תפארת ישראל על שביעית ג
שביעית ג

יכין

משנה א
 לצברו במקום א' בשדה בשביעית. שמשם חוזר ומפזרו אח"כ בשמינית:

 ה"ג. והיינו העובדי כוכבים שעובדין שדותיהן. אבל קודם לכן לא. שלא יחשדוהו שמזבלה לשביעית:

 ר"ל שיתיבש כל הליחלוח שיש בבקועי השדה. שנותן מיתוק לשדה. דאז לא יועיל הזיבול עוד לשנה זו. וי"א דר"ל משיתיבש הזבל וכן מסתבר לענ"ד. מיהו לקמן [פ"ט מ"ו] ודאי בליחות הגשמים שבקרקע או שבהעשבים מיירי:

 משיתיבש הזבל ויתקשר יפה. דלא חזי לזיבול השתא. עד שיחזור ויתלחלח ביה"ג:

משנה ב
 בזמן המותר כמ"א לכל מר כדאית ליה:

 שכל אשפה של עשר וכו':

 קופו' של זבל. טראג בל"א. משא"כ בפחות מזה נראה כמזבל שדהו:

 שכל משפל מחזיק לתך והוא ט"ו סאין והוא נ' שיעורי חלה:

 ליתן באשפה יותר מי' משפלות:

 יותר מג'. דמחזי כמזבל:

 דמדצבורין לא מחזי כמזבל:

משנה ג
 סיום מלתיה דר"ש היא דלר"ש שרי ג"כ ג' אשפתות לב"ס מ"מ. מיהו לא יפחות מג' משפלות לאשפה:

 אם הוסיף על ג' אשפות קטנים:

 ר"ל מניחן סמוכין בעיגול כרגלי חצובה. והוא כלי בת הרבה רגלים אבל לא יניחם בשורה. דאז טפי נראה כמזבל שדהו:

 שיעמיק או יגביה מקום הנחת האשפה ג"ט. כדי שיהא ניכר שאין כוונתו לזבל השדה:

 להניח כל הזבל באשפה א'. ואפי' ק' משפלות:

 מיהו באין שם רק ל' משפלות דהיינו כשיעור ג' אשפתות הנ"ל. כ"ע מודו. דהשתא בג' מקומות מותר. במק"א לא כ"ש:

 שאין לו זבל בביתו. להוציא בפ"א כשיעורים הנ"ל:

 מעט מעט כשיזדמן לו לאחר שפסקו עוברי עבירה:

 דשמא לא יזדמן לו אח"כ ומחזי כמזבל שדהו:

 שאינו ראוי לזריעה:

משנה ד
 שמעמיד דיר לצאנו בשדהו. ועי"ז היא מזדבלת. ואף דבפ"ד מ"ב אוסר לדייר בשביעית. הכא מיירי באינו מתכוון לזבלה. רק שאין לו מקום אחר לצאנו:

 ר"ל גדר סביב הצאן:

 ק' על נ' אמה:

 כשנתמלא זבל עוקר ג' דפנות ומעמידן מצד אחר לאמצעית:

 סאתים מכל צד למחיצה אמצעית:

 ר"ל סאה מכל צד לסהר הראשון:

 שיחשדוהו כמזבל שדהו:

 ר"ל אחר שנתמלאו הסהרים מוציא הזבל לאשפתות:

 ג' אשפתות לב"ס וכמ"ב:

משנה ה
 שטיינברוך בל"א. והוא סלע מחובר לא יחצוב משם אבנים לבנין אם היה המחצב מכוסה בעפר:

 ר"ל בלא נטל משם קודם שביעית:

 דסקול אסור כפ"ב מ"ג. דמחזי כמפנה השדה לזריעה:

 ר"ל שיהיה קודם שביעית מגולה מאותה סלע כדי לעשות ממנו שלש שורות. שיכטען בל"א:

 ר"ל כל שורה יהיה שלש אמות אורך על ג"א רוחב ברום שלש אמות:

 לג' השורות. וכל אבן אמה על אמה ברום שלש אמות:

משנה ו
 שעומד בשדה:

 כ"א משוי ב' בנ"א דאז מוכח דלבניין נוטלן. והקילו בגדר טפי מבמחצב. משום דמחצב הוא מקרקע עולם ומחזי טפי כמתקן קרקע לזריעה. אבל גדר. שאבניו תלוש ולבסוף חבור הוה. ליכא למגזר כ"כ וסגי בהכי:

 אפילו הקטנים. דמדהיו האבנים כבר בבניין סגי בהכי. וא"צ ג' שורות כלעיל:

 שהיה הגדר פחות מגובה י"ט. או שהיה פחות מי' אבנים. או שהיה כל אבניו כל א' וא' פחות ממשא ב' בנ"א:

 ר"ל מניח טפח מהגדר ממעל לארץ. שלא יהיה ראוי לזריעה וכ"ש במניח טפי דשרי:

 שלא יפתח ושלא יגום פחות מטפח לארץ:

דהרי לא יתכוון לתקן שדה חבירו:

 אפילו בשלו.

משנה ז
 שכשיחרוש יזדעזעו ומדהו"ל כמטולטלות כבר דאז מוכח שהניחן שם שישתמרו עד שיצטרכם לבנין. משא"כ מחצב מחובר מתחלת הבריאה ומדלא חברם בבנין בקרקע. להכי קילא נמי מגדר. וסגי בב':

 אבנים מטולטלות לגמרי. ורוצה בהם לבניין:

 דאז לא מחזי כמפנן לזריעה. ומיירי באין בהן ב' של משא ב' בנ"א:

 גל אבנים קטנים:

 גדולות:

 כולן. דמדמפסיק דבר הרי ניכר שאינו מפנה לזריעה. נמצא שיש בסיקול ה' חלוקי דינים. א) מחצב שמחובר מימי בראשית. מפורש דינו במשנה ה'. ב) גדר שהיה תלוש וחברו בבנין. מפורש במשנה ו'. ג) אבן תלוש שנתחבר ממילא. מפורש ברישא דמשנה ז'. ד) אבן מטולטל לגמרי מפורש בסיפא דמשנה ז'. ה) אבני כתף מטולטלות. מפורש דינן במשנה ט':

משנה ח
 טרעפפע:

 עמק ששואבים משם מים להשקות השדות:

 כשבונה המדרגות או סוכר מקום יציאת המים. לא יתן עפר וטיט בין האבנים אפילו בשביעית. דנראה טפי כצריך להשקות מיד:

 סותם באבנים בלא עפר:

 בשעה שבונה החייץ:

 אפי' קטן דגדרו מוכיח דלאו מפנן לזריעה. וגם משדה חבירו נוטלן ואין כאן משום גזל:

משנה ט
 כבדות. דמוכח דלבניין מצטרכי:

 אפילו משדה שלו:

 המפורסם לקבל לבנות בניינים. וי"א שקבל שדה באריסות וצריך לאבנים לבנין:

 ואפילו קטנות. דלא הו"ל כשדה שלו. 

 והא דאמרן לעיל משנה ו' דצריך שיהיה כל א' משא ב' בנ"א. היינו דאז רשאי ללקט גם הקטנות כדמוכח דלבנין בעי להו:

משנה י
 לחפור:

 ולא חיישינן שימלך לזרעה. דלאו אורחא לזרוע סמוך לר"ה. משא"כ בינו לחבירו אסור:

 דאם מפנהו מיד לשדה מחזי כמכשירו לזריעה. או כמזבלה:

 לרה"ר. ר"ל מרה"ר מותר לפנותו לשדהו. דרה"ר מוכיח דרק לבלי יוזקו בנ"א מוציאו לשדהו:

 ר"ל כ"כ לא יקלקל ע"מ לתקן:

ולרב"א מלת מתקנו ר"ל מניח העפר ברה"ר במקום שיש גומא ברה"ר. דבזה יהיה תקון לרה"ר שיהיה המקום שוה. וע"ז פליג רע"ק. דאין מתקנין ברה"ר. דאיכא דניח"ל בהגומא:

 ג' אשפתות לב"ס:

 בשאר שנים לא יפנהו לרה"ר ע"מ לפנות אח"כ:

בועז

הלכתא גבירתא