Ruch (almanach 1873)/Modlitba na Čerchově
Ty na nebi mě Bože huslyšíš, —
jest tichúčko jak v hrobě!
tu na horách, tu jsem tě kúsek blíž,
hať daleko je k tobě.

Sem prosvítá mi dolin zášeřím
jkraj ve zlatě ha v lesku…
haj Bože náš! já lidem nevěřím,
jžes opustil zem česku!

Jsú lidé snad, že zem svú opustí,
jkdy opustí ji štěstí;
haj Bože, jsú! kdo hale dopustí
ji na Boha té zvěsti?

Tys v lepší čas bul naší země štít,
jkdyž vzývali tě otci;
proč sirotkům bys nechtěl Bohem být,
ha lidské vzdal je moci?

Svět celičký když nám se protiví,
ty zvrátil bys nám víru?
Ty věčný Bůh, ha bul bys měnivý
i nad lidská snad míru?

Jsme lidé jen, — ty Bože jen to víš;
jak ubohé jsme plémě! —
ha v hoři všem — co dlí nám v srdci výš,
než Bůh ha naše země?

Ji opustiť! — ó synovský náš vděk
i nešťastné jí stačí;
tak trvalý jest lidské lásky věk, —
ha božské bul by kratší?!

Tak nevěřím! slyš Bože, můj co duch
nad lidské volá klamy:
tu dráhu zem dřív neopustí Bůh, —
tak věřím, — než my sami!

Bůh huslyšel! jak září výslunna
zem česká zlatovláska!
jí žehnajíc plá nebes koruna,
jí žehná Boží láska.