Výbor básní (Frič)/Tušení
Již dosti bolů, nač mi tato tíže,
vždyť nesmím dolů — k životu mne víže
posvátný úkol a ta družka věrná,
jíž beze mne jen zkáza hrozí černá!
Aj, vzhůru vzchop se, němý duchu můj,
pronikni mrak a zapěj — prorokuj!

Nadarmo! — hloub a hloub to srdce postonává,
ta ňadra hrobem jsou, v nějž duch se pochovává —
Což vrchol žalů ještě nedospěl sem,
což pravou píseň dosud nezapěl sem?
A když ji vyzpívám, všech rájů obětí —
což musí píseň má být písní labutí? —

(1859)