Ottův slovník naučný/Odhádání
Odhádání (čili , kterýžto výraz jest starší) jest ve starém právu českém konečné a skutečné úřední uvedení kupujícího, nápadníka nebo žalobce v jakékoli nemovitosti, odhadnuté podle práva. O. mělo místo teprve tenkráte, když provedena byla  (v.t.), po ní  (v. t.), pak trojí  (v. t.). »To všecko když vyjde,« praví Všehrd (IV. 16. 4.), »tehdy po dvú nedělí po tom posledniem panování, a ne prvé, list má poslán býti od miestokomorníka k držiteli dědin, kteréž odhádány býti mají. V kterémžto listu miestokomornik má oznámiti držiteli, že od dánie listu ve dvú nedělí k němu přijde a dědictvie jeho vedlé práva a úřadu svého odhádá, aby také s přátely svými při témž o. byl.« O. dělo se na nemovitostech, o něž běželo, a to tím způsobem, že osoba oprávněná uvedena byla po vykonaném odhadu úředně ve skutečné držení odhádané nemovitosti a poddaným sedlákům bylo nařízeno, aby slíbili člověčenství novému pánu. Více o tom u Všehrda IV. 16. a j.

Právo v Ottově slovníku naučném