Sepsání války peloponnesské/76.
„Vyť ovšem, ó Lakedaimoňané, vládnete obcím
na Peloponnesu, zřídivše si je dle svého prospěchu.
Kdybyste však byli ve vůdcovství vytrvajíce v nenávisť
upadli jako my, rovněž byste, to dobře víme,
taktéž odpornými se stali svým spojencům, donuceni
jsouce buď násilněji vládnouti, nebo sami v nebezpečí
války se pouštěti. Tak jsme tedy my nic neučinili ani
neobyčejného, aniž povaze lidské odporného, jestliže
jsme vládu podávanou přijali, aniž pak se jí vzdali,
donuceni jsouce důvody veledůležitými: svou ctí a
bázní i prospěšností. I nejsmeť my první, jižto bychom
byli tak jednali; neboť vždy ten obyčej stává, aby
slabší od mocnějšího byl v poddanosti držen, a my
se pokládáme toho za hodný, jakož jste i vy za dobré
uznávali, až pak nyní, kdežto ku prospěchu svému
hledíce, právo předstíráte, kterému by nikdo přednosti
nedal, maje příležitost mocně si něco získati,
aniž pak by se kdy pro to prospěchu svého vzdal.
Chvály hodni jsouť ovšem, kdož následujíce přirozené
náklonnosti a tak vládu nad jinými získavše i při
veliké své moci spravedlivěji si počínají. Tušímeť, že
by jiní na našem místě nejlépe dokázali, zdali my
sobě mírně vedeme; nám pak se i z této naší umírněnosti
více hany nežli chvály nepravě dostává.