תפארת ישראל על נדרים ח
נדרים ח

יכין

משנה א
 ה"ה אמר יום זה ויין לדוגמא בעלמא נקט:

 ואז צריך שאלה לחכם, גזירה שמא יאסר ע"ע יום א', דאז אסור לשתות בלי שאלה, ממעת לעת שנדר. מיהו סגי בלי פתח [ר"כ]:

 בעמד תוך השבוע, או ביום הז' דהיינו בשבת עצמו, ואמר קונם וכו' שבת זו, או שבוע זו, או שעמד קודם להשבוע שאוסר, ואמר קונם וכו' שבת או שבוע הבאה:

 השבוע, דהיינו עד שתחשך במוצאי שבת:

 ר"ל ויום שבת הבא, בכלל שבוע שעברה, ואסור בו. מיהו מותר אח"כ בלי שאלת חכם. וי"א דה"ה בשבת, וחודש, וושמיטה, באמר "זה" צריך שאלה משום גזירה, ובאמר שבוע א' או שבוע סתם, אסור ז' ימים מעל"ע משעה שנדר:

 ומיירי בעמד תוך החודש או קודם לו:

 הו"ל כלהבא ומותר, ואפילו בר"ח ב' ימים, ואף דיום א' דר"ח הוא לתשלום חודש שעבר, בנדרים הלך אחר לשון בנ"א, ומותר גם בא'. וכ"ש לחומרא, בנדר ביום א' דר"ח, או בנדר לעשות דבר קודם ר"ח, א' דר"ח בכלל ר"ח הוא [שם]:

 בעמד תוך או קודם וסמוך להשנה:

 בעמד תוך או קודם וסמוך שנות השמיטה:

 ומעת לעת משעה שנדר:

משנה ב
 דבלשון בנ"א עד ולא עד בכלל [כ, ו], מיהו צריך שאלה לחכם משום גזירה שיאמר עד שיהא [שם]:

 בש"ס הכא [ובקדושין דס"ד] גרסינן "פני" וכ"כ בי"ד []:

 דמספקינן שמא נתכוון לפנים שלפניו או לפנים שלאחריו, אמרינן דלא מחית אינש נפשיה לספיקא, וכוונתו לדבר שהוא וודאי, דהיינו בפנים שלפניו, וזהו משיגיע [ועי' לעיל פ"ב מ"ד ובש"ס שם וכאן]:

משנה ג
 של תבואה:

 לענבים:

 לזיתים:

 כקציר וכדומה:

משנה ד
 כך קורין לשרב, אבל יותר נקרא כן זמן בישול התאנים:

 ר"ל או שאמר עד שיהא וכו':

 ר"ל בסלים, שכבר נתבשלו הרבה סלים מלאים:

 ר"ל שיקפלו ויכריכו הסכינים להכניסן בתיקן להטמינן לשנה הבאה:

 דמאוחר לקציר שעורים:

 נראה לי משום דשעורים אינן מאכל אדם [כפסחים ד"ג ב'] חוץ מבאדום [ככתובות ס"ד ב']:

 ר"ל אם רוב קציר מקום הנודר הוא שעורים, הולכים אחריו, דבנדרים הולכים אחר הרוב, אם אומר שלכך נתכוון. ודוקא באין רוב אחר כנגדו [ש"ך שם סקכ"ד וסי' ר"ח סק"ג]:

 כל מקום לפי חצירו:

משנה ה
 או:

 דהיינו בא"י מי"ז חשון ואילך, ובח"ל ע' ימים אחר תקופת תשרי [כן נראה לי כוונת רמ"א [], רק שלא חש לפרש משום דרמ"א בח"ל קאי ומתורץ קו' הש"ך]:

 אפילו לא ירדו:

 וי"ג עד סוף אדר שני, דב' אדרין כחד חשיבי, והכי קיי"ל []:

 ס"ל, דאע"ג דבכל עד שיהא אסור עד שיצא כלעיל [מ"ב], מכל מקום באסר לעצמו יין, אף שאמר עד שיהא מותר בליל פסח, דאזלינן בתר אומדנא:

משנה ו
 יו"כ:

 היינו אף דהו"ל למימר ליל הצום אסור דהרי זמנו קבוע ואמר עד שיהא, וכלעיל מ"ג אפ"ה בכה"ג אזלינן בתר אומדנא. מיהו לר"ן ר"ל סעודה שאוכל בעיו"כ קודם הלילה לסעודת הלילה. ולולא מסתאפינא גם לילה שלפני עיו"כ נקרא ליל צום מדצריך ביו"כ להוסיף מחול עלהקודש, להכי נקרא גם הוא צום, גם משום דכל האוכל בט' הו"ל כצם [כיומא פ"א ב'] והכי קיימא לן דגם ליל של עיו"כ מצוה להרבות [כמג"א תר"ד]. ואפ"ה קיי"ל דבנדר אסור בו בבשר [כמג"א שם וי"ד ר"כ]:

 דמצוה ממובחר להרבות בבשר בעיו"כ [כחולין פרק ה' משנה ד']:

 שמרבה זרע, ואז שעת בעילה [כפ"ג סי' מ"ו]. וכולהו ג' בבי לא זו אף זו נקט, חיוב, מצוה, רשות, דד' כוסות חיוב, אכילת בשר בעיו"כ מצוה, שום בליל שבת מנהג שהנהיגו עזרא [כב"ק דפ"ב א] והיינו רשות, מלבד שאינו שוה בכל, כך נ"ל:

משנה ז
 נקט הנך לרבותא דאף שרק הן מפסידין אפילו הכי מצי למימר הריני כקבלתי, ודוקא בסמוכים בשולחן אביהן [], וגם נקט כור וחבית לרבותא אף שמרובה מצי מחל:

 ר"ל מודר להנודר:

 ואפילו לא אמר הנודר שהתכוון לכבדו. מיהו באמר שהתכוון לכבוד והנאת עצמו, אסור. וי"א דבדנדר בביטול מעשה, כגון שאמר אם תלך למקום פלוני יאסרו פירותי עליך, והלך והיה מניעת ההליכה להנאת המדיר, אינו יכול למחול, וי"א דל"ש [] (ועי' לעיל ספ"ז ודו"ק):

 נ"ל דר"ל, לא מבעייא לעיל דמקבל אמר הריני כאילו התקבלתי, אלא אפילו הכא דהנודר קאמר הכי, והרי איהו וודאי אקבלה ממש קאמר, אפ"ה מצי אמר כן, והכי קיי"ל [שם]:

 נ"ל דקמ"ל דלא נימא מדמצוה לנשאה [כיבמות דס"ב ב'] ואפ"ה נדר, וודאי סני לה טפי ואפילו הנאתה אסר ע"ע, קמ"ל:

 ורק בסעודה זאת []:

בועז

הלכתא גבירתא