מלבי"ם על מלכים א ו
(א) 
. הנה מן בנין המשכן בימי משה עד
בנין המקדש היה ת"פ שנה, וכן מן בנין המקדש בימי שלמה עד שנבנה שנית בימי עזרא היה גם כן ת"פ שנה, וכתב מהרי"א
שהיה הזמן מכוון מה', שכן היה ראוי שיתעלה הבית מזמן לזמן: . מוסב למעלה, ר"ל
. וחז"ל פי' בר"ה (ב ב) 
מפני שלמלכי ישראל מניסן מנינן, והיה בשנה הרביעית וחדש שני
למלכותו, וכן בד"ה (ב' ג, ב) ויחל לבנות בחדש השני בשני בשנת ארבע למלכותו:

(ב) 
. האורך והרוחב היה כפול מן המשכן שהיה ארכו שלשים ורחבו עשרה, והגובה היה שלש פעמים מן
המשכן, מפני שבמשכן רמז בגובה על עשר מדרגות הקדושה, כמ"ש (סוכה ה א) מעולם לא ירדה שכינה למטה מעשרה ארון
תשעה וכפורת טפח וכו', ובבית עולמים היה שלש פעמים כנגד ג"פ עשר מעלות שיש בשלשה עולמות למעלה בקדש. והנה
מספר אמות שהיה במקדש הם ל"ו אלף שהם ח"י מיל, ורמז עמ"ש במדרש שבית המקדש של מעלה גבוה משל מטה י"ח מיל,
כמ"ש (בראשית כח, יז) וזה שער השמים. ובד"ה (שם, ד) אומר שהיה גבהו מאה ועשרים, ופי' הרד"ק על גובה האולם, ומהרי"א
פי' שגובה העליות של כל המקדש היה מאה ועשרים:

(ג) 
. ר"ל שלא היה בצד מערב רק בצד מזרח ששם ההיכל: . מדרום לצפון, לא על פני האורך. ורחבו היה , ר"ל שנמשך בשוה עם הבית, באופן שהבית עם
האולם היה ארכו שבעים אמה:

(ד) 
. פי' חז"ל (מנחות פו ב) שקופים מבחוץ ואטומים מבפנים להראות שאינו צריך לאורה. והגם
שמבחוץ היה נראה שהחלונות רחבים ושצריך לאור יומם, העומד בפנים ראה שאור השכינה זורח שם ואור ה' מאיר בכבודו.
ומהרי"א פי' שהיו שקופים ואטומים ע"י זכוכית:

(ה) 
השאלות (ה) מ"ש ויעש צלעות סביב, לא נודע פירושו, ורש"י ז"ל שר"ל את קירות הבית עשה צלעות, מלבד יתור הוי"ו,
הענין מיותר, והאתנח שעל מלת ולדביר אינו מסכים לפירוש זה:

. ר"ל שהיציע היה נבנה מקירות הבית, שלא היה ביציע רק שלשה
קירות והקיר הרביעי היה קיר הבית, שהיתה היציע מדובקת אל הקיר: . שהיציע היה סביב להיכל
ולדביר ולא סביב האולם: . אצל קירות האבנים היו צלעות מעץ וזה היה סביב, וגם בצד כותל ההיכל
והדביר. והנה נקרא בשם  ובשם , שמצד הבנין בכלל נקרא יציע, ומצד הצלעות של ארזים שהיו סביב הכותלים
ושחלקו את היציע באמצע לחדרים נקראו צלעות, וע"כ בפסוק ו' שמדבר מן הכלל קראו יציע, ובפסוק ט' שמדבר מן החדרים
קראו צלע, ופי' ויבן יציע סביב היינו כלל היציע, ומ"ש ויעש צלעות היינו שחלק את היציע לג' חדרים, והחדרים המחולקים
נקראים צלעות. ועוד מצאנו שם , ובא על החדר הדבוק רק בקיר שאצל השער שבאים בו (מלשון (ישעיה כא, יב) אתא
בוקר), ולא נמצא שם זה פה, רק בבנין יחזקאל (יחזקאל מ) הבנינים הסמוכים אצל השער קוראם תא:

(ו) 
. קומת כל יציע היה חמש אמות כמ"ש (פסוק י) והיו תחתיים שניים ושלישיים, בענין שהיו מגיעים עד
אמצע גובה ההיכל, שלמעלה מהם היו חלונות ההיכל, ובכל חמש אמות כנס בחומה אמה אחת כדי שלא יצטרך לעשות נקבים
בחומה להניח בהם ראשי קורות היציע. וז"ש , ומצד זה היה
היציע התיכונה רחבה אמה יותר וכן העליונה:

(ז) 
. מפרש מדוע כנס בחומה ולא עשה שם נקבים להכניס בם ראשי קורות, מפני  וכו', ר"ל כי
יצוייר שיכניס ראשי קורות בלא שיעשה מגרעות ע"י שיעשה אח"כ נקבים בכותל, ועז"א  וכו' .
ועוד יצוייר ע"י שבמקום ראשי הקורות יניח אבנים קטנות, ועז"א :

(ח) 
. המפ' נלחצו בזה, ומדברי הת"י מבואר שמפ' על התחתונה, ופי' התיכונה האמצעית שבין
הצלעות שבצד ימין, כי בכל צד היו שלשה תאים או חמשה תאים לפירש"י שהשוה זה עם בנין בית שני, והתא האמצעית
שבצד ימין היה פתוח לצד חוץ ושם נכנסו מחוץ לפנים, ובפנים היו לכל תא שלשה פתחים א' למעלה ושנים מתא לתא כמ"ש
במס' מדות (פ"ד מ"ג). ויל"פ ג"כ שמדבר מן הפתח שהיה מן ההיכל אל התאים. וי"ל שבית של שלמה היה ג"כ גובה היסוד שש
אמות כמו בבית השני כמבואר במס' מדות (שם מ"ו), וא"כ הפתח שמן ההיכל אל התאים היה בהכרח לצלע התיכונה שהיא
היתה שוה עם קרקע ההיכל, ומן הפתח שהיה לצד חוץ אינו מדבר כי היו פתחי התאים בצד השער, כמו שמשמע במס' מדות
(שם מ"ב): . מן התאים התחתונות אל העליונות היו עולים ע"י לולים:

(ט) 
השאלות (ט) למה אמר שתי פעמים ויבן את הבית ויכלהו? ולמה בא הדבור באמצע הבנין אחר שאח"כ יוסיף לספר מן
הבנין, והיה ראוי שיבא בתחלת הבנין או בסופו?:

. אחר שספר אורך ורוחב הבית והיציעים שסביבו, אומר , ר"ל שכלה הבנין
החיצוני שהוא הבנין של האבנים, וגם , הוא כמ"ש הרמב"ם (פ"ד מה' בהב"ח) רום הכיור שבתקרה אמה ועל גביו גובה שתי אמות פנוי שיכנס בו הדלף והוא הנקרא בית דלפא, ועובי התקרה שע"ג בית דלפא
אמה, ופי' הכסף משנה שהמנהג בארץ תוגרמא בבנין בית השרים לעשות גג מנסרים מצויירים והוא הנקרא טבאן, ולמעלה
ממנו התקרה העקרית שהיא מגולה לאויר השמים, וחלל יש בין הטבאן ובין אותה תקרה שאם לפעמים ירד הדלף ירד באותו
בית חלל וכו', והתחתונה קרא גבים על שהיתה בגב הבית, או ע"ש שהיתה מצויירת ושירד שם הדלף, כמ"ש (מ"ב ג, טז) עשה
הנחל גבים גבים, והעליונה שהיא העקרית קרא שדרות בארזים. והרי"א פי' גבים שהיו עליות על גבי הסיפון:

(י) 
. אחר שגמר התקרה , וכל יציע היה קומתה חמש אמות, שאחר גובה חמש אמות , ר"ל הניח תקרת היציע על מגרעות של קירות הבית שזה קרא איחוז, כמ"ש (לעיל ו) לבלתי אחוז
בקירות הבית, על שהיה אוחז בבית:

(יא) 
. ר"ל בעת שגמר תקרת היציע בא דבר ה' אליו, כי אז בצד א' נגמר בנין הבית שהוא הבנין החצוני שנבנה
מאבנים וקורות, ובצד א' היה צריך להתחיל הבנין השני שנבנה בפנים מעצים, ולכן היה אז עת המוכשר אל הדיבור:

(יב) 
. הודיעו כי עקר הבית אינו הבית עצמו, רק שהוא הציור אל שיתאחדו שם ישראל לעבוד
את ה' שכם אחד באופן שעי"ז ישרה שכינתו בתוכם, וזה עקר הבית אשר יבנו לו, וז"ש 
, ר"ל ההליכה בחקותי היא עקר הבית, והוא  
בעצמך , לא אומנים וחרשי עץ
ואבן. וגם התנה שהוא בעצמו ישמור חוקי ה' משפטיו ומצותיו, כי בית דוד ובית ה' היו מקושרים זב"ז, וא' תנאי לחברו
(כמש"פ בשמואל ב' זיין בארך) 
וה' נתן כסא לבית דוד בתנאי שישמרו תורותיו ומצותיו כמש"ש. וז"ש , (וכמ"ש חז"ל (נדה ע ב) שמה שכתב (ירמיה לב, לא) כי על אפי
וחמתי היתה לי העיר הזאת הוא אחר שנשא שלמה את בת פרעה). וא"ל שבאם ישמרו תורת ה' תהיה עקר השכינה בתוך ב"י,
ועי"ז לא יעזבם ולא יסלק שכינתו מהם:

(יד) 
. אחר הדיבור הזה התחיל לבנות את הבנין הפנימי של עץ שבנה אחר שכילה הבנין החצוני של האבנים,
ומפרש:

(טו) 
. בנה קירות שניים של ארזים, ומפרש שבנין זה היה, א] בקירות
שצפה עץ, ושהיה הציפוי הזה , ר"ל עד התקרה (וזה היה רק בהיכל, כי בדביר לא היה
הציפוי מגיע רק עד שליש הבית העליון). ב] ברצפה, , וזמ"ש בד"ה (ב' ג, ה) , ר"ל קרקע הבית, כי הקירות היו בעצי ארזים. והנה זה היה רק בבית הגדול שהוא
ההיכל, כי בדביר היה שם שני שנויים, א] שלא חפה את הקירות בעצים רק עד שליש העליון, כמשי"ת בפסוק שאח"ז. ב] שאת
קרקע הבית לא חפה בעצי ברושים, כי פה מדבר רק מן ההיכל, וכן בד"ה דייק ואת הבית הגדול חפה עצי ברושים, אבל בדביר
שהוא קה"ק חפה את קרקע הבית בזהב לבד על האבנים (כמ"ש פסוק כט) ואת שליש הבית העליון חפה באבן יקרה שע"ז בד"ה
(שם, ו) 
, כי זה מגביל לעומת מ"ש ואת הבית הגדול חיפה עצי ברושים, אמר ויצף את הבית, ר"ל
הבית הקטן חפה אבן יקרה לתפארת:

(טז) 
השאלות (טז) למה אמר שנית בפסוק ט"ז שבנה את עשרים אמה מירכתי הבית בצלעות ארזים, שכבר אמר זה בפסוק ט"ו?
ולמה בפסוק ט"ו אמר עד קירות הסיפון ובפסוק ט"ז אמר עד הקירות? ולמה לא באר בפסוק ט"ז במה רצף את הקרקע,
ובפסוק ל' נזכר שצפהו זהב ולא נזכר הציפוי של עץ, ובד"ה נזכר שחפה את הבית אבן יקרה וזה לא נזכר במלכים? למה אמר
בפ' י"ח הכל ארז וכו', שכבר נודע זה מהקודם? ומ"ש בפסוק כ' ולפני הדביר עשרים אמה, כבר נודע מהקודם. והפליאה
הנשגבה בזה הלא גובה הדביר היה שלשים אמה כגובה ההיכל. ולמה הזכיר ארבע פעמים שצפה את הבית זהב? ולמה הזכיר
בכאן ציפוי המזבח, שהי"ל להזכיר זה אחר זה כשהזכיר מעשה יתר כלי המקדש?:

. באר כי  
של הדביר, הגם שהבנין החצוני שלו של אבן היה ג"כ גבהו שלשים אמה כמו ההיכל, בכ"ז
הבנין הפנימי שלו של עץ לא בנה רק גובה עשרים, כי בנין זה היה מן הקרקע עד הקירות, לא עד קירות הסיפון שהוא עד
התקרה כמו ההיכל, רק עד הקירות לבד שהוא עד גובה עשרים אמה, עד שם היה מחופה ארזים. ובד"ה באר שמשם ולמעלה
היה מחופה באבנים טובות. וכן לא באר כאן במה חפה את הרצפה, ובאר בד"ה כנ"ל בפסוק הקודם: .
רצה לומר עוד בנה מחיצה מפסקת בין ההיכל ובין עשרים אמה של ירכתי הבית, ובנין זה היה , ר"ל בפנים, להיות 
ומחיצה לקדש הקדשים:

(יז) 
 וכו' . ובזה נשאר  היינו  הדביר ארבעים אמה, והוא היה ההיכל:

(יח) 
. מפרש שבארבעים אמה של ההיכל היה כו' מצופה בארז עד , משא"כ
בדביר ששליש הראשון לא היה מצופה:

(יט) 
. מפרש למה הכין הדביר שזה היה לתת שם ארון ה':

(כ) 
. החדר שהיה לפניו . והנה רש"י פי' שקומת הדביר לא היה רק עשרים אמה, והתוס' (סוכה ה: ד"ה בשליש; יומא נב. ד"ה ועשרים) השיגוהו ממ"ש בב"ב (צט ב) ההוא משפת כרובים
ולמעלה, ע"ש, וכן מב"ב (ג א) מבואר שקומת אמה טרקסין היה שלשים אמה, ומה שפרשתי מתוקן כפי הפשט כי בפסוקים
אלה חשב הבנין הפנימי של עץ וגובה בנין זה לא היה רק עשרים אמה, ועז"א , שלבנין העץ, 
, ר"ל עד שם צפה זהב על העץ, והבנין הראשון של אבנים שהיה גבוה על הבנין של עץ עשר אמות לא צפה לא בעץ
ולא בזהב, ופי' בד"ה שצפהו באבנים טובות: . אחר שצפה את הדביר בזהב צפה את המזבח שהיה בהיכל
שהיה של אבנים או אדמה וצפהו בארז:

(כא) 
. ואח"כ צפה את ההיכל זהב סגור, ר"ל את הקירות עד התקרה: . ר"ל כי
הדביר שהוא מחיצת אמה טרקסין היה בנוי מאבנים ולא היה מצופה בארזים, כמבואר מדברי חז"ל (ב"ב ג א) ולא היה יכול
לצפות זהב על האבנים לכן עברו תחלה ברתוקות זהב, ועל הרתוקות צפה זהב, באופן שהרתוקות היו קבועים באבנים ועליהם
הזהב שבזה קלט את הציפוי ויחזקהו בל ימוט. וכבר כתב מהרי"א שנודע במלאכת הזהב שאין ראוי לצפותו על אבן כי מפני
לחות האבנים יחשיך ויפסד קודם זמנו, ולמ"ש מהרי"א שקומת אמה טרקסין לא היה רק עשרים אמה ועשר אמות למעלה היה
פנוי שיכנס עשן הקטורת, יל"פ שעל החלל הזה העבר רתוקות זהב כמעשה שבכה, אך כ"כ שדעת חז"ל שהיה קומת הקיר
שלשים אמה:

(כב) 
. תחלה דבר מציפוי הקירות, ועתה דבר מצפוי התקרה והדלתות, ובפסוק ל' ידבר מציפוי
הרצפה. ובד"ה (שם, ז) כלל הכל במ"ש ויחף את הבית הקורות הספים וקירותיו ודלתותיו זהב: .
ר"ל המזבח שבהיכל שעמד לפני הדביר: . שמ"ש תחלה ויצף מזבח ארז הוא ציפוי ארזים, וכאן יאמר ש על
הארז, ומפני שהמזבח היה בנין מחובר צפהו בעת שצפה את ההיכל, ולא נחשב עם הכלים:

(כג) 
. ספר שעשה  שוים, שזה גדר מלת שני בסמיכות להורות על השווי, ושווי הזה היה רק
במדתם, כי בענינם היה א' בדמות זכר וא' בדמות נקבה, זה משפיע וזה מקבל, עז"א בד"ה (שם, י) ויעש כרובים שנים, שמלת
שנים בנפרד מורה על החילוק, כמ"ש בחבורי התו"ה פ' אחרי: . של כרוב האחד:

(כד) 
 כו'. וכל כנף היה מחזיק חמש אמות, עד שמקצה הכנף הא' עד קצה השני היה עשר אמות, והכנפים היו
דבוקים בגב הכרוב זה אצל זה, ובזה אצ"ל שהכרובים עמדו בנס, ולדעת חז"ל היה גוף הכרובים כל אחד אמה ועמדו בנס:

(כה) 
 כו'. וכן היה שיעור הכרוב השני, הן בארך הכנפים שהיה עשר אמות אורך שתי הכנפים, הן במדה וקצב הכרובים
עצמם:

(כו) 
 כו'. וכן היו שוים בקומה, שגם השני היה קומתו עשר אמות:

(כז) 
 וכו' . משמע שהכנפים היו עשוים בענין שהיו יכולים להתפשט ולהתקבץ כדרך כנף העופות, וכשבאו בפנים
פרשו אותם, וז"ש בד"ה (שם, יג) כנפי הכרובים האלה פורשים אמות עשרים, וכשנכנס הארון נפרשו על הארון:

(כח) 
. משמע שהיה עשר אמות בלא הציפוי, ובזה נכון מ"ש בד"ה (שם, יא) והכנף האחרת אמות
חמש, דבקה לכנף הכרוב האחד, כי שם מדבר אחר הציפוי, כמש"ש תחלה (שם, י) ויצפו אותם זהב ונדבקו זה לזה בצמצום:

(כט) 
. ר"ל מפני שהיו כרובים בפנים לכן היו כרובים על הקירות ג"כ, ולכן כפל זה שנית הגם שכבר נאמר
בפסוק י"ח:

(ל) 
. אחר שעשה הכרובים בדביר אז צפה הקרקע בל ישחית הצפוי בלכתו שם ובהעשותו הכרובים:

(לא) 
 וכו' . פי' שהיה מעצי שמן בין האיל, ר"ל המשקוף, ובין המזוזות. וחמשית ר"ל
הפתח החמישית, כי היה במקדש ה' פתחים, הא' לעזרה הגדולה והב' לחצר הכהנים שהיה אחרי העזרה ההיא והג' לאולם והד'
להיכל והחמשי לדביר, ועליו אמר חמשית, וכן פירש הרלב"ג:

(לב) 
. פי' חז"ל שהיו ארבעה דלתות לפתח הדביר וכן לפתח ההיכל, וכמ"ש ביחזקאל (מא, כג) ושתים דלתות
להיכל ולקדש ושתים דלתות לדלתות, ואמרו שהחצונות נפתחות לתוך הפתח לכסות עוביו של כותל, והפנימיות נפתחות לתוך
הבית לכסות אחורי הדלתות, שאחורי הדלתות לא היו מצופים זהב:  וכו'  וכו'. ר"ל שלא תאמר שע"י הצפוי לא
נראו הכרובים, כי רדד הזהב לתוך הצורות בענין שהיו בולטות בהזהב:

(לג) 
. שהיה ג"כ המזוזות של עצי שמן, והדלתות היו של עצי ברושים שפחותים במעלה מן עצי
שמן, ומ"ש  היינו הפתח הרביעית:

(לד) 
. ר"ל דלת לפנים מדלת (כנ"ל פסוק לב) וכל דלת היתה משני צלעים ר"ל שני לוחות, דלת א' היתה גלילים:
. ר"ל שני צורות קלועות, והדלת השני היתה בצורות גלילים:

(לה) 
. ר"ל כי בדביר רדד הזהב על הכרובים, היינו שהתיך הזהב באופן שנכנס לתוך המחוקה בעוביו ובשיעורו, אבל
בהיכל היה הזהב, , היינו שהניח טסי הזהב ביושר ואח"כ הקיש בקורנס עד שנכנס הזהב לתוך החיקוי,
ובזה לא היה צריך זהב רב כ"כ, וזה ממעלת הדביר נגד ההיכל:

(לו) 
 וכו'. הוא חצר הפנימית שנזכר לקמן (ז, יב) שהיה לפני האולם, ומפני שלא היה מצופה בזהב ולא נבנה בפנים
בצלעות ארזים אמר שהיה רק הבנין החצוני שלשה טורי גזית וכו':

(לז) 
. כבר אמר זה בתחלת הסימן, רק שבא לאמור שההתחלה היתה  בחדש זיו והגמר בשנה
הי"א בירח בול, אם להודיע שעסק בבנינו שבע שנים והיו ז' שנים וז' חדשים (ולפי דעתי ז' שנים עסק בבנין וז' חדשים עסק
בטיח הזהב שהיה אחר גמר הבנין, ומודיע שנשמר בזה מספר השבועי שהוא קדש, בין בשנים בין בחדשים), ואם להודיע שהיה
היסוד בירח זיו והגמר בירח בול, הפך הטבע שבירח בול הוא הזריעה ובירח זיו הוא הלידה שאז הכל מלא וגדוש ואז נגמר בנין
הטבע, כי הטבע והענין האלהי יתחיל האחד עת השני יעמוד מדלת, וכמ"ש בזה במקום אחר: