Snad se to neříká
Nikdo dnes neví, žádná nevěsta,
o slunci na kraji lesíka.
To bylo přece léto, léto bez města.

A když vy kráčíte tak vážně po ulici
jak viděla byste se bledá v zrcadle,
chtěl bych vám aspoň šeptem říci,

co se snad neříká,
co je už vychladlé.

Ach, vzíti všechny smutné herky za opratě,
sen přivolat jim o senu
a moci odpovědět když se ptá tě

ta nejmrtvější, co to vlastně je,
spát zimním spánkem a co přijde po něm —,
že je to jenom marná naděje.

Vždyť ještě ještěrka na niž si vzpomenu,
chce ve snu býti koněm.

14. I. 1940.

Poezie