בן יהוידע/כתובות/פרק יא


דף צו
כל המונע תלמידו מלשמשו כאלו מונע ממנו חסד. נ"ל בס"ד, תורה שבע"פ היא בחינת שם אדנ׳׳י, שש בו  צרופים, והלימוד צריך שיהיה שלם במחשבה ודבור ומעשה, והיינו המעשה של עסק התורה הוא השימוש שמשמש התלמיד לרבו, ובזה המעשה נשלם אתו מספר כ"ד, והדיבור של עסק התורה הוא מה שמוציא התלמיד את דבריו בפיו, כמ"ש ע"פ כי חיים הם למוצאהם למוציאיהם בפה, ובזה הדבור נשלם אתו מספר כ"ד, והמחשבה של עסק התורה מה שמחשב בלימודו לש"ש, וכמ"ש רז"ל שצריך ללמוד תורה לשמה, ובזה המחשבה נשלם אתו מספר כ"ד, הרי  כמנין  נעשים ע"י עסק התורה, שיש בו ענין מעשה ודיבור וכונה ע"ד שאמרנו. ולפ"ז המונע תלמידו מלשמשו אין בידו כ"ד של השימוש, כי אם רק ב' פעמים כ"ד, ואין כאן אצלו מספר חסד, ולכן כאלו מונע ממנו חסד, ולכן בשבח התורה כתב ותורת חסד על לשונה, כי ישתלם אצל התלמיד מן המעשה ומן הדבור ומן הכונה,  כמנין :