A porta inferi/21. X. 1896
Veliký sál, jenž naplněn kouřem.
Přípitky, proslovy… a hudba vpadá!
Zpěvačka, příliš hrozné deklamace,
— ohromný, hřímavý potlesk.

Všechno již odchází. Opilý sbor
na cestu bručí si vyčichlým hlasem,
národní písničky zaslechneš refrain,
zmlkají poslední kroky…

V kavárně blbečků zmatené řeči…
Pozvolna začíná ráno již svítat.
V ulici vyjdete… Řev zaleh’ v dálku.

Unaven kráčíš… a všechno se smísí;
veliká, zmatená, nestvůrná skvrna,
nejasná, pitomá, hloupoučká skvrna.