Básně z roku 1865, svazek I./III. (znělky)
Už bílým stromy vypučely květem
a moje srdce květem nachovým,
a dýše lásku pelem květovým,
tak jak ty stromy každým novým letem.

A jako jaro malým ptáčat dětem
v čas velí zpívat teplým dechem svým;
tak velí srdce: Zpívej, věru vím,
že duše tvá se novým vznáší vzletem.

Nuž zpívej též, však zasluhuje chvály
ta duše předrahá, již opěváš,
a jejíž rty hloub srdce tebe hřály;
nuž zpívej, pokud oheň v srdci máš,
než hoře tvoje zřítelnice skalí,
než jí, než písni na vždy s Bohem dáš.