תפארת ישראל על נדרים י
נדרים י

יכין

משנה א
 היינו בת י"ב ויום א' אעפ"י שלא הביאה ב' שערות [, ורבינו משנה למלך פי"א מנדרים הניח זה בצ"ע]. מיהו בכולהו מכילתן נערה לאו דוקא, רק גם בקטנה בת י"א ויום א' בידעה לשם מי נדרה דינה כנערה, רק נקט נערה, דבנערה אפילו אינה יודעת לשם מי נדרה, נדרה נדר. מיהו בקטנה או נערה, אביה מפר כל נדריהן, ויש אומרים דוקא נדרי עינוי נפש, ויש אומרים דרק קודם אירוס מפר אב כל נדרים, ואח"כ רק נדרי ענוי [רל"ד סנ"ח]. אבל קטנה או נערה שנתארסו, אב ובעל מפירין להן, ובהובגרו או נישאו, תו אין לאב רשות בהן [ועי' לקמן פי"א סימן נ"א]:

 שנתקדשה ולא נכנסה לחופה עדיין:

 ודוקא בשמעו ביום א' [ונ"ל ראיה מדכ' ושמע אישה ביום שמעו, דביום שמעו מיותר. ע"כ דביום שמעו דאב דלעיל מנה קאמר וי"ח]. מיהו אפילו נדרים שמקודם שנתארסה, מפירין עתה בשותפות [שם ה']:

 אלא שתק ביום שמעו [ודלא כרש"י שכתב מעל"ע]:

 קמ"ל דלא נטעה ברישא לומר דברישא או או קאמר, אי נמי קמ"ל סיפא, מדסלקא דעתך אמינא דברישא רק לכתחילה אביה ובעל מפירין, להכי קאמר אינו מופר, אפילו בדיעבד, או נ"ל דקולא קמ"ל, דמדלא קאמר אסור, או נדרה נדר עדיין, ש"מ דרק אינו מופר לגמרי, אבל הוקלש איסורו ואין לוקין עליו עוד [כשם ס"ה]. מיהו באין לה אב, או שהובגרה, אין הארוס מפר:

 שהתרצה בנדרה, ואפילו בלב מהני [משא"כ הפרה בלב לא מהני, רק באמר טלי ואכלי וכדומה] [שם סמ"א]. וקא משמע לן הכא, דאפילו נשאל א' מהן על ההיקם, אף דקיי"ל נשאלין על ההיקם ביום שמעו היינו בא"צ רק הפרת אב, או רק הפרת בעל, עכ"פ הכא מדהיה שעות של היקם שלא היה יכול א' מהן להפר, שוב אינן יכולין להפר:

משנה ב
 שיפר לבדו:

 שמפר לבדו עד שתבגר:

 כשנכנסה לחופה מפר הוא לבד, אבל ברק נתקדשה, אינו מפר בבגר [שם ס"ט]:

משנה ג
 ושמע אביה ולא הבעל:

 לאתויי אפילו כשנמסרה כבר לשלוחי הבעל ולא נכנסה לחופה עדיין, מקרי לא יצאת, דברשות אב היא עדיין:

 ע"י נשואין או בגרות:

 שארוס מפר בקודמין [שם ה']:

משנה ד
 שיודעין הדין שיכולין להפר אפילו לא שמעו:

 קודם כניסתה לחופה:

 דאב או בעל רשאין להפר אף שלא שמעו, וי"א דוקא ששמעו על כל פנים לבסוף [רל"ד סכ"ה]:

 דבעל אינו מפר בקודמין:

משנה ה
 דאב וארוס אין מפירין נדריה [שם י']:

 משתבעה ארוס שתכין מלבושיה לחופה [כפ"ה דכתובות מ"ג]:

 ס"ל מדניזונת אז מארוס, רק אדעתו נודרת:

 ר"ל לחופה, והכי קיימא לן [שם ב']:

משנה ו
 שהיא נערה [עיין יבמות פ"ד מ"ג]:

 ועשה בה א' מהן מאמר:

 בשותפות עם האב אם היא אלמנה מאירוסין:

 ס"ל מאמר אינו קנין גמור, אבל זיקתה עושה אותה ככנוסה [וי"א כארוסה], ולהכי ביבם א' מפר, אבל בב' הרי בדאורייתא אין ברירה:

 דס"ל דזיקה ומאמר לא מהני:

 ע"י שקדשה:

 בשותפות עם האב:

 שאין קדושי אחרים תופסין בה:

 דאע"ג דבקידש א' מהשוק את היבמה, הוה רק ספק קדושין [כיבמות דצ"ב ב'], עכ"פ בקידש אח המת את היבמה אפי' כבר קדשה אח אחר, הו"ל עכ"פ קדושי וודאי מדרבנן [כיבמות ד"נ ע"ב]:

 דעכ"פ יבמה אפילו קדשה יבם, אין אחר שבועלה חייב מיתה, מה שאין כן ארוסה וקיימא לן כר"ע:

משנה ז
 ה"ה לבתו:

 ר"ל משאצא מכאן עד שאבוא ממקום פלוני:

 דקיום בטעות הוא, דלמא תדור נדר דלא ניחא לי' לפ"ז אם פירש דנדר דניחא לי' שתדור יהא קיים מהני קיום. מיהו זה רק לר"א, אבל לחכמים דס"ל היקש דסיפא, לפיכך אפילו פירש כן, אפ"ה גם נדר דניחא ליה אינו יכול לקיים מדלא בא לכלל הפר לא בא לכלל הקם:

 דמסתמא לא ניחא ליה בשום נדר:

 שחלו כבר:

 ואין ק"ו שאדם דן מן עצמו עוקר היקש שהוא הללמ"ס:

משנה ח
 אב או בעל שמפירין ביום שמעו:

 משנדרה עד שתחשך:

 בשבת עצמו סמוך לחשיכה במוצאי שבת:

 והא דנקט נדר בשבת. קמ"ל דמפירין נדרים בשבת, אפילו שלא לצורך שבת, דהרי בנדרה בשבת קודם חשיכה, מסתמא תו אינו לצורך שבת, דכבר אכלה ופשטה קשוטיה, ואפ"ה מפר, משא"כ להתיר נדר בשבת, דוקא לצורך שבת שרי. מיהו המפר בשבת, לא יאמר בלשון הפרה, רק יחשב כן בלבו, ויאמר טול אכול או טול ושתה [רל"ד כ"ד], ואע"ג שלא תעשה כן מיד רק אחר שעות הרבה מהני, דהרי מפיר אפילו נדרים שאינן לצורך שבת:

בועז

הלכתא גבירתא