Tažní ptáci
Kam ptáci, rychlou perutí
vás vede touha snivá?
Vždyť po vás truchli dumný les,
i háj i rodná niva!

A naší lípy vonný stan,
v němž písně nám jste pěli,
jak bolně zírá do nebes
tak sirý, osamělý? — —

Hle žalem lípa zbavuje
se zeleného skvostu,
a lupení jak slzný tok
se proudí z letorostů!

Žel! plavci směli nedbají,
jen v cizí touží kraje,
kde širý vlní ocean,
kde slunce žhavě plaje.

Však jedněm hroby ustelou
vln zhoubných klamné něhy,
a druhým peruť ochromí
ty palné slunce žehy.

A kterých nebe zachová,
vás voláni celou duší:
jen přileťte vy opět k nám,
vždyť vlasť vám nejlíp sluší.

Pak jarní slétne omlada,
z lip hojně vzejde květů; —
o pějte pěvci vlasti své.
a nechte cizích světů.

A práhne-li to hrdélko
vám po lahodném stredu, —
aj, v květech lípy slovanské
dost slovanského medu! — —

Poezie