Ruch (almanach 1870)/Z písní (Čermák)
Na duše křídlech nosím tě
a hýčkám jako děcko,
— blahový bojím, bojím se,
že sen můj vlastní všecko.

Však bolest srdcem proniká
a mysl vrací světu;
můj prchá sen, ty živá jsi
a z krve zas a květů.

Rozkotán, smeten v mohylu
snů zlatých palác mých,
za nimi pláč můj rozeštván
od větrů po krajích.

Poslední píseň urvaná
mře — smutně naříká,
hoj, kráče havran v duši mé —
neslyšet slavíka.

Poezie
Ruch