Devátá vlna/Bílé requiem
Je bílá metelice,
jež k spánku ustlává,
a bílé hor jsou svahy
a bílá Mumlava.

A jak se plouží sáně
pod bílý vrchů lem,
poklidem horské stráně
zní bílé Rekviem.

Muž nyní tiše spící
procházel kolikrát
vichrem a metelicí
a obé míval rád.

Muž, který odpočívá,
nepoznal, co je klid,
ta hlava starostlivá
národa byla štít.

To srdce, které bilo,
to srdce nebije,
a ke cti jeho bílo
po horské stráni je.

V horáckém srdci plály
národa láska, vzdor,
národa ideály.
Ten bílý rubáš hor

horácké srdce střeží,
že bylo strážcem dřív.
A ten, jenž mrtev leží,
je víc než živí živ!

Pod Voseckou boudou,
13. března 1930