Věrný hlas/Jaro
Nehrajte na klavír,
když v parku kos zpívá.
Nehrajte na klavír, když se připozdívá
a naslouchá země, tráva
a kamení.

V tajemství jara tu vnik’
nad svýma rukama schýlený zahradník.
Každou hroudu potěžkává,
nejtěžší hroudou je asi rakev,
když se pochovává —

Ten by se nedivil,
kdyby teď někdo, kdo má hlad,
celým svým tělem k zemi vroucně pad’
a k jídlu si krájel kusy
černé hlíny.

Má plavá Soňo! Oči ti stůňou
touhou. V mém objetí,
jež patří tvému příštímu dítěti,
je naše jaro.

Snad jednou, z ruky mé vypadlá číš,
v střepinách o zem tiše zazvoníš,
ale hrob k nohám sesuje se ti
jak tvůj černý hoch milující.