Časné začátky
Neskonale smutným dojmem působí na navštěvovatele soudní síně zjevy dětských postav, pohnaných před soud pro zločin. U starých, otřelých, prohnaných darebů, navyklých zločinu a kriminálu, setkáváme se mnohdy i s dojmem komickým, avšak zjev nedospělého tvora, zjev chlapce vyvolá ve vás vždy myšlénky truchlivé. Cítíme, jak počíná se tu spřádati černý osud lidské bytosti, poměrů by se mohla vyšinouti k čestnému postavení v životě, cítíme, že se propadá tato bytost zločinu snad pro celý život budoucí a co nejsmutnější: cítíme, že tvor takový pravidlem ociťuje se na strašlivém místě tom , že vina u veliké většiny případů spadá na jeho vychovatele, kteří položili do malého srdce, do nevyspělého mozku špatný základ. Kdežto při odsuzování zločinců starých odcházíme ze síně soudní mnohdy s uspokojením, že dostalo se jim zasloužené odplaty za nezákonné, násilnické, zločinné skutky, pociťujeme po přelíčení s dětmi — ať provedly cokoli — vždy hluboké politování. Jaké žití je očekává, kam povedou tyto začátky, tážeme se pokaždé. Odpověď podá doba možná spůsobem nejděsnějším. Tuláctvím, malými krádežemi se počíná — loupeží, vraždou se končívá. Jaká to děsná budoucnost!

Před čtyřčlenný soud, jemuž předsedal president trestního soudu p. , pohnáni včera dva takoví malí zločinci. Postavy malé, přímo dětské, na věk svůj nedosti vyvinuté. , 14letý syn kováře, , 16letý tulák, oba z Roztok, měli zodpovídati se ze zločinu krádeže.

Hubený trestán byl již třídenním vězením pro krádež. Sýkora učil se obuvnictví, utekl však po třech měsících mistru svému, toulá se nyní a žebrá a odseděl už  měsíce pro krádež.

Poslední dobou potloukali se spolu po vesnicích a dne 6. dubna přišli do Černuce u Velvar, kdež v domku Kateřiny Prokšové vymáčkli okno, vlezli do světnice a ukradli tu čtyry tobolky s úhrnným obnosm 5 zl. 62 kr., dvě staré stříbrné mince z doby císaře Leopolda II. a Marie Terezie, čtvrt libry medu, dvě náprsní jehlice a kapesní nožík.

Kateřina Prokšová při návratu domů spozorovala ihned krádež, strhla poplach a zvěděla, že potulovali se obcí dva podezřelí chlapci. Chlapci stíháni, dopadeni ve Bříze a dopraveni zpět do Černuce.

Cestou rozdělili již svůj lup a něco utratili, z části však byly u nich odcizené věci nalezeny. Hubený, kterýž nezdá se být zcela zkaženým, odevzdal ihned a dobrovolně podíl svůj na penězích, 2 zl. 13 kr., obecnímu starostovi. Náprsní jehlice nenalezeny však u malých ničemů, darovalť je Sýkora děvčeti jakémus, s nímž se na silnici setkal.

Chlapci vyznali se z krádeže úplně, i při včerejším líčení, byli uznáni vinnými zločinem krádeže a přestupkem tuláctví a odsouzeni oba do :  na  a ke dvěma postům,  na  a ke čtyřem postům. Krom toho uznáno, že po odbytém trestu mohou býti dáni pod policejní dohled.

Šedý trestnický šat, jímž chlapci byli oděni — poněvadž přišli nejspíše v hadrech do vazby — zvyšoval trapný dojem. Na Františku Hubeném pozorovati bylo sklíčenost, důkaz to, že mohl by být ještě napraven. Avšak Sýkora hleděl tupě a lhostejně před se, jakoby se ociťoval na místě obvyklém, jemu příslušném. A pak za nimi zapadla těžká vrátka dlouhé chodby, do níž ústí dvéře četných separací…

Soudničky