סמ"ע על חושן משפט רד


סעיף א

 היינו בסי' קצ"ח וקצ"ט ור"ג:

 בסמוך ס"ד כתב המחבר נוסחו:

 פירוש אפילו אם רוצה לחזור מהמותר מה שלא קיבל דמים נגדו וה"ט דכבר נתבאר סימן ק"ץ דבקרקע קונה במקצת הכל כשאינו עייל ונפיק אזוזי ע"ש וגם לענין מי שפרע במטלטלים הדין כן וכמ"ש הטור והמחבר בסימן ק"ץ סי"ז ע"ש ועפ"ר ובד"מ:

סעיף ב

 פירוש אע"פ שעדיין לא הפסיד כלל ואין המוכר יכול לומר לו כשתפסיד אחזיר לך דמי מקחך וכל זמן שלא הפסדת עדיין אין עליך להחזיר כי הלוקח יכול לומר לא ניחא לי למיקם עמך אחר כך בדינ' ודיינא גם שמא אחר שאפסיד לא יהיה לך ממה לפרוע לי:

 דקדק וכתב כל המקח לאפוקי אם אין לו לירא אלא מקצת הפסד כגון שקנה יין וירא שיחמיץ כ"כ קצת פוסקים וע' בית יוסף. ובד"מ שכתבו דעות בזה:

סעיף ג

 ר"ל שם בסימן ר"ט ס"ו כתב המחבר דהפוסק בהיתר וחוזר צריך לקבל עליו מי שפרע ומור"ם כתב שם דהפוסק באיסור אין צריך לקבל עליו מי שפרע עיין שם

סעיף ד

 "אותו ל"ד הוא דהא מסיק ואומרים "ממי שאינו עומד בדיבורו ולא בא כאן אלא לומר שאוררין על זה ולאפוקי ממאן דאמר שאודועי מודעינן מילט לא לייטינן:

 בפרישה כתבתי דנ"ל דנקט הני משום דבהני נתפרסם השגחת השם יתברך על מעשים הרעים דבני אדם ופרע להן בפומבי לפי מעשיהן ומה"נ אמרו וממצרים שטבעו בים מפני שטביעה בים סוף היה גדול שבניסים ובדרך השגחיית שבדבר שזדו להשליך בני ישראל לים בא עליהן:

 סבירא ליה להרמב"ם שאין מקללין לנוכח אלא מטילין הקללה בפני זה החוזר בסתם על כל מי שאינו עומד בדיבורו והוא שמע וידע שגם עליו קאי ומור"ם כתב די"א (והוא דעת הרא"ש והטור) דא"ל הוא יפרע "ממך לנוכח:

סעיף ה

 לא קנה דמנה אין כאן משכון אין כאן וכמ"ש בסי' ק"נ.

סעיף ו

 חז"ל תקנו להיות לרושם דין נתינת מעות על המקח:

סעיף ז

 דרז"ל אמרו מ"ש הין צדק שיהא הן שלך צדק ואפי' נתייקר השער ס"ל להרמב"ם והמחבר דלא יחזור בו מ"ה כתבו סתמא אבל הרא"ש והטור ס"ל דאם חוזר בו המובר משום יוקרא והלוקח משום זולא לית לן בה ע"ש ובד"מ.

 פי' אין נחת רוח לחכמי ישראל במעשיו של זה ואין דעתם נוחה הימנו פי' בשבילו עפ"ר ומור"ם חזר וכ' דין זה בס"ס זה ונמשך אחר ל' הטור ולא שם לבו שכבר כתבו המחבר כאן והמחבר אזל בשיטת סדר דברי הרמב"ם:

סעיף ט

 מפני שבזה סמכה דעתו דלא יחזרו בו הרבים גם מפני שאינו מגיע על כל א' כי אם דבר מועט:

סעיף י

 ויש חולקין והחולקים ס"ל דכיון דאין נותן לו עתה כלום אינו יכול לקנות בו ואפילו היה המלוה עדיין בידו מ"מ כיון דלהוצא' נתן בידו המלוה הרי הוא כאלו אינו ידוע והרמב"ם לא ס"ל הא אלא אף ע"פ שאין בידו המלוה שכבר הוציאה ר"ל כאלו היא בעינה ואם קנה בה קרקע דנקנית בכסף קונה אותו בו קנין גמור ובמטלטלי' עומד בה במי שפרע כמי שנותן לו עתה מעות בעין לקנות בהן המטלטלין או הקרקע וכל א' יש לו ראי' מהגמ' ופלוגתתם הוא דוקא כשהחוב בא מחמת הלואה שהלוה לו אבל אם בא החוב מחמת מכר כבר נתבאר בסי' קצ"ט בטור ובדברי המחבר ס"ב דאפי' הרא"ש מודה דקונין בו אפי' מטלטלין קנין גמור כיון דחוב בזה אינו שכיח לא גזרו חז"ל שמא יאמר נשרפו חיטך בעלייה:

 ל' הטור היא כגון שהגיע זמנו לפרוע והרויח לו כו' ודקדק לומר "שהגיע זמן לפרוע דאז מחשב הנאה גמורה אבל אם עדיין לא הגיע הזמן אף שמרויח לו הזמן יותר לא מחשב בזה הנאה כ"כ ועפ"ר:

סעיף יא

 ע"ל בסי' ק"ץ ס"ו מ"ש מור"ם בהג"ה דין כזה לענין קנין קרקע ושם פרשתיהו בס"ד ע"ש.

 כל זה כבר כ' המחבר בעצמו לפני זה בס"ו וכמ"ש שם ע"ש: