ט"ז על חושן משפט רצד
(ס"א מיד נעשה עליו גזלן) כתב סמ"ע ס"ק א' אפי' לא הפקיד בעדים כו' וכדבריו עיקר דכן מוכח בסי' נ"ח ס"ב אם אמר המלוה להד"מ הוחזק כפרן וכו'. ולא אמרי' דמ"ש להד"מ שפרעתיני אלא בתורת מתנה ה"נ כן הוא ואע"פ שבסי' ס"ז כתב הטור והמחבר במגו דלהד"ם והתם מיירי שיש עדים שראו בידו ולהד"ם היינו כדבריך שאתה טוען פקדון הם בידי הוא להד"ם אלא משכון הם אצלי צריך לחלק דהתם האי להד"ם לישנא דפוסקים הוא דכתבו שיכול הנפקד לומר להד"ם ר"ל שיכול להכחישו על עיקר החילוק שבשניהם משא"כ בסי' נ"ח שאומר הבע"ד בעצמו להד"ם בוודאי לגמרי מכחישו:

(ס"ד אפי' היסת ליכא) דברי הרמ"ה אלו שהביא רבינו בשמו צ"ע מאוד דכיון דמדמה להדדי שמא וברי לענין אם הגלימא לפנינו להך שמא וברי דגלימא אמאי נקט הרמ"ה באיתנס דשומר מהימן משמע דווקא בטוען הנפקד טענת ברי דהך דאיתנס הוא של המפקיד אז הוא פטור הא אפילו שום [א'] אינו טוען ברי אלא היה הנפקד טוען שמא זו הגלימא הנפקדת והמפקיד טוען שמא לא היה זו ודאי אין לו כח להוציא אחרת כיון דגם למפקיד יש ספק א"כ גם בשמא ושמא דאיתנס נמי יהא הנפקד פטור ותו ק"ל דבאמת אין דומין זה לזה דהתם בגלימא לפנינו והמפקיד טוען שמא אין שייכות כלל להוצי' אחרת מן הנפקד דהא המפקיד אינו יודע מה יוציא ממנו משא"כ בהך דאיתנס יש מקום לטענת המפקיד לומר שמא זו היא שנאנסה היא שלך ושלי זיל שלם לי כי אתה צריך להחזיר מה שנתתי לך והביא ראי' אם תרצה לפטור ותו י"ל דאין דמיון זה לזה דשאני שמא דגלימא לפנינו דאין שום שבועת טענת שמא משא"כ באיתנס דיש שבועה אפי' בטענת ספק כמו כל שבועת שומרין דהיא על ספק ה"נ ישבע הנפקד מספק של המפקי' דזו היא שנאנסה וצ"ע רב ליישב דברי רמ"ה כי הם תמוהים מאוד: