Básně z roku 1865, svazek I./Venecie za jitra
Jak jsi krásná, když se jitrem
v novou něhu odíváš
a kol pasu lesklý lazur
věčně věrných lagun máš,
když tvou hlavu diadémem
zlaté slunce pokrylo
a v tvé srdce nové žáry
bujna žití vylilo!

Žel však, žel, ten pohled v slunci
radost v trud mi obrací,
zdá se mi, když zřím tu radost,
že tvé srdce krvácí,
slední krev že ještě cedíš,
zavražděna bez viny,
abys silou napojila
hynoucí své rodiny.

Země má však v kráse, bolu
tebe výše stojí — žel,
tiše nesla, tiše nese
hrůzy msty i hrůzy střel;
přijď a hleď v ty proudy slzí,
přijď a poslyš žalný tón:
tak umíral, zbaven všeho,
zpěvu král — král Amphion! —