Večerní písně/7
Bůh povolal mne do ráje,
bych tam učil zpěvu.
»Ne dobře být mi samotnu!«
A Bůh mi stvořil Evu.

Ne žebro vyňal z ňader mi,
leč srdce mého půli,
a proto se tak rádo teď,
to srdce k Tvému tulí.

A proto tak se divná teď
mi touha v srdci hostí,
a jest mi, jak by srdce nám
zas měla v jedno srosti.

A proto, když jsem daleko,
zpět noha marně kráčí
a u srdce mi bolno tak,
že jest mi — ba až k pláči.