Pohádky z naší vesnice (Dyk)/Píseň rozpustilého školáka
Kout každý v světě má své dary,
vždy důvod cenit vlastní krov.
Jsme hrdi na svůj kostel starý
a pak svůj velký na hřbitov.

Návštěvu do kostela vedem’
hold vzdáti předkům povinný.
Jich třenic býval kdysi středem
a jsou to skoro dějiny.

Na krchov jdeme po kostele,
oslavit muže snaživé.
Myslíme mnoho na zemřelé,
myslíme málo na živé.