Moderní básníci francouzští/Memento
V tvář světu chrstna v hlučném ryku,
ač nehne jím, svou marnivost,
je člověk muška okamžiku,
jež kasá se až na věčnost,
on, tělo, hejří — ale v strasti
duch s křídly, čas ho rozdrtí,
toť stéblo trávy nad propastí
      před smrtí.

Pak chladnou, fialovou rukou
na loži škube, tahá šat
a chroptě týrán divou mukou
jest páží, které nezří, jat,
on cítí, jak se v srdci svíjí,
jak syčí, až ho uškrtí
hlas výčitky, jež rovna zmiji,
      ve smrti.

Pak v prvky své se rozpadává
a rozptyluje, kořisť tmám,
jež vichr časem vyhrabává
a rozhází v svět, kdo ví kam.
Pak přijde fantom, zapomnění,
těch prvků paměť rozdrtí,
svou tihou sletne na ni v snění
      po smrti.

Poezie

fr:Memento quia pulvis es