Ottův slovník naučný/Petra
Petra (hebr. Sela, t. j. skála), starověké město edomské a odvěká stanice karavan z jižní Arabie do Damašku se beroucích, v Arabii po ní nazvané Petrejské, ve skalnatém údolí na úpatí hory Hor. Za prvých dob hellénistických P. byla středem Nabatejské říše, jíž poddáni byli i někteří beduinští kmenové v okolní poušti. R. 310 př. Kr. dobyl jí , vojevůdce Antigonův, náhlým útokem, ani mužové vzdáleni byli v sousedství na trhu, tito však vrátivše se nočním útokem zpět dobyli města a vojsko makedonské pobili. Za prvých dob císařských meškali v Petře za obchodem mnozí Římané, r. 105 po Kr. P. připojena k říši Římské a stala se hl. městem provincie Arabie. Hadrián město zvelebil a nadal; záhy také P. stala se sídlem biskupským. Když však obchodní cesty daly se směrem jiným, P. počala klesati aniž byla již s to, aby se ubránila Beduinům. Za invase islámské byla již městem pustým. Teprve r. 1812 objevil Burckhart trosky její, které repraesentují hlavně umělecký způsob pozdních dob císařských. Arabové nazývají údolí, kdež P. bývala, . Pšk.

Zaniklá sídla v Ottově slovníku naučném