Ottův slovník naučný/Čičerin
Čičerin: 1) Č. , gen. ruský († 1785), od r. 1762—80 byl sibiřským gubernátorem a vynikl hlavně svojí činností za povstání Pugačeva. — 2) Č. , gen. ruský (* 1778), účastnil se všech čelnějších bitev ve válkách francouzských r. 1805—07 a 1812—14. Od r. 1825 byl gen. adjutantem cara Mikuláše. Vynikl též v některých bitvách za polského povstání r. 1831. — 3) Č. , právník a filosof ruský (* 1828 v Tambově), do r. 1868 byl professorem státního práva na moskevské universitě a r. 1882—83 starostou Moskvy. Hlavní jeho díla jsou: Oblastnyja učreždenija Rossiji v XVII. věkě (Moskva, 1856); Opyty po istoriji russkago prava (t., 1858); Istorija političeskich učenij (tam., 1869—77, 4 díly); Nauka i religija (t., 1879); Misticizm v naukě (t., 1880); Sobstvennosť i gosudarstvo (t., 1882—83, 2 d.) a j. Ve svých filosof. názorech je mírným stoupencem Heglovým, v jehož dialektice vidí nesmrtelnou přednost lidského rozumu. Za základ vzdělané společnosti pokládá svobodu náboženství a svědomí. Lidská mysl béře se čtyřmi cestami, z nichž nová filosofie prošla tři: racionalismus šel subjektivní cestou, od podstaty k idei; spiritualistický realismus naopak od idee k podstatě; konečně materialistický realismus jde od formy k materii nebo od zákona ke zjevu. Zbývá tudíž poslední cesta: od materie k formě nebo od zjevu k zákonu, ale již na půdě universalismu, který vyžaduje, aby theorie zakládala se na zkušenosti. Některé jeho názory vzbudily živou polemiku hlavně se slavjanofily. Šnk.