já mám své rohy!“