Immortelly/Jeseň
Roviny, planiny,
jak mi to líto,
že už je požata
pšenice, žito;
pšenice žito,
vlnivé klásky,
že s nimi umlkly
skřivánčí hlásky.

Jeseni, jeseni,
k čemu ty spěchy?
dost ještě ochladíš
teplejší dechy,
oškubeš sady —
jak už to bývá, —
a kdo ví, napřesrok
budu-li živa! —