Goetheho vybrané básně/Zpěv duchův nad vodami
Duše lidská
podobá se vodě:
přichází s nebe,
k nebi se vznáší,
a čas ji zas
přehání k zemi
ve změnách stálých.

Proudí se s vysoké
strminy skalní
Čisťounký trysk,
práší se jemně
v oblačných vlnách
ku hladké skále,
snadně byv přijat,
zahalen v závoj
s šeptavým šumem
putuje v hloub.

Vadíli jemu
úskalí v cestě,
pění se mrzutě,
po stupních
padaje v propasť.

Máli řečiště mělké,
plazí se údolím lučním;
je-li hladinou jezerní,
vkládají do něho
tvář svou veškery hvězdy.

Vítr jest vlny
záletník milý,
vzhání až ze dna
zpěněné vlny.

Duše lidská
podobáš se vodě!
Osude lidský
podobáš se větru!