Bajky Lafonténovy/Kocour a stará krysa
Mourek byl strašným nepřítelem myší a přisahal rodu jejich smrt a záhubu. Také se ho myši bály daleko široko víc než jedu a pasti; skrývaly se ve svých děrách, a žádná netroufala si vylézti na světlo denní. Když kocour již delší čas myši nespatřil, vymyslil si lest a stavěl se oběšeným; pověsil se zadními tlapami na prkno hlavou dolů. Vidouce to myši nemyslily jinak, nežli že Mourek ukradl někde kus pečeně nebo sýra, nebo že někoho poškrábal nebo nějakou jinou škodu spůsobil, a za trest že byl oběšen. I těšily se už na pohřeb nenáviděného nepřítele a odvážily se vylézti ze svých skrýší. Však tu oběšenec náhle obživnul, skočil na nohy a vrhl se na myši, jichž mnoho hned zakousl.

„Však ani vy mně neujdete,“ volal za prchajícími, „vaše díry vás nezachrání, ujišťuji vás.“

Dobře předpověděl, neboť brzy potom opět je ošálil. Pobílil si srst moukou, skrčil se do otevřené díže do mouky a očekával příchod myší; ty také daly se oklamat, přiklusaly a zaplatily odvážlivost svou životem. Jediná stará krysa, která v půtce o svůj ocas byla přišla, nedůvěřovala kocouru a dávala výstrahu náčelníku myší: „Mně se ta hromada mouky nechce líbit, a mám podezření, že skrývá nějakou past na nás. Co mne se týče, nic neprospěje kocourovi býti moukou, já bych se neodvážila blíž, i kdyby v pytli byl.“ —

Opatrnost jest matka moudrosti.

fr:Le Chat et un vieux Rat
it:Favole (La Fontaine)/Libro terzo/XVIII - Il Gatto e il vecchio Topo