חפץ חיים על ספרא/בחקותי/פרק א


ביאור - פרק א
 והוא מליל ד' לליל ד', שאין בני אדם הולכין בדרכים באלו הזמנים בלילות, וכתניא בפרק ערבי פסחים  .
 פי' אפשר דכונת הכתוב  - בעת שהעולם צריכים אליהם אפילו שיהיו בערבי שבתות שהם מטרידים לאנשים ומונעים מהכנת צרכי שבת.
 שהיה זמן עצירת גשמים בעולם.
  שהוא מופת שאינם נשלחים מההשגחה מאתו יתברך אחר שהוא מבטלם על ידי זה מרצונו יתברך.
 בעת בנין הבית שסתרו ובנאו מחדש כדאיתא בריש בבא בתרא.
 לפי שלילי רביעיות הן אמת שאין האנשים יוצאים יחידים אבל הרבה בני אדם יחד אין כאן סכנת מזיקין ומותר לצאת, אבל בלילי שבתות איכא מונע אחר מלצאת מלבד המזיקין שהוא אסור במלאכה ואין בני אדם יוצאין מבתיהן אפילו הרבה יחד, ולזה בלילי רביעיות עדיין איכא ביטול להרבה אנשים יחד אבל בלילי שבתות ליכא ביטול כלל על ידי הגשמים, ולזה הדר אמר ד הוא בלילי שבתות.

 דמשמע שנתברכו כל העכו"ם באמצעות ישראל.
 כלומר שלא תהיה הברכה מגעת להם מברכת ארץ ישראל אלא שיהיה בא"י שבע תמיד אף כאשר יהיה רעב בכל הארצות ויהנו מברכת א"י במה שימצאו לקנות מהם מה שיספיק להם.

 דהיל"ל "יבול", וכתב  משמע מה שניתן לה בכח הטבעי קודם שנתקללה.
 קודם שחטא.
 פי' שמה שעשה ה' ית' בימי אדם הראשון הוא זכר והוראה למה שיעשה לעתיד לבא מן הנפלאות כדי שיאמינו להאותות שיהיו אז ולא יאמרו אין כל חדש תחת השמש, כי באמת כבר היה כן בימי אדם הראשון.
 כצ"ל. וכתיב בתריה  -- משמע שבאותו היום גופא הוציאה מיני דשא ועשב עם הזרעים שבהם כדי שנוכל לזרוע במקום אחר. הרי שעשתה פירות באותו יום.

 דגם על זה כתיב .

 היינו שיהא הדיש מרובה כל כך עד שיהיו עסוקים בו עד זמן בצירת ענבים.
 דזה איננו ברכה.

 פי' שהכתוב אומר שהבורא יתברך בורא דבר והפכו, ומדהעמיד  נגד  מכלל שהשלום הוא מקור הטוב שהוא כולל הכל. והגר"א גריס , וכן איתא בילקוט.

חפץ חיים על ספרא