Poesie sociální/V podvečer
Tož ještě pohár toho nejtrpčiho vína,
jeť žízeň zlá, když dny tak horké jsou!
Chcem popíjet, než obraz s podvečerem zsiná,
než sýčkové své stíny roznesou.

A kostky sem! A harfenice bledá
ať zavlaží své hrdlo umdlené!
Až spadne noc, my vyjdem v pole šedá
kde čekat máme heslo smluvené.

Až spadne noc… Vzduch krví čpí a vzkřeky,
zní karmaňoly heslo zuřící,
tvůj, markytánko, zaniká hlas měkký,
jímž svolávat chceš svoje trpící.

Tož ještě pohár toho nejtrpčího vína,
ať slavný pohřeb v noci schystáme.
— My říkali, že bude scenerie jiná,
až otrok svoje pouta zpřeláme!

Poezie