תפארת ישראל על טבול יום א
טבול יום א

יכין

משנה א
 כהן המכנס חלות מהרבה בתים:

 שדעתו להפרידן זמ"ז בביתו:

 נדבקו כל כך. עד שכשיפרידם ישאר קצת מזו בזו:

 בנגע טבול יום באחד. נפסלו כולן. דחלה דינה כתרומה. שנפסלת מטבול יום. דהוא שני שעושה שלישי בתרומה:

 מדדעתו להפרידן:

 חתיכות בצק. ובתרומה קמיירי. וכן כל הנך דמייתי בפרקין. כולה בתרומה מיירי:

 או או:

 עוגה קטנה של תרומה:

 עד שלא נאפה קרום סביב לחמיטת התחתון אפה זו עליה. דמדאין אש שולט ביניהן. אינו נאפה יפה ועתיד להפרידן:

 קצף בל"א שוים:

 שהקצף גבוה וחלול. ואע"ג דבמים לא שייך תרומה ואי משום דנעשו על טהרת תרומה. הרי טבול יום אינו פוסל חולין שעל טהרות תרומה כתוספתא פ"ח. נ"ל כיון דלתרומה ממש בעי לה דינן כתרומה. כנדה פ"י מ"ו [והר"ש גריס קולית שלמים. והקשה הרא"ש על זה מחולין קכ"ה ע"ב. דבאמת מוח שבו אינו חבור ועיין שם]:

 שאז עדיין המים שברתיחות. צלולים הן. משא"כ ברתיחה שנייה. כבר נמוחו הגריסין. והמרק עב וחשיב חבור לגריסין:

 בכולהו פליגי ב"ש וב"ה וכדמסיק. ותמהו רבותינו. למה לא כייל הכל. בפלוגתא דגבי חלות ברישא. ורב"א רצה לתרץ דפלוגתא דסיפא איירי אפילו אין דעתו להפרידם. וק"ל א"כ מ"ט דב"ה. ולפעד"נ למאי דאמרינן [נדה דמ"ז] דאף דתרומה בזה"ז דאורייתא. חלה בזה"ז דרבנן. דבביאת כולכם תלוי. משום הכי פלגינהו לרישא מסיפא. דרישא איירי בדרבנן וסיפא בדאורייתא. ורישא קמ"ל רבותא אליבא דב"ש. וסיפא דמיירי בתרומה קמ"ל רבותא אליבייהו דב"ה. דאף דכייל נמי בסיפא כמה דברים שתרומתן מד"ס. עכ"פ שם תרומה. דררא דאורייתא נינהו:

 שנגעו בהנך דלעיל. דהוה חבור. דרק טבו"י קליש טומאה דידי' מדטבל:

 קלות ר"ל ולד הטומאה. וחמורות אה"ט:

משנה ב
 דמדנקרם כבר כח האש שולט ביניהן שתאפה יפה. וא"צ להפרידן:

 שאין הקצף גבוה. רק נמוך:

 אפילו חדש:

 מין קטנית:

 ר"ל הו"ל חבור:

משנה ג
 ר"ל בצק הבולט מהככר לסימן. ולרמב"ם הוא הבקוע שבלחם מאפי':

 הדבוק בככר:

 מקום השרוף בלחם:

 מעובי אצבע:

 י"ג עליו ור"ל עמו:

משנה ד
 אבן שבו. לסימן:

 מין באהנע שמדבקין בככר לסי':

 והוא הדין בעובי אצבע. דא"א לצמצם דאף למאי דקיי"ל בידי אדם אפשר לצמצם עכ"פ לחם ספוגיי הו"ל ככלי חרס דאית ביה גומות וא"א לצמצם [כבכורות די"ז ע"ב] כך נ"ל:

 אינן חבור אפילו הן פחות מאצבע. ודלא כת"ק דמחלק בכהאי גוונא:

משנה ה
 דמדלא חזי קליפתן לאדם. אינו חבור. ואף דמכל זרע זרוע דרשינן. כמו שמוציא לזריעה בקליפתו. הכא קליפה חיצונה לא חזי כלל:

 מיני זרעים הן. ואשאינן קלופים קאי:

 באהנען שחורים ג"כ לא חזי בקליפתן דנראו כזבובים בקערה [כשבת דע"ו ע"ב] נ"ל:

 ר"ל אינן חבור. וכתוספתא:

 קיממעל:

 ליינזאאמען:

 פפעפפער אלו התבלין אם שם אותן בקדרה:

בועז

הלכתא גבירתא