Poesie francouzská nové doby/Útěk
Chadidža
Hle měsíc na bezhvězdném nebi
juž shasíná svůj paprslek,
a závojů-li zapotřebí,
noc s nimi můž nám přijít vděk,
        na útěk, na útěk!

Ahmed
Rci, neděsí tě, že nás v zlosti
tví bratří zpupní zaskočí,
neb otec ve své zoufalosti,
on, jenž má šedé obočí?

Chadidža
Co hana mi, co záští zmije,
co nebezpečí, pýcha, vztek.
Jen v tobě duše moje žije,
        na útěk, na útěk!

Ahmed
Mě zachvívá se srdce v hrudi,
ba cítím v ňadrech proboden
tvých bratří handžar, jak mne studí
svým ledným ostnem: Zůstaň jen!

Chadidža
Můj oř jsa v poušti narozený,
sok větrů, hřímá v jejich jek,
přes pole, brázdy, přes kameny
        na útěk, na útěk!

Ahmed
Poušť neobsáhlá bez křovisek,
ni parasolu v ochranu,
by vrhl trochu stínu v písek —
a kolem obzor bez stanu.

Chadidža
Mé obočí stín tmavý dá ti
a polštář mojich údů vděk,
v mých vlasů stanu budem spáti,
        na útěk, na útěk!

Ahmed
A jestli přelud pouště hravý
nám zastře cesty pravý sled,
bez trochy vody, bez potravy
my umřem oba zítra, — hned.

Chadidža
Své srdce štěstím sotva nesu
a bys měl vody dostatek,
pít můžeš slzy mého plesu.
        Na útěk, na útěk!

Poezie

fr:La Fuite (Gautier)