Rakouský orel padá/Rozklad rakouského p. pl. č. 73
Na Žofíně dostal jsem též potěšující zprávu. Bylo mi hlášeno, že mužstvo 73. p. pl. ve vršovických kasárnách počalo od večera po jednotlivcích kasárna, opouštěti a odjížděti do svých domovů. Tento pluk s mužstvem ryze německým z okolí Chebu, který byl pokládán za nejspolehlivější oporu vojenského velitelství v Praze, činil nám veliké starosti, neboť byl výborně vyzbrojen a ukázněn. Proto byl jsem jistě nemálo potěšen, když jsem se vrátil do Obecního domu opět k telefonu do „Pánského klubu“ a rytmistr Straka mi rozklad 73. p. pl. potvrdil, neboť sám k tomu s telefonistou šikovatelem Bayerem přispěl. Jest zajímavé, jak.

Zmínil jsem se již o tom, kterak šikovatel Bayer rytmistru Strakovi slíbil, že bude všechny hovory přepojovati do jeho kanceláře. Velitelství pluku č. 73 několikrát za noc volalo vojenské velitelství a žádalo spojení se šéfem generálního štábu. Šikovatel Bayser spojil však vždy velitele pluku s rytmistrem Strakou, který se mu ohlásil jako službu konající důstojník generálního štábu. Velitelství pluku oznamovalo, že mužstvo jest značně netrpělivé, počíná vypovídati poslušnost a samovolně opouští kasárna, a že tedy velitelství prosí vojenské velitelství o instrukce.

Rytmistr Straka dal vždy jménem generálního štábu rozkaz, aby prozatím nebylo nic podnikáno, že se velitelství pluku dostane dalších disposic.

To ovšem nebylo nic uspokojujícího a zdá se, že velitelství pluku pojalo podezření a rozhodlo se proto v této pro pluk tak zoufalé situaci vyslati na vojenské velitelství důstojníka, který by generála Kestřanka osobně o všem informoval a vyžádal si rozkazů.

Tomuto důstojníkovi, převlečenému do civilních šatů, podařilo se skutečně dostati se na vojenské velitelství a podati generálnímu štábu zprávu o situaci svého pluku.

Když se však tento posel vracel a chtěl se proplížiti ze vrat ven, byl chycen, neboť budovat vojenského velitelství, jak se v příštích řádcích zmíním, byla již obklopena setninou námořníků. Zajatý důstojník p. pl. č. 73 byl odveden na Žofín a tam prozatím internován, čímž mu bylo zabráněno dodati obdržené ústní instrukce svému plukovnímu velitelství. Nejistota chebských vojáků ve Vršovicích mezitím pokračovala a asi ke 2. hodině ranní sdělil mi rytmistr Straka, že inspekční důstojník z vršovických kasáren hlásil, že se skoro celý pluk č. 73 již hnul, a že nemá v kasárnách více než asi 100 mužů.

Nebylo ovšem zcela jisto, co vyzbrojené toto mužstvo opustivší kasárna vlastně podnikne. Zda potáhne k vojenskému velitelství, aby si vyžádalo instrukcí, což znamenalo nebezpečí, že si je vojenské velitelství ponechá u ruky, či zda chce opustit Prahu. Odchod tohoto pluku v poslední fázi líčí dr. Jaromír Malý. Obdržev telefonické informace od sokolských hlídek, že Chebané vyšli z vršovických kasáren do pražských ulic, a dav zjistiti jejich úmysly, hlavně že jdou na nádraží v Hybernské ulici, avisoval telefonicky i prostřednictvím akad. malíře Hulinského naši nádražní hlídku tamní, a jménem Národního výboru dal rozkaz dopravnímu úřadu zmíněného nádraží, aby byl připraven vlak, až Chebané na nádraží přijdou. Bylo nutno zrekvirovati vlakovou garnituru ze Všetat. A tak se podařilo zbaviti Prahu tohoto německého pluku, se kterým již vojenské velitelství počítati nemohlo.

Tohoto pluku tedy jsme se již obávati nemusili.