Ze zašlých dob (Vilímek)/Ferd. B. Mikovec, V. Č. Bendl a Václav Filípek
Ferd. B. Mikovec byl r. 1848 a 1849 dobrovolníkem v armádě bana Jelačice, čímž založil si obrázek ve Vídni. Když pak v polovici let padesátých žádal v Praze za koncesi na vydávání belletristického týdenníku „Lumír“, vláda jemu povolení mimořádně dala, ježto v bojovníku proti Maďarům spatřovala muže spolehlivějšího, než byli Čechové ostatní.

„Lumír“ vycházel, ale původní produkci mnoho neprospěl. Mikovec byl archeologem a starožitníkem víc nežli redaktorem belletrie, takže byl i viděn, jak v průjezdě domu před výkladní skříní starých obrazů a spisů ve svém elegantním obleku — leží na břiše v prachu, aby mohl si přečísti v dolejší části skříně něco až u samé země.

Aby se nezdržoval pročítáním původních prací, zaslaných „Lumíru“, dával do tohoto nejraději překlady z cizích literatur, při nichž měl redigování velice snadné a rychlé: podíval se na jméno původního spisovatele a na jméno překladatele, a byla-li obě jména dobrá, věděl, že je i věc dobrá, a zaslal ji celou do tiskárny se vzkazem sazeči, aby si bral z toho do čísel vždy tolik, mnoho-li kdy bude potřebovat.

Já z tohoto zanedbávání původní práce jednou těžil pro „Humoristické Listy“, které až do r. 1861 byly nepolitické. V. Č. Bendl, v té době již kaplan kdesi na českém jihu, zaslal mi svou podařenou humoresku „Tatínkovy juchty“ s upozorněním v dopise, že už asi před 2—3 lety zaslal ji také do „Lumíra“. Věda, že v tomto otištěna nebyla, počal jsem ji hned uveřejňovat. I podivil jsem se nemálo, když při druhém „pokračování“ gratuloval mně k získání tak výborné humoresky V. Filípek, bývalý spolupracovník Rubešova „Palečka“ a t. č. spoluredaktor mosaikového feuilletonu „Lumíra“. Na mou otázku, proč teda ji neuveřejnili sami, když ji měli už 2—3 léta, Filípek šel a u Mikovce pátral. A našel skutečně v jeho nakupených papírech i Bendlovu starou zásilku, posud panensky netknutou.