Ottův slovník naučný/Přímost a nepřímost řízení trestního
Přímost a nepřímost řízení trestního. K největším zárukám správného rozhodování počítá se právem taková úprava řízení trestního, aby soudce, který má rozhodovati, co možná vlastním názorem mohl poznati všecky okolnosti pro toto rozhodnutí důležité. Poněvadž pak soudce může pokládati za pravdivé jenom okolnosti, které zákonným způsobem byly , znamená dotčena požadavek, že  neboli průvodní má býti konáno přímo před tímto soudcem rozhodujícím, tedy v tom stadiu processním, kde se rozhoduje o vině obžalovaného, totiž ve ve hlavním přelíčení (viz  pře). Jestli řízení trestní takto upraveno, pravíme, že v něm jest provedena zásada p-i neboli bezprostřednosti. Největší p. jest možna při důkaze ohledáním, pokud je koná soud rozhodující ve hlavním přelíčení, což ovšem z příčin praktických zřídka bývá možno (viz  v říz. tr.). Při ostatních důkazech jest třeba, aby osoby vyslýchané (obžalovaný, spoluobžalovaní, svědkové, znalci) v samém hlavním přelíčení vypovídaly a listiny, jimiž důkaz se vede, aby tam se předčítaly (zásada ). Protivou p-i jest , kteráž se historicky vyvinula v řízení inkvisičním ve formě  (v. t.). -rch.

Právo v Ottově slovníku naučném