Ottův slovník naučný/Obzor
Obzor (řec. horizont) je největší kruh, v němž rovina kolmá na poloměr zemský nějakého místa protíná kouli nebeskou. O. ten sluje , rovina jeho dotýká se zeměkoule v místě pozorovacím. Myslíme-li si rovinu položenou středem zeměkoule rovnoběžně s rovinou kolmou na svislici (se zdánlivým o-em), bude protínati kouli nebeskou v témž největším kruhu, jenž sluje  (v. ). O.  určuje na nějakém místě klidná hladina tekutiny (vody, rtuti a j.). Rovina taková sluje .  o-em sluje povrch země, který se stanoviska nějakého přehlížíme; o. ten není přesně týž s o-em zdánlivým astron., nýbrž zvětšuje se, čím vyšším je stanovisko. Průměr kruhu, který vidíme se stanoviska  metrů nad mořem, udán je vzorcem , v němž znamená  poloměr zemský. O. uměý je povrch kapaliny (vody, rtuti a j.) v misce 25—100 cm² nebo rovina zrcadla postaveného vodorovně pomocí vodní váhy; slouží k odrazu světla při užívání měřických strojů se zrcadly, hranoly (sextantu a j.). O. sluje, je-li rovník nebeský k němu kolmý. O. rovnoběžný s rovníkem je možný jen na pólu severním a jižním. Na místech mezi rovníkem a póly je o. šikmý. O.  určen je východním bodem slunce, o.  bodem západním. O depressi o-u v. . VRý.