Úmluva o biologických zbraních


Preambule 
Smluvní státy této Úmluvy

rozhodnuty jednat s cílem dosáhnout účinného pokroku na cestě ke všeobecnému a úplnému odzbrojení, včetně zákazu a odstranění všech typů zbraní hromadného ničení, a přesvědčeny, že zákaz vývoje, výroby a hromadění chemických a bakteriologických (biologických) zbraní a jejich zničení prostřednictvím účinných opatření usnadní dosažení všeobecného a úplného odzbrojení pod přísnou a účinnou mezinárodní kontrolou,

uznávajíce velký význam Protokolu o zákazu užívat ve válce dusivých, otravných nebo podobných plynů a prostředků bakteriologických, podepsaného v Ženevě 17. června 1925, a vědomy si rovněž vkladu, který uvedený Protokol již přinesl a nadále přináší ke zmírňování hrůz války.

potvrzujíce svoji věrnost zásadám a cílům tohoto Protokolu a vyzývajíce všechny státy k jejich přísnému dodržování,

připomínajíce, že Valné shromáždění Organizace spojených národů opětovně odsoudilo všechny akce, které jsou v rozporu se zásadami a cíli ženevského protokolu ze 17. června 1925.

přejíce si přispět k prohloubení důvěry mezi národy a všeobecnému ozdravění mezinárodního ovzduší,

přejíce si rovněž přispět k uskutečnění cílů a zásad Charty Organizace spojených národů,

přesvědčeny o důležitosti a naléhavé nutnosti vyřadit účinnými opatřeními z arzenálů států takové nebezpečné zbraně hromadného ničení, jako jsou zbraně s využitím chemických nebo bakteriologických (biologických) agentů,

uznávajíce, že dohoda o zákazu bakteriologických (biologických) a toxinových zbraní představuje první možný krok k dosažení dohody o účinných opatřeních i pro zákaz vývoje, výroby a hromadění chemických zbraní, a rozhodnuty pokračovat v jednáních za tímto účelem,

rozhodnuty zcela vyloučit v zájmu všeho lidstva možnost použití bakteriologických (biologických) agentů a toxinů jako zbraní,

přesvědčeny, že takové použití by odporovalo svědomí lidstva a že by se nemělo litovat žádné námahy ke snížení tohoto nebezpečí,

se dohodly na následujícím:

Článek 1 
Každý smluvní stát této Úmluvy se zavazuje, že nebude nikdy a za žádných okolností vyvíjet, vyrábět, hromadit nebo jakýmkoli jiným způsobem získávat nebo mít v držení:
 mikrobiologické nebo jiné biologické agenty nebo toxiny jakéhokoli původu či způsobu výroby, a to takových druhů a v takovém množství, které nejsou určeny k preventivním, ochranným nebo jiným mírovým účelům;
 zbraně, zařízení nebo nosiče určené k použití takových agentů nebo toxinů k nepřátelským účelům nebo v ozbrojeném konfliktu.

Článek 2 
Každý smluvní stát této Úmluvy se zavazuje zničit nebo převést na mírové účely co nejdříve, nejdéle však do devíti měsíců po vstupu Úmluvy v platnost, všechny agenty, toxiny, zbraně, zařízení a nosiče uvedené v článku I Úmluvy, které vlastní nebo které jsou pod jeho jurisdikcí nebo kontrolou. Při plnění ustanovení tohoto článku budou zachována všechna nutná bezpečnostní opatření k ochraně obyvatelstva a životního prostředí.

Článek 3 
Každý smluvní stát této Úmluvy se zavazuje, že nebude nikomu předávat přímo ani nepřímo jakékoliv agenty, toxiny, zbraně, zařízení nebo nosiče uvedené v článku I Úmluvy a nebude jakýmkoliv způsobem pomáhat, podněcovat a nabádat kterýkoliv stát, skupinu států nebo mezinárodní organizace k jejich výrobě nebo získávání jakýmkoliv jiným způsobem.

Článek 4 
Každý smluvní stát této Úmluvy se zavazuje přijmout v souladu se svým ústavním postupem veškerá nutná opatření k zákazu a zamezení vývoje, výroby, hromadění, získávání nebo držení agentů, toxinů, zbraní, zařízení a nosičů uvedených v článku I Úmluvy, a to kdekoliv na území takového státu pod jeho jurisdikcí nebo pod jeho kontrolou.

Článek 5 
Smluvní státy této Úmluvy se zavazují navzájem se konzultovat a spolupracovat při řešení jakýchkoliv otázek, které mohou vzniknout, pokud jde o cíle této Úmluvy, nebo v souvislosti s plněním jejích ustanovení. Konzultace a spolupráce podle tohoto článku mohou být rovněž prováděny s použitím příslušných mezinárodních procedur v rámci Organizace spojených národů a v souladu s její Chartou.

Článek 6 
 Kterýkoliv smluvní stát této Úmluvy, který zjistí, že akce kteréhokoliv jiného smluvního státu představují porušení závazků převzatých na základě ustanovení této Úmluvy, může podat stížnost Radě bezpečnosti Organizace spojených národů. Taková stížnost musí obsahovat veškeré možné důkazy potvrzující její opodstatněnost, jakož i žádost o její posouzení Radou bezpečnosti.
 Každý smluvní stát této Úmluvy se zavazuje spolupracovat při provádění jakéhokoliv šetření, které Rada bezpečnosti může provést v souladu s ustanoveními Charty Organizace spojených národů na základě stížnosti, kterou Rada obdrží. Rada bezpečnosti bude informovat smluvní státy Úmluvy o výsledku šetření.

Článek 7 
Každý smluvní stát této Úmluvy se zavazuje v souladu s Chartou organizace spojených národů poskytovat nebo podporovat pomoc kterémukoliv smluvnímu státu Úmluvy, který o to požádá, jestliže Rada bezpečnosti rozhodne, že takovýto smluvní stát byl v důsledku porušení této Úmluvy vystaven nebezpečí.

Článek 8 
Nic v této Úmluvě nebude vykládáno tak, aby to jakýmkoliv způsobem omezovalo nebo poškozovalo závazky převzaté kterýmkoliv státem na základě Protokolu o zákazu užívat ve válce dusivých, otravných nebo podobných plynů a prostředků bakteriologických, podepsaného v Ženevě dne 17. června 1925.

Článek 9 
Každý smluvní stát této Úmluvy potvrzuje uznávaný cíl účinného zákazu chemických zbraní a za tímto účelem se zavazuje pokračovat v duchu dobré vůle v jednáních k dosažení brzké dohody o účinných opatřeních k zákazu jejich vývoje, výrob a hromadění zásob a k jejich zničení a o odpovídajících opatřeních týkajících se zařízení a nosičů zvláště určených k výrobě nebo použití chemických agentů jako zbraní.

Článek 10 
 Smluvní státy této Úmluvy se zavazují napomáhat co možná nejširší výměně zařízení, materiálů a vědeckých a technických informací pro využití bakteriologických (biologických) agentů a toxinů pro mírové účely a mají právo se účastnit takové výměny. Smluvní státy Úmluvy, které budou moci tak učinit, budou spolupracovat individuálně nebo společně s dalšími státy nebo mezinárodními organizacemi při rozvoji a aplikaci vědeckých objevů v oblasti bakteriologie (biologie) za účelem předcházení výskytu chorob, nebo k jiným mírovým účelům.
 Tato Úmluva bude prováděna tak, aby nedocházelo k narušování hospodářského nebo technického rozvoje smluvních států Úmluvy nebo mezinárodní spolupráce v oblasti mírové bakteriologické (biologické) činnosti, včetně mezinárodní výměny bakteriologických (biologických) agentů a toxinů a zařízení pro zpracování, použití nebo výrobu bakteriologických (biologických) agentů a toxinů k mírovým účelům v souladu s ustanoveními této Úmluvy.

Článek 11 
Kterýkoliv smluvní stát může navrhnout změny této Úmluvy. Změny vstoupí v platnost pro každý smluvní stát, který tyto změny přijme, jakmile budou přijaty většinou smluvních států Úmluvy, a poté pro každý zbývající smluvní stát dnem, kdy je přijme.

Článek 12 
Po pěti letech od vstupu této Úmluvy v platnost, nebo dříve, pokud o to požádá většina smluvních států Úmluvy předložením návrhu s tímto cílem depozitárním vládám, bude v Ženevě (Švýcarsko) uspořádána konference smluvních států Úmluvy, která posoudí působení této Úmluvy, aby se ujistila, že cíle uvedené v preambuli a ustanovení Úmluvy, včetně ustanovení týkajících se jednání o chemických zbraních, jsou uskutečňovány. Při takovém posouzení budou vzaty v úvahu všechny nové výsledky vědeckého a technického vývoje, které mají vztah k této Úmluvě.

Článek 13 
 Tato Úmluva bude platit po neomezenou dobu.
 Každý smluvní stát této Úmluvy má při výkonu své státní suverenity právo Úmluvy vypovědět, jestliže rozhodne, že mimořádné okolnosti týkající se obsahu této Úmluvy ohrozily jeho nejvyšší zájmy. O takové výpovědi vyrozumí všechny ostatní smluvní státy Úmluvy a Radu bezpečnosti Organizace spojených národů tři měsíce předem. Takové vyrozumění musí obsahovat prohlášení o mimořádných okolnostech, o kterých soudí, že ohrozily jeho nejvyšší zájmy.

Článek 14 
 Tato Úmluva bude otevřena k dopisu všem státům. Každý stát, který Úmluvu nepodepíše před jejím vstupem v platnost v souladu s odstavcem 3 tohoto článku, k ní může kdykoliv přistoupit.
 Tato Úmluva podléhá ratifikaci státy, které ji podepsaly. Ratifikační listiny a litiny o přístupu budou uloženy u vlád Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, Spojených států amerických a Svazu sovětských socialistických republik, které jsou tímto ustanoveny depozitárními vládami.
 Tato Úmluva vstoupí v platnost poté, kdy ratifikační listiny uloží dvacet dvě vlády, včetně vlád ustanovených depozitárními vládami Úmluvy.
 Pro státy, jejichž ratifikační listiny nebo listiny o přístupu budou uloženy po vstupu této Úmluvy v platnost, vstoupí Úmluva v platnost dnem uložení jejich ratifikačních listin nebo listin o přístupu.
 Depozitární vlády budou neprodleně informovat všechny státy, které Úmluvu podepsaly nebo k ní přistoupily, o datu každého podpisu, o datu uložení každé ratifikační listiny nebo listiny o přístupu, o datu vstupu této Úmluvy v platnost a o obdržení jiných sdělení.
 Tato Úmluva bude registrována depozitárními vládami v souladu s článkem 102 Charty Organizace spojených národů.

Článek 15 
Tato Úmluva, jejíž anglický, ruský, francouzský, španělský a čínský text mají stejnou platnost, bude uložena v archívech depozitárních vlád. Řádně ověřené kopie této Úmluvy budou předány depozitárními vládami vládám států, které Úmluvu podepsaly nebo k ní přistoupily.

Na důkaz toho níže podepsaní, řádně zplnomocnění, tuto Úmluvu podepsali.

Dáno ve třech vyhotoveních ve městech Londýně, Moskvě a Washingtonu dne desátého dubna roku tisícího devítistého sedmdesátého druhého.

Mezinárodní smlouvy