Jitřní píseň
Nesmělé jitro do tváří nám dýchlo
snem volných lesů, luk a dálných hor.
Vše divnou vírou v duši naší ztichlo,
i bolest krvavá i těžký vzdor.

Radostně klidni brouzdáme se bosi
chladící travou, lesní přes pažit.
Osení stříbří slzy ranní rosy.
Snad plakali jsme, – ale teď chcem žít!

Tam v mlhách krvavých den slunce tiší.
Vy myslíte, že nezasvitne sem?
Ach věřte jen, a věřte celou duší –
a vírou svou i slunce unesem!

Poezie