תפארת ישראל על ערלה א
ערלה א

יכין

משנה א
א)  אילן מאכל:

ב)  שיהיה האילן גדר לשדהו:

ג)  לגדל קורות לבנין או להסקה:

ד)  פירותיו מותרים ודוקא בעשה איזה מעשה מתחילה שניכר שאינו נוטעו לאכילה אם לעצים שנטען סמוכים ולא הרחיקן כדרך להרחיק אילני מאכל זמ"ז ואם לקורות שקיצץ הענפים כדי שיתעבה הגזע ואם לסייג שנטען בגבול סביב. מיהו אפ"ה בנמלך תוך ג' לאכילה חייב ומונין לו ג' שנים משעת נטיעתו [י"ד רצ"ד סכ"ג]. ושנות ערלה מחשבין כך אם נטע קודם ט"ז באב דנשאר עדיין מ"ד יום עד ר"ה דהיינו י"ד יום לקליטה ול' יום בשנה למחשב שנה הרי מ"ד יום אלו מחשבי שנה וא"צ למנות עוד רק ב' שנים מר"ה ההוא. אבל בנטע ביום ט"ז באב או אח"כ צריך למנות מר"ה הבא שלש שנים שלימות. מיהו אחר כלות ג' שנות הערלה הפירות החונטים עדיין עד ט"ו בשבט בשנת ד' אסורים דחנטו על מי שנה שעברו והחונטים מט"ו בשבט של שנת ד' עד ט"ו בשבט של שנת ה' דין רבעי להם ואחר כך הן חולין גמורין [י"ד שם ס"ד]:

ה)  לאו דוקא דגם מחשבה מהני:

ו)  צד פנימי שבאילן או אותו צד שבאילן שפונה לצד שדהו היינו פנימי:

ז)  והכי קיי"ל [שם סכ"ג]:

משנה ב
ח)  וא"ת מה דהוה הוה כקו' הש"ס [יומא ד"ה ב']. וי"ל למאי דקיימא לן דתרומה בא"י בזה"ז דרבנן [כי"ד של"א] דנתבטלה קדושת הארץ. אם כן גם ערלה וכלאי הכרם וחדש אינו אסור שם רק מדרבנן [כ"כ רמל"מ פ"י ממא"ס]. אם כן יש נפקא מינה לע"ל תוב"ב. ולפ"ז בדבר זה קיל ארץ ישראל מחוצה לארץ דבארץ ישראל אסור בזמן הזה רק מד"ס ובחוצה לארץ בין שנטעו ישראל או עובד כוכבים בין בשדה ישראל או של עובד כוכבים אסור מהלממ"ס [כקדושין ד' ל"ט א' וי"ד רצ"ד]. ורק דספיקא שרי וכך הי' הלממ"ס [י"ד רצ"ד ס"ח]. מיהו י"ל דבזה"ז דבא"י מד"ס לא עדיף חו"ל מינה:

ט)  לאחר שבאו לא"י אפי' נטע עובד כוכבים:

י)  ברשותו לצורך רבים:

יא)  וקיי"ל כת"ק [שם סכ"ה]:

יב)  בשדה ישראל בין לעצמו בין לישראל כך כ' הרמב"ם והר"ב כאן ולא קיימא לן כן אלא בין בארץ ישראל ובין בחוצה לארץ בין של ישראל או של עובד כוכבים אסור רק בארץ ישראל מדאורייתא ובחוצה לארץ הלממ"ס [כלעיל סי' ח']:

יג)  בשדה שגזל אפי' קודם יאוש [ומהר"ב משמע דוקא בנתיאשו. ולא ידענא מי גרע לא נתיאשו מעמד מאליו]:

יד)  של חרס וה"ה בעציץ חרס. מיהו בשל עץ שאין השרשים מפעפעין ויוצאין בו בעי נקיבה:

טו)  ודוקא ביישוב אבל ביערות פטור:

משנה ג
טז)   שנשאו רוח למקום אחר ונשרש שם:

יז)   ר"ל שנתלש עמו העפר שסביב השרשים:

יח)   מהעפר שנתלש עמו בלי תוספת עפר אחר:

יט)   ערשיטטערט:

כ)   ונתגלו הענפים וחזר וכסן בעפר אחר:

כא)   נ"ל דר"ל או שנענע הסלע בידים ועשאו כשאר עפר תלוש:

משנה ד
כב)   מחובר בקרקע:

כג)   כעובי מחט האורגים שמותחים בו הבגד להרחיבו. והכי קיי"ל [שם ס"כ]:

משנה ה
כד)   בריכה ר"ל שכופף ראש האילן וטומנו בארץ וחוזר ויוצא ובכה"ג אין בראש שיצא דין ערלה מדיונק עדיין מאילן הזקן. מיהו הכא מיירי בנעקר שורש אילן הזקן ואז הענף שיצא והאילן גופא אינן יונקים מעתה רק ממקום המוברך בארץ:

כה)   ר"ל שניהן חייבים בערלה ומונין להן ג"ש משעה שנעקר:

כו)   שחזר וכפף ראש הענף שיצא ועשה שוב כמה בריכות חדשות זא"ז:

כז)   ר"ל שנחתך בריכה א' באמצע' דהשתא אין השאר מחוברים לזקן:

כח)   שנות ערלה:

כט)   ר"ל ראש זמורה שמגפן זה מרכיבו [איינאימפפען] בגפן אחר. וכל דבר קצר שהאריכו נקרא סיפוק:

ל)   ר"ל זמורה מהסיפוק חזר והרכיבו בגפן אחר:

לא)   שטמן אמצע הסיפוק בארץ דהו"ל השתא ב' כוחות חדשות דכל ענף שהרכיבוהו אזקנה אחרת ראוי להתחייב בערלה מדהוא יניקה חדשה וכ"כ הבריכה שבארץ הו"ל כנטעה מעיקר' וסד"א דלתבטיל בהן יניקתו שמגפן הזקן שממנו יצא:

לב)   שהזמורה שסיפקה יונקת מהגפן שיצאה ממנה:

לג)   וסי' לזה שכשיונקת ממנו העלי' הפוכין לצד אחר מכנגד אילן הזקן כמשל דאכיל דלאו דלי' באיש לאסתכולי בי'. מיהו בכה"ג גם ת"ק מודה כי פליגי בנשרו העלין ר"מ מחמיר בספק:

לד)   דמהשתא חייבת בערלה:

לה)   ואילו תלשן מיד היו מותרים מדגדלו בהיתר. אבל אלו הוסיפו בגידולין באיסור:

לו)   ר"ל שיש חלק א' איסור וקצ"ט היתר מה שגדל כבר. וכיצד משערין עיין כלאים פ"ה סי' ל"א:

לז)   דערלה בטלה בר'. וכ"כ משערין באילן שנעקר בפירותיו וחזר ושתלו:

משנה ו
לח)   משכח"ל נטיעה שנאסר בכלאים ותתערב באחרות כגון שהעביר עציץ נקוב תחת גפן א' והוסיף ר' ואינו יודע איזהו:

לט)   דבמחובר לא שייך ביטול דהו"ל קבוע [כך נ"ל] וכי מלקט להו הו"ל כמבטל איסור לכתחילה:

מ)   לבטל האיסור:

מא)   דביטול איסור לכתחילה מד"ס והרי אין לך אדם נוטע ערלה בכרמו בלי סי' ויאסר כרמו ומדהוא מלתא דלא שכיחא ל"ג בה רבנן [כך תי' רש"י גיטין ד' נ"ד ב' ועמ"ש ספ"ה דתרומה]:

משנה ז
מב)   הענפים הרכים:

מג)   מי' היוצאים מגפן כשיחתוך בו ביומי ניסן:

מד)   הגפן משיפרח מיד ניכר בו ענב דק ועד שיתגדל הענב כפול הלבן נקרא סמדר ואח"כ נקרא בוסר עד שיתבשל לגמרי. וכן אמרינן [ברכות ל"ו ב'] הוא בוסר הוא גרוע הוא פול הלבן מיהו בבוסר כעל"פ דאסור:

מה)   לאוכלן בלי פדיון חוץ לירושלים דלאו בני אכילה נינהו:

מו)   אילן הנעבד או שהועמד תחתיו ע"ז דבע"ז כתיב לא ידבק בידך מאומה:

מז)   הקפיא חלב לגבינה עם גוממי שנוטף מאילני ערלה:

מח)   ר"ל בשרף פרי שלא נתבשל כ"צ:

משנה ח
מט)   ענבים שהשירן הרוח קודם שליש בישולן:

נ)   גרעיני ענבים:

נא)   קליפות ענבים:

נב)   מים שנתנו ע"ג שמרים או חרצנים וזגים עד שקלטו טעם יין:

נג)   פרח שבראשו כעל אתרוג:

נד)   גרעיני הפירות וכולן טפל לפרי מקרי:

נה)   ר"ל קליפי וגרעיני ענבים:

נו)   דאיתקש רבעי למע"ש שאינו נוהג רק בחזי לאכילה:

נז)   פירות שנשרו מאילן אחר שליש בשולן קודם שנתבשלו כ"צ:

נח)   ר"ל בין של ערלה או אשירה או נזיר או רבעי אסורות:

משנה ט
נט)   גרופית בזית וחריות בדקל וזמורה בגפן יחור בתאנה [גחזי סי'] כולן לשון ענף:

ס)   דהעץ מותר בהנאה ולא גזרינן עץ אטו אגוז:

סא)   ואף ע"ג דגדולי טבל ומע"ש מותרים [כפ"ט דתרומות מ"ד] שאני ערלה דאסור בהנאה. מיהו בדיעבד מותר מדה"ל זוז"ג קרקע דהיתר ופירא דאיסור [י"ד רצ"ד סי"ב]. ופשוט דעכ"פ צריך ג"ש לאילן שגדל מהפרי [ט"ז שם סקי"ח]:

סב)   ענף שיש בו תמרי ערלה בעודן סמדר אסור להרכיבו באילן אחר (א):

בועז

(א) וכ' הר"ב והלכה כר"י בכפניות וכ' עלה רבינו הגאון מהו' עקיבא שליט"א [באות ז] תמהני הרי בשאר אילנות לא פליגי עליה כרפ"ז דברכות וצלע"ג עכלה"ט. ולפע"ד דברי הר"ב מיוסדים על אדני פז דקאמר בירושלמי מאן תנא כפניות ר' יוסי אלמא איכא תנא דפליג עלי' גם בכפניות וכ' הר"ב שפיר דהלכה כר' יוסי מדקיימי רבנן דכל אילנות משיוציאו [ברכות דל"ו ב'] כוותי' וגם מדנמוקו עמו [גיטין פ"ז א']:

הלכתא גבירתא
משנה א

אין איסור ערלה נוהג רק אם בשעה שזרע או נטע היה בדעתו שיהיה אילן למאכל. אבל אם אז עושה מעשה שמוכח עי"ז שכוונתו שיהיו הנטיעות לסייג או לעצים. ואפי' התכוון באילן שיהיה חלק ידוע ממנו לעצים. וחלק אחר שבו לאכילה. כל שעשה מעשה המוכיח. פטור הצד שמעצים מערלה:

משנה ב

אילן שמצאוהו ישראל בא"י כשכבשוה פטור מערלה. אבל מה שנטעו ישראל בה קודם שכבשוה לגמרי. חייב. הנוטע ברה"ר או בשלו לצורך אכילת רבים או עובד כוכבים שנטע בין בא"י או בחו"ל בין בשלו ובין בשל ישראל. אסור. רק בא"י אסור מדאוריי'.ובחו"ל מד"ס. נטע בשדה שנגזלה אפילו קודם יאוש. או נטע בספינה או בעציץ חרס אפילו אינו נקוב אסור. אבל בעציץ עץ צריך שיהיה נקוב:

משנה ג

אם ע"י מים או רוח נעקר אילן עם שרשיו שנדבק בהן עפרן. והושלך כך עם העפר למקום אחר והוסיף שם עליהן עפר. ועשה פירות. אומדין אם היה יכול לחיות מעפרו שנעקר עמו. הרי הוא כאילו נשאר נטוע במקומו הראשון ופטור מערלה. ואם לאו חייב:

משנה ד

וכ"כ אילן שנעקר ונשאר רק שרש א' דק כמחט מחובר ממנו במקומו. א"צ אומד. אלא וודאי יכול לחיות כך. ופטור מערלה. אבל בנעקר כולו. אפילו חזר ונטעו במקומו ממש. כל שלא נשאר עפר דבוק בשרשיו. הו"ל כנטעו מחדש:

 משנה ה

אילן שהוברך. אפילו כמה פעמים. הרי דין הילדים כהזקנה. רק אם נעקרה הזקנה. הרי דין פירות הזקנה כפירות הילדים. ומונין להם ג"ש מיום שנעקרה. ואם ניתקה הזקנה מהילדים. אין אחראין זה לזה. ומונין ג"ש ערלה רק לילדים משעה שנתקו. וה"ה בסיפוק דהיינו שתחב ראש זמורה של זקנה האילן אחר. ונתפס שם בגידול. ואפילו חזר ולקח זמורה מסיפוק הנ"ל. וחזר ותחב ראשה שוב באילן אחר. הרי כל זמן שמחוברין להזקנה שג"כ נשארה מחוברת כולן דינן כזקינה. ובנתקלקלו ממנה. הו"ל כאילו נטעום אז.

בריכה שנפסקה מזקינה. והיא מלאה פירות. אם תלשן מיד מותרים. ואם הניחן עד שהוסיף כל פרי שבו חלק קצ"ט על מה שגדל בהיתר אסור. ובפחות מזה מותר:

משנה ו

נטיעת ערלה או כלאי הכרם שנתערבו במחובר בשאר נטיעות מחוברות. אפילו באלף לא בטל מדהוה ליה קבוע. ואפ"ה מותר ללקט פירות כולן יחד ויתבטלו. ולא הו"ל כמבטל איסור לכתחילה דאסור מד"ס. מדלא שכיח שלא יעשה סימן באילן האסור ולא יחוש שיאסרו עי"ז כל אילני גנו. ובמלתא דלא שכיח לא גזרו רבנן:

משנה ז

העלין וענפים רכים של גפנים. ומים היוצאים מהזמורה כשיחתכו בה באביב. וסמדר היינו ענב קודם שהגיע לגודל פול. מותרים בערלה. רבעי. ונזיר. אבל מאשירה הוא אילן הנעבד. או שהועמד תחתיו ע"ז. אסורים. מדכתיב גבה מאומה. וכ"כ בהעמיד גבינה בשרף העצים או העלים או עקרים של ערלה מותר. אבל בשרף הפרי אפילו שלא נגמר עדיין. אסור:

משנה ח

פירות אפילו קודם שליש בשולן. כשגדלו רק כפול. וגרעיני ענבים וקליפתן ותמד של שמרי יין או של גרעיני וקליפות הענבים. וקליפי רמון ופרח שבראשה. וקליפי אגוזים. וקליפי וגרעיני כל הפירות. אסורות בערלה ואשרה ונזיר. ומותרים ברבעי אבל פירות שנשרו מאילן קודם גמר בישולן. אבל כבר גדל שליש בשולן. אסור אף ברבעי:

משנה ט

מותר ליטע ענף מאילן ערלה. ופירותיו מותרים אחר ג"ש ערלה מנטיעתו. אבל פרי ערלה אסור לזרוע. ואם זרעה פירותיו מותרים אחר ג"ש ערלה.

ענף ערלה שבו פירות. אסור להרכיבו לתוך אילן זקן. שיתפסו יחד. ואם נתפסו יחד בגידול. הפירות אסורים לעולם אפי' הוסיפו הרבה בהיתר דאין גידולי היתר מבטלים עקרי איסור [נדרים נ"ז ב'] [ולא זכיתי להבין דברי הרמב"ם [ספ"י ממע"ש] שכתב שכשהרכיב ענף כפניות ערלה בדקל. הפירות שגדלו מותרים מדהו"ל זוז"ג. ותמוה הרי כפניות תמרים שלא נתבשלו עדיין הן (כרש"י פסחים נ"ב ב'). ואיך יבטל גידולי היתר לעיקר האיסור. ואם כוונת הרמב"ם שרק הפירות שיגדלו אח"כ בהענף יהיו מותרים. א"כ מה זוז"ג איכא הכא. האי ענף עצמו מהערלה לא נאסר מעולם. וצ"ע]: