Ruch (almanach 1873)/Z písní (Kokoška)


1. 
O neplač, nelkej, že té růže
vnad k chladné zemi upadá —
kde růže není, není ještě
pustá a prázná zahrada.

I když ta hvězda k zemi padne,
přec stejně krásná nebesa,
a byť i píseň plna bolu,
bol také někdy rozplesá.

O, neplač, nelkej! k rozloučení
že přísně kynul mocný čas:
vždyť vzpomínka snad rozplesá nám
to mladé, mladé srdce zas.

2. 
Myšlénky mé jsou z života
osudu hravé děti;
jich věno při křtu žebrota,
a úděl věčné kletí —
a svůj ve chýžkách mají cíl,
kde lid pot s čela stírá,
kde hlad se pyšně rozhostil
a pod ním lidstvo zmírá.

Myšlénky mé jsou výplody
té nevyzpytné krásy,
kde člověk rád by z neshody
přál žití svému spásy:
a pak si ještě podřímnou
a řkou, že čas tu není,
by rozprostřely peruť svou
pro toto pokolení.