מלבי"ם על מלכים א טז
(ז) 
השאלות (ז) הלא כבר אמר בפסוק א' שהיה דבר ה' אל יהוא:

. מ"ש בפסוק א' ויהי דבר ה' אל יהוא זה היה בחיי בעשא, אז גלה ה' אל יהוא חריצת הדין שנגזר על בעשא,
ולא היה בתורת שליחות רק שגלה להנביא גזר דינו, ע"ד (עמוס ג, ז) כי לא יעשה ה' דבר כי אם גלה סודו וכו'. ואחר שמת
בעשא ומלך אלה בנו, שאז הגיע זמן קיום הגזרה (שאז כבר חטאו שני דורות הוא ובנו, כמו שהיה בירבעם אחרי מלך בנו), אז
שלחו בתורת שליח להודיע הגזרה, ועז"א , מלת ביד מורה על השליחות ששלחו להודיע הגזר דין אל החוטא. והיתה
השליחות , ר"ל אלה בנו. והודיע שיענישהו על שני דברים, א] על  וכו' , וא"כ ראוי להענש כמו ירבעם. ב] נוסף לזה , אחר שהוא  למה הכה אותו, ומגיע לו ע"ז עונש מיוחד. ועתה ספר שנדמה הכרתתו לבית ירבעם, כמו שנדב בן ירבעם נהרג ע"י קשר בשנה שניה למלכו, כן נהרג אלה:

(ט) 
. שם אדם פקיד על הבית: . הקשר שעשה בעשא על נדב היה בגבתון בשדה המלחמה, כי
הקושרים אתו היו אנשי הצבא, משא"כ הקושרים את זמרי היו בני העיר, ולכן בחר העת שבני חיל הצבא היו בגבתון והמלך
לבדו בביתו שותה שכור:

(יא - יב) 
. ר"ל בניו ואחיו וגואליו, כדי שתהיה הממלכה נכונה בידו. ואח"כ
, דרך השמדה אף נשים וטף שלא היה ירא שיעמדו נגדו בדבר המלוכה, וזה היה  
לקיים גזרתו. ובזה
, זה היה השמדה: . שלא יטענו ע"ד המלוכה:

(יט) 
 וכו'  וכו'. ר"ל שגמר בדעתו לעשות ו בדרך זה:

(כא) 
. כי תחלה בעוד זמרי חי התאחדו נגד זמרי, וגם אלה שלא היו רוצים בעמרי לא נתפרדו לבל יגבר זמרי,
אבל במות זמרי אז יחלק וכו':

(כד) 
. מורה ההבדל בין ירושלים שנקראת לזכרון יראה ושלמות, ובין שומרון שנקרא ע"ש
אדם בליעל:

(כה - כו) 
 וכו'  וכו'. ר"ל שהרע בגלולים חדשים אשר לא היו לפניו חוץ ממה שלא עזב גם דרך ירבעם:

(לא - לג) 
 וכו' . אחרי העיון ראיתי כי
עבודת הבעל היתה גרועה יותר מענין האשרה, כי בעבודת הבעל זבחו את בניהם והתעיבו מאד, אבל האשרות היו נוטעים גם
אצל הבמות שהיו מקריבים לה', כמ"ש (דברים טז, כא) לא תטע לך אשרה אצל מזבח ה', ותראה כי אליהו הגם שקבץ נביאי
הבעל והאשרה לא התוכח רק עם נביאי הבעל (להלן יח, כב), ורק אותם הרג (שם, מ), לא את נביאי האשרה, וכן בית יהוא
שבטל את הבעל השאירו האשרה כמ"ש (לקמן ב' יג, ו) וז"ש שמה שעבד את הבעל היה מצד שלקח אשה את איזבל בת
אתבעל, שאביה היה מעובדי הבעל והיא הסתה אותו לבעל, אבל האשרה עשה מעצמו, ועז"א ויעש אחאב את האשרה ר"ל
מדעת עצמו, וכן מה שהוסיף להכעיס היה מדעת עצמו, וע"ז חזר שם אחאב ב"פ:

(לד) 
. עד עתה הגם שעבדו העגלים לא פקרו עדיין בכל שרשי האמונה והיו יראים מפני השבועה והאלה
של יהושע, ועתה שראו שאחאב עושה כל התועבות ואין ה' מענישו, כפרו בהשגחה ובנבואה ולא חשו על קללת יהושע ולכן
בנה את יריחו. והגם שראה שקללת יהושע נתקיימה באבירם בנו, לא שת לבו גם לזאת ותלהו במקרה עד שבשגוב צעירו הציב
דלתיה. ודבר זה הוצעה אל הספור הבא אחריו מענין אליהו: