Máchovské variace/II
Je mi, jak dech tvé úzkosti
by otřásal tu mojí hrudí.
Dech zdivočelé radosti
tvých temných snů se ve mně budí,

fanfáry zrezavělých trub
se lesknou jásavě v mém uchu,
a bleskem rozčísnutý dub
se tetelí jak v chvíli duchů.

Rozhledno dávna! Míle mé!
Závrati let a vzdáleností!
Jarmilo! Hynku! Viléme!
Kostnice vzduchu, snů a kostí,

kdo žije víc? Já nebo vy?
Čas jdoucí tělem mým či vámi?
Svoboda výšek? Okovy,
jež země dole připíná mi?