Písně krátké lidu obecného českého/59
Hej, holka, svlíkni kabát,
my si dáme vrták zahrát!
Po vrtáku rozkročák,
já dám za něj dvougrošák.

(To jest, že dá muzikantům dva groše.)

Tyhle dva tance, vrták a rozkročák, zavíraly v sobě divné figury: k. p. když se tanečnice, dle taktu hudby, široce rozkročila, tak v tom okamžení její tanečník svýma nohama, též dle taktu muziky, v jejím rozkroku chviličku uměnlivě tancoval. Což od modličů neb pobožníků za velikou pohoršlivost bylo jest pokládáno. A ne dlouho na to, skrze pražské ouřady, ty oba dva tance ostře se zapověděly.