Sepsání války peloponnesské/123.
„Ale věci minulé nač bychom vytýkali siřeji,
než co pro přítomnost prospěje? Pro příští pak budoucnosť
přítomný stav novou snahou napraviti nutno.
Dědičný zajisté máme od otcův zákon, abychom snažnými
pracemi ctností dosáhnouti hleděli; aniž pak
smíte měniti svůj mrav, byť jste je věru i nyní bohatstvím
a mocí něco málo předčili. Neníť totiž nikdy
spravedlivo v obihu rozplýtvati, co jsme si střídmostí
získali; hleďme raději s dobrou myslí válku tu nastoupiti
a to z mnohých důvodů, když nám i bůh
věštbou velí a pomoci slibuje, i veškeré druhé Hellensko
s námi bojovati bude, dílem z bázně, dílem k svému
prospěchu. Aniž pak budete s své strany prvními
rušiteli smíru; bůh, který vám válčiti káže, sám jej
za zrušený uznává, a tak spíše budete mstiteli zrušeného.
Nerušiť zajisté smíru, kdo se brání, ale kdo sám
první útok činí.