מלבי"ם על יהושע יב
(א) 
. בפסוק הקודם (סוף ס' הקודם) הודיע ג' דברים דרך כלל, ופרשם עתה בג' סימנים הבאים. שמ"ש ויקח יהושע את כל הארץ פי' בסימן זה (ואגב חשיב גם כבוש משה),
ומ"ש ויתנה יהושע לנחלה פי' בסימן י"ג י"ד, (ואגב פירש חלוקת משה), ובסוף סימן י"ד סיים והארץ שקטה ממלחמה: . בסימן זה חשב מה שכבשו עד הנה, ותחלה חשב
כבוש משה (עד פסוק ז): . הוא כולל מה שלקחו מסיחון ועוג ביחד (דברים ג, ח):

(ב - ג) 
. עתה מפרש  בפני עצמו כמ"ש (במדבר כא, כד; דברים ב, לו):

(ד) 
. מפרש עוג בפני עצמו:

(ו) 
. ר"ל שעשה זאת עפ"י ה' (הגם שלא היה שייך אל ארץ ישראל והיו מצווים שלא לכבוש ח"ל קודם א"י, כמ"ש בספרי סוף עקב). וכן מה שנתנה לראובני עשה
זאת מצד שהיה עבד ה' ובפקודתו:

(ז) 
. עתה מפרש כבוש יהושע: . כי פה לא חשב כל הארץ, רק החלק שכבש יהושע בחייו, כי עוד נשאר הרבה לרשתה כמ"ש בסימן שאח"ז:

(ט) 
. בין המלכים שחשב פה היו רבים שלא כבש את ארצם בחייו רק המלכים נהרגו ע"י יהושע במלחמה, והם: מלך ירושלים (שופטים א, כא), מלך גזר (לקמן
טז, יוד; שופטים א, כט), בית אל לא נכבש בחייו (שופטים א, כב), אפק לא נכבש (שם, לא), תענך מגידו דור (שם, כז). וכן מן המלכים הנחשבים פה קצתם התבארו בספר, והם מלך
יריחו, עי (סי' ח), ירושלים, חברון, ירמות, לכיש, דביר, עגלון, גזר, לבנה, מקדה (כולם הכה בפעם א') (סי' יוד), וכן מלך חצור, מדון, שמרון, אכשף (סי' יא), וכן מלך בית אל (הגם
שלא נתבארה מיתתו) בודאי נהרג בעת הלך לעזר לעי, הרי י"ז שמצאנו, וי"ד הנותרים הוא בכלל מ"ש (סי' יא יב) ואת כל מלכיהם לכד יהושע ויכם