תפארת ישראל על זבים ג
זבים ג

יכין

משנה א
 קטנה. שנסטית בדריכה מועטת. וכ"כ אסדה ובהמה:

 עצים מהודקים יחד לשוט בנהר. פלעססע בל"א:

 סתמא נכפפת תחת הרוכב:

 הטהור ובגדיו נעשו מדרס דשמא כרע הטהור ונתלה הזב. ונעשה האדם אה"ט קודם שפירש ממטמאו. ואחר שפירש הו"ל ראשון לטומאה. אמנם בגדיו של טהור נעשו עי"ז משכב ממש. דהו"ל אה"ט. עיין פתיחה סי' כ"ג. [ואילה"ק האיך הבגדים של הטהור טמאין מדרס הרי אין מיוחדין למשכב רק ללבישה. וא"ל לזב שיושב עליהן. עמוד ונמ"ל. וכ"כ קשה אוטומאה שגזרו אבגדי ע"ה מחשש שמא ישבה עליהן אשתו נדה. הרי מדמיוחדין ללבישה. אם תשב עליהן יאמרו עמונמ"ל. תי' א"מ הגאון זצוק"ל דרק בכלים קשים מחלקינן בין מיוחדין לשכיבה או לא. משא"כ בבגדים רכים. דהרי שוכב בהן בעודן עליו. וכן מצאתי כמזרחי ויקרא ט"ו פ"ד בשם ת"כ ורמב"ם ספ"ז ממשכב]:

 עצים שמהדקים חלקי מטה זב"ז. וי"א מושב לכרעי מטה:

 שטאנגע:

 כחיגר. שכשיושבין עליהן נוטין לכאן ולכאן:

 והיינו כל שאין בעובי עיקרו בכדי לחוק רובע קב:

 ענף:

 שדקה כ"כ שכשאחזה נכפפת. אף שהיא מחוברת לאילן שכחו יפה:

 קטן הוא:

 לכותל:

 גשר או. טרעפפע:

 דכולן נכפפים תחתיהן:

משנה ב
 זב וטהור שסגרו או פתחו יחד הדלת:

 דזה מושך הילך וזה הילך:

 שכובד הזב על הטהור. משא"כ איפכא אינו רק ראשון. וחכמים ס"ל גזרינן הא אטו הא:

 זב וטהור שגדלו יחד חבל. ואפילו היו שניהן מצד א':

 ר"ל בין מעומד או מיושב:

 דעי"ז נשען הזב על הטהור:

 ר"ל לאוכלי חולין בטהרה דהו"ל ספק היסט גם אינו היסט גמור:

 מד"ס:

משנה ג
 להתנדנד כשעולה בה האדם.

 גדול הוא:

 אפילו עלו מצד אחד:

 ר"ל הזב:

 בגדיו טהורים ממדרס אבל הן ראשון כמשא הזב:

 מדרס:

 הוכה:

 דהכי אורחא. ולהכי הוה ליה כזב נשען עליו. ובגדיו טמאים מדרס:

בועז

הלכתא גבירתא