Doma/Ve pšenici
Což té pšence boží
pěkně se to bují,
když ji hosté vzácní
denně zveselují.

Sotva prvý zásvit
padl v jitro šedé,
skřivánek jí zpívá —
ten to, pane, bere!

Křepelice večer
„Dobrou noc!“ jí tluče,
a křepelat deset
vine do náruče.

U meze pan zajíc
prackou bradu hladí:
„Což jsme tady všickni
staří kamarádi!“

Potom cvrček svižně
spouští rejdováka,
až to nožkou cuká
sysla, brouka, ptáka.

Až se smíchem všecky
ohýbají klásky —
což jsou k smíchu kousky
dovádivé chásky.

Smích jen klásky třese —
kdože jim to zazlí,
vidí-li tu chasu,
jak se tady mazlí!