Kritika slov/LII. Život
Pročítaje předešlé stránky, našel jsem v nich tolikrát slovo „život“, že do mne nakonec vstoupila pochybnost: co vlastně znamená to slovo „život“? A tu mi odpovídá libý a křepký hlas ze soudobých knížek: Cože! ptáš se, co je život? Život je tvůrčí, horký a silný: vše životné je dobré; život má vždy pravdu; život je vždy v právu. — Ach, člověče, i já nesmírně rád žiji, i já mám rád to slovo; odpovědělo mně na tolikerou nejistotu, že sám v sobě nenalézám nic moudřejšího a lepšího než život. A přece jsem se onehdy pobouřil, když jsem četl, že „sladko je žíti“, a bouřím se i nyní, když se mi říká, že život je „horký a silný“. Vždyť už tuhle, několik pídí od toho papíru, není všechno horké a silné, a přece to žije, chce to žít, strašně by to chtělo žít. Vždyť i to slabounké, nešťastné a nepovedené je život, který chce mít pravdu a být v právu! — Tu však přistupuje ke mně duch pokušitel a táže se: „Považuješ život za něco dokonalého, nebo nedokonalého?“ — Velmi nedokonalého. — „Uznáváš tedy a věříš, že je něco dokonalejšího a vyššího než život, něco nad životem, ano nebo ne?“ — Ano; uznávám a věřím. — „Proč tedy nechceš těmihle svými rozumy sloužit tomu dokonalému a nejvyššímu?“ — Protože bych chtěl jaksi posloužit životu. — „A proč chceš jaksi posloužit životu?“ — Protože je velmi nedokonalý. — Tu zasmál se duch pokušitel a řekl: „Z čehož plyne, že se točíš v bludném kruhu.“ — Ano, duchu nezbedný, ale noli tangere circulos meos. Neruš mi mé bludné kruhy.