ט"ז על חושן משפט רמא
(סעיף ג' מה שנטל נטל) לפמ"ש הסמ"ע ס"ס ע"ג דבכ"מ שיש לו רשות להוציא שייך לשון מחילה ניחא ג"כ כאן וא"צ למ"ש הסמ"ע כאן מזה:

(ע"ש) אבל קרקע לא בב"י בסמוך מביא עוד תשובת רשב"א בעשה שטר מחילה על קרקע שלו שהוא מחזיק דמהני אי קנו מידו דלא כמו שעלה על דעת השואל שאין זה אלא סילוק דין ודברים דכיון דקנו מידו מגופו של קרקע קנו מידו ולפ"ז נראה דה"ה במוחל חפץ לחבירו דאמרי' לעיל דלא הוי מחילה מ"מ אם קנו מידו מהני דמ"ש מקרקע וא"ל דשאני שם בקרקע שהיה כתוב ל' המועיל ע"פ הדין דא"כ פשיטא שאין אחר קנין כלום אלא ע"כ כמ"ש דהקנין מתקן ל' מחילה כמו שמתקן ל' דין ודברים אין לי על שדה זו בר"פ הכותב כנלע"ד:

(סעיף ד' ויש חולקים) מביאים ראיה מסי' רי"ד בית מביתי אני מוכר לך דהוה עכ"פ מכירה אע"ג דלא סיים ונלע"ד להרמב"ם שהוא דיעה קמייתא מיירי הך דסי' רי"ד במרא' לו ביתו וא"ל א' מבתים אלו וה"ל כמו שסיים השדה ונראה דקי"ל כהיש חולקין דהא להרמב"ם הוה הדין במי שמקנה לחבירו ד"א אג"ק צריך לסיומי אותן ד"א בפי' כמ"ש המ"מ בזה וכבר פשט המנהג שמקנין אגב ד' אמות בלי שום סיום באיזה קרקע אלא ע"כ דקי"ל כי"ח שלא צריך סיום:

ע"ש (ס"ט) בין שהתנה עמ"ש סי' ר"ז:

(סעיף ט"ו בד"ר) בתשובת הרא"ש ואע"ג דאמר שלא יוכל למכור כו' צריך להבין מאי קאמר בזה ותו למה כפל הדברים דאמר אח"כ וע"כ כו' והיינו רישא ונ"ל דמתחלה אמר הרא"ש דיש ב' פירושם על לא יוכל למכור הפי' הח' שאין לו יכולת למכור כי אין לו כח ע"ז ואע"פ שהוא שלו ובדרך זה א"צ להזכיר בטילת המתנה והפי' הב' שאינו רשאי למכור ולפי דרך זה אתה מוכרח לומר למה אינו רשאי לפי שהמתנה בטילה מאז ואתה עושה איסור שאתה מוכר מה שאינו שלך ואמר ע"ז דפי' בתרא עיקר כמו לא תוכל לאכול ואח"כ אמר לפרש שהמתנה בטילה אפי' לפי' קמא דאי המתנה קיימת היאך אין לו יכולת למכור דמי מעכב על ידו אלא ע"כ דבכל גוונא המתנה בטילה: