בני אהובה/הלכות אישות/י/יד
הלכות אישות/י/יד

מותר לארס בכל יום חול וכו' אבל אין נושאין נשים לא בערב שבת ולא באחד בשבת גזירה שמא יבוא לידי חילול שבת וכו'. ואע"ג דאמרינן במסכת כתובות דף ה' ע"א על הך קושיא אלא מעתה יוה"כ שחל בשני בשבת לדחי התם אית ליה רווחא הכא לית ליה רווחא א"כ כשנשא באחד בשבת הוי ליה רווחא כמו ביוה"כ דמאי שנא וצריך להיות דהרמב"ם חושש לתירוץ הראשון בין טרדא דלנפשיה ובין טרדא דלאחרים והא דאמרינן בריש פרקין ותנשא באחד בשבת שאם היה לו טענת בתולים משכים והולך ומשני שקדו וכו' ולא משני גזירה שמא ישחוט בן עוף אפשר לומר דהא דאמרינן אית ליה רווחא היינו על סעודה שעושין בשעת בעילה כמ"ש התוס' דף ז' ע"א בד"ה והלכתא מותר לבעול וכו' ועיי"ש במהרש"ל ועיין בבית שמואל סימן (ס"ג) [ס"ד] ס"ק ד' ולזה אין טורח מרובה ולכך התירו לבעול באחד בשבת כי לא אמרו רק במוצאי שבת והוי כמו יוה"כ הנ"ל משא"כ נשואין דבעי הטרחה גדולה עד שתקנו חכמים שלשה ימים להכנה בזו ודאי כיון שהוא סמוך לשבת אסור אף דאית ליה רווחא קצת דשמא ישחוט בן עוף וא"כ אתי שפיר דקודם דאסקי אדעתין תקנת שקדו ליכא לשנוי שמא ישחוט בן עוף דהא אית ליה רווחא אבל השתא דמשני שקדו דצריך הכנה מרובה לפחות ג' ימים א"כ סמוך לשבת אסרוהו שמא ישחוט בן עוף. ומזה הטעם יש לתרץ הא דאמרינן דף ג' ע"ב ומסכנה ואילך נהגו העם לכנוס בשלישי ובשני לא יכנוס כדי שלא לעקור תקנת חכמים דשקדו לגמרי ומפני מה לא אמרו דיכנוס באחד בשבת דיותר יש לחוש לתקנת שאם מצא פתח פתוח שישכים לבי"ד שהוא חשש איסור מהך טעמא דשקדו שהוא רק תקנתא דידה והרשות בידה למחול ועיין ברא"ה לכתובות אבל לדברי רבינו ניחא דבאחד בשבת יש חשש חלול שבת.

ומה שהקשה בהגהת מיימוני איך אפשר למבעל בשבת הא אין ב"ד יושבין בשבת ואיכא אקרורי דעתא אפשר לומר דס"ל לרבינו הרמב"ם דכיון דליכא הפסק אלא יום אחד לא חיישינן לקירור הדעת ובשלישי לא תנשא משום שקדו וכן הוא בירושלמי מה בין שני לשלישי אין דומה משתהה יום אחד למשתהה שני ימים ואלו גם בשלישי אקרורי דעת לא בטלו חכמים תקנתם כמו שלא בטלו תקנתם בשני שלא נהגו לכנוס בשני רק בשלישי ליכא אקרורי דעת כיון שאין הפסק רק יום אחד לכך מן הסכנה ואילך נהגו העם לכנוס בשלישי דמחלו לתקנת שקדו ואקרורי דעת ליכא וביום ראשון לא כנסו משום בן עוף ואתי שפיר.

ואפילו בחולו של מועד אין נושאין נשים וכו'. ולישא בערב הרגל מותר אם אין עושין הסעודה ברגל בלילה כמ"ש האחרונים. בשו"ע או"ח סימן תקמ"ו דסעודה ראשונה של נשואין אסור לעשותה ברגל ובזה מתורץ קושיית מהרש"א במסכת כתובות דף ז' ע"א דאמר רב פפא דבשבת אסור למבעל בתחילה וביום טוב שרי ואמר ליה רב פפי מה דעתך מתוך שהותרה חבורה לצורך וכו' והקשה מהרש"א דלמא הטעם דאסור בשבת דשמא ישחוט בן עוף וזה לא שייך ביו"ט דלפי מ"ש על כרחך מיירי דלא עביד סעודה דאי עביד סעודה הרי מערב שמחה בשמחה ועל כרחך דלא עביד סעודה וא"כ שפיר קשה מאי שנא בין יו"ט לשבת (ה).

(ה) אמר המגיה דודאי ליכא למימר דתקשי עדיין כיון דבשבת מותר לעשות סעודה בשעת בעילה יש לחוש שמא ישחוט בן עוף משא"כ ביו"ט דהוכחת הרב המחבר היא דעל כרחך אין עושין סעודה כלל בשעת בעילה דאם היה חיוב בזה היה אסור לישא בערב הרגל משום שאינו יכול לעשות סעודה בלילה וכיון דאינו חיוב גם בשבת אין עושין ועל כן לא חיישינן שמא ישחוט בן עוף.