Ottův slovník naučný/Patro
Patro: 1) P., ve , , , t. j. vodorovně oddělená čásť nějaké budovy, neb skupina místností, které vedle sebe neb za sebou seřazeny jsou v nějaké vodorovné úrovni budovy. $ 73 stavebního řádu pro král. hlav. město Prahu s okolím udává, že domy obytné nesmějí míti mimo přízemek více než čtyři patra, při čemž poloupatro počítá se za p. celé, a že podlaha nejvyššího patra nesmí ležeti výše než 20 m nad povrchem ulice, a kde půda má svah, že tyto výšky měří se u středu budovy. Světlá výška pater, jsou-li stropy rovné (od podlahy pod strop) u veškerých místností obytných musí býti nejméně 3,0 m, u klenutých místností obytných musí býti světlé výšky pater poměrně větší, a to tak, aby vzdušná prostora překlenuté místnosti byla stejně veliká jako při rovných stropech se světlou výškou 3,0 m. $ 100 téhož řádu předpisuje světlou výšku patra obytných místností u domů rodinných a letohrádků, jakož i domů dělnických nejméně 2,60 m. V $ 72 stavebního řádu pro království České nařizuje se, by všeliké místnosti domův obytných, které mají rovné stropy, měly ve světlosti patra nejméně 2,9 m, a nejsou-li stropy rovné, by tato výška byla poměrně vypočtena, jak dříve bylo udáno. Tentýž $ předpisuje, že domy obytné nesmějí z pravidla kromě přízemku míti více než tři patra. Fka.

2) P. (lat. palatum) v  jest u vyšších obratlovců přepážka, oddělující dutinu ústní od nosní. U člověka je vpředu kostěná ( p., p. durum), skládajíc se z patrových výčnělů horních celistí a pak z patrových desek obou kostí patrových; je tudíž tvrdé p. rozděleno v prostřed švem podélným a v zadním oddílu také švem příčným. Na ústní straně je tvrdé p. mírně vyklenuto, přecházejíc vpředu a po stranách v lůžkové výčněly čelistní a v chrup, klenba patrová pak je drsná a povlečena sliznicí, kteráž na ni pevně přirůstá a vpředu i po stranách posléze přechází v dáseň. Vzadu přikládá se k tvrdému patru p.  (palatum molle, též velum palatinum), skládající se ze slizničné řasy, tvořené pokračováním sliznice ústní a nosní přes zadní kraj patra tvrdého; v prostřed vybíhá měkké p. v  (uvula), podoby přibližně kuželovité. V slizničné řase měkkého patra nalézají se mimo podajné pojivo a hrudky zvláštní hmoty adenoidní také svalíky, a to zvláštní zdvihač čípkový a napříč probíhající napínač patrový. Po stranách vybíhají ke kraji kořene jazykového a do pobočných stěn hltanových slizničné řasy patrojazykové a patrohltanové, mezi nimiž po každé straně vložena je mandle. Obojí řasy obsahují v sobě stejnojmenné svalíky. Měkké p. v klidu sklání se ke kořeni jazykovému; je-li však napiato, může se postaviti zcela napříč, přepažujíc pak spolu s napiatým svalstvem hltanovým horní oddíl dutiny hltanové, tak že pak spojení z dutiny ústní a dolního oddílu hltanového do t. zv. nosohltanu, totiž do horního oddílu hltanového, do něhož i nosní dutina se ústí, je zamezeno. Stav ten shledáváme na př. při polykání a při vyslovování některých hlásek, kdežto při klidném dýchání nosním je měkké p. svislé. Srz.

Mimo některé choroby celkové může býti p. zastiženo téměř veškerými vředovitými a nádorovitými pochody, jejichž sídlem bývá ostatní dutina ústní. Zvláštní postavení zaujímají v chirurgii choroby patra, které porušují jeho celistvost, anebo vedou k proděravění patra, což má za následek příznaky zcela zvláštní, někdy velice těžké. Proděravěno může býti p. buď poraněním, nebo hlubokými vředovitými pochody, zvláště příjičnými. Významnější než toto proděravění jsou , jež označujeme povšechně jako  (uranoschisma n. palatoschisis). Jsou to zrůdnosti, vznikající v době embryonální následkem nedostatečného vývoje zcela určitých částí – lalokovitých to útvarů, z nichž vytváří se u plodu dutina ústní a celý obličej – a proto mají vždy přesné místo a liší se v jednotlivých případech od sebe jen různým rozsahem a velikostí. Dle toho třídíme je na úplné neb částečné a jedno- neb oboustrané. Často rozštěpy patra jsou sdruženy s rozštěpem horního pysku,  zvaným. V nejtěžším případě rozštěp patra jest úplný a týká se nejen patra, ale i čelisti a horního pysku (uranoschisis totalis čili cheilo-gnatho-palatoschisis). Při této formě rozštěpu jest horní pysk rozdělen ve tři díly široce rozstouplé, z nichž střední čásť spočívá na rypákovitém, pod širokým, oploštělým nosem vystupujícím útvaru, který zvyšuje nepěkný výraz obličeje ještě tím, že u starších dětí nese čtyři nepokryté zuby, nepravidelně, někdy přespočetně vyvinuté. Útvar tento, který z přepážky nosní vyrůstá, jest zakrnělá střední čelist, jež jest širokými štěrbinami oddělena od postranních částí čelisti horní, jež přechází v ústech v malé zbytky rozeklaného patra tvrdého, na nichž visi po jednom malém, červenou sliznicí krytém lalůčku, rozštěpeném to patru měkkém a čípku. Dutina ústní následkem těchto rozštěpů tvoří s dutinou nosní a hltonovou jediný objemný prostor, stále na venek otevřený, což zavdalo podnět k lidovému názvu této zrůdnosti, zvané ode dávna »«. Tento rozštěp patra vydává život děcka obyčejně slabého a mnohdy ještě jinými vrozenými vadami stiženého mnohým nebezpečím. Stálý přístup vzduchu do otevřených dutin způsobuje vysýchání sliznic a tím, jakož i hromaděním zbytků potravy v četných řasách sliznice povstávají těžké záněty sliznic, průdušek a plic, k nimž druží se katarrhy orgánů zažívacích. Poněvadž rozštěpeným pyskům nemožno prováděti ssací pohyby, jest výživa dítěte nedostatečná, a jen malá čásť těchto nešťastných tvorů překoná ona nebezpečí útlého mládí. Mimo úplný rozštěp patra vyskýtají se různé rozštěpy částečné, a to buď zadní, z nichž nejmenší vadou jest prostý rozštěp měkkého patra a čípku, úplný (staphyloschisis) neb neúplný (staphylocoloboma), aneb rozštěpy přední, jichž řada počíná  čili rozštěpem pysku neúplným (cheilo-coloboma) neb úplným (cheiloschisis). Mezi jednotlivými druhy jsou četné přechody. Na rozsahu rozštěpu závisí tíže a nebezpečí vady, a stručně vylíčený obraz úplného rozštěpu patra není ještě v oboru těchto zrůd vadou nejtěžší, ježto vyskýtají se i rozštěpy pokračující až do dutiny lební, které podmiňují neschopnost k životu. Jestliže děcko stižené některým z těchto rozštěpů patra přežije věk nejútlejšího mládí, uplatňuje se vada teprve nemilými příznaky, vyplývajícími jednak z nemožnosti uzavření dutiny ústní a hltanové proti dutině nosní, jednak z nedostatečně vyvinutého svalstva patrového, týká-li se rozštěp též patra měkkého. Ona okolnost zaviňuje stálý nosový přízvuk řeči, tato způsobuje nemožnost artikulace, tak že vysloviti některé hlásky bývá vůbec nemožno. U dětí dorostlých do věku školního a vydaných pro svou chorobu posměchu zdravých soudruhů, ústrku dospělých a často i nevšímavostí a zanedbávání se strany vlastních rodičů, vada tato má nepřímo i těžký vliv na vývoj duševní.

Léčba rozštěpů patra záleží buď v operativním uzavření rozpoltěných částí patra plastickými operacemi různých method, nebo v ucpání štěrbiny patrové vhodnými přístroji, t. zv. . Ježto vady tyto, zvláště rozštěpy patra úplné a částečné přední, bývají nejnebezpečnější v útlém mládí, byla vždy snaha lékařův odpomoci jim co možno záhy. Pokud rozštěp zaujímá horní pysk, jest již u novorozených možno bez významnějšího nebezpečí bezvadně zhojiti zaječí pysk plastickými operacemi a zlepšiti poměry celkové výživy umožněním pohybů ssacích. Pokud však rozštěp týká se patra (tvrdého i měkkého), jest operativní výkon u malých dětí příliš nebezpečný, a ježto výsledky operativních výkonů rozštěpeného patra jsou u malých dětí i z jiných příčin nepříznivé, zkušení operatéři odkládají výkony tyto na dobu pozdější, do 5. až 16. roku, a spokojují se u kojence pouze operací rozpoltěného pysku. U dospělejších dětí operace rozštěpů patra poskytují ve většině případů výsledky ideální a postrádají veškerého nebezpečí. V některých případech lze s výhodou upraviti vadu zmíněnými obturatory, někdy kombinací těchto s plastickými operacemi v ústech. Pro získané vady patra, s proděravěním jeho probíhajícími, jest léčba obdobná. Jed.

Patro
Patro