יוסף תהלות/נח
תהלים נח

מזמור ח"ן

פסוקים א-ב
לדוד מכתם האמנם אלם צדק תדברון וכו'. סוף  כסוי הדם , אמר ר' יצחק: מה אומנותו של אדם ? יעשה עצמו אלם. יכול אף ? : צדק תדברון. יכול יגיס דעתו? ת"ל מישרים תשפטו בני אדם. ופירש רבינו האר"י זצ"ל, כי מילוי אלם הוא  , ולכן תדברון, כי מה שהוא צדק תדברון, . ואפשר לרמוז, כי   , להעיר כי קול  לא נפגם, שהקנה לא נהנה מעץ הדעת.  צריך מאד לשמור הקול, שלא לפגום בדברים אסורים ובטלים. וזה טעם כי גדלה מעלת תלמוד תורה, כי הוא באבר שלא חטא בו אדה"ר. :  גי' , ומסיבה זו אלם יעשה עצמו אלם. צדק תדברון דברי תורה, ובזה לא יפגום קול ויוסיף אומץ בדברי תורה, ויזהר מאד מלשון הרע וכל דיבור אסור שפוגם בקול:

אי נמי אפשר,  הענוה כל אדם גדול בעיניו,  בספרי המוסר. וגדולה ענוה, כי היתה אם כל מדה טובה, והיא סגולה לכפות יצר הרע . והטעם, כי אין "יגער" שולט במי שהוא עניו,  במזמור קל"א משם הרב עיר וקדיש מהר"א הלוי ברוכים ז"ל. וז"ש: מכתם, מך ותם לכל, בזה יבא לבטל יצה"ר, ויעשה עצמו אלם, וידבר  וידון לכף זכות, וז"ש מישרים תשפטו בני אדם. 

 ארץ החיים כתב : קאי על הדיין, עד שלא ידע היכן הדין נוטה, יהיה כאלם ויכול לעשות פשרה; ואחר שיודע, צדק תדברון, עכ"ל. ובמטו מיניה דמר הוא הפך הדין  סימן י"ב, דגם שיודע להיכן הדין נוטה, כל שלא אמר: "איש  אתה זכאי", יכול לעשות פשרה. ולי ההדיוט אפשר לפרש באופן זה: האמנם אלם, אם היה כאלם,  שידע להיכן הדין נוטה לא אמר: "איש פ' אתה זכאי" והיה כאלם, ולדרכנו , דידע והיה כאלם – אז צדק תדברון, דהפשרה נקראת צדק   דסנהדרין. וצריך שתהיה הפשרה על קו היושר, וזהו מישרים תשפטו בני אדם, פשרה קרובה לדין:

פסוק ד
זרו רשעים מרחם. בפרק  , קרי ר' חנינא האי קרא על ההיא עוברה דאילחישו לה ולא אלחישא.  על   חלק, דאינו שולט  אלא בצאתו מרחם. והרב באר שבע הקשה , דמלמדין לו התורה בבטן אמו, ונדחק מאד, . ונעלם ממנו פסקי תוס' דנדרים,  הוא בבטן, ובצאתו מגרשו היצה"ר. וקושיא  הקשו אותה כמה אחרונים. ונעלם מהם שכבר בספר חסידים סימן אלף קל"ז הקשה קושיא זו, ותירץ דעשו וההיא עוברא דיה"כ וכיוצא היו מ דורות, ואלו יש להם יצה"ר בבטן, , ובפני דוד פרשת תולדות. ואגב אומר, דבברכי יוסף  סימן תרי"ז הקשיתי משם מהר"ש דאנון ז"ל,  אין לוחשין כשהריחה בשר נבילה? ויש מי שתירץ, דביה"כ לוחשים, דבערב ממלאים תאותו, מה שאין כן בשר נבילה. ואני הדל דחיתי דיתנו לו דוגמתא מהיתרא, ע"ש. ועתה נדפס ספר סם חיים, ובדף ח' כתוב מרבינו טורדוס התירוץ הנז'. אך הרב ז"ל הקשה הקושיא מבשר חזיר ובשר קדש, ע"ש. ולבשר חזיר הוא תירוץ טוב, דאין דוגמתו, ומוחא דשבוטא אינו מצוי; אך לבשר קדש יש לדחות, כמ"ש . ויש ליישב ודוק כי קצרתי. ואפשר שזה רמז הכתוב: זורו רשעים, כלומר, דהוא ענין זר שיהיו רשעים מרחם, כי כל העולם לא יש להם יצה"ר מרחם, דכתיב: "לפתח חטאת רובץ", ואלו תעו מבטן, שהם מתתקע"ד דורות. וזולתם לא יש להם בבטן כי אם יצר הטוב, כמ"ש בפסקי התוספות כמו שנאמר. [עיין  אני עני  דברים אחרים דף קד"ם ע"ג שפרשתי באופן אחר בס"ד]:

פסוקים יא-יב
ישמח צדיק כי חזה נקם וכו'. הראשונים , דכשהנס בזכותו, זוכה ורואה במפלת שונאיו. : ישמח צדיק כי חזה נקם, דזה מורה שהוא בזכותו. ויאמר אדם אך פרי לצדיק, דכך יאמרו, דמוכרח דהנס בזכותו מדראהו הוא בעצמו, . ואפשר לסיים בהקדמה, דכשהנס במדת רחמים, אף שאינו בזכותו, זוכה ורואה בשונאיו; ועתה שאמר: פרי לצדיק, חש שמא נאמר דהנס דהיה במדת רחמים, ואז זוכה לראות בשונאיו ואינו בזכותו. : אך יש אלהים שופטים בארץ, כלומר, דמדת הדין גוברת בעולם,  נעשה נס בזכותו הצדיק, ולכן ישמח צדיק:

הערות