Antologie z oper/Petr Iljič Čajkovskij
Petr Iljič Čajkovskij 

, největší melodik ruský, nar. 7. V. 1840 ve Votkinsku, vjatské gub., jako syn hornického inspektora, který se stal r. 1858 ředitelem technologického institutu v Petrohradě. Navštěvoval právnické učeliště v Petrohradě, načež se stal r. 1859 úředníkem v ministerstvu financí. Zároveň se vzdělával v hudbě, které se oddal úplně r. 1863, opustiv státní službu a vstoupiv do konservatoře petrohradské, kdež mu byli učiteli A. Rubinstein (v komposici) a Zaremba (v theorii). Vliv na toto rozhodnuti měl zvláště mladý básník Apuchtin a otec Petrův, ačkoliv sám byl zcela nemusikální. Na další jeho vývoj nejvíce působil jeho přítel H. Laroche. Konservatoř absolvoval r. 1865 s vyznamenáním za svou skladbu „“ (na slova Schillerova), a hned r. 1866 byl povolán N. Rubinsteinem za profesora theorie na konservatoř moskevskou, kdež působil 11 let, jsa tu činný jako skladatel i hudební spisovatel. Podnikavý P. Jürgensen stal se ochotným vydavatelem jeho děl. První jeho dílo tištěné jest  (op. 1.) pro klavír, ze skladeb orchestrálních byly nejprve provozovány:  (1865 řízením Jana Strausza) a  (1866). Ze symfonických prací měla první veliký úspěch ouvertura: . R. 1877 se nešťastně oženil - manželství jeho bylo rozvedeno již po několika nedělích. P. vzdal se pak svého úřadu a cestoval do Švýcar a Italie, kde dokončil „“ a napsal . Do té doby spadá počátek jeho poměru s paní z Mecků, velmi bohatou a nadšenou ctitelkou jeho talentu, která mu ročním důchodem 6000 rublů zajistila bezstarostnou existenci. Žil pak střídavě u sestry v Kaměnce, na statcích své příznivkyně, v cizině (San Remo, Clarensu v Italii), v Petrohradě a Moskvě. Jen pomalu odkládal vrozenou ostýchavost a vystupoval pak jako dirigent ve vlasti i ve všech velikých městech ciziny (1888 v Praze). Universita v Cambridge jmenovala jej čestným doktorem. R. 1890 trávil ve Florencii, kde složil „“. Car mu povolil čestný dar 3000 rublů ročně. Naposled — 9 dní před smrtí — Č. dirigoval svou VI. symfonii („pathetickou“). Tušení blízkého skonu provívá hlubokou tou skladbou. Zemřel 6. XII. 1893 v Petrohradě cholerou a byl pochován na hřbitově kláštera Alexandra Něvského. Přičiněním jeho bratra Modesta udržován jest v původním stavu dům, kde se Petr narodil; tamtéž jest založen archiv Čajkovského. — 

Počet skladeb Č. jest ohromný. Nejvýznačnější jsou:  („Zimní snové“ op. 13. — symf. c-moll — d-dur — f-moll — e-moll — h-moll (pathetická) op. 73 z r. 1893 a „Manfred“),  (k opeře „Vojvoda“, „Dánská“, „Bouře“, fantasie „1812“ — a j.),  („Francesca da Rimini“ a j.),  („Fatum“),  „“, „“, „“, „“;  (3 kvarteta, 1 sextet);  (Dětské album“, „Roční čas“), množství  („Moskva“, „Romeo a Julie“, „Slavík“), melodramata;  (9 skladeb pro velký sbor, hymnus ke cti sv. Cyrilla a Methoděje); 3  („Labutí jezero“ — 1876 —„Šípková Růženka“ — 1890 — „Louskáček“ — 1892). — :  (v Moskvě 1868 — později zničil až na ouverturu a tance);  (1869 — neprovozováno a zničeno) ;  (na vlastní text — v Moskvě 1874);  (v Petrohradě 1876, přepracován r. 1885 pod názvem „Trepky“);  (lyrické scény —.1877);  (na vlastní text — v Petrohradě 1881);  (1880);  (1887);  (1890);  (1892). 

Čajkovskij byl hudební génius převážně lyrický, při tom věrný, uvědomělý Rus, přísně konservativní, neúčastnící se mladoruského hnutí školy Balakirevovy. Ve své skladatelské činnosti jest samostatný a originální, ačkoliv se dovede přizpůsobiti slohům cizím, zvláště francouzskému, umí svým pracím dodati zvláštní charakteristiky, specificky ruské, přecházející od momentů téměř dívčí něžnosti až k výbuchům síly brutální. Všecky skladby vynikají výraznou melodikou, ušlechtilou harmonií, význačnou instrumentaci a pestrou vynalezavostí rhytmickou. Největší poměrně hodnotu mají skladby komorní a klavírní, zaručující mu nesmrtelnost. 

Jako spisovatel hudební Č. vydal: , (přeloženou do několika jazyků světových), , přeložil Gavaertovu „“, překládal a upravoval libreta a redig. vydání skladeb Bortnianského.