Výbor z Květů zla II./Ty verše dávám ti…
Ty verše dávám ti, by, jestli přistane
mé jméno šťastně kdys v dob dálných vlnobití,
a snění na večer snad v lidských mozcích vznítí,
— plavidlo, Severem tam velkým přihnané —

tvá paměť, o bájkách jak snové neurčití,
pak čtoucí znavila, jak loutny rozhrané,
a tajným, bratrským ať článkem zůstane
na pyšných rýmech mých jak zavěšena lpíti;

ty klatá bytosti, jíž od propastných jam
krom mne nic nehoví až k nebes výšinám!
— Ty šlapeš, jako stín, jenž prchá se stop trochou,

svou nožkou lehounkou a jasným hledem svým
dav hloupých smrtelných, jimž hořkou zdáš se sochou,
se zrakem z achátu, andělem kovovým!

de:Die Verse widm ich dir wenn meinen Namen
fr:Les Fleurs du mal/1861/« Je te donne ces vers afin que si mon nom »