Okno/Ráno v únoru
Naslouchám vzdálenému hluku,
vzdálený život hladím hebce.
A dítě vede kamsi slepce,
podávajíc mu útlou ruku.

Nevidí slepec tvarů, tváří,
nevidí věcí lad a lesk.
A přece nepocítí stesk:
má v srdci cosi jako záři.

Kam vedeš asi slepce, dítě?
Do rašení a do rozpuku,
že do jara už není dlouho?

Kam asi vedeš slepce, touho?
Tep srdce milionů cítě
naslouchám vzdálenému hluku.