אלשיך על איכה ד י
וכו'. משיב הנביא בעדו יתברך ואומר, הלא הלינותם עליו כי הגדיל רעתכם על רעת סדום ולא ריחם עליכם, וזה שיעור הכתובים, הביטו וראו חמלת ה' וחבתו אל בנו בכורו ישראל, גם בעת עברם רצונו ויכעיסוהו. כי הלא גדלה רחמנותו מרחמנות אם על ילדיה אשר הרה וילדה, כי הלא   וכו' עם שילדיהן לא עברו רצון אמותם, ועם כל זה . ואלהינו מרחם, עם שהכעיסו אותו בפסיליהם, בקש להטיל כעסו הראוי לבא עליהם והטילו על ציון הר קדשו, למען תת להם שארית בארץ. כי הלא כלה ה' חמתו שפך חרון אפו במה שויצת אש בציון וכו':

ולהתכת הכתובים, נאמר  , כי הנה מהראוי היה תרך עינם מלבשלם על ידי עצמם, או אחר בשולם אותם ירך לבבם מלאוכלם. אמר כי הנה  ואחרי כן . ולא תאמר אחרי שבוע רעב[ת]נותן פעם אחת לא ישנו פעם שנית, רק יקברו הנותר. אך לא כן עשו, רק   שיאכלו ויצניעו לפעם אחרת שיעשו אכילות רבות. ולא יעצרו כח להחליף זו עם זו, לומר אכלי את שלי ואוכל את שלך מפני עגמת נפש, רק הם בעצמן יאכלו בשר בניהן, וזהו אומרו . או יכוון, מאמר הכתוב  האיש הרך בך והענוג מאד תרע עינו וכו' מתת לאחד מהם מבשר בניו אשר יאכל. וזה יאמר   ולא לאחד מבניו הנותרים. והיה זה  טרם באו האויבים, רק בהיות השבר מהן ובהן: