Věrný hlas/V kantině
Bázlivá židovka šilhá do oken,
na špinavých stolech večer se stmívá.
Ujíždí, ujíždí, ujíždí trén
a vojáček v kantině zpívá.

Čepici do týla sraženou,
rumem a tabákem srdci se brání,
chtěl by jít za dětmi, za ženou,
  v ruce má psaní —

Po domově smutek, smutek a stesk
padá mu z očí krví podlitých,
  a zatím v dálce
z všech hrobů jak z černých mračen
  udeřil blesk,

  — posel všech zabitých.