Ruch (almanach 1873)/Z písní (Slavinská)


I. 
Jak těsno srdci mladému,
jež láska nerozchvěje,
v něm pusto jako v úskalí,
jež slunko nevyhřeje.
A věčně mrtvo v skalině,
tam nezakvílí ptáče,
však srdce často neznámou
se touhou rozepláče.
A tu pocítí celou tíž
smutného opuštění;
zdaž jediný je v světě tvor
probudí z jeho snění?

II. 
Často bolně ve úkrytu
neznámém si popláči,
že mně nasil v žití osud
místo růží — bodláčí.
Nedals růže, dej dar jiný,
ukoj přání žádaná,
proměň moje vroucí slzy
v toky „aqua tofana.“ —
Pak rty jeho jimi svlažím,
jež mě v lásce přelhaly,
zbude z nich však ještě dosti,
by též i mě uspaly.