Moderní básníci francouzští/Prsten smrti
Já umřel. Duše, plachý dým, se chvěla
nad tělem, na červy se zadívala,
ty černé hrobaře; v tom rána zněla,
jež hladové ty hosty polekala.

Já prsten měl, který mi milka dala,
v tom hrobníka dlaň po mém těle sjela
a brzy třpytný prsten v hrsti měla,
z tuhého prstu — cítil jsem — jej vzala.

Dva kroky stála jeho milá v tmách.
Jak zřela klenot lesknouti se, nach
tvář zbarvil jí, v té vzdala se mu chvíli.

Já mezi nimi stál, co dech můj pili.
Co potom? — Devátý juž měsíc snem,
já znovu zrodil se — tím prstenem.

Poezie