Zapadající slunce
Jak to slunce dohořívá!
Kmet se na ně vlídně dívá,
 Za hory jak zapadá:
Zapadá, ach, zapadává,
Němou kmetu známku dává,
 Že i proň hrob vyhledá.

Vyhledá, ach, čirotemný,
Neb jak švárný tak i jemný
 Musí hrobu kosti dát;
Než kmet hořem nic nepláče,
Jeho oko jasně skáče,
 Jakby chtělo věčně plát.

Aj, však bude věčně pláti!
Než dřív musí v hrobě zráti,
 Co věčnosti připadá:
Proto kmet vždy pleše, jásá,
Chválu svému tvorci hlásá,
Když slunéčko — zapadá.

Poezie