Ruch (almanach 1873)/Ze vsi


I. 
Bůh s tebou, můj milý,
na cestě do světa,
vezmi si vratičku
k návratu do léta.

Do léta pro tebe
mé líce odkvěte,
opadnou mé růže,
až budeš ve světě.

Každý den uschovám
z totenu lupínek,
aby zlý ztratil moc
na zlatý prstýnek.

II. 
Myla jsem se v máji
ranní rosou v tváři,
aby moje růže
nesetřelo stáří.

A přec moje srdce
opuštěné, chudé:
ach, co ze mne bídné,
ach, co ze mne bude?

Proč mě svatvečerní
vínek obelhává,
kde že je můj milý,
že mě zanechává?

Zanechal mě v smutku,
až mě srdce bolí;
líčko mé uvadne
jako kvítko v poli.

III. 
Ach, můj milý bože,
jak se časy mění,
měla jsem milého,
ale už ho není.

Daleko v cizině
v pustém hrobě leží
bez slzí, bez pláče:
tak tento svět běží.

Chovala jsem růže
červené a vonné,
kdo je bude trhat,
kdo si přijde pro ně?

Opadnou mé růže
a uvadnou líce,
než zapěje v našem
sadě žežhulice.

Nejvíce mě bolí,
bolí v celé duši,
že jsou lidé k mému
zármutku jen hluši.