Výbor z Květů zla II./Pohrobní výčitka
Až budeš, temná ty má krásko, spáti jednou
pod hrobním nápisem, jenž v černý mramor vryt,
a za svou ložnici mít budeš, za svůj byt
jen sklípek zavlhlý a dutou jámu lednou;

až kámen tísniti hruď bude tvoji bědnou
i bok, jenž v rozkošné smí nedbalosti dlít,
že srdce nebude ti tlouci již a chtít,
a v dobrodružný běh se nožky nepozvednou,

— hrob, nekonečných snů mých přítel důvěrný
(neb chápat básníka je vždycky hrobu dáno),
v těch nocích zdlouhavých, z nichž vypuzeny sny,

ti dí: „Co platno vám, ó, špatná kurtizáno,
že nepoznala jste, proč mrtvý v hrobě lká?“
— A červ pak rozhlodá ti pleť, jak výčitka.

de:Totenreue
fr:Les Fleurs du mal/1861/Remords posthume