Výbor z Květů zla/Láska a lebka
Jako na trůn Láska sedla
Lidstvu na hlavu,
sedíc tam se drze rouhá
pro svou zábavu.

Vyfukuje bubliny, ty
letí nahoru,
jak by měly doletěti
konec prostoru.

Krásné, světlé, lesklé, jemné
letí — za chvíli
puknou, útlá dušička se
vzduchem rozptýlí.

Slyšíš, lebka pokaždé jak
s povzdechem se ptá:
»Kdy pak přece omrzí tě
hra ta směšná, zlá?«

»Vždyť co ssaješ a co vzduchem
v prach se rozplyne,
jest můj mozek, krev má, maso,
krutý zlosyne!«

de:Die Liebe und der Schädel
fr:Les Fleurs du mal/1861/L’Amour et le Crâne
pl:Kwiaty grzechu/Amor i czaszka