Ottův slovník naučný/Aluminiumoxyd
Aluminiumoxyd čili , chem. složení Al2O3, objevuje se v přírodě ve hlatích rhomboedrických, 3,6—4,1 hutných. Více nebo méně bezbarvý, skoro jako
diamant tvrdý sluje , je-li na modro zbarven, bezpochyby sledy sloučenin kobaltnatých, , je-li chromovými sloučeninami zbarven na červeno, , jde-li zabarvení jeho do violova, slove  atd. Nejobyčejnější jest a. znečištěný kysličníky železa a kyselinou křemičitou, jménem  známý: jsou to tvrdé krystalické massy, kterých as 2½ tisíce m. centů jen z ostrova Naxu v obchod se přiváží. Slouží k účelům brusířským. Kysličník ten lze získati, když látku lacino přístupnou, hydrát hlinitý nebo některé soli hlinité žíháme; jest to pak hmota bílá, beztvará. Nebyla-li příliš žíhána, rozpouští se beztvará ta hmota v kyselinách i v žíravinách; modifikace krystalická netrpí kyselinami. Látka tak laciná jako a. jest podkladem mnoha hledaných drahokamů, pročež není divu, že interes vědecký i obchodní nutil k umělému hotovení krystalického oxydu toho. Anglický chemik Humphrey Davy první zkoušel vliv silného sloupce Voltova k roztopení a zkrystalování a-u, i získal bezbarvý korund. Gaudin docílil téhož plamenem plynu kyslíkovodíkoveho. Ovlhčiv a. roztokem chromanu draselnatého, získal podlé množství této barvivé látky rubíny, které, jako v přírodě, byly zabarveny od růžově červena do nachova. Kuličky ty byly tak tvrdé, že rýpaly sklo, granát i topas. Frémy a Feil předložili Akademii francouzské r. 1877 práci svou, jíž dokázali, že lze teplotami pecí porculánových, stále po 2—3 neděle udržovanými, ze křemičitanů hlinitých a. vybaviti pomocí kysličníku olovnatého. Na dně tyglíku byla po zvolném schladnutí vrstva z překrásných hlatí a-u, čirých jako sklo, jež rýpaly sklo, křišťál, ba i tvrdý topas. Barvením získány krásné drahokamy, jako přirozené. V technice chemické připravují a. za účelem přípravy aluminiumchloridu k výrobě kovového aluminia.  Rn.