חפץ חיים על ספרא/בחקותי/פרק ה


ביאור - פרק ה
 דהו"ל לכתוב "ואם באלה", וע"כ ר' אליעזר דריש ליה מלשון 'עד' שהוא מעיד בהם. ור' יהושע דריש מלשון 'עוד'.
 האמורות למעלה -- אינו לומד, ואינו עושה, ומואס באחרים העושים, שונא את החכמים, מונע את אחרים, כופר במצות, כופר בעיקר.

 דלשון 'שבירה' שייך יותר באנשים מן ביהמ"ק.

 מלחות הטל.
 שלא ירקבו כיון שאין בה לחות, שהלחות מרקיב ומאבד הפירות, ואעפ"כ קללה היא שהארץ לא תוציא פירות והשמים לא יתנו מטר. אבל היא קללה שבבחינת מה יש עמה ברכה -- שאם השמים לא יתנו מטר - יתנו טל, ואם הארץ לא תתן פירות, תשמור מה שיש באוצרם.
 שצריך לכח וטורח הרבה מפני שיצטרך לעבודות רבות וזה יתום לריק.
 שהוא גם כן יצטרך לעבודות רבות.
 שיהיו יגעים בכל כחם עד שיתום כחם ויהיה ללא הועיל, שלא יוציאו ממנו תועלת כלל.
 שבעלה יורשה והוא לריק שתם הממון ולא נהנית הבת ממנו.

 שנשאר בלא כח שהוציא כל כחותיו ולא הועיל כלום.
 שאפילו הזרע שהבאת לה לא תתן. ודרשו  כמו שכתוב , שהוא לשון 'הבאה', דאי אפשר לומר שכונת הכתוב שלא תצליח -- הרי כתיב מקודם .
 בזה האחרון דרשינן שתי קללות: שלא יהא חונט העץ פירותיו בשעה החנטה, וזהו שכתוב  - שאפילו בצאתו מן הארץ יהא לקוי. ואם היה מפרה יהא נושר פירותיו.
 משיר.
 ויש באלו שתי פסוקים (פסוק י"ח וי"ט)  ז' קללות ומקויים בזה מה שאמר .

 כדבר שהוא במקרה שאינו אלא לפרקים כן תלכו עראי במצותי.
 דבר שאין לה קביעות חשובה.

 שדרכה להיות משכלת כדכתיב .

 פי' "דרך" היה לו לומר, וכתב  לשון רבים.
 הרי ז' קללות. 
 שן בהמה
 ושן חיה
 חמת זוחלי עפר
 ושכלה
 והכריתה
 והמעיטה
 ונשמו. 
הרי שבע מיני פורעניות.

חפץ חיים על ספרא