מעשה רוקח על המשנה/מעילה


מסכת מעילה
(פה מבואר טעם מנין הפרקים וחשבון האותיות בדרך רמז ודין)
במסכת זו יש ששה פרקים, והתחלת אותיות עולה , וסופי אותיות עולה  -- כל זה צריך טעם. 

בדרך רמז יש לומר דהתנא מרמז הא דאיתא בברכות פרק כיצד מברכין  כל הנהנה מהעולם הזה בלא ברכה כאילו מעל בקדשי שמים. ולכן העמיד כאן ששה פרקים, והתחלת אותיות וסופי אותיות המה י"ב ועולים כולם יחד . עם  כוללים -- הרי  כמנין . ולכן התחלת אותיות לבד עולה  ועם ג' אותיות הרי מנין .

(פ"מ גמרא דיומא דף כ"ד בענין תרומת הדשן בדרך דרש)
ובדרך דרש אבאר תחלה גמרא דף ט' ע"א  אתמר הנהנה מאפר תפוח שעל גבי המזבח רב אמר אין מועלין בו ור' יוחנן אמר מועלין בו. לפני תרומת הדשן כולי עלמא לא פליגי דמועלין בו, כי פליגי לאחר תרומת הדשן, רב אמר אין מועלין בו כי הרי נעשה מצותו, ור' יוחנן אמר כיון דצריך הוצאת הדשן לבגדי כהונה בקדושתיה קאי. וצריך להבין באיזה סברא פליגי, דרב סובר לאחר הרמה כבר נעשה מצותו ור' יוחנן סובר דאף לאחר הרמה עדיין בקדושתיה קאי. 

ותחלה נבאר גמרא במס' יומא דף כ"ד ע"א , ופרש"י והויא כאומר אחד מעשרה, כך הוא בכל הנוסחאות הישנות, ולא כנוסחא בגמרות החדשות שכתב בגליון , , ופרש"י דכתיב והרמות מכס לה' אחד מחמש מאות. , עד כאן הגמרא עם פרש"י.

ותוספות מקשים כמה קושיות, יעו"ש. וכתבו , עד .  ועיין בלשון התוספות באריכות.

ונלע"ד נראה פשוט דר' אבין דריש כאן גימטריאות ותראה נפלאות בתורתנו הקדושה ובדברי חז"ל. דכשתחשוב חמשה תיבות אלו  תמצא מכוון כמנין . דוק ותשכח. גם תמצא דחמשה תיבות אלו במכוון כמנין . ובזה היה ר' אבין מסופק איזה גימטריא הוא אמת, מתרומת מעשר ילפינן לה או מתרומת מדין ילפינן לה. ולכן פרש"י דהיינו אחד מחמש מאות דהכי הוא החשבון . ובזה מיושבים כל קושיות התוס' בטוב טעם ודעת  ודברי רש"י המה שרירן וקיימין.

אמנם גם לפי הפשט נוכל לפרש בעיא דר' אבין וליישב כל קושיות התוס', דמצינו במפרשי התורה שלשה טעמים על מצות הרמת הדשן שבכל יום ויום ושמו אותו אצל המזבח, וכל הדשן היו צוברין לתפוח עד שנתרבה הרבה ואז היו מוציאין אותו מחוץ למחנה. 
 הטעם הא' כי היה על המזבח אש של גבוה ואש של הדיוט. לכן מה שנתאכל מן הקרבנות על ידי אש מן השמים היה נתרם כי קדוש הוא ובידי שמים יש  ברירה זהו חלקו של אש מן השמים. וכל הדשן שהיה על ידי אש שלמטה היו מוציאין חוץ למחנה.
 הטעם הב' כתבו שהדשן הנעשה מקרבנות העולה היה נתרם דעולה כולה לגבוה סלקא ויש ברירה בידי שמים דזה שנתרם הוא מאפר העולה ולכך היה נבלע במקומו. וכל הדשן הנעשה משארי קרבנות היו צוברין לתפוח. ולטעם זה מדויק הפסוק שפיר  דייקא.
 הטעם השלישי דבאמת כל האפר קודש, וציותה התורה להרים ממנו להתיר את השיריים בהנאה כמו המנחה שהקומץ מתיר את השיריים לכהנים, הכי נמי כאן בהרמת הדשן היה מתיר את השיריים להוציא מידי מעילה. 

ובזה מבואר ממילא פלוגתת רב ור' יוחנן שהתחלנו בה. דרב סובר כטעם השלישי שהרמת הדשן היה מוציא את כל הדשן מידי מעילה ולכך סובר דלאחר תרומת הדשן אין מועלין באפר שעל גבי התפוח. אבל ר"י סבירא ליה טעם הרמה כטעמים הראשונים ואין ההרמה מוציא את הדשן מידי מעילה.

ובזה נבא לביאור הגמרא דיומא. דר' אבין סבירא ליה הטעם בתרומת הדשן אחד משני טעמים הראשונים שכתבתי, ולא היה יודע איזה הטעם הוא אמת, ולכן בעי ליה תרומת הדשן בכמה, דאי אמרינן הטעם משום אש של גבוה אם כן סברא הוא להיות אחד מחמש מאות כשיעור שיש מן השמים לארץ מהלך ת"ק שנה ומתרומת מדין ילפינן לה. ולכן מפרש רש"י דהיינו אחד מחמש מאות.  או הטעם השני הוא אמת, שהדשן הנעשה -- מקרבנות העולה הוא נתרם, ואם כן הסברא שיהיה הרמה אחד מעשרה, דכבר כתבתי בזבחים ומנחות ה' מיני קרבנות היו על המזבח -- עולה חטאת אשם תודה שלמים, וה' מיני מנחות נדבה -- סולת, מחבת, מרחשת, חלות, רקיקין. ומאן מפיס דבכמה ימים היו עולות מרובות של נדבה ובכמה ימים היו שארי קרבנות מרובין. לכן מסתמא נתנה התורה שיעור שוה, אחד מעשרה, שהעולה היא אחד מעשרה קרבנות ומנחות שנעשה מהן הדשן ומתרומת מעשר ילפינן לה שהיא אחת מעשרה כפרש"י. אבל הטעם השלישי לא שמיע לר' אבין ולכך לא היה מסתפק אי ילפינן מ.

ובזה מיושבים כל קושיות התוס' ודוק היטב. אבל ר' חייא סבירא ליה כטעם השלישי דהרמה היתה להוציא הדשן מידי מעילה כמו הקומץ למנחה, ולכן סבירא ליה דילפינן ממנחה, מה התם בקומצו אף כאן בקומצו. ובדרושים שלי בפרשת צו הארכתי וישבתי דברי הרמב"ם בענין זה.

(פה מבואר סוד תרומת הדשן וכמה דברים השייכים לזה)
וכדי להבין סוד תרומת הדשן נלע"ד כך, דסוד מזבח החיצון אימא תתאה, רחל מלכות, והיא מליא דינא וגבורה. ועיין בזוהר פר' צו דף ל'  שהאריך בזה, ואכתוב מקצת דברי קדשו: . ונראה פשוט דהיינו חמשה גבורות. שמזבח היא מלכות, אחת מה' גבורות אלו, וד' גומרין היינו ד' גבורות, לכך  עולה כמנין . וזה לשון מאורי אור באות ד': .

עוד שם בזוהר: , וע"ש באורך קצת. מבואר בהדיא שהמזבח מקבלת ה' גבורות כל הלילה. 

וידוע שה' גבורות נמשכין מה' אותיות  העולים . ולכך ציותה התורה שלאחר חצות לילה -- שאז מתעורר מידת חסד -- להרים את הדשן. ותמצא שתיבת  עולה מנין  במכוון. וזמן תרומת הדשן הוא מחצות הלילה עד אור הבוקר שאז מקבלת החסדים ואז הזמן של סידור המערכות וב' גיזרי עצים, וזהו שמדייק בלשון הזוהר  --  בגימטריא , היינו חסד, ועצים היינו כספים, חסדים הרבה למתק הגבורות שבה. ולכך תיקנו מי שזכה בתרומת הדשן הוא יזכה בסידור המערכות ובשני גיזרי עצים מפני שהכל היא כונה אחת כדכתבתי.

ובזה מבואר טעם המשנה והגמרא והרמב"ם הביאו פרק ב' מה' מעילה  . היינו משום שקודם חצות לילה היא מלאה דינין וגבורות ואין רצונה להשפיע לעולמות, לכן מועלין בהן. ולכך תמצא שתיבת  עם האותיות עולה כמנין  עם האותיות במכוון. אבל לאחר חצות לילה היא מוכנת להשפיע לעולמות בסוד  , ולכך אין מועלין במה שפקע ממנה.

(פה מבואר עוד טעם על חשבון האותיות בדרך רמז וסוד)
וכל זה מבואר במסכת זו בחשבון האותיות תחלה וסוף עולים , כמנין , שהם ה' גבורות, עולים , להמתיק אותם במידת  שעולה .  עולה . 

ובמה ממתק אותן? בתרומת הדשן אחר חצות הלילה. וכשתחשוב ג' תיבות אלו  תמצא מכוון  עם האותיות והכולל. וגם ב' תיבות  מרמז על זה.  עולה מנין , והיינו הגבורות.  עולה מנין  והיינו החסדים וכדכתבתי בשם הזוהר . 

ולכן תמצא ששה אותיות אחרונים עולה , ועם ששה אותיות עולה הכל . ועם הכולל -- , היינו , אותיות  העולים . ותחלת אותיות עולים  מנין , ,  למתק הדינין. ויותר אין להאריך. וה' ברחמיו יראינו נפלאות בתורתו הקדושה.

מעילה