Slezské osvědčení pro svornost
Na „Srdečné pozdravení všem pravým a věrným Čechům“ ze 22. března 1848, vydané od vrchních důstojníků Svatováclavského sboru, pp. Villaniho, Hanky a Vocela – čímž rozuměti se má asi provolání o zřízení Svatováclavského sboru, napřed uvedené a počínající slovy: „Češi! Jak stálá hvězda na nebi“ – učinili Slezané Těšínští následující osvědčení:

Milí spoluměšťané! Stateční vlastenci! Váš hlas došel i nás Slovany a Němce mezi zřídly Odry a Visly bytující a ozval se radostně i v našich plesajících srdcích.

Ano! Jednota, upřímná jednota nechť jest naším heslem.

Truchliví ti následkové prodloužené nesvornosti, zděděné ode zlé a tmavé minulosti, chované k naší zkáze od nehodných nepřátelů obou nás, nechť nám jsou výstrahou od svárů a nikoli předmětem k novým svárům.

Jasný den zabřesknul přívětivým paprskem lidstvu, a my jsme jeho arciť i hodni; paprsek ten nás netoliko osvítí, ale i ohřeje.

Veliké události v naší vlasti a výtěžky jich jsou nám rukojmím svobodného národního vývinu veškerých pod žezlem rakouským sbratřených národů. Pročež nechť národ národu jako bratr bratru ruku podá. Nikdy neprzniž ji na příště ani tasení meče, ani trhnutí pera, by nimi bratr raněn byl. Políbení lásky nechť ústa zamkne, by z nich bratra urážka nevyšla.

Pryč tedy s každým svárem mezi námi, leč by byl zápasem k tomu, aby se národnosti naše přirozené pod štítem svobody k rozličným sice, neméně však stejně krásným květům ušlechtilého člověčenstva rozvinuly; žádný boj, leč by byl na poli věd a umění, v konání všeliké cnosti, upřímné lásky jednoho k druhému, lásky k otcovskému králi i naší společné vlasti.

Ano, ať žije svornost!

V Těšíně 28. března 1848.