V přírodě/CVIII.
Pojď sem, ty pohozená lebko:
buď nevíš nic, neb nepovíš;
a co zas já vím a co říkám,
jsi hluchá, o to nestojíš.

Nuž jaký hovor, kde jen ptaní,
a zatvrzelé mlčení,
kde hloubka jen, a žádné mosty,
neb přechody a změlčení?

A přec to ptaní náš je život,
a mřeme sobě v odpověď;
ba ptaly se už celé věky,
jen více nikdo nedoved’.

Žít na smrt, kvésti na zvadnutí,
být vše a ničím — obojím?
Neptám se víc. Ta lebka mlčí
a o jinou řeč nestojím.