Na domácí půdě/Koledníci
Od chaty k paláci vesele
     jdou čeští koledníci, 
dnes úsměvu paprsk na čele
     a zítra — slzu v líci.

Jdou rok co rok, ať mráz, ať sníh
     vždy s touže písní chodí, 
v té důvěře vždy, že v časech zlých
     se lidstvu spasitel zrodí.

Ty, lhostejně jenž se ubíráš kol,
     což neslyšíš — píseň to česká,
v ní starý ten dávný, utkvělý bol
     zněl před věky jako zní dneska.

Ne koledníků ubohá tvář,
     to české slovo tě prosí 
a z něho se line betlémská zář,
     až slzou oko se rosí!

Ó chtěl bych, by svět je poslouchat moh!
     Kdy nám se spasitel zrodí? 
Kam pohlédneš, kámen a pichlavý hloh —
     a národ — žebrotou chodí.