Poesie (nová řada)/List
Nemoha stlumit v síle
ten sladký srdce vzlyk,
já na list růže bílé
slov načrt’ několik.

Slov, jež se v prsou chvěly
bez hlasu, bez trudu —
ta lístkem růže v ztmělý
jsem proud smet’ osudu.

I naděj, již jsem choval,
i smutek, jenž mi zbyl,
co jsem si zamiloval,
co cítil jsem a snil.

Tu tichou srdce zpověď
jí poslat míním v ráz
a prosit za odpověď
na lístku růže zas.

Leč když jsem vlastní sobě
zas črty přečíst chtěl,
můj lístek podleh’ zlobě,
já slov již neuzřel.

Sežloutl lístek hladký,
snů mých již zvadl sled,
i znikl výraz sladký,
jejž vyslat jsem chtěl v svět.

Poezie

pl:Zwiędły listek