קצות החושן על חושן משפט תיח


סעיף יג

 עסמ"ע שכת' דהיכא דמזיק אומר ברי נמי הניזק נשבע ונוטל. ובש"ך חולק והעלה דדוקא במזיק שמא הוא דעשו תקנת נגזל אבל במזיק ברי נשבע ונפטר כיון דלא הוי רשע כמו גזלן ע"ש וכ"כ ביש"ש פרק החובל סי' ל' ע"ש. וקשה בהא דאמרו ס"פ הכונס כרבי יהודה דמחייב על נזקי טמון באש עשו תקנת ננזל באש וכיון דלרבי יודא אפילו בגזל לא עשה תקנה אלא עד שיהא מודה במקצת וכדתנן פרק כל הנשבעין ר' יודא אומר שני כלים נטלת ע"ש ואי בטוען שמא תיפוק ליה דה"ל משואיל"מ כיון דע"כ מיירי במודה במקצת ואי מיירי באומר הילך א"כ תו ליכא מודה במקצת ור' יודא ס"ל בכולן עד שיהי' שם מודה במקצת. ולפמ"ש תוס' ר"פ הפרה דהיכ' דלא ה"ל למידע לא אמרינן מתוך ניחא אלא דא"כ מודה במקצת מאי אהני כיון דליכא בזה שום שבועה כיון דלא ה"ל למידע ור' יודא דבעי מודה במקצת היינו כי היכא דלחייב שבועת התורה ואז שקלוה מגזלן ורמי אנגזל אבל היכא דליכ' שום שבועת התורה מודה במקצת מה מהני. ולכן נראה לפמ"ש הר"ן פרק כל הנשבעין דלר' יודא דבעי במקצת אפ"ה מהני ג"כ באומר הילך כיון דה"ל כעין מודה במקצת ע"ש א"כ משכחת לה בהילך אלא דמדברי תוס' פ' חז"ה (דף מ"ה) נראה מבואר דלר' יהודה בעינן מודה במקצת ממש ע"ש וכן נראה מדברי הראב"ד בהשגות פ"ה מטוען משמע דלר' יודא בעינן מודה במקצת המחייב שבועת התורה ע"ש ועש"ך סי' שפ"ח סק"ו שכת' ע"פ הירושלמי דפלוגת' דלר' יודא ורבנן במדליק בשל חבירו עיקר פלוגתא אם עשו תקנת נגזל באש ע"ש וכיון דלר' יודא בעינן מודה במקצת ממש א"כ לא משכחת לה בטוען שמא דה"ל מחויב שבועה ואינו יכול לישבע משלם וכמ"ש ומיהו לפי מ"ש בש"ך סי' צ' סק"א ניחא: