Vlastenský slovník historický/Kurfiršt
Kurfiršt, kníže oprávněný k spoluvolení císaře Německého. Práva k-ského dostalo se i panovníkům českým, ačkoliv nelze s jistotou určiti, kdy se to stalo. Král Český byl první mezi čtyrmi k-y světskými (ostatní tři byli falckrabě Rýnský, vévoda Saský a markrabě Braniborský), avšak zaujímal jak k říši Německé tak i k ostatním k-ům postavení výminečné. Země jeho stála mimo svazek říše a neuznávala nad sebou žádného říšského ústavu; poměr krále Českého co k-a k říši a císaři byl pouze osobní, tvoře zvláštní jeho privilegium, bez břemen jiných k-ů a knížat říšských, v leno přijímal od císaře pouze úřad nejvyššího číšníka říšského, spojený s důstojností jeho k-skou. Vliv krále Českého jakožto k-a na záležitosti říše Německé obmezoval se hlavně na právo voliti císaře; ostatně považován byl zcela za panovníka cizího, nejsa ani členem sboru k-ského, kterým se stal teprv roku 1708, když císař Josef I. Čechy vůbec v bližší poměr k říši Německé uvedl. Původ k-ství českého obyčejně vede se zpět až na Soběslava I., jemuž císař Lothar udělil dědičný úřad nejvyššího číšnictví a spolu hlas při volbě císaře. Toto privilegium panovníků Českých, voliti spolu panovníka nad říší Německou, bylo knížatům říšským často nepohodlné, pročež nejednou opominuli je pozvati k volbě císaře, jakož jmenovitě stalo se při volení Maximiliana I., čímž král Český Vladislav II. cítil se uražena a skrácena ve svém právu, i vešel proti říši ve spolek s králem Matiášem Uherským. Tu k-ové omlouvali se, a spor z toho vzešlý skončen narovnáním, jímž oni zavázali se, kdyby se to opakovalo, že chtí králi Českému co pokutu zaplatiti 500 hřiven stříbra. Z toho patrno, že k-ská důstojnost králů Českých sloužila jim za zvláštní čest a vyznamenání, a že nikterak z ní odvoditi se nedá odvislost Čech od říše Německé.