Poesie francouzská nové doby/Zda králů zrození…
Zda králů zrození, mé srdce, tebou hnou?
Zda jejich vítězství, jichž zvěstí najednou
se vzbudí zvon i dělo hřmící?
Zda k boha oslavě ten okázalý ples,
jenž raket souhvězdí k nočnímu nebi vznes’
nad města při slavnostech bdící?

Ty jinam obrať zrak, jenž bohu zasvěcen!
Zde vše jest marností, vše mizí jako sen,
jak vítr sláva dále spěchá,
i zlatých korun lesk nic více neváží
než stéblo, které bůh u tvého zápraží
k vlaštovky hnízdu klíčit nechá.

Čím větší velebnost, tím dřív se zvrátí v nic;
nádherný obelisk než hnízdo holubic
zachvátí dříve zhoubná střela,
a pouze smrtí bůh se spojil s králi blíž,
na korun vrcholku se skvěje jeho kříž
a chrámy dláždí jejich těla.

Lesk našich paláců, koruna, žezlo, trón,
Perikles, Mohamet, Caesar, Napoleon,
vše zhyne, zhasne beze zvuku;
ó propasť tajemná, kde duch náš oněmí!
Tam hrobů mlčení tři kroky pod zemí —
a přec nahoře tolik hluku!

Poezie

fr:« Que t’importe, mon cœur... »