מלבי"ם על שופטים יט
(א) 
. וגם מעשה זו היה סבתה מה שאין מלך לבער החוטאים ולעשות משפט, שאז לא היה העם כמאכולת אש וחרב איש באחיו:

(ב) 
. היה לומר ותזנה מאחריו, כי מלת עליו שבא אצל זנות מוסב על הנואף עמה, (ותזן על) [ותזני אל בני] מצרים (יחזקאל טז, כו), וזה מורה כדעת חז"ל
(גיטין ו ב) 
שלא זנתה ורק עשתה נגדו דבר שלא לרצונו: . לא לחוץ אל הזונים, רק :

(ג - ד) 
. גם זה מעיד שלא זנתה, כי קוראהו אישה, שאם זנתה היתה אסורה עליו לדעת האומר דפילגש היא בקדושין:  כו' .
השמות באו לפי הענין, שמח בו מצד שהוא אביה ורוצה שלא תהיה צרורה עגונה, והחזיק בו מצד שהוא חותנו:

(ה - ח) 
 וכו'  וכו'. ר"ל ביום הראשון היה עדיין בקר, רק ששתו ואמר שילין מצד ששתה והדרך מבלבל שותי יין. וביום שאח"ז נזהר מלשתות רק שהאכילה
נמשכה עד נטות היום:

(ט) 
. פי' מהרי"א שא"ל, א] , ועת ללון. ב] אחר שבלא זה לא תגיע עד ביתך ותצטרך לחנות בדרך, , עשה החניה פה
ומחר תשכימו ותגיע ביום אחד עד אהלך ולא תצטרך ללון בדרך:

(י) 
השאלות (י) מ"ש שעמו צמד חמורים ופילגשו הוא למותר שכבר אמר בפסוק ג' ונערו עמו וצמד חמורים, ולמה לא הזכיר פה את נערו?:
. היא הוצעה למה שלא לן בשדה, כי היה עמו  
כל טוב, וירא מלסטים. ב] , שהאשה היא רפת המזג ללון בשדה. וכן מפני שני
טעמים אלה לא סר אל עיר נכרי, מפני הלסטים, ומפני אונס פילגשו:

(יב) 
השאלות (יב) כפל עיר נכרי אשר לא מב"י:

. ר"ל כי היו ערי כנענים שהיו שייכים לישראל ומשועבדים להם למס, והיה יראת ישראל עליהם, לא כן יבוס היא עיר נכרי אשר לא
מבני ישראל, ר"ל שאין משועבדים לישראל כי לא הושמו למס (כנז' למעלה א, כא):

(יג) 
. כי לא ידע איזה עיר קרובה יותר (ומלת לך היא א' מג' מקומות שנכתב לשון הליכה בלא ה"א על פי המסורה):

(טז) 
. כמו שספר גנות בני הגבעה שסגרו דלתם לאורח הגם שהיו מתושבי העיר ולא צר להם המקום, ספר שבח הזקן הזה, א] עם היותו זקן, ב]  עתה ברגע
זו, ג] שבא  הקשה , ד] שהיה , ולא הוטלה עליו המצוה יותר מתושבי העיר, בכ"ז:

(יז) 
 כו'. ותיכף שראה אותו שאלו , כי הסתפק אולי רוצה ללכת לדרכו וע"כ ברחוב יעמוד:

(יח) 
השאלות (יח) למה שנה שנית ואלך עד בית לחם? ולמה אמר ואת בית ה' אני הולך?:
. ר"ל הנה מעברינו הוא , אשר א"א להגיע לשם בעוד יומם, כי , ושם מחוז חפצי. ולבל
ידמה שהוא רוכל המחזר בעיירות, אמר  רק . ולבל יחשוב שהוא מאנשי מיכה עובדי הפסל (שמיכה היה בהר אפרים), אמר , ובכ"ז
, ולכן ישבתי בחוץ:

(יט) 
ובל תחשוב שתצטרך לתת יבול לחמורים, לז"א . וכן לא תצטרך ליתן לי לאכול ולא לנער, כי , וגם יש יותר מן
הצורך עד שהנער יאכל עם עבדיך מן הלחם ויין שאתן לחלקו, וכן גם שאר דברים תבלין וכדומה, כי :

(כ) 
. שבהפך מתנה עמו שכל מחסורו עליו כי בזה יקיים המצוה כראוי:

(כב) 
השאלות (כב) מה ההבדלים בין מעשה הגבעה ובין מעשה סדום? שכפי הנראה שני המעשים דומים מכל צד:

 
וכו'. כבר דברו בזה חקרי לב מה נשתנה ענין הגבעה מחטאת סדום אשר המטיר עליהם גפרית ואש ויהפך משורש ערים, ואלה
עשו כמעשה סדום ולא חלו בם ידי שמים להענישם. ויאמרו כי יש הבדל בין הרשע ובין החוטא, ר"ל כי אנשי סדום היה חטאם מצד השכל, כי חקקו להם חוקים לא טובים
ומשפטים בל יחיו בהם חיי המדיניות, וקבלו עליהם החוקים האלה למשפטים צדיקים, בל יעבר אורח דרך ארצם, והעובר ענוש יענש כפי נימוסיהם, ולא עשו מה שעשו מפני
תאותם רק מפני נימוסיהם הנשחתות, לא כן אנשי הגבעה לא שכלם היה במעל הזה, ולא מפני חק ונימוס עשו זאת, רק מפני תאוותם, שמה שלא האריחו את האיש היה מפני כי
היו כילים וצרי עין, ומה שרצו לבעול אותו היה מפני תאותם לבד. והבחינה לזה, א] לוט הכניס המלאכים בסתר (כמ"ש בפי' התורה במ"ש (בראשית יט, ב) סורו אל בית עבדכם),
והמלאכים רצו ללון ברחוב כי יראו מפני הנימוס, והזקן בגבע הכניס אותו לביתו בפרהסיא. ב] שם כתוב (שם, ד) ואנשי העיר אנשי סדום נסבו על הבית מנער ועד זקן, שהיה זה
כולל לכל אנשי העיר מצד שהיו אנשי סדום והיה הכנסת האורחים נגד חוקיהם, ופה כתיב , ר"ל בני בליעל אשר בעיר והאספסוף אשר בקרבה
התאוו תאוה, לא כולם, ולא מצד הנימוס רק מצד שהם אנשי בליעל ועושים נגד החק והמשפט. ג] שם כתיב נסבו על הבית, שרצו ללחום על בעל הבית שעבר על חוקיהם, ופה
כתיב , לשמור בל יברח האורח, לא שנסבו על הבית ללחום, ולכן לא רצו בבתו כי לא רצו לעשות רע להזקן. ולכן כתיב מתדפקים על הדלת בבנין התפעל,
שמורה על הפעולה המדומה, כמו מתעשר מתרושש, שהיו נראים כדופקים, לא דופקים ממש כי לא באו דרך מלחמה, משא"כ בסדום כתיב (שם, ט) ויגשו לשבור הדלת. וכן שם סגר
לוט את הדלת אחריו כי ירא מפניהם, לא כן פה, אמר , כי ידע שלא יעיזו ליכנס בביתו. ד] שא"ל שהיא נבלה, הרי היה שכלם שלם להכיר שהיא נבלה, לא כן לוט לא
הזכיר רק הטענה הראשונה בל ירעו על שבאו לביתו, ולא אמר להם שהיא נבלה, כי היה אצלם דבר טוב וראוי לפי משפטיהם:

(כד) 
. ר"ל למלאות תאותכם הנה נא בתי ופילגשהו, והגם שהוא ג"כ נבלה, אין בשתן מרובה כבושת האיש, וז"ש שנית :

(כה) 
. פי' המפ' שלא רצו בקלון בת הזקן: . וגם זה ראיה שהיה זה רק למלאת תאותם, וע"כ כשמצאו את פילגשו נאותה לתאותם, הסתפקו
בזה: . כדרכה: . שלא כדרכה:

(כט) 
השאלות (כט) למה נתחה לעצמיה ושלח הנתחים בכל גבול ישראל, הכי לא היה די אם היה שולח סיפור המעשה לבד?:

. הראה להם בזה כי שבטי יה מתאחדים כגוף אחד, וכמו שלא יצויר יחול רוח החיים והשכל בגויה אם תנותח לנתחיה כי אז האיברים
פגרים מתים, כן לא יצויר יחול רוח החיים והשכינה על כלל האומה אם חלקיה יתפרדו ושבטיה לא יתאחדו כאשר יתאחדו כל האיברים להעמדת החי בכלל. וכמו שאם יתעפש
אבר אחד ויעלה בו רקבון, היא רעה חולה לכל הגויה וישתדלו לרפאותו או לחתכו בל יפסיד את הגויה בכללה, כן הדבר הזה אם יופסדו אישים קצתיים מכלל האומה, שבהכרח
ישתדלו להשיבם בתשובה או לאבדם מקרבם, וכששלח הנתחים בודאי שלח ספור המעשה ג"כ להודיע כי שערוריה נהיתה בארץ:

(ל) 
השאלות (ל) למה כפל לא נהיתה, ולא נראתה? וכפל שימו, עוצו, דברו:
. ועכ"פ אם נהיתה , כי היה בסתר. לכן , לחקור ולדרוש אם אמת נכון הדבר, ואח"כ  
איך לתקן
המעוות, כי המיעץ יחשב על כל חלקי הסותר והאפשריות, ואח"כ , דבר מוחלט, שהיא ההסכמה שאחרי העצה: