Ottův slovník naučný/Bhagavádgítá
Bhagavádgítá  či , jméno filosofickonáboženské básně indické, řešící v podobě dialogu mezi rekem Ardžunem a jeho vozkou (bůh Višnu v lidské podobě Krišny) způsobem jasným a mluvou uhlazenou směrem eklektismu mezi orthodoxními systémy indickými, nejdůležitější problémy ducha lidského. Tvoří čásť VI. knihy velkého indického eposu Mahábháratam, jako jedna z episod původu nejpozdějšího, čítá 18 zpěvův a náleží k nejušlechtilejším plodům literatury indické. Složena asi ve II. nebo III. století po Kr.; původce není znám. V Indii požívá neobyčejné vážnosti, i přeložena do mnohých jazykův indických a opětovně vykládána. Z evropských vydání jmenujeme Schlegelovo (Bonn, 1845, s latinským překladem, 2. vyd.) a Thompsonovo (Hertford, 1S55, s angl. překl.); překlady německé: Peiperův (Lipsko, 1834), Lorinserův (Vratislav, 1869), Boxbergerův (Berlín, 1870). Z kommentářů vyniká Srídhara Sváminův (Kalkutta, 1832). O obsahu a významu viz: W. v. Humboldt,  (Berlín, 1827). Dk.