תפארת ישראל על בבא קמא ט
בבא קמא ט

יכין

משנה א
 ה"ה גנב [ח"מ שנ"ד]. ונ"ל דנקט גזלן לרבותא דת"ק דר"ש [רכ"מ ה"ח] דס"ל דרק גניבה מיאש אבל לא גזילה להכי נקט גזלן דאע"ג דלא מיאש אפ"ה קנה מיהו אנן קי"ל [ח"מ שס"ח] בגזלן ישראל הוה יאוש ובגזלן עכו"ם לא מיאש אבל גניבה לעולם מיאש:

 דהיינו דמי עצים וצמר ולא דמי הכלים. ודוקא בגזל עצים שאינן משופין ועשאן כלים או צמר שאינו טווי ועשאן בגדים, שהן שינוי שאינו חוזר לברייתו וקנינהו. אבל עצים משופין, או צמר טווי, ועשאן כלים או בגדים, שינוי החוזר לברייחו הוא כשינתק הנסרים או יסתר חוטי התפירה, ולא קנה []. אבל שבח מיהו קנה, וצריך להחזיר להגזלן השבח. וי"א דאף שינוי גרוע כזו עם יאוש קונה. []:

 הפרה והרחל חוזרים בעינא, דבגופן אין שום שינוי, רק מה ששוין השתא פחות משויין בשעת גזילה, ישלם לבעלים, והולד והצמר קנה [כך נ"ל פי' נ"י]. ונ"ל דקמ"ל הך בבא, דאף מעשה קטנה כזאת שעשה בהשינוי שסעד הולד כשנולד, או שגזז הצמר, קנאן ולא הוה כגוזל דקל מחובר וקצצו דלא קנה [כב"ק צ"ו א']. דהתם לא נשתנה שמו, משא"כ הכא. מיהו לרא"ש גם פרה ורחל עצמן קנה בשינוי זה:

 ה"ה בלא ילדה ולא גזזה עדיין, השבח דגזלן הוה:

 וקמ"ל הך בבא דאף עיבור וטעינה, שהן שינוי דממילא, אפ"ה קנה הולד והצמר. וי"א דשינוי רק אחר יאוש קנה [], א"כ קמ"ל אף דיאוש לחוד לא קנה [כשס"א], אפ"ה עם שינוי דממילא קנה. מיהו לרא"ש הנ"ל סי' ג'. טובא קמ"ל דאף דהפרה היא השתא סריקא כמו שגזלה, אפ"ה קנה גם הפרה גופה [כך נ"ל]:

 לאתויי גנב טלה או עגל ונעשו איל ושור וטבחן או מכרן, פטור מד' וה', דשלו טבח ומכר:

משנה ב
 קמ"ל הך בבא דאפילו לענין הפסד הגזלן נמי משלם כשעת הגזילה:

 דכקרקע דמי שעומדת תמיד ברשות בעלים, והכי קיי"ל []:

 כולן, דהו"ל שינוי הניכר, אבל מקצתן, כהיזק שאינו ניכר הוא [שם] וקמ"ל הך בבא אף שאינו שנוי דממילא, כהנך דרישא, אפ"ה א"ל הרי שלך לפניך:

 דשינוי הניכר הוא ע"י טעמו וריחו:

 במדינה זו, אך יוצא במקום אחר, דא"ל לך והוציאם שם, והו"ל כהיזק שאינו ניכר:

 שנרבעה או נעבדה כע"ז בע"א, דאי בב' עדים היינו יוצא לסקל בסיפא [כך נ"ל כוונת רש"י. אמנם ל"מ י"ל דרישא מיירי בב' עדים, וסיפא בכבר נידן בב"ד]:

 ע"י מום שאינו ניכר, כגון דוק שבעין [מיהו דוקא בבהמה קדושה כבר, דאל"כ אפילו במום גמור פטור מההיזק, דכל בהמות לאו למזבח קיימי [כב"ק דצ"ח ותוס' שם] וקמ"ל כל הני אף שכולן ע"י אדם אפ"ה א"ל הרי שלך לפניך:

 וס"ל גומרין דין השור שלא בפניו, דאל"כ יאמר לגזלן הפסדתו בידים שהבאתו לב"ד. ואע"ג שנגח אדם בהיותו אצל הגנב, אין הגנב חייב מדלא שמרו כראוי מדרק גרמא בעלמא הוא [ועי' פ"י מ"ה]:

 דכל אלו שינוי שאינו ניכר, ולא דמי למטבע שנפסל בכל מקום. דהתם ע"י הצורה שנפסל ניכר הפסדה:

משנה ג
 שנתן להם נסרים, לעשות כלי ועשאוה ושברוה:

 דמי הכלי, דאין אומן קונה בשבח כלי, והאומן ש"ש הוא [וי"א דקיי"ל אומן קונה בשבח כלי []:

 [שעזע] שבעגלה:

 [שראנק]:

 לקבוע בהן מסמר וכדומה:

 תנא סיפא לגלויי דרישא מיירי בעשה האומן הכלי ושברה, ואפ"ה חייב:

 ר"ל שהזיקן וקמ"ל אף דכך מצוי צריך לזהר:

 מדהכה בכח יותר מהראוי:

משנה ד
 נשרפה בה, ע"י שהרתיחו יותר מהראוי:

 האומן לבעה"ב:

 מכוער, בפסולת הצבע, ואם הקלקול מדלא קלט יפה, פטור, דדלמא הצמר גרם:

 שהצמר היה יפה דינר, והצובע הוציא דינר, והשתא שוה ג' דינרין:

 להאומן:

 דינר שהוציא:

 שהצובע הוציא ג' דינרין והשבח רק ב':

 ב' דינרין, ולא שכר שלם, ואם שכרו פחות מהוצאתו, לא יתן לו רק שכר שקצב לו:

 דקנאה בשינוי כגזלן:

 מטעם קנס והכי קיי"ל [שם]:

משנה ה
 שלא גזלו, ועתה רוצה לשוב. ומיירי שנשבע לו מעצמו, דב"ד אין נשבעין עד שיודה בפרוטה ויכפור ב' מעה כסף [ח"מ פ"ח], ואף דהיסת נשבעין אפילו אפרוטה [פ"ח ו'] הרי לא נתקנה עדיין בזמן המשנה:

 שרחוק מאד, וגם הכסף אין נחשב שם כלום [ כישעיה י"ג פי"ז ], אפ"ה יחזיר לו לשם, אבל בלא נשבע, א"צ לחזור אחריו, רק יודיעו שרוצה להחזירה לכשיבוא אליו []:

 של נגזל, אא"כ עשאו שליח בעדים, דאל"כ הרי אחריות הדרך על הגזלן, וגם אינו מתכפר עד שיגיע ליד הנגזל:

 שעשאוהו ב"ד שליח להוליכו לנגזל וזה מתקנת השבים:

 הנגזל:

 קמ"ל דאפילו ליורשים יחזיר למדי:

משנה ו
 גזלן לנגזל:

 נגזל לגזלן:

 אף דכבר שמעינן לה מדיוקא דרישא. קמ"ל הכא דיוקא, דעכ"פ לכשיבוא הנגזל ישיבנו לו, אף דבשאר פחות משוה פרוטה א"צ להשיב [כח"מ ש"ס ב'], הכא שאני שהיה תחלה פרוטה [כח"מ ש"ס ד']:

משנה ז
 שבועה ב' שנתנו לו ואח"כ הודה, ה"ה בלא נתן גם הקרן, וחוזר ונשבע על שניהן שמוסיף חומש לקרן לשבועה א' וחומש לקרן לשבועה ב' וחומש להחומש שכפר השתא:

 חומש של חומש ויחזירם אפילו למדי:

 ר"ל דחומש שנשבע עליו נחשב שוב כקרן, ולהכי בחזר ונשבע שוב על חומש ב' והודה, חייב שוב גם עליו חומש ואשם, וכן לעולם:

 בכפר ונשבע והודה:

 הלואה:

 כל ממון שבא לידו בהיתר כהלואה או שכירות, וכשתבעו הנותן, כבשו באלמות, נקרא עושק []:

 דאין חומש ואשם רק בהודה:

משנה ח
 לעיל נקט שאכלו לרבותא, דאף שאינו בעולם אפ"ה פטור מכפל מדלא טען שנגנב, והכא נקט גנבו לרבותא, אף שהוא בעין אצלו, אפ"ה חייב כפל:

 אבל ד' וה' אין חיובו מפורש רק בגנב ממש ואפ"ה חייב גם שומר בד' וה' מדהוקש לגנב [ב"ק ק"ו ב']. מיהו בשלח בו יד קודם שנשבע, פטור גם מכפל, דמששלח בו יד כשלו היא [ב"ק ק"ז ב']:

 אבל כפל לא דמודה בקנס פטור, אבל חומש כפרה הוא:

משנה ט
 דבלא נשבע א"צ הבן להחזיר כשמת:

 והגזילה בעין, דבאינו בעין אין מצות השבה בהמגיע לחלקו:

 של גזלן:

 אם אין בנים לגזלן [ובח"מ שס"ז ה' כתוב בהיפך שנותן לאחיו של גזלן, ובאין אחים נותן לבניו]. מיהו אחר שנתן לאחיו הכל, חוזר ומחשב עמהן כמה מגיע לחלקו כי כל עיקר טעם נתינתו להם הוא רק כדי לקיים מצות והשיב את הגזילה, וי"א שאינו נוטל כלום מהגזילה [שם]:

 נ"ל דלדיעה ראשונה הנ"ל ר"ל שאינו רוצה לדקדק ולעשות מצוה מהמובחר:

 שהוא עני, וי"א דר"ל שאין לו אחים ובנים:

 מאחרים:

 חובם מהגזילה, ואומר להם כשמשלם זה גזלתי מאבא. וי"א דבאין אחים לגזלן ישיבם לשאר קרובי אביו [שם]:

משנה י
 דאז אינה של אביו:

 אבל עכ"פ הנכסים שלו הן, רק שאינו רשאי ליהנות מהן:

 נ"ל דלהכי נקט יחזיר והרי לא נטל. מדחוזר חלילה לכל הקרוב קרוב קודם. מיהו לא יתן להן בידים, דאז יחזיקו לו טובה, וימעול בקונם [כ"כ הר"ן]:

 עי"ל סי' נ"ח. וי"א ה"ה אינו רוצה:

 דהרי אפילו בחייו שרי בכה"ג באין לו מה יאכל [כפ"ד דנדרים מ"ח], ואף דהתם לי"א אסור לשלם רק חוב שאין המודר חייב לפרוע למלוה. התם המדיר חי ולהכי מדמחוייב לפרוע שוב להנודר, א"כ מהניהו, אבל הכא כשיגבו מהנכסים, לא מחשב נהנה מהנכסים:

משנה יא
 וזה אפשר רק בגר, דהרי כל ישראל יש לו קרוב במשפחתו:

 ר"ל הקרן והחומש שחייב להשיבם, קנאם ה', ויתנן לכהן:

 היינו אשם גזילות שמביא:

 הגוזל את הגר:

 הגזלן:

 של גזלן, דגם הגזלן כבר זכה בהן משמת הגר, רק שהיה חייב להשיבם כדי שיתכפר, ומדמת א"צ תו כפרה:

 שיפול בו מום, מדמת בעליו, דקיי"ל כל שבחטאת מתה, באשם ירעה:

 לעולות קיץ המזבח:

משנה יב
 שיחלקום לכהנים שבאותה שבוע במשמרתם בביהמ"ק:

 קודם שהביא הקרבן:

 של כהנים, דהכסף כבר כפר מחצה:

 כך שם משמר הראשון של הכ"ד משמרות שבביהמ"ק:

 הוא משמר הב', שיקריבוהו הן בשבוע שבמשמרתן:

 בשעה שנתן הכסף:

 קמ"ל דאין יהויריב יכול למחול, לומר הרינו כאילו קבלנו [כלעיל מ"ו]. דנ"ל דהתם כבר היא שלו ויכול למחול, אבל הכהנים שלא זכו בו עדיין, אין יכולין למחול דבר שאינו שלהן. ואף דבנדר מועיל הריני כאילו קבלתי אף דלא אתא לידיה [כנדרים ס"ג ב'] הכא שאני דעשה יהויריב שלא כדין שקבל האשם קודם השבת הקרן [וכש"ס הכא ועי' רמל"מ פ"ח מגזילה ה"ח]:

 לכהנים, וה"ה לנגזל כשחי:

 מלהביא הקרבן, אבל עכ"פ חייב ליתנו:

בועז

הלכתא גבירתא