Kniha lesů, vod a strání/Stesk na jaře
Všichni ptáci dnes mne pozdravili,
sojka křičela a datel zaklepal,
modré oči jaterníků pily
lačně úsměv dne, jimž lehký větřík vál.

Žlutásek a babočka se chvěli,
mouchy sedaly na místa slunečná.
Sel jsem vesel, pohled můj byl smělý,
snad i bída má se zdála konečná…

S chladem večerním však zhasly náhle
bílé plaménky mé sensibility.
Smutku zalily jej vlny táhlé,
šerem celý svět se zdál být zalitý.

Opět chuďas byl jsem živořící,
jenž se ničemu vzdát nesmí docela.
Šerem kráčel fantom bledolící,
trhal poupata, jež chtivě pučela.