Ottův slovník naučný/Pupečník
Pupečník: 1) P. či  (lat. ) tvoří u vyvíjejícího se plodu spojení mezi ním a placentou. Bývá průměrně kol 50 cm dlouhý a spirálovitě vinutý skládaje se ze dvou slabších tepen pupečních () a širší žíly (), jež obaleny jsou rosolovitou hmotou a posléze společným obalem amniovým. Někdy cévy ty tvořívají v p-u i drobné kličky nebo uzly. V p-u nalézají se mimo to ještě zbytky po starších přechodných útvarech vývojových, žloutkovém vaku () a t. zv. allantois, kteráž uvnitř plodu přemění se pak v měchýř močový a t. zv. urachus. Tepny pupeční, pocházející z vnitřních tepen kyčelních, vystupují po stranách měchýře močového k pupku a p-em k placentě obsahujíce smíšenou krev zdrojnou i žilnou, kteráž okysličena jsouc, vrací se žilou pupeční k plodu. Žíla ta, prostoupivši pupkem, probíhá v závěsném vazu jaterním a levou podélnou brázdou jaterní spojujíc se s žilou vrátnicí a t. zv. žilným průchodem s dolní žilou dutou, míchajíc se tu s její krví žilnou; čásť její krve prochází před tím i tkaní jaterní. Za doby plodové snadno může se státi, že p. ovine se okolo plodu nebo jednotlivých jeho částí. Neděje-li se tak ztuha, nevadí to. Teprve tuhé sevření končetin může způsobiti jejich zakrnění nebo odumření, a stane-li se, že takovýmto způsobem sevře se ztuha krk, může nastati i smrť plodu. Za porodu může přepadení p-u () způsobiti vážné nesnáze a byly proto v porodnictví uvedeny v platnost rozmanité methody, jak jej upraviti. Po porodu podváže se p. u plodu na dvou místech a prořízne pak mezi oběma podvazy. Pahýl, který takto při plodu zbude, svírá se kruhem pupečním, mumifikuje postupně, až posléze odpadne a zbude po něm jízva, která se později obyčejně vtáhne a tak vzniká  (v. t.). Pečlivá čistota obyčejně stačí, že nepovstávají v pahýlu tom nepříjemné příznaky. Uhnívá-li nebo mokvá-li přec, stačí obyčejně k vyléčení čisté zásypy.

2) P., bot., viz .

Pupečník