Malé příběhy starého pána/Epilog
Dočetl jsem dva poslední příběhy té, podle jejíhož vypravování byly napsány.

„Je to tak správné?“ zeptal jsem se jí zvědavě.

Malý okamžik váhala. Pak řekla zamyšleně:

„Ano, dobře jste mi rozuměl… Aspoň se tak domnívám!“

Pohlédl jsem na ni trochu překvapeně…

„Už se ani nepamatuje,“ blesklo mi hlavou. Ale než jsem mohl promluvit, přisedl k nám její manžel, který snadno uhodl, co bylo předmětem našeho hovoru. Znal patrně dobře celou historii, poněvadž řekl s mírným, sotva znatelným posměchem:

„Byl to prapodivný patron, ten váš starý pán!“ 

Nebyl jsem hned tehdy a nejsem ani dnes přesvědčen, že tento stručný a opožděný nekrolog byl také spravedlivý.