Kohout plaší smrt/Ten hlas
S úsměvem plným smrákání
zlatý sloup čela obdivuješ
je to štít tvého slepého nebe
beznadějného jak ďábel

Meleš palci zbytky štěstí tak krásného že již není
poznávaje marnost rozkoší
ta nebesa údivu ta zívání

Co poznal jsi v šerém čase dnů
květino nešikovná nikam se nehodící
než nudu krve a krvácení modré krve inkoustu

Láska zvětrá v nadbytku moudrosti
polibky jsou mrazením dešťů
v nichž anděl srdce kulhá táhna za sebou špinavé křídlo

Jen pýchu jejíž zlato časem nezčerná
na čele svém nésti s hrdostí
jen naději jak orel v modru visící

Sedmiramenným svícnem duhy
kdos hledá mne kam skryti tvář
žluč země kvete

Ten hlas který ruší sny ten hlas
jdu již jdu krysař dnům svým pískající
trpkostí úsměvů stárne má tvář

Svíraje ústa plivám po blankytu