Kohout plaší smrt/Evropa
Vy všichni kdož umíte ještě plakat usmějte se
nad padajícím listím s krvavým podpisem času
a proměňte přepych svých pochyb za naději

Řeknu vám něco smutného
pod žlutým srdcem černého slunce
objevila se skvrna podobna mapě Evropy

Za říhání děl
krevnatý text žalmů stoupal z měst
a v jich útrobách hryzáno krysami leželo malé dítě přítomnosti

Jen svistotem bludných želez války znící smích mužů
jak bodlák pln pýchy odolával
a Evropa vcházející do nebezpečných let zvracela historii

V měsíci růží a zločinů zářila koruna její tváře
bradavky ňader po kojení smrti lehly popelem
zčernalá spáleniště lásky

Smáčena krví marných dobrodružství
stydí se světelné krásy mrtvých vojáků ptáků bez hlav
obrací se stále vzad

rozpomíná se na růžové dny
kdy na svých cestách ztrácela poblázněné básníky
jako znamení cesty zpáteční

Smrt je sezobala a cesty vroubí jen houkání sýčků
krajkoví vrásek pokrylo štít její krásy
flór stínů padl na svět

Teď běží úprkem mává slovy jak thyrsem
dáví se hořkými vzpomínkami
pudruje se žíznivou hlínou

Miluje noc torso černé Venuše zlatém pihované
s mírným žalem dělí se s ní o lásku
v přílivu hlasu odliv citů nastává

Tma smrk bleskem rozčísnutý
padá s šuměním ranních hejn ptáků
baterie poesie vybuchuje

Dupejte umrlost květů vyčnívajících z hlíny jak klouby kostlivců
křičte chléb a křičte hry
milujíce její marnost která je víc než naše srdce