Básně (Sládek)/Anděl smrti
Když s mroucího se skrádá
chvit žití poslední
jak s prchající hvězdy
svit, právě v přededni,

A člověk v jiných krajích
již bloudit počíná,
tu anděl smrti nad ním
svá křídla rozpíná.

A vlídnou ruku klade
na čelo v mrákotě,
by snilo ještě jednou,
o zašlém životě.

A tíhnou různí snové
tak zvolna, pozvoli
jak pozimkové mlhy
přes svadlé údolí.

Jak pozimkové mlhy
sežloutlé přes trávy
a každý chladnou slzu
na brvách zůstaví.

A jako matka k děcku
se anděl uklání:
„Zda žít chceš ještě dále
tu hračku k zoufání?“

Ta slova jsou jak šelest,
když den se utiší,
z těch, u lože kdo pláčí,
jich nikdo neslyší.

Však mroucí ten je slyší
a dí: „To dostačí“ —
a smrti anděl zvolna
mu oči zatlačí.