תפארת ישראל על נזיר ו
נזיר ו

יכין

משנה א
 טומאת מת:

 ענבים ויין חרצנים וזגים:

 ללקות בכזית מכולן יחד:

 וה"ה חרצנים וזגין שהן ממשות הענבים שיעורן בכזית:

 דס"ל דשתייה שיעורו ברביעית הלוג מיהו בחרצנים וזגין מדהן בני אכילה בכזית:

 מפת ויין:

 פליג בתרתי, ס"ל דשיעור יין נמי בכזית, וס"ל נמי דהיתר מצטרף לאיסור:

משנה ב
 ר"ל א"צ לאכל כל המינין, דאפילו באכל רק מין א' חייב:

 מיקל בצד א', דבאכל חרצנים בלי זג, אף שהוא כזית פטור. ומחמיר בצד א', דבאכל חרצנים עם זגים שלהן אף שאינן כזית, לוקה:

 הילזען של הענבים:

 הגרעינין:

 ונ"ל דנ"מ באכל חיצון והתרו בו אל תאכל זג לר"י פטור, ולר' יוסי חייב. ובחרצן הדין להיפוך. מיהו ר' יוסי לא יהיב סימנא רק על החיצון, ופנימי ממילא משתמע, א"נ נראה לי דנפקא מינה בפלוגתייהו אליבא דראב"ע דסבירא ליה שחייב ב' חרצנים וזג א' ודו"ק:

משנה ג
 כבר תני ליה [פ"א מ"ג], רק משום סיפא נקטה הכא:

 אפילו בנדר נזירות מרובה, וגלחוהו לסטין ביום מלאת [תוס'], כל דקדוקי נזירות עליו ל' יום:

 [שעהרע]:

 [שאאר מעססער]:

 שתלש בשער והשיר אפילו רק שער א' במזיד:

 אבל אינו סותר עד שגילח רוב שערותיו מעיקרן, כעין תער:

 מתחכך:

 מותר גם כן להתחכך בצפרניו או בכלי, ולא יתכוון להשיר שער:

 [קעממען], דהו"ל פסיק רישא דניחא ליה, להקל שערות ראשו:

 דהו"ל נמי פסיק רישא:

משנה ד
 ולא התרו בו רק פ"א:

 אבל בדיני שמים חייב על כל א' וא':

 בין שתייה לשתייה:

משנה ה
 כמו אמר מר הוא. ונראה לי דלהכי נקט משנה ה' סמוך אחר משנה ד' כדי לאשמעינן טעמא דמשנה ד', דלהכי אצטריך למנקט במשנה ד' בכל אחד מחיובי נזיר שיש חילוק בין שהתרו בו בינתיים או לא. ה"ט משום שיש חומר בכל א' מבחבירו כמפורש במשנה ה', ודו"ק. ולהכי לא הוה שמעינן בחד מחבריה:

 אפילו נשבע לשתות יין:

 בנזיר מצורע שחייב לגלח כשנטהר מצרעתו, וה"ט משום דעשה דמצורע דחי ל"ת ועשה דנזיר, משום דישנן בשאלה [ותו דעשה דמצורע אלים שמתירו לאשתו וגדול השלום [כתוס' ב"מ ד"ל]:

 שאין לו קוברין מיהו אף שמותרין זה להטמא וזה לגלח, על כל פנים סותרין הן, מה שמנו כל חד כדיניה:

משנה ו
 ב' תורים או ב' בני יונה, א' לעולה וא' לחטאת, וכבש בן שנה לאשם ולא פירשן תנא, מדמפורש בתורה. אבל פירשן בתגלחת טהרה במשנה ז' משום דפליגי התם על איזה מהן יגלח:

 אחר שכבר טבל בז':

 דקי"ל בגלח בח' מביא קרבנותיו בט':

 נזיר שנטמא:

 ר"ל נזיר טבילתו תלוי בז' ימים שספר, ולפיכך אם רק כבר העריב שמשו, מביא קרבנותיו אפילו ביום גלוחו:

 ר"ל טבילתו:

 שאינו טובל עד אחר גלוח. והרי אינו יכול להביא קרבנותיו וכו':

 אחר שטבל:

משנה ז
 כבשה בת שנתה:

 כבש בן שנה:

 איל בן ב' שנים:

 ר"ל אחר שנשחטו, מגלח. והא דנקט עליהן ל"ר והרי רק בהמה א' הקריב שלמים, ה"ט מדצריך לשחטו כסדר חטאת עולה שלמים ולהכי קאמר שפיר עליהן דהיינו אחר ששחט כולן:

 לכ"ע:

משנה ח
 אף שכל הקרבנות מתפרשות רק על ידי בעלים, הכא כמפורשות דמי:

 היורה שמבשל בו השלמים, ואם השליכם תחת קדירת החטאת יצא:

 ר"ל בירושלים. דאע"ג דכתיב וגילח פתח אוהל מועד. ה"פ וגילח ביום, שאז אוהל מועד פתוח:

 דבמגלח בעזרת נשים [*) גירסתו כגי' הרע"ב לא הי' משלח.] משלח תחת הדוד:

 טהור שגלח במקדש או במדינה. או טמא שגלח במקדש:

 ששערו נקבר:

משנה ט
 בשול מרובה, וקמ"ל דהוא נמי בכלל בישול. מהכא מוכח דשליקה בישול מרובה הוא, דאי בישול מועט, היאך יצא הרי תורה זרוע בשילה קאמר, דודאי בישול גמור קאמרה:

 מסוף הארכובה [קניא] עד רוחב הכתף, שהם ב' פרקים עליונים של יד ימין שנתבשל עם האיל:

 מלבד חזה ושוק כבשאר שלמים, שנותן קודם בישול:

 שהנזיר מביא כ' לחמים, כל א' משליש עשרון, י' מהן היו חלות עבים, וי' מהן רקיקין דקים, ומושח כולן עם רביעית שמן. וכל הכ' היו מצה [כמנחות דע"ח].  מוליך ומביא מעלה ומוריד [מנחות דס"ב]:

 ר"ל עבורו:

 וכן הלכה:

משנה י
 שנשפך דמו או יצא דמו או נטמא:

 גם שאר זבחיו שהקריב אחר תגלחותו זה פסולין, דהו"ל כהקריבן קודם זמן גלוח, כיון שהגלוח נפסל וצריך להמתין מלגלח עוד ל' יום [כמ"ג]:

 דרק חטאת שנשחטה שלא לשמה פסולה:

 או [*) גירסתו ועל השלמים ועי' ש"נ.] על וכו':

 שהן כשרין כשהוקרבו שלא לשמן, רק שלא עלו לבעלים לשם חובה:

 דס"ל כיון שכשרין הן, הוה ליה כאילו גילח על עולת או שלמי נדבה, דסבירא ליה שיצא. ורבנן ס"ל דלא יצא:

 ר"ל שלא גלח רק אחר שחיטת שלשתן:

משנה יא
 לא כל הימים, דהרי אחר מלאת לרבי אליעזר רק ז' סותר. אלא רצונו לומר סותר כל הקרבנות, מדס"ל דאסור לשתות יין קודם הבאת כל קרבנותיו אם כן הוה ליה כמביא קרבנותיו תוך מלאות:

 רצונו לומר לכשיטהר:

 ונטמאת בה:

בועז

הלכתא גבירתא