Ruch (almanach 1873)/A přírodou-li kráčívám
A přírodou-li kráčívám,
jak by mně scházel jakýs tvor —
zrak s touhou těká do dáli
po nivách těch, do lesů, hor.

Tvor jakýs, přítel, nebo kdos,
by stále po boku mi dlel,
by se mnou zalkál, zaplesal
a srdci mému rozuměl.

A nikdo-li to nemůže,
vy aspoň vrány nade mnou mne
neopusťte — hovořte
svou řečí ke mně tajemnou.

Své srdce sdělím, vrány, vám;
pak rozleťte se v šírý svět —
snad přec se najde duše ta —
s ní pak se vraťte ke mně zpět!