Ottův slovník naučný/Grafické soustavy
Grafické soustavy jsou ve stenografii soustavy, jichž základní tvary tvoří částky písmen obyčejného písma běžného (kursivy) a kteréž mají až na nepatrné výjimky směr i polohu tohoto písma. Vezmeme-li na př. tahy vzaté z obyčejného písma

značí v soustavě Gabelsbergerově (německé) 1. w (v převodě českém v), 2. h, 3. b, 4. g (české p), 5. m, 6. ng (české mn) 7. n, 8. s; tytéž znaky pak značí v soustavě Stolzeově 1. h, 2. ch, 3. b, 4. g, 5. m, 6. ng, 7. n, 8. r; v soustavě Faulmannově 1. v, 2. ch, 3. b, 4. g, 5. k, 6. mm, 7. m, 8. rr atd. Tyto a jim podobné tahy nepříliš četné lze rozmnožiti zmenšením, zvětšením, prodloužením (n prodloužené jest v českém těsnopise ň, h zvětšené jest ch) a pod.;  čili naznačováni samohlásek se provádí v g-kých s-vách obyčejně tím, že se souhlásky buď podrobují dalším změnám, jež se dějí přiostřením, sesílením, ztenčením, postavením kolmým nebo šikmým, odtahováním, tvarem obloukovitým atd., buď tím, že se slovo celé dle hlavní (kmenové) samohlásky staví nad linii nebo pod linii základnou, konečně někdy též splývají znaky samohláskové se souhláskami aneb se i zcela vypisují. První stenograf, jenž zanechal tahů geometrických (viz ) a stal se zakladatelem g-kých s-av, byl v XVIII. stol.  (v. t.), po něm o g. s. pokusili se  („“, 1802),  („“, 1816) a na Oxleyových základech  r. 1835; u Němců zcela samostatně na týchž základech vypracoval svou soustavu  (1834), v jehož šlépějích kráčeli  (1841), ,  a mnoho jiných. I těsnopis český spočívá na těchto základech (viz  str. 353.), podobně jsou g-ými s-ami nejnovější původní soustavy slovanského těsnopisu  a . Ukázky g-kých s-av viz při článku .
Pž.