תפארת ישראל על נדרים ו
נדרים ו

יכין

משנה א
 קמ"ל אף דבלשון תורה צלי נקרא נמי. מבושל, כדכתיב ויבשלו הפסח, בנדרים הלך אחר לשון בנ"א:

 שאינו מבושל כראוי, אבל במבושל יותר מדאי אסור [רי"ז]:

 [זופפע]:

 ביצה שמחממין אותה באופן שלא תקפה בבישול:

 שנטמנה באפר חם שתתמתק:

משנה ב
 [זופפע] ממאכלים שצריך לרתחן הרבה:

משנה ד
 דדג משמע גדול, ודגים משמע קטנים:

 ר"ל אינן מלוחין:

 ה"ה באסר ע"ע דג משמע בין חי ובין מבושל:

 מין דג טרוף ומעוך כדייסא:

 מי דגים מלוחים, [לויגע]. ודוקא ביצא מהן קודם שנדר, אבל לאחר שנדר אסור, וכן קום ודבש לקמן [רי"ז ורט"ז סקט"ז]:

 תערובות דגים ממועכים:

 שומן דגים:

משנה ה
 [מאלקען]:

 דלא תימא דבאינה מלוחה אינה נקראת גבינה רק חלב קפוי:

משנה ו
 דק דק שבשולי קדירה:

 נ"ל דר' יוסי ור' יהודה פליגי, דלר' יהודא דוקא רוטב אסור, מפני שהוא טעם גוף הבשר שאסר עליו, אבל קום שהוא רק בעינו מעורב בחלב, לא אסרו עליו מעולם, ולר' יוסי אדרבא, קום כבר היה בו ממש בהתערובות שאסר עליו, ובעודו שם נקרא חלב, משא"כ רוטב לא היה בעין בשעת הנדר ולא אסרו עליו מעולם, ולר"ן דגרס ר' יוסי בתרווייהו, צריך מה"ט רישא וסיפא לאשמעינן דבתרוויהו מחמיר ר' יוסי:

 שאין ס' כנגדו:

 ובמין במינו אינו בטל, ככל דשיל"מ, אבל לא באסר עליו רק בשר סתם כפלוגתתך עלינו. וקיי"ל כחכמים [רט"ו י']:

משנה ז
 נ"ל דרישא קמ"ל, אף דעדיף מרוטב, דהכא יש ממשות היין שאסרו ע"ע שם אפ"ה דוקא באסר ע"ע גוף ידוע, אז אפילו רק טעמו אסור, אבל באסר ע"ע מין ידוע, אפילו מעורב ממשתו מותר, וסיפא בנודר מענבים וזיתים דמותר ביין ושמן, קמ"ל אף דגרע מקום וחלב, דמשקין מפקד פקידי, ואין בהענבים והזיתים דבר הראוי למאכל רק היין והשמן, להכי סד"א דכשאסר הגרגרין הו"ל כאילו אסר בפירוש המשרין עליו, קמ"ל:

 וכל שכן במעורב ממשותו מדקאמר זה או אלו:

משנה ח
 ענבים שאינן נגמריה עד הסתיו, ואין עושין מהן יין רק חומץ:

 כדבש תמרים, חומץ סתווניות:

 מהמין עצמו:

 (אף) בסתווניות עצמן דמדאינן ראויין לאכילה, מסתמא כוונתו לחומץ, וקיי"ל כת"ק [שם]:

משנה ט
 סתמו שמן זית:

 [ליינזאאמען]:

 סתמו דבש דבורים בלשון בנ"א, משא"כ בתורה סתמו דבש תמרים:

 סתמו מיין:

 [קרעססע] 

 מין כרישין שאין נכללים בשם כרישין סתם:

 שגדלים בלי זריעה:

 ואינן נכללים בשם ירקות סתם:

משנה י
 [קרויט]:

 כשפארגעל בל"א [כך כתוב באור אסתר, שהיה בקי בלשונות המזרחיות וכן כתב רש"י הכא שהוא מין כרוב, וכן כתב הערוך בשם רבינו האי גאון שהוא ממיני הכרוב, ששורין אותו ביין, ולפ"ז הא דקאמרינן (ברכות נ"א א') ו' דברים נאמרו באספרגוס, אין שותין אותו וכו', דמשמע שהוא משקה. י"ל דהיין ששורין בו אותו מין כרוב, ג"כ נקרא על שמו, מיהו הכא שפיר מצינן לומר דמיירי בהעשב הזה בעצמו ואזלא ליה תמיהת רתוי"ט, אלא דמיירי בב' מינין דומין ככרישין וקפלוטות לעיל] ומין זה הוא שנכלל בשם כרוב:

 [ערבסען] או [באהנען] טחונין:

 מרק קפוי שלהן:

 [קנאבעל] רגילין לתת במקפה:

 פסולת עדשים:

 כל אכילה חי נקרא כוסס ולא פליג את"ק, והלכה כת"ק [שם]. מיהו בכל פרקן, אם אין המנהג לקרותן כך, הולכין אחר לשון בנ"א, ואם קצת קורין כך וקצת כך, ספק נדרים להחמיר, אפילו נגד רוב שקורין באופן אחר אם לא שאמר שנתכוון כמו הרוב [רי"ז ס"א]:

בועז

הלכתא גבירתא