Vánoční album/1883/Ku vzkříšení
Když se hory zelenají, modrým květem prokvétají,
Anděl páně po nich chodí.
Krok svůj staví, v kraje zírá,
palmou mává, hromem volá,
jarním hromem, prvním hromem:
„Ku vzkříšení! Ku vzkříšení!

Kdo jste spali, procitněte, kdo jste zmdleli, oživněte!
Zámky země odevřeny.
klenby hrobu odvaleny,
s hrdla lidu pouto sňato —
hromným slovem Božím volám
ku vzkříšení, ku vzkříšení!“

Hrom se dolů s hory valí — údol duní, zem se chvěje —
slyšíš, lide, slyšíš, lide?
Chýž se jako v proudu houpá,
hrad se ve základech třese,
na věžích to samo zvoní:
ku vzkříšení! ku vzkříšení!

Kdo se choulí, Bůh když volá — pro věk ztracen, vržen k trouchni —
slyšíš, lide — slyšíš, lide!
Cítíš, krev že v žilách tepe,
ve svalech že ocel květe,
v prsou že to hučí, bouří:
ku vzkříšení! ku vzkříšení!?

Kdo se třese, hrom když bije — pro věk ztracen, vržen k trouchni:
z ledů budí Bůh jen krásu,
z hrobů hrdiny jen volá —
není jara bez hřímání,
není cesty mimo krví
ku vzkříšení — ku vzkříšení!

Poezie