Nad proudem
Jak černá noc, jak těžký sen,
nad zemí sirou spěje,
nebe tak kalné, bezhvězdné,
jak žití bez naděje.

Slyš! řeka vztekle vlny své
v proud mocný žene, valí,
vlny břeh černý líbají — —
oj! proč své stříbro kalí?

A kalné vlny pílí v dál…
tam hrob je v náruč svírá,
tam v tůni děsné, bezedné
jich truchlá píseň zmírá.

Já nad proudem dlím v myšlénkách,
mým srdcem smutek vane,
na retu žalný chví se vzdech,
po líci slza kane.

Ó, pohřbi, vlno, pohřbi ji,
tu hořkou slzu bolu!
by slze té se nesmál svět — —
ó, plyňte v bezdno spolu!!

Poezie