מלבי"ם על שמואל א ז
(א) 
. יצאו כולם לכבודו: . פי' הרד"ק מפני שהיה עוד איש ששמו אבינדב, לכן באר שזה היה (יהונדב) [אבינדב] שדר בגבעה. וגם י"ל כי (ליהונדב)
[לאבינדב] היו לו שני בתים בשני מקומות, לכן באר שהארון הובא אל הבית שהיה גבעה: . הזמינו, ומבואר אצלי כי גדר הקדושה המורה [זמנה, הוא המופרש מכל עסקיו אל
דבר מיוחד]:

(ב) 
השאלות (ב) בפירוש הכתוב הזה נבוכו המפרשים מאד:

. באר ששבת הארון בבית אבינדב התחיל מיום , והתמיד לשבת במקום ההוא הגם  
עד  (שהם י"א
של שמואל ושתי שנים של שאול ושבעה שנים שמלך דוד בחברון), ר"ל הגם שעברו עתים שונים ומנהיגים מתחלפים בכ"ז לא זז ממקומו. וספר ג"כ כי מיום ההוא 
, כי ראו גודל קדושת הארון וכי נתן ליראיו נס להתנוסס:

(ג) 
השאלות (ג) היל"ל הסירו את אלהי הנכר ועשתרות מתוכם, וגם שהעשתרות הם בכלל אלהי הנכר:

. ואז התעורר שמואל להשיבם בתשובה: . ר"ל כי מתנאי התשובה הגמורה הוא המירוק והזיכוך, ר"ל שישובו ויתחרטו ויעזבו מעשים הקודמים ושיעשו
טוב ולא רע בעתיד. ושניהם צריך שיהיו במחשבה ובמעשה, ועז"א לעומת עזיבת הרע במחשבה , ר"ל אשר במצפוני לבכם. ולעומת עזיבת
החטא בפועל, הסירו . ונגד העבודה בעתיד, על עבודת המצפון אומר , שלבכם יהיה מוכן אך לה', בל תתערב שם מחשבת זולתו. ונגד העבודה
בפועל אמר , בלא שיתוף, ובזה ירצכם , המושלים בכם בסבת עונותיכם:

(ד) 
. ספר כי מלאו אחרי ה' בין בתשובה על העבר בפועל  וכו', בין בעבודה בעתיד . ולא הגיד מדבר המחשבה, שזה לא ידע רק היודע
תעלומות לב:

(ה) 
. אחרי ההכנה הזאת אמר שיתקבצו המצפתה, ששם היה דרכם להתאסף לקדושה ולעבודה ולדבר האלהים, ושם יתפלל בעדם אחרי ששבו אל ה':

(ו) 
. ספר, א] שהתקבצו, וזה מורה על האחדות לעבוד את ה' שכם אחד: ב] . אם מי דמעה ובכי כדבר המפ', או רמז ששפכו לבם כמים: ג] . שענין
הצום היה לבקר אחר עונות היחידים והרבים ולפרוש מהם, כמ"ש (ישעיה נח, ו) הלא זה צום אבחרהו פתח חרצובות רשע: ד] . שהוא הוידוי והחרטה על
עבירות שבין אדם למקום. ה] ועל עבירות שבין אדם לחברו שע"ז אין מועיל תשובה לבד,  בין איש לרעהו:

(ז) 
. זה היה סבה מאת ה' שיתגרו בם פלשתים למען יפלו בידם, ולכן כאשר שמעו שהתקבצו חשבו שהיה איזה מרד ועלו סרני פלשתים עם מחניהם, וישראל שלא הבינו
כי זה סבה מאת ה' למען יושעו התיראו מפניהם:

(ח) 
. באשר ראו ששמואל בוטח בה' כי יגבר עליהם, כי בטח שכבר שמע ה' תפלתו, אמרו אליו  גם עתה  שהוא , ר"ל
באשר יראים אנו מפניהם א"א שננצחם במלחמה, וצריך שתתפלל תעשה התשועה כולה ע"י ה', כי חרבי לא תושיעני:

(ט - י) 
 וכו' . קול ה' שהגיע אל הנביא היה מתחלק לכמה שבילים, כמ"ש בתו"כ (ויקרא פ' א) וישמע את הקול מדבר אליו (במדבר ז, פט), משה שמע וכל
ישראל לא שמעו, יכול מפני שהיה הקול נמוך ת"ל את הקול, הקול שכתוב בו (תהלים כט, ה) קול ה' שובר ארזים. והנה בקול הנורא הזה שבו ענה את שמואל וכל ישראל לא
שמעוהו, בו בעצמו נתן קול עוז רעם ורעש על פלשתים: . מעצמם:

(יא) 
. וישראל לא הוצרכו להלחם רק לרדוף ולהפיל חללים:

(יב) 
. לזכר הנס: . כי לא בחרבם נצחו:

(יג) 
השאלות (יג - יז) ויכנעו משמע שלא נלחמו, ולמה ותהי יד ה' בם? ולמה האריך לתשבנה הערים וכו' מעקרון וכו' הציל ישראל וכו'? ולמה כפל וישפט שמואל וכו' ושפט את
ישראל וכו' ושם שפט וכו':

. סיפר ששמואל היה למגן בעד עם ה' בין נגד האויב החיצוני, בין בהנהגת העם עצמו, ששני אלה היו מוטלים על השופט והמלך, כמ"ש (להלן ח, כ) 
ושפטנו מלכנו ויצא
לפנינו ונלחם את מלחמותינו. על המחסה נגד צר ואויב, אומר , ר"ל שהיו שם שני דברים, א] שנכנעו מעצמם עד  מעצמם ליכנס לגבול ישראל, ב]
שגם בעת יצאו ישראל ארץ פלשתים,  עד שנוגעו לפניהם בארצם: (זה נמשך , ר"ל רוב ימי חיי שמואל, כי בעת זקנותו משלו הפלשתים
בישראל כמו שיבואר סימן י"ג). ומפרש:

(יד) 
. ע"י שנכנעו , מעצמם, כי התיראו לבא בגבול ישראל. וע"י שהיתה יד ה' בם בעת ערכו ישראל מלחמה בארצם, עי"כ
, הגם שערים האלה כבר היו ביד פלשתים מימים רבים, , כי הורישום משם. וגם , כי בעת משלו
האויבים בישראל נוספו גם האמוריים עליהם ונלחמו בם, לא כן בימי שמואל:

(טו) 
ונגד המשפט בין אנשי ישראל,  כו' , ר"ל מעת שנתמנה לשופט:

(טז) 
. והיה דרכו לחזר בעיירות ולשפטם בל יטרחו לבא אליו, ואחר שגמר הסבוב אז:

(יז) 
. היה שב  היה , וגם שם לא נח רק שפט בקביעות כל הבאים למשפט, וגם שם היה מזבח מוכן לעבודת ה':