Výbor z písní a ballad/Polní myšce, když jí básník vyoral hnízdo
Ty plachá, šedá myško malá,
ó, jak jsi ty se polekala!
Ne, netřeba, bys utíkala
      tak o své žití!
Vždyť můž' jen otka neurvalá
      ti ublížiti.

Mně žel, že člověk vládou svojí
rve pásku, která tvorstvo pojí
a v přírodě se vše ho bojí, —
      a zmíráš v strachu
ty, jež jsi rodem družkou mojí
      a sestrou v prachu!

Já vím, že kradeš někdy z žit,
aj což, chuděrko — nutno žít!
Z dvou mandelů si klásek vzít,
      nu, buď můj host:
bych moh' si chleba umísit,
      mně zbylo dost!

I z tvého domku strh' jsem krovy
a z vetchých stěn si vítr loví,
a z čeho nyní stavět nový
      než z ostřice? —
Je za dveřmi sníh prosincový
      a vichřice.

Když pustla pole a co kde,
ty's viděla, jak zima jde
a myslila, že budeš zde
      se hezky mít. —
Tu třesk! pluh krutý projede
      tvůj teplý byt.

Ta malá hrstka trávy, stlaní,
tě stála krušné namáhání. —
Teď vypuzena! za vše ani
      ti nezbyl kout,
bys mohla přebýt sněhu vání
      a nezmrznout!

Však, myško, také my to známe,
jak ostražitost často klame; —
plán nejlepší, jímž hlavu láme
      si člověk, myš —
co z všeho zbude? — strasti samé
      a bol a tíž.

A přec tvůj osud přešťasten!
Ty pouze víš, čím zraní den:
zrak můj však zpátky obrácen,
      ó, teskno tam!
A přede mnou? — já hádám jen
      a hrůzu mám!

en:To a Mouse
hu:Egy egérhez
ru:К полевой мыши, разорённой моим плугом (Бёрнс/Михайлов)