Ottův slovník naučný/Devoce
Devoce (lat. , věnování, zasvěcení),  vůbec, k Bohu pak zvláště, tudíž i nábožnost, účinná to náklonnost a hotovost povinnou poctu vzdávati Bohu jakožto svrchovanému pánu všech věcí a bytosti nejvýš dobrotivé, kteréž vše dobré předem děkovati máme. Vzniká uvažováním božské velebnosti, dobrotivosti a prokázaných dobrodiní, jakož i vědomím vlastní závislosti na Bohu a bývá někdy spojena s jakousi vnitřní zálibou a radostí. Viz též . Sa.