Moderní básníci francouzští/Láska v přírodě
Jak stařec zpozdilý až zima s mrazným chvěním
před Máje výsměchem v dál couvne prchajíc,
náš život na venku tkán bude zlatým sněním,
od obilí tvůj vlas, věř, nerozeznám víc!

Mé písně bez pouta se rozlétnou až k mraku,
tak šťastny uprchnou z černého vězení
a les, kam chodíme, ten bude plný ptáků;
vše v slunci dubnovém se v radost promění.

Bez smutku, bez vzdechu, bez afektace hravě
se budem’ milovat, luh popřeje kde snít,
ve zkvětlé, vysoké a vonné stanem’ trávě,
ze zřídla jednoho vln stříbro budem’ pít.

A jako v brázdě zvěř my stulíme se k sobě,
ve faunů prostotě a v hrách jich divokých,
jak potom zulíbám rty čarokrásné tobě,
jak budem’ milovat se v lesích hlubokých!

Poezie