Ottův slovník naučný/Peutingerova dska
Peutingerova dska (tabula Peutingeriana) slove kopie jediné nás došlé mapy starověké. Nejstarším známým majetníkem jejím byl vídeňský humanista Konrad  (v. t.), o němž tvrdí Beatus , že mapu tu shledal v jakési bibliotéce. Roku 1507 Celtis svěřil vzácnou památku augšpurskému radnímu písaři dru Konradu , po němž odtud slove, za příčinou uveřejnění. Peutinger nedospěl dále než k nedokonalé kopii prvého listu, ano po jeho smrti dska pokládána za ztracenu. Teprve r. 1594 objevil ji v Peutingerově pozůstalosti příbuzný jeho Marek  a dal ihned skrze Jana  učiniti kopii, již zaslal slavnému tehdy antverpskému zeměpisci , ten pak r. 1598 poprvé ji tiskem vydal. Originál zůstal však opět nepovšimnut, až jej r. 1714 augšpurský radní pán Volfgang Jakub Sulzer objevil v knihovně někdy Peutingerově. Vlastník Ignát Desiderius  prodal dsku knihkupci Pavlovi , od jehož dědiců koupil ji kol r. 1720 za 100 dukátů princ Eugen Savojský. Po smrti princově císař Karel VI. r. 1737 koupil drahocennou knihovnu jeho a tak dostala se P. d. do vídeňské dvorní knihovny. Ježto pergamen byl již vetchý, dal r. 1741 kustos knihovny Mikuláš de  P. d. napnouti na plátno a připevniti k válci, aby bylo snadno lze jí užívati. R. 1863 byly jednotlivé listy rozděleny a vloženy do zvláštních pouzder. – P. d. skládá se z jedenácti až do r. 1863 spojených listův o délce 6,82 m a o šíři 34 m; dvanáctý list, který kdysi obsahoval záp. Mauretanii, Hispanii a Gallii Aquitánskou, jest ztracen, ale za našich dnů pokusil se jej rekonstruovati K. Miller, Mappae mundi VI., tab. 5. Exemplář nás došlý jest středověká kopie z předlohy, pošlé původem z dob nerozděleného ještě císařství Římského, pochází pak dle písma kopie tato z XII. stol. Původní zlomky Peutingerovy vydány byly Welsrem v Augšpurce r. 1591. Z četných pozdějších vyd. jmenujeme facsimile  (Vídeň, 1753),  s kommentářem (Budín, 1825),  (Pař., 1869–74), nejnovější pak K. , Die Weltkarte des Castorius genannt die Peutingersche Tafel (Ravensburg, 1887). – Původce dsky této znám není; jméno jeho ztratilo se nepochybně s dvanáctým listem. Jisto jest, že P. d. vznikla ve druhé polovici IV. stol. po Kr., a to z příčin vojenských, neboť zaznamenány jsou v ní vojenské silnice římské a jednotlivé mansiones s udáním vzdáleností. Z měst zvláště vyznačeny jsou Řím, Cařihrad a Antiochie. Země sousední jsou v největší míře přibrány na východě, obsahujíce veškeru říši Sásánovců a východoasijské krajiny až po východní moře. K. Miller nověji snažil se dovoditi, že původcem P-ovy d-ky byl kartograf  z polovice IV. stol., jejž anonymní zeměpisec ravennský jmenuje mezi svými prameny, ale výklad ten nedochází uznání. Význam P-ovy d-ky spočívá v okolnosti, že jest jedinou starověkou mapou, která nás došla. Pšk.

Geografie v Ottově slovníku naučném