Antologie z oper/Josef Nešvera
Josef Nešvera 

narodil se 24. října 1842 v Praskolesích u Hořovic. Studoval učitelský ústav a varhanickou školu pod J. Krejčím v Praze, působil jako učitel v Litni a Hořovicích, ale jsa puzen láskou k hudbě, vzdal se tohoto povolání. Byl ředitelem kůru v Berouně od r. 1868, od r. 1878 v Hradci Králové a od r. 1880 při arcibiskupském chrámě v Olomouci, kde zemřel 12. dubna 1914. Vyjímaje velká díla symfonická, Nešvera zkusil své síly ve všech oborech a formách skladby, arci s úspěchem nestejným. Prvními svými skladbami klavírními vyrůstá ze Schumanna, Mendelssohna, později vzrůstá příbuznost s Fibichem a Smetanou. Ze Smetany má Nešvera českost výrazu; také ona měkkost, jímavá vřelost, srdečný tón, nehledanost má své prameny v hudbě Smetanově. S Fibichem má společné vzory romantiky, komponuje ve formách specielně Fibichovských, . Z romantiků německých bere formu krátkých programních skladeb: , , , , , , , , a jiné. Jako klavírního virtuosa silně ho zaujal Chopin, což patrno nejen ve formálním utváření, ale i v hud. výraze: , , . Z oboru komorní hudby: , , , , z písňové tvorby 3 sešity „“ na slova Sládkova, , v nichž mu schází milostný žár, dále skladby pro ,  a , v nichž jde ve šlépějích Tovačovského a Bendla; kantáta „“ pro sola, sbor a orchestr, na slova K. J. Erbena. V církevní hudbě zanechal díla nejlepší; z nich vynikla , , , čtyři , a “ pro sola, sbor a orchestr. Pro velký orchestr napsal: , ,  a nejlepší z nich „“; pro smyčcový orchestr:  a . Pokusil se také v dramatické hudbě, dramatikem není pro své výlučně lyrické založení. Složil jednoaktovkou operu  (1884), pohádkovou operu „“ (1883). Vlivy Smetanovy objevující se ve všech dílech, jsou zřejmé i v komické opeře „“ (1896), k níž si sám psal text. V opeře  (1906) podlehl nesprávným požadavkům moravské národní hudby.