Immortelly/Ve vůni bazalek
Ve vůni bazalek vzpomínám na Tebe,
s touhou a po tichu,
nad pásmem zvonků, když rosný déšť vyplývá
z každého kalichu,
nad stuhou jiřinek - těch růží podzimu,
vroubících záhony,
zřím-li už ve větru vzdálených lesů těch
hluboké úklony,
zřím-li prv vonící stráně, i lučiny,
pahorky pod houští,
doubravy šumící a ten pruh bílých řek -
léto když opouští.
Tak jsi mne zanechal s pomněnkou blahých dnů,
prosněných, prchavých,
ve smutek zapadám, jako svět v jeseni
do roušek mlhavých. -