Torso naděje/Panychida za F. X. Šaldu
Truchlivé masky snímali jsme dnům
v nichž dlaně propálené ohněm poslání
tak mrtvě ležely a čáru života
mrazivým prstem přerývala smrt

Tu leží Je dokonáno Veliký condottier
žezla nikomu nepředav
s holí maršálskou
v pokoře vznešené odchází do tmy

Duchovní říši podrobil on pro nás
zmapoval ji dal i kázal zákon
chaosu hrnčíř kroužil okřín krásy
i misku pro olej světla věčného

Ručička vah poesie je neklidná
Už neusoudí Ty máš Ty smíš Ty musíš
a veršem plným srázů nevyzná se
z úzkostí vladařských i lidských

Jeho mrtvé naproti jdou mu k zápraží
a v tom ránu několik známých hvězd
uhlo z místa pod šlépějí jeho
a z rozhrnutých oblak sršel jas smíru

V hodinách posledních připravuje si smrt
v tom dubnu bláznivém ve střídě dešťů s květy
stín Pascalův stál stráží u lůžka
a zrálo pokušení

„Voluntas esse“ Meč nevypadl vylomen jen byl
Dokonal Veliký condottier
Sám Dante v zásvětí jej provází
a tváře bratrské se prolínají v lásce

Šíp verše úzkostného kdysi vyslaný
„Můj Bože, k čemu Ti tak ubohého chromého kurýra“
doletěl a v samém středu boží hrudi tkví
Milostí odpovědi hoří zapálen