Sekáči/XII.
Mladý sekáč:

Kam jdeš s vodou, moje zlato?

Děvče:

Na farský ji nesu lán.

Mladý sekáč:

A já z panských - nedbej na to,
práhnu žízní, podej žbán!

Děvče:

Oč, že jiného bys cosi,
raděj z mého žbánku pil!

Mladý sekáč:

O, jak douškem rajské rosy
občerstvil mě do všech žil,
jakby májová se lila
míza v údy zemdlené -
Pověz, u jakéhos’ byla
zázračného pramene?

Děvče:

Ke studánce tamhle stranou
chodíváme v čase žní,
stíněna je růží planou,
voda jako křišťál v ní,
jako hvězdiček tam kvítí
modrého je plný břeh -

Mladý sekáč:

Krásněji tvá očka svítí -

Děvče:

Pošetilých řečí nech!

Mladý sekáč:

Co jsem řekl pravda svatá.
A slyš ještě: z krásek všech
jediná jen ty, má zlatá,
skvíš se denně v mojich snech,
září mně jak slunko jasné
rozmilý tvůj obličej,
bez něho mé štěstí zhasne -

Děvče:

Šprýmů nech a žbán mi dej!

Mladý sekáč:

Slib, že na ne počkáš chvíli
pod kaplí u starých lip,
až se soumrak v pole schýlí -

Děvče:

Už mne pusť!

Mladý sekáč:

          Že přijdeš, slib!
Mluvit s tebou práh’ jsem stále -

Děvče:

Přijdu tedy.

Mladý sekáč:

Žádný klam?

Děvče:

Se žbánem již musím dále!

Mladý sekáč:

U lip večer!

Děvče:

Přijdu tam.