Fanfáry a kadence/Děti dekadence
Jsme děti dekadence – není o tom sporu,
jsme mdlí, a začínáme vždy přec nové tance,
chcem žíti veršem, štětcem, dlátem, ve mramoru –
     jsme děti dekadence.

Chcem volni být, nezapřem v sobě psance,
dost síly máme každou provrtati horu,
svou duši zladit troubadourů ve romance.

Však podléháme v prvním skutečnosti vzdoru,
jsme nicky idealu, desky resonance,
jsme pouze tříští puklých meteorů,
     jsme děti dekadence.