Hořec/Listopad
Znám erboví tvých žil
slábnoucím hlasem zpovídám se
čím jenom čím jsem žil
slyše jen úzkost ve tvém hlase

Kment listí padal na náš stín
když naposled jsme stáli spolu
šel soumrak kolem bolestín
šel nevida nic z našich bolů

jen vzlyk se potom třásl ve mně
jen vzlyk s tvým jménem sloučený
však útěšlivá byla země
a sevřela děj skončený