Poesie (nová řada)/Z jeviště světa/II
Tak řekl jsem — a hned mé uslyšel zvuk řeči
pych vládců dvou, jichž panství vedle sebe čněla.
Z nich každý vstal a děl: „Chci, lide, míru zcela,
leč soused na tě číhá, tvůj klid v nebezpečí!

Zda můžem na to zřít, jak bez pomsty nám vřelá
se přízeň odmítla, a jak on chce být větší?
Čest naše ohrožena, schne náš laur — jen v seči
a v krvi rytířské sněť rozpučí zas ztmělá!

Nuž jménem toho, jenž nám vítězství dá mžikem,
na vraha udeřme v při svaté, spravedlivé!
Jen zrada, násilí jde s naším protivníkem,

a požár, lup a řež, kam vstoupí jeho noha.
V nás mužnost rytířská a hrdost ctná jak dříve —
udeřme — zvítězíme pod ochranou Boha!“