מסכת גרים ב


פרק ב

הלכה א 
גר נימול לעולם 
הא - כיצד?
עד שלא טבלה אמו - נולד בן? נימול בן יומו. 
משטבלה אמו - נולד? נמול

הלכה ב 
גר שנתגיר מהול, או ספק שנולד מהול, 
צריך להטיף ממנו דם ברית - כדברי בית שמאי.
ובית הלל אומרים: אינו צריך.

הלכה ג 
אמר רבי מתיא בן חרש 
משום רבי שמעון: 
לא נחלקו בית שמאי ובית הלל על גר שנתגיר מהול, ועל תינוק שנולד מהול.
על מה נחלקו?
על תינוק שנולד מהול ביום השבת: 
- שבית שמאי: דוחין עליו את השבת להטיף ממנו דם ברית,
ובית הלל אומרים: אינו צריך.

הלכה ד 
עבד שטבל לפני רבו - הרי הוא בן חורין. 

מעשה בבלוריא המלכה, 
שטבלו מקצת עבדיה לפניה, ומקצת עבדיה לאחריה. 
ובא מעשה לפני חכמים ואמרו: 
אלו שטבלו לפניה - בני חורין, ולאחריה - משועבדין.

הלכה ה 
כשם שישראל נכנסים לברית  מִצְּוֹת,
כך גרים נכנסין: למילה, ולטבילה ולקרבן.
 מעכבין,  אינו מעכב. 

רבי אליעזר אומר: גר שנתגיר צריך להפריש רביעית לקִנוֹ. 
רבי שמעון אומר: אינו צריך.

הלכה ו 
נפרעים מן הגרים - כדברי רבי יוסי. 
רבי יהודה אומר - אין נפרעין ממנו, אלא הרי הוא כבן יומו.

הלכה ז 
אמר רבי חנינה בר גמליאל: 
מפני מה גרים מעונין? 
- מפני שהם מחשיבים קודם לשנה וקודם לשתים 'שאגבה את חובי, ואעשה כל צרכי'. 
אלו? ממון הן?!
כדבריך. אלא: שהם קוברים בנים ובני בנים. 
וחלאים רעים ויסורין באין עליהם.
מפני מה מעונים?
מפני שבע מצות שנצטוו עליהם בני נח.