Ottův slovník naučný/Distinkční kniha
Distinkční kniha čili  (Rechtsbuch nach Distinctionen, Vermehrter Sachsenspiegel, Buch der Ausscheidung, Optimus liber legum secundum distinctiones) jest právní kniha soukromého původu, sepsaná pro praktickou potřebu měst, jež užívala . Hlavním její účelem bylo vylíčiti , jakož  se všemi jejich shodnými i rozdílnými předpisy. Práva tato měla býti distinguována, rozlišena, odloučena; odtud též rozdělení jednotlivých kapitol v distinkce a název d. k., Buch der Ausscheidung. Spracována byla sbírka tato neznámým spisovatelem ve 2. pol. XIV. stol. v Míšni, jak ukazuje několik míst v jejím textu a úvodu. Prameny, jichž spisovatel používal, naznačeny jsou v úvodě. Především čerpal spisovatel ze ; značnou čásť článků přejal doslovně. Poněvadž však kniha obsahuje mnoho míst, jež v Saskem zrcadle nejsou, nazývána bývá též Rozmnoženým Saským zrcadlem. V rozsáhlé míře používal spracovatel též . Jednotlivá ustanovení tohoto práva přijata jsou do d. k-hy zhusta v témž pořádku, v jakém je vykazuje redakce goslarského práva. Kromě toho čerpal též , z některé sbírky  a ze . Částečně používal . Veliké množství rukopisů, jež se našly, svědčí o tom, že k-hy d. velmi bylo užíváno ve městech saského a magdeburského práva (kromě zemí německých zejména v Čechách, na Moravě, ve Slezsku a Polsku). Ačkoli byla prací soukromou, požívala přece moci pramene právního neboli právní knihy. Když se jí v XVII. stol. přestalo užívati, upadla v zapomenutí. Prvé vydání tiskem opatřil J. E. , a sice pod nesprávným názvem Schlesisches Landrecht. Vydání to jest otiskem pouze jediného rukopisu, nazvaného od Böhma Codex Bregensis, a nijak nedostačuje. Četných variantů použil v jiném kritickém vydání F.  (Jena, 1836). – Dle některých rukopisů rozdělena jest d. k. na 5, dle jiných na 6–8 knih (knihy pak dělí se na kapitoly a tyto, jak shora řečeno, na distinkce). Všechny redakce pojednávají však o veškerém právu kromě lenního. Rozdíl mezi nimi jest jen ten, že rukopisy o 5 knihách zahrnují v 5. knize vše, co v ostatních rukopisech uvádí se v dalších knihách samostatných. – Nejstarší německé rukopisy datovány jsou z r. 1387 a 1388. V archivu města Prahy chová se něm. exemplář z roku 1391; jest tedy jen o 4 léta mladší než uvedený nejstarší rukopis. Jiný německý rukopis z r. 1397 nalézá se v Českém Museu, kdež jsou dva české datované překlady d. k-hy, a sice z r. 1448 a 1455. Několik českých rukopisů chová se též v Litoměřicích, bývalém předním českém městě s magdeburským právem. V jednom rukopise z r. 1469–70 na str. 300–404 jest »Liber distinctionum« o 7 knihách. Druhé dva (litoměřické) rukopisy d. k-hy jsou mladší. Pojednal o nich dr. J.  v Čas. Čes. Musea 1879: O právních rukopisech města Litoměřic. Tamtéž článek M.  Roudnický rukopis knih distinkčních práva Saského. -dlc.

Právo v Ottově slovníku naučném