Nechtěl dáti rozhřešení
V Abstále a Štýrského Hradce přišla letos o svatodušní hod boží jistá obstárlá vdova po učiteli k zpovědnici v tamním kostele a odříkavší úvod ku zpovědi, tázala se, smí-li se ze svých hříchů vyzpovídati. „Inu proč pak ne?“ řekl jí hlas ze zpovědnice a pobožná žena pověděla na sebe vše, co věděla. Zpovědník se vyptával, má-li muže, má-li děti, má-li milovníka a podobné trety a dobrá žena na vše svědomitě se přiznala, načež za rozhřešení žádala. Tu jí ale hlas ze zpovědnice řekl: „Rozhřešení dát, to nemohu, to by bylo mnoho!“ — Žena se lekla, že by tak velice hříšnou byla, i táže se tedy, proč nechce dát rozhřešení; zároveň se bystřeji podívala na domnělého zpovědníka a k nesmírnému zděšení svému doznala, že své hříchy pověděla bezvousému výrostkovi. Uražená žena udala to soudu a v minulé pondělí stál 20letý Leopold Strach před trestním soudem v Štýrském Hradci. Vymlouval se, že mu o kázaní přišlo mdlo a tak si sedl do zpovědnice; když pak ženská, kterouž skrz mříž nemohl dobře vidět, příála se zpovídat, nechal ji, aby mu hříchy své řekla, jelikož byl zvédav, co asi za hříchy mezi ženskými panují. Ala rozhřešeni dát, to považoval přece již za hříšné a tak raději se prozradil, že není zpovědníkem. Soud mu ale položil za přečin již i samo slyšení hříchů a odsoudil jej na týden do vězení. Jiného náhledu byla zbožná žena, jež mu své hříchy byla sdělila. „Oběsit by měli takového ancikrista“, pravila v nábožném svém rozhorlení, když slyšela, že dostal jen týden vazby.

Soudničky