תפארת ישראל על מנחות ג
מנחות ג

יכין

משנה א
 חוץ לזמנו או חוץ למקומו:

 כקומץ או לבונה:

 כגון שיריים:

 מדאיירי ר"א נמי בחוץ למקומו. להכי נקט לשון פסול דשייך בתרווייהו. אבל באמת בחוץ לזמנו הו"ל פגול גמור לר"א:

 אף דכבר תנא ליה לעיל [פ"א מ' ד]. קמ"ל הכא. דאפילו לר"א. לא תימא דמדרבנן פסל ברישא. דגזיר מחשבה שלא כדרכה אטו כדרכה. וא"כ כמו כן לגזר הכא פחות מכזית אטו כזית. קמ"ל הכא דלעיל מדאורייתא פסול מדרבייא רחמנא אם האכל יאכל. בב' אכילות הכתוב מדבר. אכילת אדם ואכילת מזבח שיהיו שניהן שוין, משא"כ הכא דלא רבייה קרא. כשר:

משנה ב
 או או קתני כולה מתניתין. וכך הוא סדר הבאת המנחה. מביא עשרון סולת ולוג שמן. ונותן תחלה מעט משמן בכלי חול והסולת עליו. ואח"כ חוזר ויוצק מעט מהלוג שמן על הסולת ובולל הכל יחד [ולתוספות חולין (דל"ו ד"ה צריך. וזבחים דפ"ח ד"ה מדות). צריך שיהיה הבלילה בכלי שרת]. ואחר שבלל נותנה בכלי שרת. ויוצק עליה השמן הנשאר עוד מהלוג. ונותן עליה קומץ לבונה. ומביא להכהן. והכהן מביאה לזוית דרומית מערבית של מזבח. ומגיש הכלי שבה המנחה לחודו של אותו זוית. ואח"כ מלקט כל גרגרי הלבונה שבמנחה לצד אחד. כדי שלא יתערב גרגיר ממנה בהמנחה. ואח"כ קומץ. ונותן הקומץ לכלי שרת אחר. ומלקט כל הלבונה מהשיריים ונותנו על הקומץ. ומעלהו למזבח ומולחו ומקטירו והשירים נאכלין. זהו במנחת סולת. אבל במנחת מחבת או מרחשת אחר שבלל כנ"ל לשה בפושרין ואופה במחבת או במרחשת כפי שנדר. (עם מעט מהשמן הנותר מהלוג). ולאחר שנאפו פותתן לפתיתין כזיתים. ויוצק על הפתיתין שמן הנשאר מהלוג. ונותן אח"כ כל הפתיתין לכלי שרת והקומץ לבונה עליה. ומביא הכל אל הכהן. והכהן עושה בה כבמנחת סולת כנ"ל. והשיריים נאכלין. וכ"כ במנחת מאפה תנור. אם נדר חלות. אז מביא עשרון סולת ולוג שמן כנ"ל. אבל אין בהן מתן שמן בכלי תחלה. אלא בולל הסולת מיד עם כל הלוג שמן. ולש בפושרין ואופה בתנור במקדש. ופותת כנ"ל. ונותן אח"כ הפתיתין לכלי שרת. [ונותן לבונתה] ומגיש וקומץ כנ"ל. ואם רקיקין נדר. אז לש מיד הסולת בפושרין לבד ועושה הרקיקין ואופה אותן. ולאחר האפייה לוקח לוג שמן ומושח הרקיקין. לרמב"ם [פי"ב מקרבנות ה"ה] מושחן עד שיבלע בהן כל הלוג שמן. ולרכ"מ [שם] מושחן בהשמן רק כמין כי יוונית. ומחלק שאר השמן לכהנים. ואח"כ פותת הרקיקין [ונותן לכלי שרת ולבונתה עליה] ומגיש וקומץ כלעיל. וכל מנחה שצריכה פתיתה. עושה מכל עשרון י' חלות. ובכל א' מחמשה מיני מנחה הנ"ל. מקטיר עם הקומץ גם קומץ לבונה כלעיל [רמב"ם פי"ג מקרבנות. ורמל"מ שם ה"ה]. ולא יצק דקאמר כאן. ר"ל לא יצק כהן אלא ישראל. דבין היציקה שנותן שמן תחלה בכלי. או היציקה שאח"כ על הסולת או הפתיתין. הכל כשר בישראל אפילו לכתחילה. אבל אם לא יצק כלל. פסול. דיציקת שמן במנחה מעכב:

 אפילו לא בלל כלל כשר:

 ר"ל אם בכל המנחות שצריכות פתיתה לא פתת כלל. רק כשקמץ לקח חתיכה עבה כשיעור קומץ [ולרש"י ור"ב עכ"פ הקמיצה בעצמה צריכה פתיתה]:

 ר"ל לא מלח כהן אלא זר.:

 מנחת עומר ומנחת סוטה. שצריכים תנופה קודם הגשה:

 כל מנחה קודם שיקמיצנה מגישה לחוד קרן דרומית מערבית של מזבח. כנ"ל. [ונ"ל דהתנא נקט הכל כסדר. דאף דהיציקה היא אחר הבלילה בכל המנחות [כמנחות דע"ד]. אפ"ה נקטה תחלה. משום דיציקה נזכרה בהדיא במנחת סולת. ומנחת סולת כתיבא בקרא תחילה. משא"כ בלילה לא נזכרה בהדיא בקרא רק במנחת מאפה. והיא כתובה בתורה אחר מנחת סולת . ואחר בלילה. נקט התנא פתיתה שנזכרה בתורה במנחת מחבת שכתובה אחר מנחת מאפה. שבה נזכר בלילה. ואחר הפתיתה נקט התנא לא מלח. משום דדין מליחה לכל הקרבנות נזכרה בתורה בסוף כל העניין [בויקרא ב']. ואחר לא מלח נקט תנופה והגשה. דאע"ג דהגשה נעשה בכל מנחה קודם שיקמוץ וימלחנה. ותו הרי גם בתורה [שם] נזכר הגשה במרחשת קודם למליחה שלא נזכר עד לבסוף כל העניין. אפ"ה נקט התנא אלה הד' יחד. יציקה. בלילה. פתיתה. מליחה. דכולן כשרין לכתחילה בזר (כמ"ש זבחים פי"ד סי' כ"ט). והדר נקט תנופה והגשה דרק בדיעבד כשרין בזר [עי' שם]. מיהו נקט תנופה קודם הגשה. משום שכך סדר עשייתן בעומר ובסוטה. מניף ואח"כ מגיש. וברוך המאיר עיני המחכים לו]:

 דצריך שיהיה הפתיתין כזיתים. ואם פתתן כפתיתין מרובות. בין שמרובות במנין ע"י שהקטינם. בין שמרובות בשיעור גם יותר מכזית. או לא וכו':

 ר"ל שלא משח רקיקין הטעונות משיחה כמ"ש לעיל סי' ו' דבחסר שמנה לגמרי. פסול:

 כשרה לרבנן מדאין עולין מבטלין זה את זה. [כזבחים פ"ח מ"ו]. ולר"י ג"כ כשרה משום דמין במינו לא בטל. או שנתערב הקומץ ממנחת נדבה במנחת וכו':

 שכולה כליל כהקומץ. או שנתערב הקומץ במנחת וכו':

 חביתי כה"ג שמקריבין משלו בכל יום. והן ג"כ כליל. או שנתערב הקומץ במנחת וכו':

 המנחה שמקריבין עם הקרבנות [כלקמן פ"ט מ"ו]. והיא ג"כ כולה כליל:

 נ"ל דר"ל התערובת כשרה להקריב. דת"ק ס"ל דשתיהן כשרות:

 פסולה התערובות:

 קומץ של מנחת נדבה עבה. שנעשית מלוג א' שמן לעשרון סולת:

 מנחת כהן משיח ומנחת נסכים היא רכה. דמנחת כהן משיח נעשית מעשרון סולת וג' לוגין שמן. וכ"כ מנחת נסכים עשרון סולת וג' לוגין לכבש. וב' עשרונים בד' לוגין לאיל. וג' עשרונים בו' לוגין לפר:

 ר"ל הקומץ העב בולע ממנחה הרכה. ואף דלא מפסל הקומץ משום דריבה שמנה. דהרי ריבה שמנה אינו פוסל רק כשהוסיף לוג [כפ"א סי' ל"א]. והכא הקומץ שהוא כשיעור ב' זיתים. אי אפשר שיבלע לוג שהוא כשיעור (ב') [ו'] ביצים. עכ"פ נתבטל הקומץ בשמן של המנחה הרכה. והו"ל כאילו לא הקטיר הקומץ כלל. ונפסלה עי"ז המנחה. ואף דלר"י מין במינו לא בטל. עכ"פ הכא דנתערב סולת ושמן בהדי סולת ושמן. הו"ל תערובות כל חד וחד כאילו נתערב עם מינו ואינו מינו. ובכה"ג ס"ל לר"י דסליק את מינו כמי שאינו. ושאינו מינו רבה עליו ומבטלו. והמנחת נסכים נמי פסולה. משום דקומץ העב בלע ממנה ומיעט שמנה:

משנה ג
 שנפלו שניהן לתוך כלי א' זו בצד זו. ונוגעין זב"ז באמצע וכבר נתקדשו בכלי:

 שנשאר מכל אחת כדי שיעור לקמוץ ממנה בלי תערובות:

 דלא דמי לעירוב ב' דמים [זבחים פ"ח מ"ט] דשתיהן כשרות. די"ל התם בכל שהוא מכל אחד שיש בהתערובות כשהגיע למזבח סגי. אבל הכא בעינן קומץ שלם מהמנחה עצמה. דכתיב וקמץ מסלתה ולא מסולת חבירתה. ומדנתערב אי אפשר כן:

 דמצות הקטרה בקומץ הוא שיהיה לבד. ולא דבר אחר עמו. ואף בדאפשר לקמוץ במקום שנתערבו. ויהיה שם ב' קומצין. עכ"פ דלמא בכל קומץ יש מתערובות חבירתה. וליכא קומץ שלם:

 כל התערובות:

 דקמיצה מעכבת:

 כל התערובות דמצות הקטרה בקומץ צריך שיהיה בלי תערובות. ותו הרי כל שממנו לאישים הוא בבל תקטירו. והרי השיריים יש ממנו הקומץ לאישים:

 ואי"ל בכל הנך הרי הקומץ נתבטל ברוב של השיריים. י"ל דכמו דעולין אין מבטלין זא"ז. ה"נ ילפינן מנה שיריים בג"ש:

 וא"צ להביא מנחה אחרת:

משנה ד
 קודם שהקטיר הקומץ:

 ר"ל לפי דעת ר"א דס"ל [פסחים דע"ז א'] דזורקין הדם אף שאבד הבשר. ה"נ במנחה מקריב הקומץ אף שאבדו או נטמאו שיריים:

 דרבי יהושע ס"ל התם אם אין בשר אין דם. ה"נ פסול להקריב הקומץ. מיהו בנשאר קצת משיריים או בקרבן צבור. כשר לכ"ע:

 ר"ל אם לא קידש הקומץ בכלי שרת קודם הקטרה והקטירו כך:

 מיהו בלא קידש המנחה תחילה בכלי שרת. אז לכ"ע פסול:

 שהקטיר הקומץ לחצאין:

 ודוקא בהקטירו בב' חצאין. דמדאין קומץ פחות מב' זיתים. נמצא שהיה בכל הקטרה כזית. אבל בהקטירו ביותר מב' חלקים. פסול. דאין הקטרה פחות מכזית:

משנה ה
 דבחסר כל שהוא פסול:

 דכל מנחה צריכה שתהיה עשרון שלם סולת. ולא פחות. ואף דמדת עשרון למנחה קודמת לקמיצה. אפ"ה הקדים תנא דין הקומץ. משום דביה משתעי תנא בכל מתני' דלעיל:

 דצריך שיהיה לנסכים של פר ו' לוגין. ולאיל ד' לוגין. ולכבש ג' לוגין. ואם חיסר פסול:

 דצריך שיהיה שיעורו למנחת נסכים. כשיעור היין. ולמנחת נדבה צריך לוג לעשרון. והא דלא כלל תנא כולן יחד הקומץ והעשרון וכו' מיעוטן מעכב את רובן. ה"ט משום דכל חד מהנך מקרא אחרינא נפקא. [והא דהפסיק תנא ביין בין העשרון סולת לשמנו והרי קומץ ועשרון ושמן שייכי טפי גבי הדדי. ותו דגם בקרא בדיני נסכים נזכר השמן קודם היין. נ"ל מזה ראיה לרמב"ם [פי"א מפסוהמ"ק ה"ט] דפסק דשמן אינו נפסל כשהוסיף. רק כשהוסיף ונתן ב' לוגין לעשרון. א"כ להכי שפיר רצף התנא למתני קומץ ועשרון ויין בחדא מחתא. מדכולהו בחסר או יתר דינייהו שוין. דבקומץ חסר או יתר מעט פסול [כפ"א מ"ב]. ובעשרון וביין כבר הביא רכ"מ [פ"ב ממעק"ר ה"ה] בשם התוספתא דבשניהן בחסר או יתר מעט פסול. משא"כ בשמן מדמשונה בדיני יתר מכולהו. להכי עשה לו תנא מחיצה בפ"ע לבסוף. ועי' לעיל פ"א סי' כד]:

 שצריכים שניהן בכל מנחה:

משנה ו
 שמטילין עליהן גורלות ביו"כ. א' לה' ואחד לעזאזל:

 הבאין בעצרת עם ב' הלחם. והן שלמי צבור:

 הן ב' הלחם הנ"ל:

 של לחם הפנים. כל סדר ו' חלות:

 וכ"ש החלות גופייהו:

 ב' כפות מלאות לבונה. שמשימין בין ב' סדרים של לחה"פ:

 דבאין לו מין א' לא יביא הב':

 דנזיר צריך שיביא ב' מיני לחם. חלות מצות. ורקיקי מצות:

 עץ ארז. ואזוב. ושני תולעת. שצריך להשליך כולן לתוך שריפת הפרה:

 ד' מיני לחם שצריך להביא עם קרבן תודה. דהיינו חלות מצות. ורקיקי מצות. וסולת מורבכת. ולחם חמץ. כל א' י' חלות:

 לולב. אתרוג. הדס. ערבה. שלא נטלן כולן ביום שמצוה ליטלן לא יצא. מיהו בנטלן כולן. אבל שלא ביחד. רק שהה ביניהן כמה שעות. יצא. דקיי"ל לולב א"צ אגוד. ורק מצוה לאגדו משום נוי מצוה [א"ח תרנ"א]:

 עץ ארז. ואזוב. ושני תולעת. וצפרים:

 ותנא ושייר מים חיים של מצורע. ופרים ואלים דחג. ועוד טובא:

 שמזה מדם פרה אדומה נגד פתח ההיכל:

 שמזה הכה"ג ביו"כ בק"ק מדם הפר לבד ואח"כ מדם השעיר:

 שמזה הכה"ג שם מדמים הנ"ל ביו"כ. וכמו כן מה שמזה שם מדם פר העלם דבר של צבור. ומפר כהן המשיח. ומשעירי ע"ז:

 ותנא ושייר ז' הזאות של מצורע ועוד טובא:

משנה ז
 בראש כל קנה של המנורה. היה קבוע כעין בזך שבו נותנין השמן והפתילה [רמב"ם פ"ג מבית הבחירה. וכ"כ הריב"ש בתשובה (סי' ת"י). שהבזיכין קבועין בהקנים]:

 שמע והיה אם שמוע:

 ר"ל אפילו אופן הכתב של אות אחד מעכב. שכשדבוק לחבירו. פוסל בספר תורה. תפילין. ומזוזה:

 לרמב"ם ורש"י סדר הנחתן בהבתים הוא כמו שמסודרין בתורה. דהיינו. קדש. והיה כי יביאך. שמע. והיה אם שמוע. כולן משמאל המניח לימינו. ולר"ת צריך להקדים והיה אם שמוע לשמע. כדי שיהיה שמע מימין המניח [א"ח ל"ד]:

 דאין מעכבות זא"ז. וקיי"ל דמעכבות [א"ח י"ג. וראה דהתנא נקט הכל כסדר. במשנה ו' נקט כל המעכבים זא"ז כפי הסדר שכתובים בתורה עד הסדרים והבזיכין. ואח"כ נקט תנא כסדר המספרים ב'. ג'. ד'. ז'. וכולן מעניני קרבנות והנלוה עליהם. רק שילב ביניהן גם מיני לולב דכתיב גביה ושמחתם לפני ה' אלהיכם דהיינו בביהמ"ק. ואח"כ נקט עניינים אחרים שבתשמישי קדושה. ונקטן כפי סדר קדושתן. מנורה. ואח"כ מזוזה שהיא מצוה השוה בכל אדם ובכל זמן טפי מתפילין. ואח"כ תפילין. ובתר כולהו נקט ציצית דבצר קדושתייהו מכולהו דתשמישיה נזרקין [כמגילה כ"ו ב']:

בועז

הלכתא גבירתא