סמ"ע על חושן משפט שנג


סעיף א

 דכתיב בגזילה והשיב הגזלה אשר גזל ודרשי' מיתורא דאשר גזל דא"צ להשיב בעינה אלא כשהיא עדין בעין ולא כשנשתנ' בידו אחר הגזיל' דאז קנא' בהשינוי וא"צ להחזי' אלא דמי' וגם הכפל משלם כשעת הגניב' בזה השינוי דטלה ונעש' איל אבל בשאר שינוי ויוקרא וזולא יתבאר דינייהו בסי' שנ"ד וע"ש:

 פי' דיחזיר להיו' כמו שהיתה מתחלה:

סעיף ב

 וצריך להחזיר' בטור מסיק וכ' בזה ז"ל ונ' לא"א הרא"ש ז"ל כיון דרבא מספקא ליה אי קני דאוריית' או דרבנן נהי דלא קי"ל כותי' בהא דמספקא ליה אי קני דאוריי' אלא כעולא ור' יוחנן דסברי לא קנה מ"מ אם קדש בו אשה צריכ' גט מספק דשמא קונה מדרבנן עכ"ל ומן התימא שלא כ' מור"ם דעתו לפחות לדעת י"א וצ"ל דסמך אמ"ש בא"ע בדין קידש אשה:

 פי' אפי' אם חוזר לברייתו וכ"כ הטור:

סעיף ג

 פי' כגון שמכרה או נתנה לאחר או לא' מבניו בחייו:

 כ"כ הטור בסי' זה בשם הרא"ש דס"ל דבעי' שיהא היאוש קודם השינוי רשות ע"ש:

 המחבר נמשך אחר ל' הרמב"ם דס"ל דלא עשו תקנת השוק בגנב מפורסם כמ"ש הטור והמחבר בשמו בסי' שנ"ו ס"ב מ"ה נקט גנב מפורסם צריך ליתן להנגזל דמי הגניבה לאחר יאוש משא"כ כשלקחו מגנב שאינו מפורסם שכן עשו תקנת השוק שהנגזל יתזיר ללוקח מה שנתן בעדם מ"ה כאן שלקחו לאחר יאוש א"צ להחזיר הלוקח כלל דאפוכי מטרת' למה ליה דהלוקח יתן לו דמי שוויו והבעלים יצטרכו לחזור ליתן לו הדמים משום תק"ה ועד"ר בסי' ש"מ ס"ב דשם כתבתי דאפי' לסברת הרמב"ם הנ"ל שייך חזרת דמים מהלוקח להנגזל אף לאחר יאוש ואפי' בגנב שאינו מפורסם והוא שדרך הגנב להוזיל הדברים שמוכר ליתנם בפחות משווי' ואותו מותר עד כדי שווי' צריך להחזיר הלוקח להנגזל ולפ"ז אצ"ל דאיירי דין זה דוקא בגנב מפורסם וע"ש שישבתי בזה כמה קושיות:

 וכ' במרדכי פ' הגוזל מיהו אם בא להחזיר ואמר איני חפץ בממון שאינו שלי צריך להחזיר לבעלים הראשונים עכ"ל ד"מ ו':

סעיף ד

 דברא כרעא דאבוה הוא: