בני אהובה/הלכות אישות/י/יא
הלכות אישות/י/יא

המארס את האשה וכתב לה כתובה וכו' גובה עיקר כתובה מבני חורין וכו'. עיין ברא"ש ריש פרק נערה שנתפתתה מה שכתב בשם רבינו יונה ז"ל לפרש דברי הגאונים דמיירי בסתם שלא כתוב בה אחריות ולא אמרינן בהו אחריות ט"ס הוא משא"כ במפרש אחריות גובה ממשעבדי דכל תנאי שבממון קיים ונראה דיש לרמב"ם וסיעתו ראיה מגמרא דבבא מציעא דף ז' ע"ב דאמרינן במצא כתובה בזמן ששניהם מודים יחזיר לאשה וכתבו התוס' בד"ה בזמן וכו' וליכא למיחש לשמא כתב בניסן ולא נשא עד תשרי (ואע"ג דכתבו התוס' לקמן דף י"ב ע"ב גבי שמא כתב ללות בו בניסן ולא לוה עד תשרי דפירש ולא לוה בו ולכך לא היה משמרו דאי לוה בו כבר היה משמרו א"כ גם כאן דכבר נשא היתה משמרה דיש לומר דזה דוקא בהלואה דאף דהשטר פסול מ"מ כיון דלוה בו משמרו לראיה משא"כ באשה אף דנשאת סמכה אתנאי בי"ד ואינה נזהרת לשמור כתובתה הפסולה ולא קשה מידי קושיית מהרש"א) דמנה ומאתים משתעבדי מן האירוסין אף בלי כתובה ולקודם אירוסין ליכא למיחש דכתב לה וכו' עכ"ל והתוס' כתבו כן לשיטתם דס"ל דארוסה אית לה כתובה אף בדלא כתב אמנם לשיטת הרמב"ם דס"ל דבעי דוקא דכתב לה כתובה א"כ קושיית התוס' במקומה עומדת דלמא בשעת אירוסין כתב לה ונמלך ולא נתנה לידה רק בשעת נשואין והרי הוא מוקדם דלא בא לידה הכתובה עד שנשאה והיא תגבה בכתובתה שבידה מזמן הכתיבה אלא על כרחך צ"ל דאע"ג דכתובה בידה משעת אירוסין ארוסה לא גביא ממשעבדי וכל אימת דבאת לגבות ממשעבדי צריכה להביא ראיה מתי היו הנשואין שלה אף שיש כתובה בידה דלקוחות שקנו מזמן אירוסין לא משעבדי לה וא"כ אין כאן חשש מוקדם דמזמן נשואין ואילך האשה גובה כתובתה ממשעבדי אפילו בדלא כתב בתנאי ב"ד ולק"מ ודבריו מוכרחים לשיטתו.