Ottův slovník naučný/Paian
Paian a Paión bylo příjmí starořeckého boha Apollóna jako ochránce proti nemocem a válce, jenž vzýván též v jiných nebezpečích, ježto v nich všude Apollón jako světelný vítěz nade tmou úspěšně pomáhá. Kult dosvědčen pro Athény, Orópos, Selinus, byl však asi všeobecně řeckým, jak zejména zřejmo z názvu kultové písně Apollónské, jež dle refrainu ()  Παιάν zvána též P. a jež u Homéra oslavuje jednak Apollóna ochránce (Hom. Ilias, I., 473), jednak jest písní vítěznou (Hom. Ilias, XXII., 391). Původ svůj vzala dle hymnu na Apollóna Pythijského 338 n. na Krétě, v literaturu pak uvedena básníkem Thalétem; provázena byla kitharou nebo píšťalou a tancem a měla mimo jiné též oblíbený pětidobý takt, zvaný  neb . Srv. též A. Fairbantes, Astudy of the Greek Paean. (New York, 1900). Příjmí P. staří odvozovali od  neb ; z novějších výkladů nejvíce povšimnutí zasluhuje výklad Pictetův v Kuhns Zeitschrift, 5, 40 od kmene pu- (tedy původně pavjavān). Příjmí P. dostalo se pak i jiným bohům, zejména Asklépiovi (ve funkci léčivé) a Dionysovi (ve funkci vítězné); konečně veformě  sesamostatnělo v osobě homérského lékaře bohů, jenž léčil rány přikládaje na ně hojivé byliny () a od něhož odvozován původ znamenitých lékařův. klk.

Řecká mytologie v Ottově slovníku naučném