Básnické spisy (Kalina)/Píseň maloruská
Oj, vyletěl sokol z lesa na pole!
Oj, sed sobě sokol na vysoké hoře
A s hory poletěl na vysokou sosnu!
        Vítr povívá,
        Sosna se chýlí:
        Nechyl se, sosno,
        Neboť mně tak teskno!

Oj, udeřila střelka s vysokého nebe!
Kohož ona ubila? Vdoviného syna:
        Nemá komu dáti
        Své matičce znáti,
        Aby přišla matka
        Syna pochovati.

Oj, nadletěly dvě — tři žežhulky,
        Vše tři sivičké,
        Vše tři smutničké,
        Ku mohyle bratra:

I jedna upadla u samé hlavy,
A druhá upadla u konci nohou,
A třetí upadla ku srdci mládci.

U hlavičky to sestra rodná,
U konce nožiček to jeho milenka,
A u srdečka to matka stařičká.

Kde matka pláče — krvavá řeka;
Kde pláče sestra — slzný pramen;
Kde pláče milenka — suchá stezka:

Neboť matka pláče — od roku k roku,
A sestra pláče, jak si zpomene…
Kdy milenka pláče, o jiném juž myslí.

Poezie