מלבי"ם על יהושע כד
(ב) 
השאלות (ב - ד) מה רצה בפתיחה הזאת, ובמה שתרח היה אבי נחור, ובמה שהרבה את זרעו של אברהם שהוא שהוליד את ישמעאל אין זה מעלה, וכן לא במה שיצחק הוליד את עשו?:

. מאדם עד אברהם היה הסגולה והענין האלקי רק ביחידים והיו הם כלב ופרי ויתר בני אדם כקליפות, ומעת זרח שמש צדקו של אברהם רצה ה' שיחול הענין האלקי
על רבים, שהם השבטים ואחריהם שבעים נפש ואחריהם אומה שלמה אשר פנים בפנים דבר ה' עמהם, ועי"כ הוצרכו האבות ובניהם לכמה צרופים ונסיונות שיזדככו השמרים
ויסירו הקליפות ויהיה הכל לב ופרי ושמן מובחר, וכמו שכתב הכוזרי באורך. וזה מבאר פה, אמר להם, הנה אבותיכם לא היו ראוים אל הענין האלקי, לא מצד מקומם, כי 
, והמקום המוצלח אל שיעשו ענבים ופרי קדש הלולים הוא רק הארץ הקדושה. לא מצד יחוסם ומחצבם, כי ,
והיה אברהם מוקף בחוחים בין מצדו מנחור ובין מראשו מתרח. ולא מצד הכנתם, כי :

(ג) 
. מבאר ראשונה ההשתדלות שעשה להכינם אל הענין האלקי מצד מקומם (נגד מ"ש בעבר הנהר ישבו), שכמו שבעל הגן כאשר יראה נטע נעמן נטוע במקום רזה ובית
אבנים יחזה, אז יקחהו ממקומו וישתלהו בקרן בן שמן, כן לקחתי , מקום הראוי להשגחה ונבואה, וגם בהליכתו בכל
הארץ נתנסה ונצרף בכור הנסיונות ונבחן. ועל הענין השני שהוא שיזדכך מצד שרשו ויחוסו (נגד מ"ש תרח אבי אברהם), זאת עשיתי , שעי"כ נזדקקו השמרים
והפסולת בישמעאל ויצא יצחק זהב נקי. וז"ש , שיצחק היה מיוחד לו פרי קדש הלולים. והנה גם ביצחק היו קצת סיגים ונזדקקו ע"י עשו, וז"ש:

(ד) 
. ובזה שאב עשו כל הזוהמא. ולכן , המיוחס לחלקו: . שהם היו מוכנים מעתה אל הענין
הגדול, רק שהיה צריך צירוף בענין השלישי הנ"ל והוא שיהיו ראוים לזה ע"י הכנתם (נגד מ"ש ויעבדו אלהים אחרים), הם , שהיא היתה כור הברזל לזכך חומרם ע"י
קושי השעבוד, ובזה הוכנו שיהיו עם ה' שמעתה לא תשרה השכינה על יחידים רק על המונים רבים, ולא לפרקים רק בתמידות:

(ה) 
. עתה ספר ענין היציאה בהגיע תור אלקי אל שיחול הענין הנורא הזה, בחר, א] בשלוחים הראוים שיעשה הענין הגדול הזה, ע"י שהם . ב] באמצעיים
מתיחסים אל התכלית הזה, שהוא  בנפלאות ואותות ומופתים, שעז"א . ר"ל אחר כל הנפלאות שע"י הכירו כח ה' ועזוזו,
:

(ו) 
. ורציתי להוסיף עוד נסים עד שלא תסתפקו ביכלתי והשגחתי כלל, ולכן ,
כ"ז היה סבה מאתי כדי שתאמינו בי, כמ"ש (שמות יד, לא) וירא ישראל וכו' ויאמינו בה':

(ז) 
. עד שירדו אל הים, ובזה היו שני הפכים, א] אתם נצלתם והם נטבעו. ב] הם כסה אותם מאפל ואתם  (ושם מאפל נבדל משם אופל, שבא על
דבר המאפיל ומכסה את האור, שהוא הענן והחשך שהיה מאפיל בפני המצרים ויאר את הלילה לישראל). אמנם הגם כי , בכל
זאת עדן לא האמנתם בי אמונה שלמה, ועי"כ , והוצרכתי להניעכם ארבעים שנה במדבר כדי לנקותכם מטומאת מצרים, כמ"ש (דברים כט, ג - ד)
ואולך אתכם במדבר ארבעים שנה וכו' ולא נתן ה' לכם לב לדעת וכו' עד היום הזה:

(ח) 
. ואז התעוררו עליכם שני מיני מלחמות, א] מלחמה בכח אנושי שהוא . ב] מלחמה בדברים שהם
למעלה מן הטבע, וז"ש:

(ט) 
. ומפרש שמלחמתו לא היה בחרב וחנית, רק במה :

(י) 
. ובזה  גם ממלחמה הזאת:

(יא) 
השאלות (יא) הלא אנשי יריחו לא נלחמו כלל כמבואר בכתוב?:

. בנס: . בנס: . ואח"כ לחמו , כן קורא המלכים שנתאספו אח"כ לנקום נקמת יריחו כנזכר (למעלה ט). והנה שם לא חשיב גרגשי ופה חשיב
גרגשי, כי גרגשי נתאסף תחלה ואח"כ התירא ופנה והלך לו לאפריקי וכמו שיבאר: . ר"ל מקצתם נתתי בידכם שהם כל אלה שחשב חוץ מגרגשי, ומקצתם שהוא גרגשי:

(יב) 
השאלות (יב) פסוק זה בא שלא כסדר והלא עתה מדבר מכניסתן לארץ, ומן מלחמת סיחון כבר דבר בפסוק ח'?:

. הוא מה שפנה לאפריקא. ומפרש מה הוא הצרעה הזאת,  
כו', ר"ל השמועה ששמע שכבשת
שני מלכי האמורי לא בחרבך ולא בקשתך רק ע"י ישועת ה' זאת היה כצרעה, שהתיראו מפני השמועה הזאת וברחו מארצם לאפריקא:

(יד) 
השאלות (יד) מדוע אמר ועבדו את ה' שתי פעמים?:

. אחר כל החסדים האלה יראו את ה' וכו'. והנה בא לצוות להם שייראו את ה' יראת הרוממות, לא יראת עונש, , לא
עבודה מזויפת שזה הפך האמת, ולא עבודה בעבור תקות גמול, כענין אל תהיו כעבדים המשמשים את הרב ע"מ לקבל פרס (אבות פ"א מ"ג), שזה הפך התמימות. והתנה עמם
, כי א"א לעבוד את ה' בשיתוף, רק אותו לבדו, ועז"א , ר"ל אותו לבד מבלי שיתוף, כי המשתף עמו זולתו אינו עובד את ה':

(טו) 
. כי לבכם פורה ראש ולענה שיש דברים מתנהגים כפי הטבע והמערכה ותרצו להשתדל בעבודות אחרות יעזרו לכם כפי דעתכם אל
הצלחה הטבעיית או המערכיית: . ר"ל א"כ צריכים אתם לעזוב את ה' מכל וכל, כי א"א שתעבדוהו עם זולתו, ואז או שתחשבו שהמערכה תתנהג עמכם כפי
מחצב תולדתכם שהוא מעבר הנהר, וא"כ עבדו את  מצד , או תחשבו שתתנהג המערכה עמכם כפי שפעה בארץ שאתם
יושבים בה, וא"כ  מצד . כי מאמינים אנחנו כי אין אנו מושפעים משום שר מזל
כוכב וטבע, רק מה' לבדו:

(טז - יז) 
. ענו לאמר כי לא יעזבו את ה', ונתנו ע"ז ארבעה טעמים. א] מצד החיוב המוטל עליהם,  כו', ובזה
קנה אותנו קנין הגוף להיות לו לעבדים, כי עבדים היינו במצרים והפודה עבד מבית רבו קנה אותו לעצמו (וזה טעם שנז' בטעמי רוב המצות, יציאת מצרים, כי עי"כ נשתעבדו אל
האדון אשר הוציאם מבית עבדים). ב] מצד יראת הרוממות, , שבזה הכרנו יכלתו וכחו לשדד המערכות. ג] מצד התועלת
ועז"א , ששמר אותנו בין בספוק צרכנו במדבר, בין במלחמת העמים כאשר ישמור איש את בנו, ולמה נעזוב מקור מים חיים. ד] מצד
יראת הנזק, ועז"א:

(יח) 
 וכו' . ובזה אם נעשה כמעשה העמים האלה תקיא הארץ גם אותנו, כמ"ש (ויקרא יח, כח) ולא תקיא הארץ בטמאכם
אותה כאשר קאה את הגוי אשר לפניכם (גם כוונו תשובתם נגד מ"ש שיעבדו אלהים אשר בעבר הנהר ובמצרים, הלא הוציאנו ממצרים ואלהיהם לא הושיעה למו, ונגד מ"ש
שיעבדו את אלהי האמורי הלא גרש גם עם אמורי):

(יט) 

השאלות (יט) מה היה כוונת יהושע שאמר להם שלא יוכלו לעבוד את ה' ומה היה הויכוח ביניהם שכפי חיצוניות אינו בו טעם ודעת? ומה הוסיפו בפעם השני על הראשון שאז
קבל דבריהם ואמר עדים אתם בכם כי בחרתם את ה' והלא זאת בחרו בפעם הראשון?:

(יט) 

. ראה שתכלית מה שבוחרים בעבודת ה' הוא מצד הטוב והתועלת שהשיגו מאתו ומיראת הנזק בעזבם אותו, ועבודה כזאת לא תתקיים בכל הבחינות, כי אחר
שאינו עובד את ה' רק א"ע להשיג תועלת או להסיר נזק, אם יחשוב כי ימצא תועלת זולת עבודתו יעזבהו, כמ"ש (איוב א, ט) החנם ירא איוב אלהים וכמ"ש בפי' שם, וז"ש , ר"ל עם המטרה שאליה תכוונו בעבודתכם, מתקות גמול ויראת העונש לא תוכלו לעבדו עבודה קיימת, כי עבודתו קשה משני צדדים, א] מצד המעשה אשר
יעשון , וע"ז באו כל המ"ע להתקדש בקדושתו (ש)[כ]מ"ש (ויקרא יא, מד) והייתם קדושים כי קדוש אני. וגדר הקדושה הוא שיתנשא על כל עניני החומר
והבשר אל ענינים אלקיים רוחנים וזה נמנע עם כוונתכם אל הגמול שהוא טובת עצמכם. ב] מצד הל"ת הנה  לעובר עליהם,  בעברכם על
מצותו, עד שתחת תקותכם להשיג גמול ישיגכם עונש, וז"ש:

(כ) 
 וכו' . ובקל יצמח מן הטוב אשר אליו יחלתם בעבודתכם, חלי ומכה. וגם אמר כי אחרי אשר הטיב
לכם בהשגחתו הדבקה עמכם זה עצמו יחייב כי ישוב והרע לכם ע"י השגחתו בעזבכם אותו, מה שלא היה כן אם לא היה מטיב לכם והייתם תחת הטבע, וכמ"ש (עמוס ג, ב) רק
אתכם ידעתי מכל משפחות האדמה ע"כ אפקד עליכם את כל עונותיכם, כי ידיעתו והשגחתו הפרטיית הדבקה בעם ה' יחייב ג"כ העונש ההשגחיי:

(כא) 
. ר"ל אין כוונתנו לעבוד את ה' בעבור שכר ועונש, רק  מצד עצמו, וע"ז לא אמרו עתה את ה' אלהינו נעבוד כמ"ש תחלה, כי שם אלהינו הבא
בכינוי מורה על הקשר שיש לו עם בריותיו להטיב או להרע להם לפי מעשיהם, כמ"ש בכ"מ, ועתה בארו שיעבדוהו מצד עצמו שלא ע"מ לקבל פרס:

(כב) 
. ר"ל שבחרתם אותו מצד הבחירה השכליית לא מצד החפץ המשולח (כי העובד בעבור שכר ועונש
אינו בגדר הבחירה השכליית, כמבואר אצלי בכ"מ). והבחירה היה , לא לעבוד את עצמכם, ר"ל כי העובד בעבור שכר ועונש לא את ה' הוא עובד רק א"ע,
ואתם עקר בחירתכם לעבוד אותו לא בעבור תועלת עצמכם:

(כג) 
. אחר שקבלתם לעבדו מצד רוממותו: . ר"ל כל מחשבת ע"ז אשר בלבכם: . מצד שהוא 
, ר"ל מצד שהוא משגיח ב, שלכן הם חבל נחלתו ואין נתונים תחת שום שר וכוכב (שזה כלל אצלנו שבכ"מ שבא שם אלקים בכינוי אל  
מורה על הקשר
והדיבוק שיש לו עם ישראל להשגיח עליהם השגחה פרטית), ומטעם זה אסור להם לעבוד בשיתוף (הגם שלבני נח לא הזהיר ע"ז) כי הם מיוחדים לחלקו, ור"ל שהגם שא"ל תחלה
שלא יעבדו על התכלית מצד שהוא אלהי ישראל ר"ל גומל ומעניש, בכ"ז הם צריכים לעבדו עבודה מסבת הצד הזה, ר"ל שמצד שהוא משגיח עליהם אין להם לשתף עמו עבודת
זולתו:

(כד) 
. ועז"א . בלא שיתוף: . בלא תקות שכר ועונש, רק לשמוע כל אשר יצוה מצד שהוא מצות האל:
(כה) 
. כרת ברית מצד שקבלו ע"ע ברצון לעבוד עבודה שלימה בלי פניה: . סדר להם תקנות וחקים לפי צורך הארץ כמ"ש חז"ל (ברכות מח:;
עירובין יז א) תקנות שתקן יהושע:

(כו) 
. כתב דברים האלה עם כלל ספרו (כמ"ש (ב"ב יד ב) יהושע כתב ספרו) וחברו עם ספר תורת אלהים להיות מכלל כתבי הקדש: . יען שהס"ת היה
מונח בארון (מבפנים או מבחוץ לר"מ כדאית ליה ולר"י כדאית ליה כמ"ש בב"ב יד ב) רצה ליחד מקום במקדש אל ספרו, והקים אבן גדולה חלולה שתהיה ארגז וארון לספרו,
 
בשילה:

(כז) 
השאלות (כז) מדוע הזמין את האבן לעדה?:

 
כו' . ר"ל עם הספר אשר בתוכו: . כמ"ש מרע"ה (דברים לא, כו) לקוח את ספר התורה הזה ושמתם אותו מצד ארון ברית
ה' והיה בך לעד, וכן הזמין ספרו המונח באבן לעד על שני דברים, א] , כולל גם עצמו עמהם: . ר"ל ששם נמצא כל אשר דבר ה' עמנו, הם
דברי ה' הנמצאים בכל הספר הזה, וכן מה שא"ל יהושע עתה, שמתחיל כה אמר ה'. ב] , כמי שמזמין עד בל יוכל לכחש בפניו, והגם שהיו אז
בשכם, שם עשה את האבן החלול והניח שם ספרו, ומשם הובילהו אל המקדש בשילה והקים אותו. והנה האלה היה בודאי חוץ למקדש, כי אסור ליטע כל עץ במקדש, והראה
שמדרגת ספרו אינו כספר התורה לכל דבר, או שהאלון הזה נעשה מאבן בצורת אלון כמו איליו שבס' יחזקאל והיה במקדש ממש, ולכן נשתנה משקל השם מציר"י לפת"ח, כמו כי תהיו כאלה (ישעיה א, ל):

(לב - לג) 
  וכו' . בני יוסף החזיקו בעצמות הצדיק, והיו אצלם לנחלה, חשוב בעיניהם כנחלה יקרה שזכו שיקבר הצדיק בחלקם, וכן
השתדלו שגם אלעזר יקבר בחלקם, וכשמת אלעזר החרימו את גבעת פנחס לשדה החרם שדינו ששייך לכהן שבאותו משמר ונפל בחלק פנחס כדי שיקבור שם את אלעזר, והיה קבר
יוסף וקבר אלעזר בחלק בני יוסף בהר אפרים: