Ottův slovník naučný/Obligace
Obligace (z lat. obligatio) jest právní poměr, při němž někdo,  (debitor), jest jiné osobě,  (creditor), zavázán k plnění, jehož obsah může býti buď positivní nebo negativní; podstatnou známkou o. jest, že zakládá právo  (), jemuž odpovídá  (, ) toliko určité osoby nebo několika určitých osob, a poskytuje věřiteli jenom , na rozdíl od práva věcného, jež má povahu absolutní a ukládá negativní povinnost všem osobám, zakládajíc pro oprávněného actionem in rem.

O. značí dále též jen stránku aktivnou, pohledávku, nebo jen stránku passivnou, dluh, ano někdy i samu smlouvu, z níž poměr ten vznikl.

Předmětem o. mohlo býti dle staršího práva římského pouze plnění, jež mělo cenu peněžitou, což souviselo s principem peněžní kondemnace; avšak již v právu klassickém připuštěny byly z toho některé výjimky a v právu obecném a právech moderních, zejména i v právu rakouském, bylo omezení toto zcela odstraněno a uznána zásada, že za předmět o. hodí se vše, co sloužiti může rozumným zájmům osoby oprávněné.

O. vzniká buď ze  učiněné stranami súčastněnými (ex contractu), buď z  (ex delicto), jehož pachatel zavázán jest osobě poškozené k náhradě, anebo z jiných důvodů, ex variis causarum figuris (quasi ex contractu, quasi ex delicto). Co se týče o-cí ze smluv, bylo dle staršího práva římského nutnou podmínkou jejich platnosti, aby zachována byla určitá slavnostní forma (přibrání svědkův a užití ustanovených průpovědí), a ještě právo Justiniánské neuznávalo zásadně závaznost neformálných úmluv (nudum pactum non parit obligatiomem, sed exceptionem), žádajíc z pravidla formu stipulační, záležející ve slovné otázce a odpovědi. V právu obecném a v právech dnešních bylo však i toto stanovisko opuštěno a nahrazeno zásadou opačnou, a tak zejména i právo rakouské žádá ku platnosti smlouvy zvláštní formu jenom ve případech zcela výjimečných (§ 883 rak. zák. obč.).

Co do účinků dělíme o. na o. s  a o. , jež nejsou žalovatelny a poskytují věřiteli jen některé jiné výhody (na př. právo kompensační); dále rozeznáváme o. , je-li jen jedna strana zavázána (na př. při zápůjčce), a o. , vznikají-li práva i závazky pro obě strany (na př. při smlouvě trhové). J.V.

O.  v. .

O.  v. .

Římské právo v Ottově slovníku naučném
Právo v Ottově slovníku naučném