Ottův slovník naučný/Želivo
Želivo, , kdysi , ,  (lat. , něm. Selau, Seelau), far. ves v Čechách nad Želivkou, hejtm. Něm. Brod, okr. Humpolec; 109 d., 921 obyv. č. (1900), kostel, 4tř. šk., pš., telegraf, četn. stanice, popl. dvůr Temechov a myslivna Kolčavka. Panství (2770·8 ha půdy) se dvorem, pivovarem, škrobárnou, cihelnou, mlýnem, šindelnou a pilou jest majetkem kláštera. —  sám rozkládá se na dlouhém ostrohu přímo nade stokem říček Trnavky a Želivky v poloze velmi ladné a tvoří skupinu budov stavěných v rozličných dobách. Na horním nádvoří vypíná se památný opatský a poutní chrám Nar. P. Marie s 2 věžemi a konvent, na druhé straně jest praelatura, pak t. zv. Trčkův hrad, opatská. zahrada a za ní budovy domácího hospodářství. Po zhoubném požáru, jemuž dne 12. srp. 1907 padla veliká čásť kláštera v oběť, provedeny jsou veliké změny. Opatský chrám má gotické presbyterium s hlavním oltářem P. Marie a kůrem kanovnickým, v hlavní i obou postranních lodích nachází se veliký počet postranních oltářů, starodávná cínová křtitelnice gotická (1629), několik šlechtických hrobek (Vraždů z Kunvaldu, Věžníků, Leskovců) a j. v. Pro duchovní správu jest upraven nedaleko kláštera zvláštní kostelík farní sv. Petra a Pavla (z XV. stol.) se hřbitovem. V klášteře samém jsou obzvláště pozoruhodny knihovna (přes 10.000 sv.), mnohé malby a umělecké sbírky. Mimo faru Želivskou klášter spravuje též duchovní osady v Humpolci, Vojslavicích, Senožatech, Ml. Bříšti a Jiřicích, vesměs v diecési hradecké. — Klášter Ž. založen byl od vévody českého Soběslava I. a jeho choti Adléty r. 1139 pro benediktiny, kteří sem přišli ze Sázavy s prvým opatem svým Reinardem (Erben, Reg. 110, 111; Tomek, Kosmův let. 217). Působením pražského biskupa Daniela byli však za několik let benediktini ze Ž-va odstraněni a na jejich místo uvedeni řeholní kanovníci praemonstrátští z kláštera steinfeldského v Porýní, z téhož kláštera, jenž vyslal již r. 1142 první řeholníky na Strahov do Prahy. Prvním opatem v Ž-vě byl zbožný Gotšalk († 18. ún. 1184), otcovský přítel chovance svého slavného kronikáře Jarlocha, později opata milevského. První praemonstráti začali řeholní život v Ž-vě koncem ledna 1149 a nalezli v olomouckém biskupu Jindřichu Zdikovi, členu téhož řádu, obzvláštního dobrodince. Opat Gotšalk zařídil r. 1149 též panenský klášter v Louňovicích pod Blaníkem, pak kol r. 1153 v Dolních Rakousích praemonstrátské kláštery v Jeruši (Geras) pro řeholníky a v Perneku (Pernegg) pro řeholnice, a r. 1183 klášter praemonstrátek v Kounicích na Moravě; podnes opat v Ž-vě přikládá si titul »pater-abbas canoniae Gerusenae«. R. 1187 praemonstráti ze Ž-va uvedeni byli do nově založeného opatství milevského. Třetí opat želivský Haštal (Castulus) zemřel r. 1200 v pověsti světce. R. 1226 potvrdil papež Honorius III. v Lateráně klášter Ž. se vším zbožím a majetkem. Brzy potom vzrůstal blahobyt kláštera, jemuž svěřovány byly četné farnosti v Čechách i na Moravě, zejména v Jihlavě. Utrpěv požárem r. 1375, klášter byl znovu vystavěn, ale zakusil 6. kv. 1420 hrůzy bouře husitské, již horlivě rozněcoval řeholník ze samého kláštera želivského vystouplý a obyčejně  ze Ž-va nazývaný. V následujících letech klášter živořil v nedostatku hmotných prostředků, konvent byl roztroušen, a opat přebýval obyčejně v Jihlavě. Za Jiřího krále zastaven byl r. 1467 klášterní statek želivský Trčkovi z Lípy, hejtmanu kraje čáslavského, jehož rod vládl zde až do r. 1599. Úmrtím opata Martina II. r. 1567 v Jihlavě zanikl konvent želivský. O obnovu jeho ucházel se zprvu zábrdovský opat Schönauer († 1589), ale teprve Jan , opat strahovský, provedl ji se zdarem r. 1590. Statek Ž. přešel r. 1599 do rukou Prokopa Dvořeckého z Olbramovic, 1601 Jana Bedřicha Hofmana z Grünbühelu a Střechova, 1617 Karla Görgera z Toleta na Griesbachu, 1620 byl zkonfiskován a r. 1622 předán Marii Magdaléně Trčkové, roz. Lobkovicové, která jej prodala příštího roku klášteru strahovskému. Tak Kašpar z Questenberka, opat strahovský, stal se zároveň opatem želivským, dosadil sem administrátora a obnovil zpustlý chrám klášterní. R. 1643 klášter želivský prohlášen byl zase za samostatné opatství a dostal svého vlastního praeláta, jenž prodělal v l. 1645—46 mnoho útrap za vpádu švédského. Zase začal se rozvíjeti v Ž-vě nový život řeholní péčí vzorných opatů, kteří starali se dobře a svědomitě o blahobyt i zdárnou činnost bratří. R. 1712 shořel opětně klášter i s kostelem, ale v osmi letech byl již obnoven. Po mnoho let bylo v klášteře též soukromé gymnasium, ale r. 1807 klášter Ž. převzal správu gymnasia v Něm. Brodě po augustiniánech, kteří tam působili od r. 1733. R. 1851 gymnasium to sníženo bylo na čtyřtřídní, 1868 stalo se osmitřídním, r. 1872 reálným a vyšším gymnasiem a konečně r. 1885 předáno bylo od kláštera želivského docela ve správu státní. Do sboru professorského vyslal klášter celou řadu mužův o školství chvalně zasloužilých, z nichž vyšli i praefekti gymnasijní  v Jindřichově Hradci,  v Kr. Hradci,  v Písku a  ve Znojmě. Z ostatních řeholních kanovníků želivských známi jsou hudebník H. A.  (Cervetti, † 1779), pak spisovatelé Jer. , Vik. , opat Ferd. , Eug. , říš. poslanec Milo  a j. v. Znakem klášterním jest štít čtyřdílný; v prvním a čtvrtém červeném poli jsou 2 stříbrné, dvojzubé vztyčené vidlice, ve druhém a třetím modrém poli 2 zlaté klíče, křížem přeložené, uprostřed štítu skví se malý štítek stříbrný s černým, jednohlavým orlem a initiálkami zakladatelů S. A. (t. j. Soběslav a Adléta). Srv. V. Petrů, Klášter Želiv (Praha, 1898); D. Čermák, Premonstráti v Čechách a na Moravě (Praha, 1877, str. 205—238); J. Solař v »Pam. arch.« II a III, S. Brunner, Ein Chorherrenbuch (Víd., 1883, str. 512 až 547). Slavnostní spis gymn. v Něm. Brodě 1884.
AŽ.

Želivo
Želivo