ט"ז על חושן משפט כט
(בש"ע בס"א אינו יכול להוסיף כו') אע"ג דבסי' מ"ו סעי' ל"ז פסק בעדות בשטר יכול לומר תנאי היה דברינו שאני התם בשטר דאפשר שלא בא להודיע הכל מפורש בשטר משא"כ בעדות ע"פ ששאלוהו ב"ד הי"ל לפרש גם ההוספה:

(שם הואיל ושתקו) כו' לפי מ"ש הסמ"ע בשם תשו' הרא"ש אם אמר סתם איני זוכר דאינו חוזר ומגיד את"כ ק"ל מההיא דפ"ב דכתובות במ"ש רב כהנא לרב אשי ידע לי מר סהדותא א"ל לא ידענא לסוף אדכר רב אשי אסהיד ליה ולפ"ז לא היה רב אשי נאמן כיון שאמר לא ידענא עתה אלא אמר סתם לא ידענא וא"ל דהך רב אשי היה שלא בב"ד ואמר תחלה לא ידענא דמשמע דבחד מעמד היו כל הדברים ובר מכל דין לא ידענא שותא דהרב בעל הסמ"ע בזה דהמעיין בתשו' הרא"ש עצמה יראה דלאו בתיבת עתה תליא מלתא אלא עיקר החילוק בין אומר לא נתתי מעולם לב לזה שאז אינו נאמן אח"כ להגיד עדות ובין אומר איני זוכר עתה ר"ל שגילה דעתו שצריך להזכיר בדבר וגם אם אומר סתם אוני זוכר הוא ג"כ דינא הכי דהוא ל' מסופק ומשמע דידע כבר אלא שאינו זוכרהו ומפני האריכות לא רציתי להעתיק הלשון כנלע"ד עיקר:

(ס"ב נאמנים לגבי עצמן) וכ"פ בסי' מ"ו וקשה ממ"ש הטו' בסי' ל"ח בשם ר"ת בעדים שאמרו עדות שקרי העדנו דאין משלמין על ממון פי עצמן ונראה דשם לא מיירי בהפסד דאפש' דלא היה שם הפסד רק מיירי התם מצד כאשר זמם דיש חיוב על עדים זוממים מזה הם פטורים דאין שייך במודה מפי עצמו וכן מבואר מתו' רפ"ק דמכות ד' ג' אבל הכא מיירי מצד גרמ' בנזקין שגרם לו הפסד יזה כו' צריך לשלם:

(בשם מהרש"ק בב"י ד"ה ורב מתתי' וכו' עד שפטור אף משבועת היסת כו') היינו כשאין ע"א מכחיש לעד המסייע וה"ל לב"י לפרש ולא לקצר ודו"ק (ע"כ):