יהל אור/במדבר/חלק ב


פרשת קרח

דף קעח עמוד ב
 נגד נר"ן.

 נגד שלש הנ"ל.

[ליקוט]
 והוא ג' פדויין דג' בכורות - פטר חמור, ושור, ואדם. וחמור ושור הן מימינא ושמאלא, באברהם ויצחק, משמרה ראשונה חמור כו' ושניה כו' מסטרא דשור כמ"ש בפרשת בא עי"ש. ואדם נגד יעקב דשם אין לו אחיזה להם. ונגדן ג' גליות נגד ג' אבהן. אבל גלותא רביעאה נגד משה. 

וכן הוא בנר"ן. נפש ורוח - נגדן רוח גבוה ונפש רחבה, שור וחמור. ונשמתא - אדם. אבל בגלותא רביעאה -- ישכיל עבדי כו' מאד, בדרגא דמשה, נשמתא לנשמתא, ושם -- ולא בכסף תגאלו. דג' בכורות בכסף. ואף בכור שור תנינן (ריש מעשר שני ושם מסומן) הבכור נמכר חי ושחוט כו'. אבל מעשר אינו נמכר והוא יו"ד -- העשירי יהיה קודש, לא ימכר ולא יגאל, דלא יצטרכון עוד. לגאולה. ]

[עד כאן הליקוט]

 באורייתא.

 ר"ל הקב"ה נותן לו שכרו לפי מעשיו, מה שאין כן נשמתא דאילנא דחיי שאין ערך לשכרו כמ"ש עין לא ראתה. 

 שהן עלמות אין מספר במט"ט.

 דשם אין רע.

 לייחדא בקוב"ה.

 כלהו בצדיק ייחודא דקוב"ה ושכינתיה.

 ר"ל בשביל השכינה שנקראת 'זאת'.

 ר"ל כמו שחילוק בנשמתו כו' כן לב"נ בין פקודין על מנת לקבל פרס לשלא על מנת לקבל פרס.

אבל עונשא כו' - צ"ל ועונשא. ר"ל כן עונש יש לה ערך.

אין לה כו'  - צ"ל  .

[ליקוט]
 כנ"ל באורייתא וכמ"ש   אם פגע בך מנוול זה כו' שהוא הרע דאחוז בטוב דטוב ורע, והן ג' פדויים הנ"ל דנר"ן דטו"ר וגלותא רביעאה א"צ כו' דהוא דרגא דאילנא דחיי. וכמ"ש למטה  - דהן ג' הנ"ל. ובגאולה האחרונה דיתמחון רע דערב רב וישתאר אילנא דחיי כמ"ש בפרשת בראשית ואז ולא יתבששו כו' ע"ש וכל חד יזכה לאילנא דחי כמו קודם החטא - כל הכתוב לחיים בירושלים.
[עד כאן הליקוט]

דף קעט עמוד א
 דימינא אש דאורי"אל אריה אש דמדבחא ששם שורף הסטרא אחרא בבעירין דקורבנא כידוע.

 דסטרא אחרא דאתוקדת כנ"ל.

 כי זה שאוכל תרומה במיתה. ור"ל מאן דאכיל קודם ק"ש דשחרית וערבית שהן תרומה כמש"ו. כמ"ש  שלא יאמר אוכל קימעא כו' וכל העובר על דברי חכמים כו'. וכן בשחרית לא תאכלו על הדם שאמרו בזוהר ששורה אל זר בתוכו והוא נהנה מאותה אכילה קודם ק"ש של שחרית. וזהו מדבריהם. ולכן אמר לקמן .

 דמ"ט אתוון בקוב"ה ושער הנ' בבינה. וכן בערב - מלכות בבינה והן תרומה - א' מנ'.

 שהוא ו' אחיד בין שניהם.

 גימטריא .

 דתרויהו נקראו אם -- אימא עילאה אימא תתאה, ה' עילאה ה' תתאה, זהו ה'אם בה' נשלם מאה שבקוב"ה, ב' פעמים מ"ט בת"ת ויסוד, וכנגדן משלים מאה שכינה עילאה ותתאה.

 ר"ל תרומה של כל הברכות שהן מאה ברכות. כמש"ו שצריך לברך על כל מה שאוכל. וכל האוכל בלא ברכה מועל דומיא דתרומה במיתה מזיד במעילה במיתה לרבי וקודם שטועם הכהן הקב"ה התרומה שהוא הברכה אסור לאכול ממנו כמו טבל.

 עשר אצבעאן כמש"ו.

 ר"ל זקיפות האצבעות כמ"ש ברעיא מהימנא פרשת נשא.  ולכן צריך להגביה הידים קודם ברכת הלחם. וזהו והיה באכלכם כו' תרימו כו'. וז"ש ידיהו נשא רום זהו התרומה הברכות שצריך בברכת נטילת ידים ידיהו נשא.

 כמ"ש כל האוכל בלא ברכה כאילו גוזל להקב"ה כו'.

 ר"ל תרומה של תורה שניתנה בארבעים יום. וזהו אותיות תרומה - תורה מ' , כמש"ו, והוא עין יפה - אחד מארבעים כמ"ש שהתורה ניתנה למשה לבדו ומשה נהג בה עין יפה. וכן הקב"ה נהג בה עין יפה כמ"ש כי לקח טוב נתתי, שהנותן בעין יפה הוא נותן. ולכך לא אכל משה בהר מ' יום עד שלמד התורה דאז סליק התרומה לה' כמ"ש ברעיא מהימנא פרשת תרומה דהתרומה הוא ללמוד אורייתא וז"ש ואי תימרון כו'.

תרומת מעשר ללוי -- תרומת לא גרסינן.

 כמש"ו שור גבורה וצ"ל דהמתנות הן בהיפוך לאכללא ימינא בשמאלא. ששני התרומות - תרומה גדולה ותרומת מעשר שהן שלשה למאה הן מילוי ס"ג - ג' יודי"ן. ועשרון לכבש הוא מעשר - עשר אתוון דשם מ"ה דסליק למאה כמש"ו, והוא עשר למאה - מעשר.

 ר"ל עשר אותיות הוא עשרון למאה.

 של עשר אותיות דס"ג.

 ר"ל עם העשר אותיות וג' יודין על י' האותיות סלקין מ"ג.

ובלא - צ"ל וכלא. ור"ל שהכל כל המ"ג הוא מסטרא דיו"ד -- י' אותיות ו ג' אותיות של היודי"ן והן עצמן.

ותוספת - צ"ל תוספת, ור"ל חומש ביצה תוספת מצד ה'. ואמר  כמ"ש ויסף עליו חמישתו כמ"ש ברעיא מהימנא פרשת ויקרא.

 ר"ל דכל המתנות מצד השכינה שהיא עשירית ומסטרא דאת י' הוא מעשר מן המעשר - א' למאה. מסטרא דאת ה' - אחד מנ'. וכן בספירות -- מכל העשר ספירות אחד למאה מסטרא דה' ספירות כמש"ו אחד מנ'.

ובלילת - צ"ל וכלילת, והוא תרומה, תרי ממאה.

 ר"ל ב' יודי"ן הוא כ"ף.

 שהוא עשרים גרה.

 כמ"ש ברעיא מהימנא פרשת תשא. ובזה נשלם השם.

 ר"ל כלל העשרון וב' העשרונים והוא חלה. נמצא בג' מתנות חלה ותרומה ותרומת מעשר - פר ואיל וכבש.

 ר"ל דלעיל אמר בגבורה וכאן אמר במצה בחסד וחמץ בשמאלא.

 ר"ל במלכות כליל ג' אבהן נחלק הג' יודי"ן בה לחג"ת.

[ליקוט]
 סוד המתנות בקיצור הן ד' דרגין -- שרי אלפים כו', בד' אותיות אדנ"י, כמ"ש במ"א דד' הוא ק'. והוא א' כולל הכל דישראל שהוא נוטל כולא וא' מעשרה שהוא נותן ללוי וא' ממאה ומחמשים לכהן. 

וסוד חלות תודה הוא ס"ג ומ"ה דבשניהם עשר אותיות והן עשר עשרונות דכל עשרון הוא אות אחד - עשירית של השם. ובשם מ"ה יו"ד אחד דהוא עשר חלות ובשם ס"ג ג' יודי"ן, ג' פעמים עשר בג' מינין דמצה, ולכן החמץ הוא מכוון בעשרונות נגד ג' דמצה דשניהם ב' שמות שוות בי' אותיות. וז"ש . וכן הוא בי' עצמו דהוא י' דחמץ וביו"ד ג' יודין -- קוצא וגזעא ושבילא, והן ד' יודי"ן דב' שמות הנ"ל נגד ד' אותיות דשם הוי"ה - ג' בדכורא ורביעית בנוקבא כידוע שבת. וזהו מצה וחמץ והוא סוד שמא מפרש כידוע דמיניה אתבניאת הנוקבא ובש"מ (הן ג' יודי"ן וג' אלפי"ן וג' ווי"ן) בי"ד פרקין הן ד' יודין וג' אלפי"ן וג' ווי"ן וג' ההי"ן, והן שמא הנ"ל דהוא די"ג כלל י"ב וד' הוא אות הי"ד והוא סוד י"ד י"ג דבדכורא י"ד ובנוקבא י"ד. ועיין מ"ש בהיכלות. והיודי"ן והאלפי"ן הן מ"ג דחלה וזהו שם י"ב דפ"ג אהו"י, ונשאר י"ד נגד י"ד אתוון. ועל זה נאמר  כמ"ש בתיקונין. 
[עד כאן הליקוט]

דף קעט עמוד ב
 ג"פ ה' בהאי פסוק.

 ג' דרגין דג' אבהן.

 שהן הת"ח.

 כ"ד צירופי אדנ"י. כ"ד קישוטי כלה. כ"ד אותיות דבשכמל"ו. כ"ד שומרים דבית המקדש.

פרשת חקת

דף קפ עמוד א
 (עיין ביאור על כל המאמר הזה בהיכלות פקודי רנ"ה א'. המסדר).

דף קפ עמוד ב
 ור"ל  מלא  ובחושבנא דאתוון  - , ק"ו - קו המדה, ושניהם חושבן .

פרשת בלק

דף קפח עמוד א
 (א"ה. עיין ביאור הגר"א על זה בתיקונים נ"ב א' ד"ה דנונא חדא, עי"ש).

דף קפט עמוד א
 [א"ה. עיין ביאור הגר"א על  כל המאמרים אלו בהיכלות פקודי רנ"ה].

דף קפט עמוד ב
 [א"ה. עיין באדרת אליהו פרשת בלק מהדורא רביעאה פסוק ד' וזה לשונו: אמרו בזוהר אמרו עולמיא לסבייא. פי' כוונת הזוהר שמתרץ קושיית הגמרא שאמרו  ומה מדין שלא באו אלא לעזור את מואב אמר הקב"ה צרור את המדינים וגו' מואבים עצמן לא כל שכן. אמר ליה הקב"ה לא כשעלתה על דעתך עלתה על דעתי. שתי פרידות טובות יש לי להוציא מהם כו'. והקשה הזוהר הלא גם ממדין יצאו כמה פרידות טובות והם יתרו וכל בני הרכבים וצפורה אשת משה ולמה לא ניצולו המדינים. ותירץ ע"פ משל כי התאנה אע"פ שיש עליה גם כמה קוצים, שומרים אותה בשביל התאנה, וכשמלקטים התאנים אזי יעזבו האילן עם הקוצים. והוא ממש נידון זה. כי המדינים כבר יצאו מהם הטובים ולכך אמר צרור אותם, שמעתה ולהלן לא יצאו מהם טובים. מה שאין כן מואב ועמון שעדיין יש לו להוציא מהם, ולכך ניצולו הם בשבילם. וזה רמז הפסוק  -- במואב לא כתיב "זקני", שעדיין יש להוציא מהם והם עדיין כנערים. מה שאין כן במדין שיצאו מהם כבר והם כזקנים. וזהו כוונת הזוהר  - הם המואבים וקורא אותצם 'עולמיא'.  - הם המדינים וקורא אותם 'סביא' לרמז כמ"ש.  עכ"ל].

דף קצו עמוד ב
 [א"ה. עיין מ"ש הגר"א בתיקונים נ"ד א' בד"ה על אלין טפין. שביאר שם דכן הוא גם כן בתלמידים וכמ"ש בפ"ק דקדושין כי הם נקראו בנים. והענין כי בשנים נק' מצד הגופים ותלמידים נקראו בנים מצד החכמה שהוליד להם והוא רוח הפנימי דבהן, עיין שם באריכות.]

פרשת פנחס

דף רטו עמוד א
 דב' פעמים קנא - בימי משה וימי אחאב.

 ביסוד ו - גימטריה .

 בימי נח על ב"פ שדי ברית.

 דכליל ג' גוונין - חג"ת, כמ"ש בזוהר בדף הזה.

 הוא קושיא.

 תירוץ.

 שנברא קודם לכל המלאכים ולכל הבריות ומושל בכולם.

 ר"ל דכתיב עשו כו' ואת כו'.

 

 [כצ"ל].

דף רטו עמוד ב
 ר"ל גימטריא , ובאור הוא הראיה.

 ר"ל אם לא היה קנאה לשם היו"ד כבר הי' נהרג.

 ר"ל דדרש  כמו  ומפרש  - אלים. וז"ש אל מארי' דאל [מצאתי כתוב על הגליון: ומשום דהוקשה לו דהול"ל אדרוש את אל כמו לדרוש את ה'].

 קאי אלמטה.

 ר"ל כן ישראל אל הממנן [נ"א ה'].

 הוא ענין בפ"ע.

יכיל - צ"ל צריך.

 דבלא סוסוון [מצאתי כתוב על הגליון: הן הבנים] אי אפשר לעלות ואינו בכלל אדם.

 ר"ל קרובים.

 מין במינו.

 דאב הוא במדרגת י' ובן ו'. [מצאתי כתוב עה"ג: אב י' - גלגל, ובן - אמת המים ו', כמ"ש יפוצו מעיינותיך חוצה]. ואם אין לו בן אין לו תנועה לעלות לשרשו.

 צ"ל ו', שהוא ארוך והוא עולם הבא דסליק לבינה.

דימא לקבל - צ"ל דאיהי לקבל דימא. 

ומני' נפק בינייהו - צ"ל ומינה נפיק בן י"ה ו' כו' .

 ר"ל כמה נשמות.

 שייך לקמן רל"ד א' .

 הוא ענין בפני עצמו וקאי על מ"ש בזוהר כאן ת"ח רזא דברית קדישא כו' ואיפה ישרים כו'.

 הוא גם כן ענין בפני עצמו ולא קאי על פסוק ואיפה ישרים נכחדו. ומ"ש  הוא סיום הפסוק וחסר כאן.

 הוא גם כן ענין בפני עצמו. וכל  דכאן הוא הכל ענינים מלוקטים שליקט המסדר וחיבר לפי דעתו. וכן הוא כל הרעיא מהימנא שסידר בפרשיות כידוע.

דף רטז עמוד א
 ר"ל אע"ג דאית ליה בן מכל מקום לאו איהו שלים בלא בת.

 שחג"ת שבהן יה"ו נקרא 'אלה' כמ"ש בתז"ח אלה מועדי ה', ור"ל זהו אלה תולדות ומהן ג' גלגולים כמ"ש בת"ז.

 שיהיה פניו אדומים שבתחלה מאדים.

 אח"כ מסטרא דאברהם ויצחק בישמעאל ועשו כמ"ש בזוהר בדף הקודם.

 יצה"ר.

 הוא יעקב כנ"ל והוא מ"ש  ללמדך שאין ישיבת חוץ לארץ כו'.

 הוא ענין בפני עצמו.

 קאי אלמעלה.

 רומז לגלגול.

אלא - לא גרסינן.

 ר"ל גוף אחר.

 ר"ל חוה, וכן הגוף של הנשמה.

 נשמתא.

 גוף הראשון.

 נשמתא כנ"ל.

 שהיתה מקודם ביתו זו אשתו.

 גם כן נשמתא.

 בן הגואל הנולד אח"כ.

 משיח.

 ששים דכורסייא.

 הלכות פסוקות.

[אד"ל. וההוא ניפול כו' בתוך נ' כו'  - נראה שנתכוונו למתני' דפרק ב' דבבא בתרא  ניפול הנמצא בתוך נ' כו' ]. 

 גימטריה , שהיא נפלה מן השמים.

 נצח שנבנית ממנו.

דף רטז עמוד ב
 באבר שפגם בנשמתו יתפגם גופו בגלגול.

 דב' רומז על ב' גלגולין.

 שמשה גלגול הבל, ויתרו גלגול קין.

 ר"ל כתר שהוא יחיד שעליו נאמר אין אלהים עמדי.

 חכמה, וז"ש ואיהי קדש.

 בינה, וכן כ"ז בחג"ת כמ"ש לקמן.

 קאי על מ"ש בזוהר בדף שלאחריו וע"ד כתיב אנוש כו'.

 בגלגול.

 וזהו אלף טורין שאוכלת.

 א' בחכמה וב' בחכמה זעירא.

עם זה - צ"ל עד זה כו'.

והא - צ"ל והן.

 
 גם כן ענין בפני עצמו.

 הוא גם כן ענין בפני עצמו. וקאי על מ"ש בזוהר רי"ז ב'  .

 כצ"ל. וז"ש למטה . ובלחמי הוא י"ב לחם - י"ב פנים. ג' הויות חושבן . להצהיל פנים משמן - סולת בלולה בשמן. והוא לחם ויין, יין לנסכים ולחם לקרבן דהוא אחד בשמן.

 כצ"ל.

דף ריז עמוד א
 בניקוד מֶלך מָלָך יִמְלוך. (ועיין ליקוט על ניקוד זה שנדפס בת"ז דף י"ח).

 ר"ל נקודין כמ"ש בת"ז.

 שוא דימלוך לא חשיב שהוא נח. וכל זה קאי על מ"ש בזוהר . וג' חיוון הן בג' גלגולים וזהו להצהיל פנים - י"ב פנים הנ"ל, מה שחרב י' מן יב"ק, עכשיו החזיר כנ"ל.

 [א"ה. עיין בהיכלות פקודי רנ"ה ב' מ"ש הגר"א ז"ל בזה עי"ש].

דף ריז עמוד ב
 [א"ה. עיין מ"ש הגר"א בזה בתיקונים צ"ה א' בד"ה ועוד ויבן].

 באדם הראשון.

 אבשרא קאי.

 שאוכל הבשר כמ"ש הכסיל כו' ואוכל את בשרו דהוא קץ כל בשר.

 קאי אלמעלה א.

 -- הרי שינוי השם,  -- הרי שינוי מעשה. כגוונא דא עבד קוב"ה לאדם כד תריך ליה מההוא עלמא ואייתי ליה להאי עלמא ודא שינוי מקום. שינוי השם משנה פניו ותשלחהו, והא אתמר לעיל ובג"ד כי רוח עברה בו כו' [כצ"ל]. ור"ל הכל כגוונא שנאמר באברהם לך לך מארצך שנאמר אל הנשמה אברם כמ"ש בז"ח רות ובמדרש הנעלם פרשת לך ואח"כ והיה שמך אברהם, דאז זכה למדת חסד והוא גוון חיוור וזהו משנה פניו. ואמר , ר"ל למעלה רט"ז א' והוא שינוי השם בג' אבהן (עיין לעיל פרשת בהר קי"א ב' . דברי דוד).

דף ריח עמוד א
קדושא -  צ"ל חדושא.

 שכתב בזוהר בדף הקודם.

 קאי על מ"ש בזוהר בעמוד זה .

 כאן צ"ל מ"ש לעיל רי"ז ב'  .

 כאן צ"ל מ"ש לעיל רי"ז ב' והיה תמים והוא שינוי מעשה דאשתני מועבדין בישין דעבד בקדמייתא לעובדין טבין.

 הוא מאמר הזוהר דכאן דהא ניחא כו' ועל זה ציין הר"מ ואמר אדהכי הא טולא כו' אדהכי הא רעיא מהימנא אתי ואמר לון כו'.

דף ריח עמוד ב
 למסבל באהבה.

 דמים יכול לכבות.

 כצ"ל.

 כצ"ל.

דף ריט עמוד א
 סיפא דקרא , והיא טפה דמרה שתלויה בחרבא דמלאך המות. 

[אד"ל.  נ"ל שזה שייך לעיל אחר שכינתא בגלותא. ועל זה השיב להן בענותו  ].

 ר"ל דהוא אית ליה רשות כמ"ש הראני נא את כבודך כידוע.

 ר"ת מש"ה.

 כשאין כובד בגלות.

 בכובד הגלות.

 הן ע' שנין בתראין, ע' נפש דיעקב.

 
 כצ"ל.

 אינו שייך כאן וצ"ל במ"א. ולפי שראה המעתיק דמדבר מדפיקו דמרעא העתיקו כאן וליתא דגם זה אינו שייך כאן.

 כצ"ל.

 דודאי כיון דשאר עמין דחקין לון בגלותא דוחק דלהון מקרב לון פורקנא מהירו דדפיקו דא בתר דא נפיק ולדא (בנ"א מרעא) קשר"ק קש"ק קר"ק שוי קשר אתעבר ביה שקר' עמלק מן עלמא.

דף ריט עמוד ב
 עשר שופרות הנ"ל.

 הן ע' שנין הנ"ל ואח"כ עוד ב' שנין כמ"ש לקמן שאח"כ יתער  וכמש"ל ברעיא מהימנא פרשת משפטים והוא ראשי תיבות מ'לחמה ל'הויה ב'עמלק.

 ר"ל ו' דובכן.  גימטריא  הנ"ל.

 אחר האלף ק' שנים כמ"ש בת"ז שאח"כ יתער בקר.

 
 כצ"ל. ור"ל הגלות בנייחא מורה על אריכות, ודוחקא על קריבו דפורקנא, והן תקיעה ושברים ודוחקא בתר דוחקא הוא חבלי משיח סימן על הגאולה לידת הולד. וכן בחולה גם כן באריכו וקצירו ודפיקו דא בתר דא הוא סימן על הזיעה שיתרפא ממנו. 

ואמר  ר"ל כנ"ל דכלילן בתלת דאינן אלא ג' והן קשר דיתקשרו ג' דרגין דישראל -- כהנים ולוים וישראלים, שהן קש"ר, חג"ת, ויתעבר שקר כו'. 

ואמר  שהן עשרה נגד קשר"ק כו' והן גם כן מג' אתוון ותקיעה אחרונה היא נגד ה' הכפול. 

ואמר  ר"ל דר"ת מלחמה לה' בעמלק גימטריה ע"ב, וזהו ו כו'.  

ואמר  ג' דרגין נגד קשר הנ"ל.

 כצ"ל. והוא ק' באלף הששי דע"ב הוא חבלי משיח והלידה ואח"כ כ"ח שנים הן השלמת הגאולה והן נגד ז"ת להעברת הנחש, יחולל אילות, ויחשוף יערות ובהיכלו כולו כו' [בכאן נמחק ב' תיבות בהעתק, ובהע"א מ"כ כאן בגר לשנ"ה. המ"ל].

דף רכ עמוד א
 בכל שמחה כ"ה כידוע. 

 אבא ואמא דנשמתא.

דף רכב עמוד א
 בשינה.

 כצ"ל. ור"ל דגם נהורין כלהו מתכנשין בלבא כו'.

 כצ"ל. ור"ל הנשמתא ונשמתא לנשמתא דאסתלקו לגמרי בלילא ואדם הוא צלם אלהים והרוח הוא מלא י"ה והנפש בצלם אלהים ברא אותו צלם שני ה' אותיות דאלהים. 

ואמר  דהן ה' כידוע, שהן ה' חושין דכלילן בד', ונהורין דמתפשטין באברים עשרה דמתכנשין והן י"ה דנעשית אלם מהן.

דף רכב עמוד ב
 דשם ששים המה מלכות.

כקדמייתא - צ"ל בקדמייתא, וכן להלן כצ"ל.

 ד'אני' אספקלריא דלא נהרא, ובה שס"ה לא תעשה, ואספקלריא דנהרא - ת"ת - רמ"ח מצות עשה, והן רמ"ח איברין ושס"ה גידין. וכן בשינה אמר  לעיל דמיונות שהן חלומות ומראות כו'.

 דקוב"ה ושכינתיה.

 כנ"ל שמי עם כו'.

 ר"ת השם.

 קב"ה ושכינתיה.

 
 כצ"ל.

 הוא שייך למ"ש בזוהר למעלה ע"א שמרה נפשי כו'.

 כצ"ל. ור"ל דבעלמא דין הוא בלבושא דחלום -  -  לא תעשה, אספקלריא דלא נהרא. אבל לעתיד לבא  - חושבן  נהורין דמראה שהן נהורין והוא אספקלריא דנהרא בהקיץ [ברזין] שנאמר במשה במראה אליו כו'. וז"ש למטה .

 ר"ל ב' הלבושים שניהם. והן ב' צלמים כמש"ו. ואף ששניהם הם בעולם הזה וכן לעתיד לבא. וכמש"ו. ולכן תרי"ג מלאכין סלקין כו' מ"מ(?) לא נהרא בעולם הזה אלא של נפש ולא זכה לאנהרא מסטרא דרוחא אלא משה רבינו ע"ה ולעתיד לבא כל אדם. 

 ור"ל זהו ותמונת ה'. וז"ש בצלם אלהים. 

 כצ"ל. ור"ל לאפוקי הארץ אשר כבגד תבלה ושמים כו' וכמ"ש בתיקונים.

דף רכג עמוד א
לגבורה - צ"ל בגבורה. ור"ל דאיהי בגבורה ואחבר עם חסד כמש"ו.

 ופניהם הן חכמה ובינה.

 ר"ל צירוף אהי"ה עם הוי"ה מכסה לצרוף הנ"ל. ובצירוף הזה לא כתיב חוברות, דכל אחד בפני עצמו, כי יאה"ה הוא אהי"ה וכן חצי השני הוי"ה.

 לכך ג"פ עבד בתפלה דכלילת מנהון.

 דכליל בשי"ן - ג' אבהן כידוע.

 מילוי אדנ"י - , לכן הוקבע בתחלת התפלה בתרעא דהיכל.

 ר"ל גימטריא היכל.

 שהוא כליל מח' ספירין - מחכמה ולמטה, וא' ע"ג - כתר.

 ד' הנ"ל.

 בנצח.

 והענין כמ"ש בפרשת משפטים שהגאולה במלכות מתרין סטרין - בנצח וחסד, שחר ובקר.

 בנוקבא משמאלא.

 ר"ל דהוא בי'.

 ר"ל לשון יודאי.

דרמיזין בה'  - צ"ל ביהו"ה. ור"ל דכל ד' אנפין ד' אותיות הוי"ה.

 ר"ל ז"א, והוא ראיה דנקרא 'הוא'. 

ואמר  ר"ל 'הוא' עם 'אני'. ומביא ראיה הה"ד ראו עתה כו'. וכן ממ"ש אני ה'. וגם כן ממ"ש בעל הגדה דהוא מכילתא . 

ואמר  וד' הוא על ד' אותיות דאדנ"י דכלילא אני.

 שייך לפרשת בלק קצ"ה א' ב'   בזוהר.

 ר"ל דווקא להשי"ת אינון עבדים וכמו שכינתא דאיהי למפלח לבעלה ואיהי מלכות כמש"ו.

 ר"ל דעל זה אמר דוד , וכמש"ל  ובגין דאיהי גבעה תתאה כו'. אבל אנחנו בצלותא מבקשין על עם ישראל דאינון עניים וז"ש ושאיל מיניה בההוא  תרעא בגין כו' - ר"ל השכינה ואנחנו מבקשין בצלותא.

 ר"ל דג' שאלות אלו צריך למשאל בתפלה שהן ג' דרגין -- עני עבד חסיד. וכן בקש דוד המלך ע"ה והן ג' דרגין. מל' - א'. נה"י - ב', ששם עבודות כהנים בנצח שכולל נה"י. חסיד בחסד ששם אורייתא וכולל חג"ת. וזה שאמר כד מטי לג"ר כו'. 

ואמר  ר"ל עם התלמידים שמקבלים מרבם ור"ל שהוא  אלף בינה גמול דלים, ר"ל ללמוד וללמד.  

ואמר  שהן ג' דרגין ממטה למעלה, והוא מ"ש למעלה בפרשת בלק שם דעבד השלישי הוא דשוי ימינא דמלכא עליה ואינו ברשותו של אדם רק ב' עבדים.  והוא כי שם מפרש ג' עבדים בג' דרגין -- נה"י חג"ת חב"ד -- דמלכות כלילא מכולם בסוד תש"ת/חש"ח(?) בג' נקבים שבאדם. והן נר"ן שבאדם בג' עלמין כנגדן שמשם עבדים דהיא מתפשטת בהון ור' אליעזר מפרש שם עני ביסוד ועבד בהוד וחסיד בנצח - וחסידך יברכוכה, ועבד מל' כלילא יתהון. ואח"כ עבד השני בז"א בחג"ת דשם כלילא נוקבא גם כן והוא בחזרת הש"ץ. וקדוש בקדושה נגד יוצר וכידוע דב' התפלות הן בנה"י חג"ת, נוק' ודכורא, לחש וקול רם, כמו בק"ש ותפילין, של יד ושל ראש, לך לאות כו'. והשלישי הנשמה מ"ה אבל ב' רוח ונפש במעשים ותורה והן בו אלא שמאיר ע"י התורה ומעשים טובים. אבל כאן סידר בדרך אחר. 

ואמר  וסיומא דקרא אם לא שויתי באימא. כגמול עלי - על י'. ואח"כ יחל כו' בכתר.

 דהכסא הוא ה' תתאה על הכסא דמתפשטת ביה ועיין בפרשת בראשית ע"פ יהי מאורות בענין מאורות היום והלילה.

 ר"ל ד' חיוון מרכבה להוי"ה. והן ל' מעלות של המלכות, שלכן זכה יהודה למלכות. 

 והן מרומזים בשם ס"ג. ועיין בפרשת קרח.

דף רכג עמוד ב
 עם ברית ועטרה.

 שהוא בחסד ונצח אתקשר בחסד כמש"ו. [מצאתי כתוב על הגליון: וזהו סוד למנצח בנגינות].

ודינא - לא גרסינן.

 ר"ל דג"ז הוא חסד.

 שעל השמינית הוא הוד כמש"ו. 

 חסד.

הללויה הללויה צריך להגיה השני הללוהו כו'.  ור"ל שבשניהם השם הוי"ה שבת"ת.

 ר"ל דהזמר פעמים בקדושה ופעמים בסטרא אחרא כמש"ו, לפי שהוא בגבורה.

 דהוא חסד, דרועא ימינא כידוע. [].

 ר"ל הלל, [נכתב על הגליון: והלל כנ"ל הוא הללוי"ה הללוה"ו והבן. ע"כ].

 ר"ל שרי לשון אשרי.

אי הכי - צ"ל הא.

  גימטריא , וכן  בתוספת ה' אחרונה.

מן חש - ל"ג מן. ור"ל כמש"ו חיון אשא שהוא ר"ת ח"ש כמ"ש רש"י.

 חב"ד.

 בינה דילי'.

 נצח והוד כנ"ל.

 ר"ל חיה רביעית הוא ד' שהוא לאחר אב"ג באלף בית וכ"ה בספירות לאחר ו' קצוות שכלילין באב"ג דאינהו תלת כלילין בתלת, והוא דממה דקה, ר"ת ד' וז"ש קול כו'.

 ו' אותיות דע"י מתייחדין בחול.

 
 אבל בתיקונים תיקון י"ג מפרש דמזמור בחסד ונגון בגבורה, ובשאר מפרש כמו כאן רק במקום תהלה אמר שם תפלה. ובגמרא פסחים  הוא בענין אחר, דלא חשיב ברכה ורנה, וחשיב תהלה ותפלה ומשכיל. ומפרש ואזיל כאן דמזמור בגבורה דביה ענג ונגע, שכר ועונש. וזהו מו"ם ז"ר, קול באשה ערוה, נשג"ז כו'.  ובניגון מפ"ו תמן ג"ן דהוא בדרום.

 כצ"ל. ור"ל  - חכמה, דהוא שירותא. 

 ר"ל דו' קצוות רמיזין כאן.

 כצ"ל.

 כצ"ל. ור"ל דח"ש הוא חיות אש מסטרא דגבורה וממללות מסטרא דנצח. וז"ש ובגין דא כו'. ומפרש דאינון תלת עם הנהר דילהון הוא מרכבה לאדם על הכסא ת"ת ומעשה מרכבה - מלכות. ואח"כ מפרש ואזיל במט"ט דתלת עאלו בתלת דרדיפי -- רוח סערה ענן כו', והוא ג' דאליהו. ורבי עקיבא עאל באדם דתמן קול דממה דקה. ועיין בפרשת בהעלותך קנ"ה א'  דגלא כו'.

 ר"ל ו' יהי מבדיל.

 כצ"ל. כמ"ש בתיקונים ובז"ח פרשת בראשית.

 כצ"ל. ר"ל ב' היודי"ן, א' על התנועה כו' וז"ש ליחדו שתמליכהו והוא ב' נקודות הנ"ל.

דף רכד עמוד א
 שהן גימטריא אדם בט' אותיות שהן ט' ספירות דכליל עמודא דאמצעיתא [מצאתי כתוב על הגליון: גם אדם במספר קטן - ט']. ויו"ד - מלכות, כמו שמפרש ואזיל.

אלא מלכא - צ"ל מלבא.

גבור - צ"ל גבורה.

 אורייתא.

ואע"ג - צ"ל אע"ג, והוא תירוץ.

 ר"ל דאדם הוא ז"א כולל ט' ספירות, ט' אתוון, והיא עשיראה א"ח"ד.

 הוא מאמר בזוהר לקמן רמ"ב א'  . ועל זה בא הרעיא מהימנא לסיים אמר ר"מ כו'.

 כצ"ל. והן ב' דברים, חו"ג, וכמש"ו. ועשן הוא מאשא דלבא כמש"ו, וזהו לאשי ריח ניחוחי.

 גם זה שייך שם על מאמר את הכבש כו' מאי בבקר כו'. והמעתיק סידר שם פקודא דא להקריב מנחה כו' ולא שייך שם.

 ר"ל גם כן שם במאמר המתחיל  , ור"ל דמשתמש בי"ב אבנין מרגליטין דילה וכן במשכן.

דף רכה עמוד א
 אותיות אוריאל.

 אותיות רפאל.

כתר דאיהו נהורא - צ"ל דנהורי' כו' .

עדונא - צ"ל עיונא.

דאינון - צ"ל באינון.

אתוון וחיוון - צ"ל באתוון כו' . 

 דשם סטרא אחרא.

דף רכה עמוד ב
 שלא לשמש ביום.

 הוא דברי הזוהר ועל זה אמר רעיא מהימנא  כצ"ל. ולינה - ר"ל זווג.

  ור"ל דצריך לשמשא בצניעות ובכיסוי אע"ג דהוא בחשך ואין שם שום אדם משום המלאכים ומפרש ואזיל איזה מלאכים ואמר דאינון כו' דעליהם נאמר כי מלאכיו יצוה לך כו' מימין ומשמאל דבע"כ עונה אמן. 

 דיצ"ט ויצה"ר הן דכר ונוקבא כמש"ו בז"ח ס"ב א' והן לב"נ דעץ הדעת טוב ורע. אבל איש תם בעלם דתם כו'.

 אבל בזהר כאן פי' דמחנה אלהים זה הן שניהם אבל ברעיא מהימנא לא רצה בזה שכאן נאמר מחנה וכאן מחנים.

דף רכו עמוד א
  לא גרסינן. ור"ל דאתי של שיר השירים מגלה על מקום אתי שהוא בכלה ונמצא שנקראת מקום.

 כגון יעקב.

 לשון רבקה, וע"ש המהירות נק' רבקה.

 ובגמרא  אמרו לשלשה.

 צ"ל ו' . ור"ל  גימטריא . 

צריך בתחינה - צ"ל ברחמי כו' .

 הוא פירוש על מ"ש בזוהר , דכל רעיא מהימנא כאן הכל מבאר דברי הזהר דעל מ"ש . ועל מ"ש  אמר .

 כצ"ל כמ"ש בפנים.

 כצ"ל. דבזמן בית המקדש תפילת ערבית רשות, דהוה ברשות בעלה בבית המקדש וישראל בארץ, ולא צריך אלא לב' תפלות - חסד וגבורה, מוחין. אבל דרגא דיעקב הוה בה בקביעו. והענין כמ"ש בתיקונין ריש  כי ד' מוחין -- ב' לזיווג חו"ג, וב' דת"ת הן למזונות. מה שאין כן עתה דקבעוהו חובה בגלותא. ועיין סוף פרשת חיי שרה ועיין מ"ש בליקוט על ד' הזמנים.

 כצ"ל. ור"ל לצלותא דאיהי שכינתא ור"ל בזה דאיהי ברשו בעלה, וילן שם כנ"ל.

 דילפינן מאלהים נצב כו' בקרב כו' ובשם אלהים - ה' קדמאה לי', אבל לחד דהוא מלא דאלהים - עד דיתיב בצלותא, אז בא ה' תניינא בצלותא לגביה והוא ה' אתוון דאלהים שהיא מליאה מאלהים והיא מאוחרת. וז"ש בגמרא  דהן ג' אתוון מלא.

 כצ"ל. ר"ל ה' עילאה דלא מתפרשין כו'.

 כצ"ל.

 שייך למעלה רכ"ד א' .

 ר"ל סתרין דקרבנא דהן רזין דזיווגא שהן צריכין להסתר כמו בזיווגא והסתירו מאינון דבהון יצה"ר, , כמש"ו. ועיין לקמן רמ"ד א' .

 ר"ל אינון ערב רב הן בני נדה - נד כו'.

 דמנדדין ג' אתוון מן ה' תתאה והן ג' דחשיב דהן ג' קליפין דערלה. ור"ל ז"ש אין דורשין בסתרי עריות בשלשה, ועיין תיקוני זהר תיקון כ"ח.

 הוא יצר הרע והן ג' מינים דערב רב בראשי תיבות נג"ע.

דף רכו עמוד ב
 י"ה באיש ואשה, דאש שנשארו בהן הן אשין קדישין שמתחממין בקדושה לשם שמים, ומיין דכורין ומיין נוקבין דבן ובת הן ו"ה.

 בקדושה. וכן הוא בתורה.

 אות רביעית - ה' אחרונה. וזהו ההין.  - הוא טפה ממוחא, שמן בחכמה כידוע.  - על ידי צדיק דכתיש כתישין. וכן בתורה כל זה. וז"ש , שהן ד' דברים, וזהו 'רביעית'.  - כמ"ש  .

 כמ"ש והנה רוח סערה כו'.

 עשר מראות כמש"ו.

 מט"ט שהוא בדוגמת עמודא דאמצעיתא - נהר היוצא מעדן. שמט"ט נקרא 'נהר פלגיו' מימינא, 'נהר דינור' משמאלא, 'נהר כבר' באמצעיתא, שהוא רכב לת"ת. כבר אותיות רכב. וז"ש .

 כמ"ש בגמרא  .

 שהוא פנים של מט"ט ועל זה אמרו   - שהוא חיצוניות של מט"ט -- אותיות החיצונות שבו -- מ"טטרו"ן. תוכו אכל, קליפתו זרק, שהוא עץ הדעת טוב ורע.

 שבו תפלין כמ"ש בפרשת בא.

 ר"ל המראות כמש"ו ע"ס שבו כנ"ל.

 שנאמר במרכבה ט' פעמים , ועשירי -- , ולא נאמר 'מראה', לפי שהוא סתים. וז"ש .

מט"ט - צ"ל במט"ט.

 עכשיו מפרש והולך המראות כסדר, והראשונה מלכות. 

בזכוין - לא גרסינן.

גבור חכם - לא גרסינן.

 שמפרש והולך.

 כמ"ש  והיה מתעטף בסדינין המצוייצין והיה דומה כו'.

 ר"ל נער, מט"ט, נוהג בד' החיות.

 שהתכלת דומה לספיר.

 כמ"ש דספיר אין שולט בו כו' מעשה בא' שלקח סנפירינון והלך לבדקו כו'.

 ר"ל שהתכלת בא מן הים והוא דומה לים.

 ב' אשות, דאיש ואשה.

 י', אות ד' מן אדני, ועשירית - דהיא י' והיא כלילא מד' אתוון דשם הוי"ה, וי' אתוון דש"מ.

 דאינון בדרגא דכ"ע, והן ע"ס באור ישר וע"ס באור חוזר, ושנים נעלמים, ואראה ואפול כו'.

   ואילך הכל במראה לבד עשירית  דהיא אינה נגלית.

 ר"ל ז"ש אל יתהלל כו' בזאת כו'.

 ועשירית האיפה כו' כנ"ל. וכן ד' תיקונין דילה -- ציצית ותפילין וק"ש ותפלה, דהן ד' אותיות הוי"ה כסדר הזה. וכן בראשי תיבות .  ואלו ד' כלילין בעשר כידוע והן עשר תיקונין שמפרש והולך.

 כמ"ש בז"ח פרשת בראשית וכן בתיקוני זהר תיקון ל'.

 כמ"ש שתכלת דומה לרקיע ורקיע לכסא הכבוד דהוא משמש לכסא ודיוקניה דמיא לה, כי לקח אותו אלהים לשמשא בשמא דא דהוא כורסייא.

 נער כמש"ו.

 בשם מ"ב כמ"ש בריש תיקון כ"ב.

 בשית אתוון דיליה, והוא כסא ב דרגין ו רגלין שהן ד' חיות. 

 והוא יו"ד מלא, והוא שכינתא, י' דאדנ"י, י' זעירא, בגווה משתכח שהיא מתלבשת בכסא, שהיו"ד זה אבן ספיר כליל מכל גוונין והיא חכמת שלמה והיא תכלת כו' כמו שמפרש והולך.

 שהוא אש של כסא הכבוד -- ותצא אש כו'.

 כצ"ל. ר"ל מלכות אותיות אדני וכן דמלכותא כו'.

דף רכז עמוד א
 ר"ל רחמי.

 ר"ל דינא.

דאיהו - צ"ל דאיהי, ור"ל מלכות.

 ר"ל הציצית איך הם דמות כסא.

( ר"ל הכסא עצמו ועם וא"ו דסליק י"ג כמש"ו הוא ח"י).

 בששה אותיות שבו.

  גימטריא  כמש"ו.

 ר"ת וא"ו.

 הכסא עצמו כנ"ל.

 א' של מילוי ה"א שהציצית הוא ו"ה - רחמי ודינא כנ"ל.

( זהו שמי בקרבו.)

 ר"ל באצילות עמודא דאמצעיתא.

 מט"ט ביצירה כמש"ו.

 שהוא באמצע.

 מכתר עד מלכות באמצע.

 שהוא בדרגא דעמודא דאמצעיתא והוא ראשי תיבות מ'ט"ט ש'ר ה'פנים.

 ר"ל הפתיחה באדני וחתימת הברכות בהוי"ה.

 לשון ויכולו, וכן צדיק נקרא 'כל', ותפלה בצדיק - ח"י ברכות, וברכות לראש צדיק.

 ר"ל בר"ת כנ"ל.

 עמודא דאמצעיתא.

 הוא מט"ט ועל שמו נקראו החיות כרובים וזהו וירכב - שהוא רכב כנ"ל.

 שאמר לעיל כד חמא כו'.

 קליפה ירוקה שעל האגוז והשני' הקשה ששוברין אותה.

לבנת הספיר לובן וספיר כליל בין כו'.

 דרקיע ואבן ספיר פי' למעלה בציצית ספיר ב' גוונין ודומה במראה וכן רקיע. והרקיע הוא הטלית והספיר הן הציצית ועתה מפרש היאך הוא דמות כסא בציצית.

 ר"ל ח"י עם ה' בכל סטרא הן ד' חיוון.

 וזהו שש וארגמן לבושה, דכסא הוא לבושה כמ"ש בריש תיקונים, וזהו אור לבושו כידוע, והוא ה' דכורסייא - ד"ו, ויו"ד מתלבש בה ועיין מ"ש בפרק ד' בספרא דצניעותא (מ"ט ב' ג') וד' הוא נוקבא, ו' - מט"ט - דכורא, כידוע.

ואמר ח"י קשרים כו' מכאן דאף בי"ג חוליין רק ה' קשרים והוא בד' חוליין קשר א' וזאת קשר האחרון והוא שמא די"ב בחוליין, ג' פעמים ד' -- בחיות ושבטים ותקופות וכיוצא. וכן בכל קשר בכריכות. 

וז"ש והפוחת ב' חוליות לכל קשר לבן ותכלת. ומ"ש וצריך לקשור על כו' -- היינו בפוחת אבל צריך לעשות לכתחילה כהמוסיף כמ"ש כאן וקאי אחוליות ולא אכריכות כפירוש ראשון שבתוס'.

 ר"ל הוא מט"ט, ת"ר, כלל הציצית. וד' הציצית - ד' החיות כנ"ל. והוא דמות כסא שהוא ה' - ד"ו - בד' רגלין, ו' דרגין כנ"ל.

וז"ש  ר"ל דז"ש מט"ט כליל ד' חיות כנ"ל.

 הוא ענין בפני עצמו, דכולל תרי"ג, ומכל מקום רומז על מט"ט דהוא תרי"ג ברצוא ושוב דרצוא משלים לארגמן וזהו סוד ו"ה דדלית נעשית ה' - ארגמן, כמ"ש בסתרי אותיות ריש פרשת בראשית וש"מ והתרי"ג הוא ו' פשוט ומלא דפשוט ת"ר כנ"ל דכליל במט"ט ו' והוא בדרגא דעמודא דאמצעיתא - ו'.

 דלמעלה אמר דשש מעלות אינון בחושבן דציצית מרומז והוא ברמז וכאן אמר בי"ג חוליין.

 ר"ל ואינון ארגמן ד' חיות בכל ציצית שכל אחד כלולה מד' לד' סטרין כמ"ש בפרשת בהעלותך. והטלית א' דה"א. 

ואמר  ר"ל דהוא ו' ובה' דחיות ונקר' חיה כמ"ש היא החיה חיה יחידית דכלילא כל הד' נוריא"ל כו' והוא בה"א הנ"ל דברזא דמט"ט וא"ו - י"ג, וה' דאשלים לה' חיות וכליל לון כנ"ל נעשה ח"י, וה' דהחיה אמר למעלה דהוא הכסא עצמו דכליל ד' כנ"ל.

 הן  חוטין, ד' פעמים ח', בד' חיות. ו חוליין דמט"ט אשלים ל -- . 

ואמר  דהוא אדם והן חיות כמ"ש בריש תיקון כ"ב ו' ש"מ והוא בוא"ו דיליה י"ג אשלים לאדם כנ"ל שלימו דלהון. ואשלים לח"י חיות כנ"ל, והוא אדם על הכסא. ומסטרא דצדיק נק' חיה - ח"י - ט"ט כנ"ל, ומסטרא דת"ת נק' אדם כמ"ש ברעיא מהימנא סוף ח"א ויחלום והנה סולם כו'. וזהו טט"פת כמש"ל רכ"ח ב'  והשלמה דילי' לעילא ולתתא הוא ברזא דרצוא ושוב, דגש ורפה, ברפה הוא מלך ע"ג דוא"ו איהו ברפה ודגש ביו"ד נוק'.

 כצ"ל.  

ואמר  ר"ל בדכורא ונוקבא, אדם וחיות כנ"ל. ועליו נאמר נעשה אדם בצלמינו כדמותינו כמ"ש בת"ז, והוא זיהרא דאדם דירית הוא. 

ואמר דאיהו כליל כל דרגין מעילא כו'  דהוא כליל כל חיות דהן רזא ד' אותיות השם והוא בין בשמא דאקרי אדם בל"ב אנפין כו' והוא מעילא לתתא באור ישר דכורא ומתתא לעילא בסוד חיה נוקבא כנ"ל והוא בסוד בינה ומלכות, והוא בדרגא כולל שניהם, שילוב שניהם, וכמש"ל רכ"ח א' בסוד השרפים. וז"ש .

ואמר  מפרש מ"ש למעלה דאיהו כליל ל"ב אנפין וגדפין והוא ב' מרכבות חג"ת עם בינה דכליל ג"ר ונה"י עם מלכות וכמ"ש בריש תז"ח והן ח' חוטין שבציצית שהן ד' כפולין כנ"ל.

 והן ע"ב קשרים [וחוליין] דציצית כנ"ל, ד' פעמים ח"י, והן כלולין במט"ט, בט"ט דביה כנ"ל, דהוא ח"י דכליל ד' חיות. הרי ע"ב דכליל בח"י. ויכלו כו'. והן ד' חיות דאשלים להון בוא"ו כנ"ל.

ועתה מפרש אדם דאשלים ואמר . וז"ש  וכנ"ל. 

ואמר  לפי שרוצה לפרש הקליפין שראה יחזקאל כמש"ו.

 ובהו ענן חיוור.

 דב' הראשונות הן במקרא ובמשנה, אבל בגמרא צריך למטחן בקושיות ותירוצין. וז"ש למטה .

דף רכז עמוד ב
 הן תיקו וקושיות שנשארין בקושיא.

ליתא - צ"ל ליחה.

 שאין סופו לחיות. [מצאתי כתוב על הגליון: וז"ש תמן רוח חזק מפרק כו' כי טרפות הסירכא הוא מפני שסופו להתפרק (כדעת התוס')].

 שלאדם ב' לבבות והוא קטיל לב א'. 

 לשמאלא.

 מסאבין.

 עם עשו וישמעאל שנאמר בהן גוים והן כוללין כל הע' אומין.

 דכינור הנ"ל.

 שמצד זה כלילין ד' יסודין זה בזה.

 שהן שמרי ד' יסודות.

 ר"ל הכבד שהוא מאדים קטולא - על חרבך תחיה. ומרה דאחידא בחרבא דמלאך המות הוא המרה דאחיד בכבדא.

 והן סדורין במשלי: ואחריתה מרה כו' - (ירוקה), חדה כו' - (אדומה), רגליה כו' - (לבנה),  שאול צעדיה כו' - (שחורה). והן בכוכבים: שבתאי - טחול, מאדים - כבד, חמה - מרה ירוקא, לבנה - סרכא לבנה. שעליהם נאמר וחפרה הלבנה כו'.

 ר"ל העשר תליין מד' אותיות הוי"ה שהן ד' סטרין טבין הנ"ל.

נשב בבינה - צ"ל בשמאלא נשב כו'.

 ר"ל הרוח הנ"ל.

 וכן ג' קליפות הנ"ל: רוח סערה - רוח, ענן גדול - מים, ואש כו' - אש. וכן והנה רוח גדולה - רוח, ורעש הוא מים כמ"ש הרעים על מים רבים, ועל מה שהקדים הרוח הוא כמ"ש בפרשת בא שהכל לפי ההנהגה.

 ר"ל שעמודא דאמצעיתא שנקרא בן י"ה כוללם, כי בן י"ה הוא יה"ו כידוע, והן ג' יסודין כנ"ל.

 ר"ל ברוח. וז"ש . ולכך גם כן בקליפין מקדים הרוח כנ"ל שמתנהגין ע"י.

 ר"ל הרוח בהם.

 ר"ל זהו רוח החיה באופנים גלגלי ימא ואשא.

 ר"ל הרוח, כי הרוח ידוע מקורו בארץ ומצוי בימים בין ים לרקיע וכן הוא בספירות כידוע.

 הוא כנפי ריאה שהן עפים ברוח.

 דוגמת כנפי ריאה שלמטה מחוברין ולמעלה פרודות.

 ר"ל כמו ריאה בקול כן עניני הפה בדיבור.

 וכן אמר ביחזקאל ונוגה סביב לאש והחשמל הוא מתוך האש שכן הוא פשטי' דקרא וכן משמע בקרא דחשך הוא על פני תהום למטה ותהו ובהו למעלה, ולכן אפסיק בטעמא על  ועיין בפרשת ויקהל.

 בחליו והכל הוא בחולה, וכן אש וענן דאסתתים ריאה והוא הגסיסה.  ואמר  שלא היה כח לאחוז בגופו כי האחיזה דיליה מצד העונות - אין מיתה בלא כו'.

 כצ"ל. ור"ל בב' בתי לבא.

 כצ"ל.

 דמדוריה בתחתית האדם והוא קליפה דתהום כנ"ל. והן ד' עונשין, מות תמות, בעולם הזה ובעולם הבא, יצר הרע דתאוני וכעסני, שור וחמור, טוב ורע, והן כפולין לד' מיתות. ועיין מ"ש בז"ח רות.  ב' בעולם הזה -- רגליה כו' שאול כו', והוא המות וקבר שהן דתאוני מים וכן דטחול, שחוק ושמחה בעולם הזה, לשחוק עושים, לחם ויין ישמח כו'. וב' בעולם הבא -- ואחריתה כו' שהוא הגיהנם, נורא דגיהנם דמרה כמ"ש בתיקונים. ולקמן ברעיא מהימנא חדה כו' הוא הכרת. וזהו  מעולם הזה ומעולם הבא, הכרת תכרת כו'. ואף בחולה ד' כנ"ל, ב' בחליו, וב' במיתה כנ"ל. וכל אלו ד' בחינות בקדושה מארבע רוחות כמש"ו.

 ד' רוחות שם בפסוק והן בד' אותיות הוי"ה וג' כפולין בשית כתרין (נ"א רוחין) כמ"ש באדרא רבא. וז"ש  - ב' ( בד'. כ"מ עה"ג) אתוון כו' נגד ד' הנ"ל, ד' חיוון כו' ומפרש והולך ימינא איהו מים כו' ואע"ג דכאן הכל ברוח משום דכליל להון כמש"ו. וז"ש , ר"ל דכולל י"ה דאינון מים ואש, והן המוחין דכליל לון כידוע. 

ואמר  שג' אלו -- מוחא וריאה ולבא -- כלל הכל כמ"ש בסוף תיקון כ"א, והן אמ"ש -- רוח, מים, אש ברב"ג, והרוח כולל הכל שהוא באמצע וסליק ונחית בסולם דקנה במוחא ולבא. ומפ"ו בכל האברים וכנגדן העופין דאינון מלאכים כמש"ו.

 כצ"ל.

 האומות. ובעל כנפים -- האונות שש כנפים כו'.

 דדיבור הוא בדיוקנא דקול, דו"נ. לכן מפ"ו הכל בדיוקנא דיליה וכגוונא דאינון חמשה כו' והוא שם הוי"ה די' הוא דבור, ו' - קול. .

 כולל ג' קולות, ואש ג' קולות, והרוח הוא קול ה' שובר ארזים באמצע כליל לון, והוא נגד רוח מפרק כו' וכאן שובר לסט"א כמ"ש בתז"ח.

דף רכח עמוד א
 ר"ל זהו שמטורף.

 ר"ל זהו שמע שבו צריך להשמיע קולו והוא הוי"ה - שמע ישראל - עמודא דאמצעיתא.

 ר"ל בלא קול, המשמיע קולו בתפלתו כו'.

 עם  נגד ד' אותיות הוי"ה.

 בזמירות דפסוקי דזמרה כמש"ו.

 שהן האברים עצמן כנ"ל.

 ר"ל זהו שפתי תפתח --  גימטריא , תפתח לקבלא כו' והיא אדנ"י כו'.

 ר"ל תפלה בקול רם כלהו חשין ושותקין לשמוע מפי ש"ץ ובלחש כלהו ממללין שהש"ץ דוגמת הקב"ה.  וז"ש .

 בתפלת הש"ץ שעונין אמן שכולל ב' השמות אבל בלחש הוי"ה במחשבה ובדבור אדנ"י כמ"ש בת"ז.

 ר"ל הוי"ה.

 כידוע בעמודא דאמצעיתא שהוא אילנא רבא ותקיף כו'.

 וזהו ופניהם וכנפיהם פרודות.

 עכשיו מפרש באופן אחר שהחיות הוי"ה ואופנים אדנ"י, ושרפים כולל שתיהן.

 בק"ש.

 בתפלה בלחש. וימינא ושמאלא - הוי"ה ואדנ"י - פרודות. ובעמודא דאמצעיתא בתפלה בקול מתייחדין שם הוי"ה ואדנ"י בייחוד.

 שהן ימינא ושמאלא כידוע [נכתב על הגליון: כמ"ש ].

 שהן שרפים - ויעף כנ"ל, וכתיב יוליך את הקול, הרי קול. ובעל כנפים גם כן שרפים כמש"ו שש כנפים כו' יגיד דבר -- הרי דבור.

 דק"ש, פסוק א' כלול מו' קצוות, ימינא ושמאלא ואמצעיתא שכל אחד בו הוי"ה ואדנ"י. וזהו בשתים יכסה פניו - אנפי החיות, קול. בשתים יכסה רגליו - גדפי החיות, דבור. שכל אחד כלול משתים כנ"ל. ובשתים יעופף - שרפים, ועוף יעופף כנ"ל.

 שאמר לעיל עד דתחזון בי' סימנים כו' בי' תיקונים כו' והוא מראה תניינא ת"ת כמש"ו.

 וזהו דמות כמראה אדם, והוא ק"ש כמש"ו.

 ראי' שת"ת הוא אדם, לשבת בית - מלכות. וכן כאן יושב על הכסא - מלכות.

 ר"ל דכסא הוא טלית והיושב על הכסא הוא ק"ש. וזהו יושב על כסא כו' כמש"ו.

ובגינה - צ"ל ובגיני' , ור"ל כמראה אדם גם כן במט"ט בת"ת כמש"ו.

 שכולם נקראים בשמו.

 באצילות.

 על שם י' אותיות דשמא מפרש נקרא אדם.

 מ'וריד ה'טל, ראשי תיבות מ"ה.

ביחודא דק"ש ומסט'  צ"ל מסט' .

 ר"ל בלא סירכא דאחיד בדיבור והוא עכוב דלהון והוא דוגמת הריאה בסירכא וכמש"ו.

 דהאדם הוא בדמות מט"ט דנעשה מרכבה לקוב"ה ושכינתיה והוא כגוף ונפש ורמ"ח אברין דנפש פתיחין לאשפעא לגוף והוא רוח ונפש רוח לנפש דנפש איהי שתופא דגופא. והוא בקריאת שמע ותפילה כמש"ו. וז"ש שיחת מ"ה ברואח - מלאכיו רוחות, שיחות עופות בנפש, שיחת דקלים בגופא, ע' ענפין כו'. והנפש הוא משרתיו אש לוהט, אש בלבא, מלאכיו בריאה כנ"ל. והמקרה מים במוחא ונשמתא בשמים דהוא עליותיו.

 ר"ל בחזרת הש"ץ דבלחש איהי פתיחא לקבלא כו' ושם ממללות הדיבור וכאן חשות בחזרה תרפנה כו' כמש"ו. והוא בחזרה בשרפים שלכן שם הקדושה, ובלחש אופנים ובק"ש חיות כמש"ו.

 ר"ל דקריאת שמע.  ואמר בשתים כו'  - דהוא חבורא דב' שמהן דמתחברן באמצע, דבצדדין - ופניהם וכנפיהם, דהן נצח והוד כנפיהם, וחסד וגבורה - ופניהם, הן ב' אותיות ראשונות דהוי"ה ואדנ"י דנצח והוד דאינון דידה ובת"ת ויסוד מתחברין ב' אותיות האחרונות דשם מקומה של מלכות -- שורוק חירק, וכן בד' מוחין באמצעיתא מתחברין ב' מוחין, וכן בנה"י ובאלו ב' יעופף דסליק למעלה במחשבה ישראל כו' משכיל לאיתן כו'.

 והן ד' תיקונין ד' אותיות הוי"ה כנ"ל.

 גם כן ע"ב בד' סטרין דהוא דמות כסא כנ"ל. ואמר ה' קשרין כו' ותליסר כו' דנוקבא בדמות דכורא כמראה אדם לכן צ"ל דוגמת התורה בה' וי"ג -- ח"י. וכן הק"ש דהוא תיקון זה ה' תיבין, ואח"ד שושנה דקריאת שמע (עיין ריש הקדמת הזוהר ה' עלין תקיפין כו' וי"ג עלין דסתרין. הרא"ש).

 כצ"ל. וז"ש .

 דמט"ט כליל כל הג' עלמין ראשו כו' והוא נקרא בשמי ולכבודי - כבוד אל. 

 כצ"ל. ור"ל ט"ל כריכות. וזהו בן י"ה דכולל אותם דהוא וא"ו - י"ג חוליות כנ"ל, וכולל ל"ט כריכות דהחוליות משולשת מסטרא דג' אתוון אלו כמש"ל ב' וביה המרכבה בשלשה כמ"ש בריש ש"ה בג' אתוון אלו והן ג' פעמים י"ג ב' בי"ה והן לא מתפרשין לכך דווקא בשניהם יחד הן ב"פ י"ג ובו' י"ג וכולל הכל והן ל"ט כריכות וה' קשרין דבה אשתלים אדם. וא' דה"א הוא טלית כנ"ל דקושר הכל. וכצ"ל מוריד הט"ל לגבי ה' קשרים דטלית ח"י עלמין דקשיר כו'. דטלית הוא ח"י כו' דכליל חוליות וקשרים דכולל ל"ט וה"א, קב"ה ושכינתיה, וזהו  - הוא האלף שהוא המייחד ומוריד, והוא הט"ל - ה' עם טל.

 מפ' ק"ש ותפילין וציצית בג' דרגין כבר פי' הציצית מהיכן. ועתה מפרש תפלין ולמטה ק"ש. ואמר , ר"ל יחוד בין חסד וגבורה, וז"ש , דאף דכל אחד כליל כולם כמש"ל בציצית וכן מפ' בתפלין -- מכל מקום בציצית הכל בסטרא דימינא ובתפלין כו' וציצית מסטרא דימינא - ברכה, ותפילין - קדושה, כמ"ש בגמרא.

 דהן ד' פרשיות וד' בתים דשל ראש והן ד' פרצופים שכלולין בתפילין של ראש ושל יד בד' אותיות וא"ו כלול אותם בב' קשרים וד' אותיות הנ"ל. 

ואמר  ר"ל דכליל שתיהן כמש"ו דשניהן נאמרין בק"ש דאתמר בי' והיו כו' ועשו כו'.

דף רכח עמוד ב
 ר"ל לקבל מט"ט. וז"ש , שכולל נצח והוד.  - שכולל חסד וגבורה. וכן יסוד כולל עמודא דאמצעיתא ושכינה. ות"ת כולל אבא ואמא כנ"ל שהן ד' אותיות השם, ד' פרשיות שבתפלין.

 פסוק הוא אע"ג דאמר שלישי' לאשור ולמצרים אמר בגין שלישים כו' שהוא על כולם. וכן ישראל ת"ת והוא כולל חו"ג ולפיכך שליש גדיל בת"ת שבו מתחברין שני שלישי ענף - חו"ג, ששם -  כנ"ל. ולכן צריך לאפרודי מסטרא דעמודא דאמצעיתא.

 ר"ל החוליא עצמה שכינה.

 י"ג בציצית כמש"ו וא' בג' כריכות דתפלין וא' בקשר.

 ר"ל תרין רצועות כלול בקשר של ראש ואחד בשל יד -- הרי ג' בקשר.

 ר"ל י"ה משולשין כנ"ל.

 שכל דבר יש לו ו' קצוות.

 שהוא לולב.

 כלולה מד' חיוון בכל אחד ח"י.

 
 ר"ל דב' שינין - ש' ש' - הוא שש - ששה. וז' ענפין - ז' קוין, והוא ו' קצוות דיליה וד' דילה דבה נהי"ם - מרכבה אחרונה. ולכן שי"ן בד' ענפין. מה שאין כן דיליה הכל בתלת דהיא המשלמת. ועיין בז"ח ש"ה. וזהו שית דרגין ושבע כו'.

 כצ"ל. ומפרש והולך הפסוק לטטפת והכל במט"ט דביה כל התיקונין כנ"ל. 

ואמר  - וז"ש , דהוא קשר הוי"ה ואדנ"י ופת שנים דהוא קשר הוי"ה ואהי"ה והן ד' נגד ד' בתים. 

ואמר בתפארת ב' אותיות הראשונות. ואמר סוס דתפארת ורכב הוא דצדיק נהר כבר הנהר. וז"ש . 

 דהן ב' קשרים ד"י אחיד עילא ותתא והן בת"ת וצדיק - ט"ט פ"ת, והשי"ן הוא ת"ר דתפארת וא' הוא כללא דלהון. וז"ש קול ודבור, קול  - קשר של ראש, ודבור קשר של יד.

 והוא שם י"ב, וכן תריסר גודלין.  ואמר שעורא דבגד דכתיב על כנפי בגדיהם דבכל כנף צריך להיות שיעור בגד וד' בגדי לבן וזהב הן זו"ן באצילות ובריאה, וד' דהדיוט הן במט"ט דהוא הדיוט כמ"ש ברעיא מהימנא פרשת בהעלותך עי"ש. והן י"ב כמ"ש  וארא בענין ד' יסודות וד' רוחות וד' מתכות, עי"ש.  וז"ש  דהוא בדרגא דקשיר להו והוא נגד ג"ר דמזווג לון, ולכן בברכת כהנים דהוא ברכת הדיוט כליל כל הי"ב כידוע.

 ר"ל מסטרא דעמודא דאמצעיתא כנ"ל.

 ר"ל החוליא עצמה הוא השכינה כלילא מתלת כירכן הן האבהן וכמו בשם ע"ב דבכל א' ע"ב אתוון ובה ע"ב תיבין כלילא מכלהו ובה קדושה ישלשו דאיהי נק' קדושה בלשון נקבה כלל כל הקדושה, וכן בת דשבת כמש"ו. ולכן כלילא מג' 'יום השביעי', ג' 'אלהים', ג' סעודות -- הכל בג'. 

 ר"ל דחוליא הראשונה לבן - ג' כריכות, ג' אבהן. ואח"כ חוליא דתכלת גם כן כלילא מנהון. ויותר נראה דלא גרסינן כלל  אלא כך צ"ל: . והוא חוט הרביעית כדעת הראב"ד וכמש"ש שכן הוא עיקר וכן הוא בספרי שלנו.   - לבן, אות ד' שבשם, וכן עיקר.

 ר"ל בלבן ותכלת וכריכות וחוליא כנ"ל.

וז"ש  גם כן כנ"ל, הרצועה כלילא מתלת כריכן וכן הקשר מתלת רצועין כמש"ו . והכל ג' דקוב"ה וא' דשכינתא כלילא מנהון כנ"ל.

 כצ"ל. ור"ל ג' רצועין כלילן בב' הקשרין. ואמר  - ר"ל דלכן נקרא בן והוא הכריכות והחוליות דנטיל ב' חולקין דבת גם כן, דאינון החוליות, ונותן לה חולקהא אחד וכשהיא כלולה מכולם היא ס"ה - אדנ"י - היכ"ל דיליה. ואמר  כמש"ו נגד י"ה קשרים. אבל עיקר הענין כי בט"ל כריכות כולל גם כן י"ה מלא כמ"ש למעלה 

(בדיוקנא דכף כל אצבע כו' כצ"ל ור"ל דבכל קשר ד' חוליות וכן ד' אצבעות ובכ"א ג' פרקין שהן ג' הכריכות והקשר הוא כף היד קושר כל החוליות).

 כצ"ל.  ואמר אף שיש גודל הוא הכוללם שהוא י"ג נגד קוצו של י' ולכן הוא בסדר אחר והוא שרשם ומדה דלהון, בוצינא דקרדינותא, מוחא סתימאה, ואין בו אלא פרק אחד בסדר האצבעות ופרק ב' הוא שורש השרשים - רעותא, לגו לגו, רישא עילאה, רוח ורוח מרוח. וכ"ה י"ב חוליין וי"ג בסדר אחר הכוללם וג' ידות אינון עם גופא נגד ג' אוירין ורישא הוא אויר הרביעי שכוללם.

 דכל האיברים צריכין להיות במדה אחת כמ"ש בתיקונים תיקון ע', והכל בגודל. וחשיב ד' תיקונין דרישא אנשי חיל כו' ד' דהוי"ה כמש"ל (ר"ל א') ודגופא אמר דנמדדין באמה. וז"ש . 

ואמר ובכל אמה כו'  ואינון ב' בגופא גויה כולל ראש וצוואר וברית כולל בטן ועטרה, והן ב' גוף וברית וד' ענפין דידין ורגלין בכל אחד ג' וברית כוללן -- ח"י. וכן בח"י דחוט השדרה כתמר כו' דומה ללולב כו'. וז"ש זאת קומתך כו', שהגוף כולל הכל.

 ר"ל ת"ת הוא מקוה קומה ועיין בתיקונין ריש תיקון י"ט.

 דאיהי כלילא מד' והן ד' פעמים ח"י כמש"ו. וכל המאמר מכאן ואילך הוא משובש מאד מאד ומחולף שיטות ותיבות וכצ"ל .

דף רכט עמוד א
 נהי"ם. מציעאה - חגת"ם. תליתאה - כחב"ם. שמלכות רביעית  לכל תלת כידוע.

 ר"ל כל הג' מרכבות והן ג' הויות כמש"ו דכל ג' ספירות הן יה"ו, ומלכות - ה' אחרונה - משלמת לכולם כידוע.

 בכל כריעה וזקיפה בשית סטרין דגופא כנ"ל.

 שאמרו בגמרא  לשמאל דקוב"ה - ימין דידך, לימין דקוב"ה - שמאל דידך, ורמזו על כריעה וזקיפה שאחד לקב"ה ואחד לעצמו.

 שבכל כריעה וזקיפה שית סטרין כנ"ל. והן נגד י"ב חיון, י"ב אותיות הוי"ה שבהן ע"ב עיינין כנ"ל.

 ר"ל בכל כריעה נפרקים ראש וגוף וזנב, שהן תלת פרקין שאמר לעיל בכל אמה תלת פרקין. הרי י"ח נגד ח"י נענועין דלולב שאמר לעיל .

 הוא ענין בפני עצמו. ור"ל ד' כריעות דח"י ברכות שבכל כריעה ח"י חוליין הן ע"ב נגד מ"ש לעיל .

 ר"ל על ידי ע"ב עיינין נהירין, ע"ב גדפין.

 בד' זקיפות ע"ב גם כן כנ"ל.

 שבתפלה שם הוי"ה  פעמים -  עלמין.

 שבשם שכנגדן ו' כריעות, ו' זקיפות, בצדיק ות"ת כמש"ו.

 ר"ל ו' שלישי, בן י"ה, אותיות בינה, ור"ל שכולל ו' בעמודא דאמצעיתא בבינה שהיא י"ה.

 ג' ווי"ן דראשי תיבות ג' הפסוקים.

 בת"ת ויסוד.

 כל הג' ווי"ן הנ"ל. ואלו הג' ווי"ן הן ג' מרכבות הנ"ל, שיסוד כולל נה"י, ות"ת - חג"ת, ובינה - כח"ב, כידוע.

 ר"ל וח"י עלמין קשיר בכל כריעה וזקיפה כמש"ו -- הרי ע"ב בכל כריעה וזקיפה. וז"ש .

 גימטריא אלו ב' שמות הנ"ל.

אדני - יהו"ה לא גרסינן.

 ו' תליתאה - בינה - מרכבתא תליתאה כנ"ל.

ובלא קשוטה - צ"ל וכלא קשוט. ור"ל אע"ג דלעיל אמר דת"ת הוא עיינין וכאן אומר שהוא אנפין - ע' פנים כו'.

 חוזר למעלה שאמר לעיל  - ר"ל הגודל.

 ר"ל העינים עצמן הן י' י' -- הרי כ"ו כמנין השם. וכן הוא בחוטם כמש"ו .

וסלקין י"ה - צ"ל יהו"ה.  וכן למטה - ומדה י"ה - צ"ל גם כן יהו"ה.

 ר"ל ו"יי צר  כל האברים כנ"ל.

 ר"ל על אברים.

 ר"ל בזמן שכנפיהם - שהוא אדנ"י, ופניהם - שהוא הוי"ה, פרודות כמש"ו הוא נגד פתוחות.  ובזמן שמחוברות הוא נגד סתומות.

 ר"ל סתומות. ופרודות הוא בחו"ג למעלה ולתתא סתומות בת"ת כמש"ו.

 עם החיות.

 גימטריא .

 ר"ל הוי"ה במחשבה בכתיבתו ואדנ"י בקריאתו.

אמן במחבר' השני' לא גרסינן.

 ר"ל בכריעות וזקיפות. שבשני' ר"ל בזקיפה מחבר הוי"ה ואדנ"י אבל לא בשילוב, וזהו מקבילות כו'. אבל באמן הוא בשילוב וזהו .

 לאחר עשרת הדברות שפסק הדבור.

זקיפות וכריעות ד', ובעושה שלום במרומיו ד' כו' -- תריסר בין כריעות וזקיפות ובכל כריעה וזקיפה מוליך ומביא למי כו' ותלת בתראין סלקין ע"ב ד' כריעות ובכל כריעה ח"י נענועין, ג' בכל סטרא - ראש וגוף וזנב. וכן צריך למכרע בח"י חוליין ד' כריעות ע"ב גדפין, וד' זקיפות ע"ב עיינין ד' כריעות באדנ"י וד' זקיפות ביהו"ה קודשא בריך הוא ושכינתא באלין ע"ב עיינין דקוב"ה נהרין ע"ב גדפין דשכינתא וקמת עלייהו דבקדמייתא כו' וצריך לאוקמא לה בשם יהו"ה בד' זקיפות בשית כו' ח"י ברכאין דצלותא ח"י זמנין הוי"ה אינון ע"ב עיינין כו' זמנין אדני עמודא דאמצעיתא ושכינתא ח"י עלמין קשיר כו' מח"י ברכאין וכלא קשוט ע' אנפין לאורייתא ורזא דמלה וגביהן כו' כלהן מרובעות גדפין אדני כו' וסלקין יב"ק בחושבן כו' שעור גודל בינוני ודא ו"ו ב' פרקין דגודל אינון לקבל ב' עיינין י"י והכי חוטמא ו"ו ב' נוקבין דחוטמא י' י' וסלקין הוי"ה וייצר שיעור דכל מדה ומדה יהו"ה כו' ואבר הה"ד יפרוש כו' לית אבר בכל מרכבה דלאו איהו בדיוקנא ובכל כו' פתיחין דתפילין לקבלא הוי"ה אדנ"י ולתתא לקבל פרשין סתימין דתפילין לקבלא יאהדונה"י באנפין וגדפין כו' למכרע בכל גופייהו ולברך ח"י ברכאן דצלותא ולאתבא אמן לאמלכא עלייהו בכל כו' ואנפייהו וכל מאן דמצלי באדני ומכוון להוי"ה אנפין וגדפין דמלאכים ופניהם וכנפיהם פרודות מלמעלה לקבלא מילין דצלותא דנפקין מן פומא דב"נ כו' מן המברך דלגבי מברך בצלותא יהו"ה אדני ופניהם וכנפיהם פרודות לקבל כו' מתחברין תרין שמהן בקדמייתא מקבילות הלולאות אחת אל אחת אבל באמן כו'. ור"ל וגביהם כו' הן ג' מרכבות (שמי"ו ב') והן בע"ב עיינין - ג' פעמים כ"ד. ועיין בספר הבהיר דשם ע"ב נחלק ג' פעמים כ"ד, והן בי"ב כריעות בכ"א בו"ק של הגוף כל עצמותי כו' ואח"כ מפרש היאך הוא ד' פעמים ח"י ואמר דהוא בתפילת ש"ע לבד עושה שלום והן בד' כריעות בכל אחד ח"י דהוא ו"ק בכל ג' פרקין - ראש כו' וכנ"ל. וכן בח"י חוליין שהן כללא דח"י פרקין כנ"ל דמתה לתמר, והן ד' פעמים ח"י נגד שכינתא, וכן הוא בד' זקיפות. והן ע"ב עיינין נהירין בע"ב גדפין, כי ד' אנפין דחיות בכללן הן ד' אותיות הוי"ה וד' גדפין ד' אותיות אדנ"י. 

ואמר עיינין דהן באנפין וע"י נהיר בגדפין אבל עיינין עצמן הן שם אהי"ה והן ג' המרכבות כנ"ל. והעיינין הוא נהורא מדא לדא והוא דקשיר לון וראיתיה לזכור ברית עולם. וז"ש ו"ו עילאה בן י"ה כו' בן י"ה אחיד כו'. והוא אהי"ה דאחיד בהון והן ג' ווי"ן -- ב' של ב' ההי"ן, ואחד הו' דשם כמ"ש בתיקונים תיקון י"ט, והן ג' של ויסע כו' דהוא ע"ב שמהן -- ג' פעמים ע"ב. והן ג' פעמים ע"ב הנ"ל בעיינין ואנפין וגדפין, והוא בכריעות וזקיפות ודאחיד לון. וכן הוא בח"י ברכות בח"י פעמים יהו"ה ע"ב ודאדנ"י ודשילוב כמש"ו, וז"ש ורזא דמלה וגביהן וגבוה להן כו' גדפין כו'. 

ואמר וכלהו סלקין ח"י ברכאן - ר"ל אלו ג' ווי"ן. וענין הג' ווי"ן הן ו"ק דכורע בהן ודזקיפה ודאחיד לון וכן הוא בח"י ברכות -- י"ב אמצעות דהוי"ה אדנ"י, ו' דג' ראשונות, וג' אחרונות הוא דאחיד לון.

ואמר כולא מרובעת, ר"ל הכל בארבעה דבעיינין גם כן כתיב לארבעת, והן ג' פעמים ד' הנ"ל, דכל אחד ע"ב -- ד' פעמים י"ח כנ"ל. והכל י"ב כנ"ל. 

ואמר וכלא קשוט - ר"ל בין בכריעות וזקיפות דאמר בד' הוא ע"ב ולמעלה אמר דבכל י"ב כריעות וזקיפות הן ע"ב, וחשיב שניהם. ועוד דחשיב ל"עושה שלום" גם כן וכאן לא חשיב ע' אנפין לאורייתא. 

ואמר דנגד פתוחות וסתומות הן תפילת הלחש וחזרת הש"ץ כמש"ו. 

ואמר וקוב"ה רשים בישראל כו'  - ר"ל חבר ם למלאכים כמה דאינון ופניהם כו' ולתתא שתים חוברות איש כ"ה סביבות האדם בעובדא בתפילין ובמלולא בצלותא דכל עניינא דעובדא צריך להיות במלולא נגד ב' עלמין - יצירה ועשייה - בהן נברא העולם -- ויאמר אלהים כו' ויעש אלהים כו', אף ידי יסדה ארץ כו' בדבר ה' שמים כו'. וכן התורה כו' וכמ"ש בספר יצירה בארוכה. ובמחשבה נגד הכסא. והן ג' מרכבות הנ"ל. 

ואמר  דהן ב' כרובין ובמט"ט נקר' כרוב. 

ואמר במחברת השנית - ר"ל בתפילה השנית הן במחברת.

דף רכט עמוד ב
 ר"ל קולות ולפידים, קול ודבור.

 תורה שבעל פה.

 דמעלה נק' נצח ומטה הוד כידוע.

 אות ברית, וצבאות נקראו נצח והוד.

 ר"ל בגימטריא  כמש"ו.

 וזהו נחש עקלתון.

  לא גרסינן.

 ר"ל בו אותיות ישר, והוא ת"ת כולל ג' חיון חג"ת כמש"ו.

 ר"ל לשון נחשת.

 דכל שביבשה נגדו בים ונגד אריה - נחש בריח. וזהו נחש בריח ונחש עקלתון. ותנין נגד כף רגליהם.

 ר"ל גימטריא.

 ר"ל כששני הרגלים יחד נראה כרגל עגל סדוק מלמטה מפריס. וזו המראה נצח והוד, ומראה השלישית - יסוד, והשניה - ת"ת, והראשונה - מלכות. הרי תנהי"ם.

 גבורה. ושביעאה - חסד. וזהו בענן כו'.

 בד' תקוני רישא -- ע' א' ח' פ'.

 בד' תקוני גופא -- ידים וגופא וברית ורגלים כסדר.

 ר"ל דעל אורייתא נאמר ותורה אור.

 כצ"ל. ור"ל בן י"ה הוא ישראל, עמודא דאמצעיתא, עלה לבינה שלכך נקרא בינה - בן י"ה שכולל עמודא דאמצעיתא - בן.  - זהו הרהור, והוא יותר דקות ממחשבה, שהרהור הוא בלא ציור הדבר ואין ניכר כי אם לאחר כן במחשבה כמש"ו חכמה לא אשתמודע כו'.

 עכשיו מפרש שמיעה.

 בשכינה.

[ליקוט]
 הכל בצלותא וחסר כאן ג' תקונים האחרונים והכל במראות.

 יסוד ביניהם בצבאות.

 ר"ל ז"ש ,  במצות,  בתשובה.

 ר"ל דבזה הן חברים דאינון גם כן רצוא ושוב לקבל התפלות והוא מסטרא דעמודא דאמצעיתא ושכינתא רצוא וכו' כמ"ש למעלה ועיין סוף ח"א בהשמטות ויחלום כו'.

 כצ"ל. 

 ר"ל הראי' הוא שכינתא וכן כל הד' חושים אע"ג דאינון בהויה מכל מקום הכל בשכינה שהיא גוף להון והיא גוף החושים ה' במראה כו' והתורה עצמה שנראי' ונשמע כו' בכל החושים הוא עמודא דאמצעיתא. ומחשבה והרהור - חכמה ובינה, כמש"ו. והחכמה ברמז לחכימא ברמיזא כו'. וכן בכל הד' חושים, שכל אחד כולל מד' אלו, וד' פני' לאחת. 

ואמר  ר"ל דכן הוא בשמיעה דאורייתא עצמה כנ"ל והשמיעה בה, דמצוה לשמוע והוא בה. וכן הריח עצמו וכמ"ש .

דף רל עמוד א
 ר"ל מ"ש ריח ניחוח לה'  ריח ניחוח - שהוא שכינה, לקרב לה' - עמודא דאמצעיתא. וזהו קרבן כמש"ו.

בגלותא - צ"ל בצלותא.

ותרי - לא גרסינן.

 ר"ל זהו דברי, וזהו כמראה אש הנאמר לעיל כחיות אש ממללות.

 עכשיו מפרש ב' תקונין דגופא.

 זהו משוש.

 עכשיו מפרש שמוש והלוך.

 ר"ל צדק - שכינה, כידוע.

ובנהא. בני עד בדיוקנהא - לא גרסינן.

בני ערוה - לא גרסינן (נראה דצ"ל 'בני ענוה'. דברי דוד).

 התורה.

 והענין בא"ת ב"ש ד' הוא ק', וד' אותיות הוא בד' ספירות , כי היא איומה כנדגלות כידוע. ואי"ן הוא בכתר חכמה בינה; א'  - בכתר כידוע, י'  - בחכמה, ן' - בבינה, נ' תרעין, וד'  במלכות, והיא ק' -- ק' ברכות, ק' אדנים. ונתחלפה בד' כי שם מחליפין כידוע.

 שעמודא דאמצעתא הוא תורה ואיהי מצוה.

 חשב עשר מדות בעשר ספירות, וענו הוא בהוד- דרגא דמשה דאיהו ענו מכל כו' [מ"כ עה"ג: והאיש מש'ה ענ'ו מא'ד -- סופי תיבות הוד. ע"כ], ומכאן ואילך חשיב ו"ת ואח"כ ג"ר.

 ועד בכלל, ר"ל אלו ב' פסוקים.

 צ"ל רבי יהושע.

ירדה אש עד האילנות - לא גרסינן. וכצ"ל נתקשרו שמים בעבים ונראתה כמין קשת בענן והיו מתקבצים כו' .

דף רל עמוד ב
 וזהו מרכבה היחוד ולכן נראתה הקשת.

 ר"ל למעלה בחסד וגבורה דשם ענפין מתפרדין כמש"ו, ובצדיק מתייחדין לשם מעשה מלכות מרכבה לת"ת ביחוד כנ"ל.

 וזהו מזמוטי כו'.

 בפסוקי דזמרה וזהו שירות וישתבח תשבחות כמ"ש בתיקוני זהר.

 ששם היחוד. וחופה הוא הטלית, ותפלין של יד הוא קדושין - ג' כריכות באצבע כעין טבעת באצבע, ותפילין של ראש - עטרה לחתן, וז' ברכות של ק"ש - שבע ברכות של חופה כמש"ו, ונגד ז' ברכות אנו כורכין שבע כריכות על הזרוע כידוע.  וכל זה עושין במעשה וכן בדבור כמש"ו.

בציצית - צ"ל בטלית. ור"ל נגד בגדי זהב. וטלית לבן נגד בגדי לבן. וכן תכלת ולבן כמש"ו.

 מלכות ות"ת כמש"ו.

 ר"ל ד' עולמות אבי"ע.

 כמ"ש ליחיד.

 דמתרחקין הסט"א בשעת יחוד כידוע דלא נשאר אלא מלכא ומטרוניתא בייחוד.

וישתוק דבור לגבי'  - לא גרסינן.

 ר"ל כשמגיע למרכבה.

כענפין - צ"ל בענפין, ור"ל כשמגיע לקריאת שמע כמש"ו.

 ר"ל שמע ישראל.

 כמ"ש בתרגום יונתן ורש"י. 

 ר"ל רנה ושבח דגדפי החיות.

 ר"ל דזמן  הוא הקץ כמ"ש בתיקוני ז"ח.

 ר"ל דג' ע"ב דג' חיון חג"ת,  - הוא , נשאר  שנין עד רנ"ו והוא מ' שנין בתראין.

 עכשיו מפרש למה ס"ד בכל סטרא ואמר  אז, שבצדיק א"ז תמניא אתוון של ב' שמות, וצדיק כליל מח' ספירות.

 עכשיו חוזר ומפרש רנ"ו.

 לאשלמא לד' פעמים ע"ב, חיה רביעית.

 מן מ' הנ"ל.

עד ההיא - צ"ל בההיא.

 ר"ל  גימטריא , והוא ע"ב שמות,  אותיות.

 רמ"ח איברים.

 קרבן עולה ויורד -- י"ו ה"ה -- כידוע.

 גימטריא .

דשכינתא - צ"ל ושכינתא כלילא כו' .

 ר"ל נהורי' של עלת העלות.

 ר"ל באור עצמו.

דאתחזיא כעין - צ"ל בעין.

 לעלת העלות.

ב' גוונין  - צ"ל ג' גוונין - ר"ל בקשת שהוא יסוד כלול מג' אבהן - חג"ת.

[ליקוט]
(דף ר"ל עמוד א)  כצ"ל. וכן בדבור כו' כמש"ו.

 כצ"ל.

 כצ"ל.

 ר"ל ולכן אתנפלת לגבי' בייחוד בנפילת אפים ברצה (צ"ל בבושה. דברי דוד) דלא לאסתכלא בי' כמ"ש ויסתר משה כו'.

 דאינון חציפין בזווגא ואמר דממזרין אינון כו'.

 דהוא פני אדם, חיה הרביעית, דכליל מסט' הוא דוד וחייו ע' שנה ודבור הוא מסטרא דאדם דליתי' לכל בריה רק באדם [כמ"ש ויהי האדם לנפש חיה ותרגם אונקלוס לרוח ממללא. דברי דוד].

 בדרגא דמשה מ"ה שקיו דפנימיות, ושאר ט' מדות בספירן נביא בנצח והוד דהן נביאים וחוזים.

ובגין דא אמרו רבנן לא כשאני כו'....ובגין דא מני - לא גרסינן ליה.

 כצ"ל. ור"ל עם ה' אלהיך כנ"ל דאינון תלתא כו' כמש"ל.

(דף ר"ל עמוד ב).  כצ"ל. ור"ל אין דורשין בשניהם דאינון תלתא כו' כמש"ו.

דף רלא עמוד ב
 ר"ל לעסוק בקול תורה ותפלה.

דף רלב עמוד א
 עמודא דאמצעיתא.

 אותיות ושט. ולשון שט ללקוט גזל ולשון שטות.

 שאין טוחנין ד"ת במלות שלימות.

 ר"ל עשרה שופרות כמש"ו.

 אתקצר.

 ה' עילאה.

 ה' תתאה.

דף רלב עמוד ב
 דד' מרות אינון שמרי ד' יסודין, וטחול מיסוד עפר.

 שהיא בתוך העיסה דוגמת ערב רב בתוך ישראל. מה שאין כן מוץ שהוא מבחוץ דוגמת אומות העולם. וז"ש .

דף רלד עמוד א
 [ז"ל הגר"א בתיקונים קי"ו א' בד"ה אשא דבלבא, ור"ל מע"ק דרוחא נשיב ביה כמ"ש בתיקונים קט"ו ב' בגין דאויר קדמאה נטיל בעמודא דאמצעיתא]

 ר"ל על דלא עסקין באורייתא.

 חמימות.

 של הלב.

 קול ודבור, וקנה חכמה וקנה בינה.

 ר"ל לעילא בד' חושים דמוחא. ולתתא בגופא, שהפה - אדם, והידים - נשר, וגוף - אריה, ורגלים - שור, כמש"ו שמלכות אחיד עילא ותתא כמש"ל.

 כמ"ש בין דם לדם כו'.

דף רלד עמוד ב
 וזהו עשו ששונא ליעקב.

 ר"ל סימן טהרה טוב כנ"ל.

דף רלה עמוד א
 ר"ל עד חצות הלילה שאז נוטלין השאר חלקם.

 ר"ל אכלתי כו' שתיתי כו'.

 דריאה וקורקבן אינון אופה ומשקה דקדושה.

 בינה. משמאל דגבורה.

 שהוא מבקש פרנסתם שהן ניזונין בגלות על ידי סט"א מתמצית לכך הוא מבקש ליטול תחלה.

 ר"ל האומה שר האונות שהן משקים וכן קורקבן שר הכוליות שהן אופים.

 לפי שהלב מסטרא דגבורה ולכן ימינא חם [. פי' כי לעולם ימין הוא גובר. ע"כ] ובמוח להיפך.

 שופר של איל דסליק מלבא.

דף רלה עמוד ב
 של לבא בשמאלא. 

 שהוא בינה, לבא, בו יתבונן.

 כ"ח אתוון דמלוי המלוי דמ"ה.

דף רלו עמוד א
 לצדיק וצדק, תרין כוליין, שמבשלין וטוחנין הזרע לצדיק וממנו נוזלין לצדק. וז"ש .

 דז' רקיעין הן ממלכות עד בינה, אלא ד'מעון' חסד ו'מכון' בגבורה, ורקיע שעל ראשי החיות - חכמה. מכאן ואילך - במופלא ממך כו' -- כתר.

 וזהו צבאות - אות בצבא, שהן נצח הוד.

 זהו ונתת אל הארון את העדות.

 דגוף וברית אינון כחדא.

 עם ו' - נצח והוד כנ"ל.

 ר"ל לכוליין שנקראו  כנ"ל. ובהן יורד הלחם, המן מן השמים, אל צדיקים כנ"ל והוא התורה כמש"ו.

 ר"ל נצח והוד והן שנשאו המרגלים בפרודא בלא צדיק כמש"ו.

 כמ"ש והימים ימי בכורי ענבים, ור"ל שיין המשומר ביסוד סחטו שלא ע"י יסוד כנ"ל כמש"ו.

 שוקיו עמודי שש.

 שרפים מגבורה.

 על נצח והוד, ור"ל שהן כלולין מחג"ת.

דאיהו - וצ"ל ואיהו, ור"ל יסוד הוא דרגא עשיראה כמ"ש למטה דמלכות תחת ת"ת.

 וזהו  - דמכסי פתחהא כידוע.

 ר"ל דכולם יש להם זוג -- חכמה ובינה, חסד וגבורה, תפארת ומלכות, נצח והוד, וצדיק -  על רישיה.

דף רלו עמוד ב
 כצ"ל. והענין כי ש"מ וא"ח  הן זו"נ, וע"ד הוא בינה. ולכן הן אתוון רברבין שהן משם ולכן הן מכאן ומכאן שהוא יחודא דתרוויהו ושם העדות  עבד תליתאה ויאמר לי עבדי אתה כו' והן ג' דרגין כלילין כולא.

ואמר  דנוקבא כלילת בדכורא, חסד יסובבנו, מיתוק הגבורות, זהו השמחה. 

ואמר  והוא יין דחדי לכולא כמ"ש בז"ח ש"ה כי טובים דודיך כו' והוא שם ע"ד עם הנשיקות ע"ד הוא כלילות דו"נ בה ע' הוא שבעין שמהן דאבהן, ע' נפש דיעקב. וד' נוק' והן ו' דרגין, ז' היכלות וד' רגלין, והכל בכסא דבינה. ש"מ א"ח ידוע ט"ס ספירות דיליה, והוא ו' הנ"ל עם עטרין דיליה וח' הוא דכורא א' כתר מלכות דלא נחית עליה עד כו'.

ש"מ - ש'  דשבת דאבהן, ומ"ם בה וכמש"ו מ' פתיחא כו' - רגל רביעי דאתכלילת מד' כמ"ש בז"ח ש"ה אופן - או פן כו' פני אדם.

ואמר  והן ד' תיבות ישראל כו' שהן ד' בתי דתפילין, ד' אותיות הוי"ה כמש"ו. 

ואמר  והכל מרומז בתפילין, דיחודא דק"ש הכל הוא בתפילין בעובדא, ד' תיבות ד' בתים.  שמ"ע - ש"מ ע הוא ב' שינין דתפילין שעליו נאמר וראו כל עמי הארץ כי שם ה', והוא כי בז' ענפין דבהון הוא שם מ"ב, ב' ההין, וא"ו באמצע, ז' קני מנורה וז' נרות עלייהו, יו"ד דשם ז' הן ע' שם ע"ב והוא ע' ומ"ב שהוא יב"ק, וזהו שמע ש' השינין מ"ב הוא מ"ם עם ב' אודנין, וע' כנ"ל. ובג' מקומות מקום מלכות בסוד חש"ח ג' נקודות בסוד שם מ"ב והוא ג' אותיות דשד"י -- ש' - בג' ראשונות במקום בתי התפילין, ד' - בחג"ת כמ"ש למטה, י' - עטרת הברית בתפילין של יד.

ישראל ה' כו' - ד' תיבין ד' בתים. א"ח הוא ת"ת, הרצועה דאחיד בבתים, דבתים הן ג"ר - מוחין, והרצועה מקום התפילין הוא ת"ת דאחיד כל הד' עטרין. וב' רצועין שסובב הראש - חסד וגבורה, ומקום הקשר גם כן בת"ת שהוא מבריח כו' הצואר למעלה מהם והגוף ושם הדלת בחי' לאה ומשם נמשכין נצח והוד. ורצועה של יד - יסוד, קרן א' ה"ל במצחו, ושם יו"ד של שם, והוא קוצו של ד' של אחד, והוא עיקר הייחוד דבי' נעשה שדי ואחד וד' של אחד ד' של ראש. ושמע הוא ש' כנ"ל, ובשכמל"ו הוא תפלין של יד עצמן כמ"ש בפרשת תרומה בשכ"מ ד' פרשיות. ואף דשם אמר ד הן ד'. מכל מקום אמר שם ד כוללם והוא הבית.  - התפשטותה ונהירו דילה בג' עלמין כמ"ש  . והראשון  דשם עולם הייחוד כמ"ש בפרשת שלח. ויו"ד הקשר הוא הייחוד, דכל הבחינות של ראש מאירין בה ומתייחדין בה אלא דיסוד דבוק ונכלל בה לכן הרצועה של יד נאחז בה.

ואמר  ר"ל דלכן בשכמל"ו בחשאי. כי ב' בחינות, א' ה' אחרונה והיא ד' של ראש, ושם , כי שם המאור הגדול. וכאן בכורסייא -- את המאור כו' כבוד כו' מפני דהיא ע"ה וכאן -- והיו למאורות, ה' הוא האלהים, אור בייחודא כו'. וז"ש . והד' של ראש הוא מתפשט בנצח והוד דהוא ד' -- ב' קווין, ב' מזוזות דשם הד', וד' ויו"ד הוא נצח הוד יסוד, וש' חג"ת ג' ווין וג' ראשין כח"ב סוד שם ע"ב דהוא מ"ח ג' ווין וג' יודין ויסע כו' דהן משמשין בראשי הפסוקים וכלל השם מלכות. 

[עד כאן מגילת כתב יד קדשו]

דף רלז עמוד ב
 אינון הערב רב.

 לשון הרמת ראש.

 הערב רב כנ"ל.

כאלו עבדין - צ"ל עברין.

 נו"א כמש"ו.

דף רלח עמוד א
 ר"ל נו"א ומסטרא דידי' ביצחק כנ"ל.

לי' ליצחק - צ"ל יצחק.

 נשאר אל דיעקב ועזר דיצחק וזהו אלעזר בן אלעזר ועיין מ"ש בפרשת נשא. וד' דחסד הן ד' רוחין שסימן אופ"ן כידוע.

 דתלת רוחין דבו אשתתפו בג' אבהן והן יה"ו מן אלי"הו, ורוח רביעית שהוא אליהו הוא בה' בתראה, לכך אליהו בגימטריא ב"ן, בה' בתראה כידוע. והוא ה' ד - בו נשלם השם כמש"ו, וא"ל דאליהו הוא דפניאל שנשאר לעיל. הרי בפנחס ואל דאליהו מרומז אברהם ויעקב ובחושבן דפינחס יצחק ויה"ו דאליהו הן יה"ו דג' אבהן והן ג' רוחין ו רוח דאליהו הנביא שנתוסף בו כשנכנס לנבואה כידוע, וה' ד - ה' בתראה כנ"ל, ואז נשתלם בד' רוחין ובד' אותיות הוי"ה.

 הוא ענין בפני עצמו.

 ברית הלשון וברית המעור כמ"ש בספר יצירה.

ככרת - צ"ל דכרת.

 ברית בטיפין דמוחא עילאה חכמה.

 ר"ל אותו טבעת שסובב על הצואר שהוא כמין יו"ד. והשלשלת עצמה מפרש למטה.

דף רלח עמוד ב
 קאי על מ"ש בזוהר דף ר"כ א'  .

 קאי על מ"ש בזוהר דף רל"ג א'  .

 ר"ל שהן גם כן מעידין על ישראל בהדא והן דוגמת האברים שאמרו ז"ל אבריו של אדם מעידין עליו ושכינה דוגמת הנשמה דקיימת על אברים שאמרו ז"ל נשמתו של אדם מעידה עליו.

 ר"ל השמים -- עמודא דאמצעיתא - ו'. [מצאתי כתוב על הגליון: איהו סייעתא דשמיא. ע"ד עזר כנגדו. ע"כ].

 ר"ל איתן אותיות תניא, והיא שכינה, וזהו דמסייע לך כנ"ל.

 ר"ל באדם ששונה שנק' תנא שם קנא כו'.

 ר"ל הן גוזליו ירחף ששורה השכינה עליהם.

 לההוא דבור דסלקת בי' לעילא.

 דרמ"ח מצות עשה נגד רמ"ח אברים בכל אבר מצוה א' ובכל מצוה שם הוי"ה כידוע דמ"צ בא"ת ב"ש -- י"ה, הרי שם הויה. וההוא  הוא אבר דשכינה. ור"ל  - את השם הוי"ה, וזהו יה"ו  ד, עם הדבור ה' בתראה על האבר של האדם שהוא אברתו דשכינה. וזהו  - ר"ל שם הויה,  - על האברים.

 ר"ל שהסלע הוא השכינה. וכן הסלע עם איתן קאי על התנא. איתן כנ"ל וסלע כמש"ו.

 ר"ל זהו כככבים לעולם ועד.

 ר"ל . ועיין פרשת תצא רע"ט .

 וזהו , ור"ל בו נתיישבה הלכה כמש"ו והיא שכינה.

 ר"ל .

דף רלט עמוד א
ומסטר' דעאלת -  צ"ל דעלת כו'. ור"ל דכלא כליל בה, ומסטרא דעלת שהוא אינו מושג נאמר , אבל מסטרא דשאר דאתכלילו בה נאמר .

 דכ"ב אותיות הוא בשכינה עילאה זהו יש כ"ב.

 ראיה שאהבה בחסד מימנא ששם חכמה כמש"ו וכתיב  לראי' שיש הוא בחכמה, והוא של"ב נתיבות - אחד אינו מושג, וכל אחד כלול מעשר שבו יו"ד -- הרי י"ש שמושגים. וזהו יש - שמושג. ומסט' נקרא חסד אל (ל"א נתיבות).

דף רמ עמוד א
 ור"ל ז"ש צו כו' את קרבני כו' שתצוה אותם שאין רצוני בקרבנות על חטא, כי אם בקרבן זה שאינו על חטא. ומביא ראיה משלמים שעל כן נקרא שלמים.

ומפרש והולך  ששם (??) . ומפ"ו ומסיים מאי צו דא עכו"ם - שמצוה שלא יחטאו ויביאו קרבן כי אם בתמיד וכמ"ש  ריש לקיש רמי כתיב הוקר רגלך כו' וכמ"ש החפץ לה' בעולות וזבחים כו'. וז"ש כי לא צויתי את אבותיכם ביום הוציאי אותם כו' וקאמר ואע"ג דמכפר על חובין  כמ"ש (במדרש איכה) מעולם לא לן אדם כו' מ"מ עיקרו לא בא על חטא.

 ר"ל ז"ש לב נשבר ונדכה,  דלא אתגאי,  דלא אתענג. וכן מ"ש , ,  שאלו ב' -- תאוה וגאוה -- הן כלל כל העבירות וכל המדות והן ברוח ונפש - רוח גבוהה ונפש רחבה, מס"ם ולילית, מאדים ונוגה, עשו וישמעאל. 

ואמר  ר"ל דקאמר  -  לבזות, אלא דר"ל ביקרא איהו לגביה שהוא מגביה שפלים והוא משמש במאנין תבירין והוא הרוח והנפש שהן נשברין וכנ"ל. 

[עד כאן]

דף רמ עמוד ב - דף רמא עמוד א
 [זה לשון הגר"א בתיקונים נ"ט ב' בהג"ה בד"ה ואמר לקבל אריה כו' ואמר שם דשור ונשר הוא בקרבנא אבל אדם ואריה אינן אלא מקבלי הקרבן. והענין כי השור הוא בצפון וצריך הוא להתקרב ולכן כל הקרבנות שחיטתן בצפון ולהכלל בחסד. וכן הנשר במערב -- להכלל גם כן באדם. וכן התקיעות של המסעות -- לא היו אלא במזרח ובדרום, ומערב וצפון נכללין בהן כמ"ש ותקעתם תרועה ונסעו כו' ותקעתם תרועה שנית כו'. ואף  בספרי. ועיין בזוהר פרשת בהעלותך קנ"ה א'  . ואף לדעת י"ח לא נזכר בכתוב. עכ"ל].

דף רמב עמוד א
[מגכי"ק שת"י הר"א ק"מ נ"י]
 הענין כי חסדי דוד הנאמנים  בנצח והוד שהן דנוקבא שם הוא בהיפוך, דנצח נתקשר בשמאלא והוד בימינא. והטעם כי כשהנוקבא פנים נגד פנים הן בהיפוכא. וכן באחור ואחור.  וידוע שנה"י הן עיקרן לנוקבא שמהם נבנית, ולכן צריך לשנות בשבילה. ועיין לקמן רמ"ד א'  ובתבורא קדמאה אריתי מורי כו' ואמאי שני מדות כו'.

[עד כאן]

דף רמב עמוד א
 שהוא כלל כל הספירות שהן גבוהין עשרה - שמא מפרש, ורחבו ד' - הוי"ה פשוטה.

 יעקב פייס לקוב"ה.

דף רמב עמוד ב
 ר"ל שפייס לשכינה - גם זה הפירוש שפיר כמ"ש בדף רפ"ה ב' , עיי"ש.

 ר"ל חי הוא סוד בקר חסד.

 ליסוד כמש"ו.

 יעקב כמש"ל דעמודא דאמצעיתא נטיר לה בגלותא.

 של מלכות, שלכן כתיב ביוסף .

 ר"ל בדרגא דיצחק - שור, ולכן במנחה תפלת יצחק שלוחה. וזהו אותיות יצחק - ק"ץ ח"י - סיומא דגופא זהו קץ.

 שהוא בשמאל כמש"ל.

 בגין משיח בן אפרים.

 שלכן ישתחו למשיח בן אפרים.

 שע"י יבא משיח בן אפרים.

 כנסת ישראל מסטרא דיצחק נקראת רבקה.

 ר"ל זהו כה'  - כ'  כתר על ה' . שה' הוא מחכמה ולמטה, וכ' - כתר עלייהו.

 שהשם מוכתר כנ"ל.

 והכל בכתר.

דף רמג עמוד א
 ור"ל וכל המלוכה הוא בכתר. וז"ש דבה ימלוך ר"ל בכתר ימלוך השכינה כמ"ש אלהיך ציון כו'. וזהו  אבל לעתיד לבא מלך ברוח. וז"ש ה' רוח כו'.

 ר"ל ה' רוח דעמודא דאמצעיתא כליל כל השם כידוע.

 ר"ל כתר.

דחדינא באהרן - טעות סופר, וצ"ל להיפוך.

 ר"ל דסלקא מנייהו דלית אבק בשוי"ט דאית לה נייחא. וזהו מי זאת עולה כו' שהיא התפלה מור ולבונה בחול מכל אבקת רוכל בשוי"ט.

 דכל הלילה בהוד אלף החמישי ושחר תחלת הגאולה הוא כמ"ש בפרשת משפטים ובקר הוא בחסד שלכן הוא ד' שעות מנצח עד חסד.

 שבאלף החמישי אין נבואה וזהו נגיעה בירך שמאל דיעקב וזהו גיד הנשה כידוע.

דף רמג עמוד ב
 ר"ל יסוד בעמודא דאמצעיתא.

 ט"ל דיה"ו כנ"ל נגד חג"ת.

 סטרא אחרא והאומות אלא אשר לא עלה כו' כמש"ו.

 של עמודא דאמצעיתא.

 בת שבע.

 זהו לדורותם כנ"ל.

דף רמד עמוד א
 נשג"ז - ד' ראשין.

 שבזיווגא דשכינתא ימינא דידי' לקבל שמאלא דידה וכן שמאל לימין.

 שהן גם כן ד'.

 כמ"ש  לא שיעקר יעקב ממקומו אלא שישראל עיקר ויעקב טפל לו. ובישראל מרומז שיר ואל, חסד וגבורה, ובשם זה סליק לאפרשא מחלוקת דקודשא בין חו"ג כידוע, וכן בו שיר ואל -- שיר דלוים בגבורה, ואל בחסד. ובו כלילת כל הספירות.  גימטריא . וכן גימטריא של כל הספירות --  וזהו  - גימטריא תקמ"א [כי ך' של מנצפך הוא . הרמ"ש]. 

 שהן כמו פרורים מן הלחם.

 ר"ל תגין.

 מנין .

 ר"ל בזוהר בזה העמוד לא כ' אלא פרורין דנהמא ממש.

דף רמד עמוד ב
 ר"ל א"ח מן  הוא ט' ספירות, וד' מן  הוא מלכות עשירית לא"ח - ט' ספירות. ורביעית. שהט' ספירות הן ג' בכל צד והיא רביעית. וז"ש  -- שהיא עשירית ורביעית, והכל בשם הוי"ה פשוטה רביעית ובמילוי עשירית כמש"ו.

 כצ"ל. ור"ל שהט' ספירות כלילין בג' מן ד' ורביעית מן ד' משלמת לעשר ולד'. ומפרש בזה הפסוק  שבזוהר בחיבורא קדמאה.

 שהיא משלמת לעשר בזה נשלם אדם - מ"ה, ומשלמת לד' והן ד' אנפין דאדם, וד' אנפין הוא ד' אותיות הוי"ה. וזה שאמר ה' פניו אנפין הנ"ל.

 שהן ספסל וכסא תחתיו כידוע.

 לשון שינה, ורזין הן אור בפקיחו דעיינין.

 ר"ל לכך אורח מברך.

 שהוא אדם הראשון ודרגי' חכמה עילאה, אדם דמרכבה עילאה - ח"ב ג"ג. אדם שמא מפרש והלחם והבציעה עם הככרות הוי"ה פשוטה ואדם הבוצע כולל אותם (עיין ליקוט בסוף הספר).

 ר"ל הוי"ה פשוטה של המילוי.

 חכמה, אדם הראשון, גימטריא מ"ה כנ"ל.

 עמודא דאמצעיתא, משה רבינו ע"ה, מ"ה מן משה. ולכך נקרא אדם הראשון סבא דסבין לפי שעמודא דאמצעיתא נקרא ישראל 'סבא', וחכמה - 'סבא דסבין'.

דף רמה עמוד א
 בגלגול כמש"ו.

 שהן ב' יודי"ן מצירוף שם הוי"ה ואדנ"י כנ"ל. ובאמן מתחברין שתי השמות כידוע.

 ר"ל לכך הוא קודם אכילה.

 דמילוי ו"ו הוא ו' כמש"ו. (עיין ליקוט סוה"ס).

 ולכך י"ב לחם הפנים שתי מערכות.

 הוא מילוי ו"ו ובאתגליא הוא ו' הראשון.

 והן בינה ומלכות, באתכסיא ואתגליא, והן נגד ב' הככרות, ב' ההי"ן כנ"ל.

חמש קשרין - צ"ל אצבעאן.

 שהן מילוי המילוי דמ"ה ועשר מילוי דמ"ה.

 שבכחו נבראו כמ"ש כח מעשיו כו'.

 ברכה בבינה כידוע.

 משום שרוצה לומר לקמן מאן דזכי לנשמתא כו'.

 כמ"ש אשר תנה הודך על השמים דאיהי מתפשטת עד הוד.

דף רמה עמוד ב
 דאלהים.

 דתורה מסטרא דאות יו"ד.

 ה' פעמים אור דמעשה בראשית - בינה, ונקראו 'אויר', היתר נדרים, פורחין באויר, מגדל הפורח באויר.

 ר"ל י"ה חכמה ובינה.

 בינה.

 ר"ל מן בינה.

 חסד וגבורה. וכן מים ויין, שהוא יין מזוג.

 ימין ושמאל כידוע. 

 ר"ל בלא יה הוא אלם, ועם יה נעשה מלא.

 ר"ל גימטריא , והן יה"ה כי אדני ה' בתראה וכוס בו' הוא הוי"ה שלימה כמש"ו [מ"כ עה"ג: ר"ל כס של כוס הוא גימטריא , הוא יה"ה, ועם ו של כוס הוא הוי"ה שלימה. עד כאן].

ו"ה - צ"ל ו'  - עמודא דאמצעיתא.

 ראשי תיבות ע"ב.

 סתימו דיד שהוא יו"ד ופתיחו דיד בה' כידוע. וז"ש דביה אתפתחת כו' בה' אצבעאן שהן טפח.

 דל"ל מגרמה כלום.

דף רמו עמוד א
 ר"ל מסטרא אחרא דאיקרי 'חובה' כידוע.

 אלא לא גרסינן.

 דקודם הוא בגבינה ואח"כ בשר כמש"ו.

 באדם דלית שכינתא ביה.

דף רמו עמוד ב
  גימטריא ג' -- ג' יודי"ן.

ישא ה' כו' עד שלום - לא גרסינן.

 וזהו  - מלכות, .

 דגחלת כידוע ד' אותיות הוי"ה.

 שהוא אריה.

  גימטריא .

 שהן מעורבין בישראל.

 אותיות ע"ב רי"ו, ימינא ושמאלא כידוע.

דף רמז עמוד א
 [ז"ל הגר"א בתיקונים מ' א' בד"ה דאתמר בי'. דזית הוא האבר עצמו של היסוד והוא כתיש כו' להוציא הזרע מכל איברי הגוף ולכן נקרא 'כל', והזרע הוא השמן וניתן על גבי פתילה דנוקבא. עכ"ל]

 ה' ספירות - .

 שבה נעשה הקב"ה אחד כידוע, ור"ל זהו אחד דשמע ישראל ובו כליל יסוד אחד כידוע, וכן  -- ו - יסוד, אני - מלכות כמש"ו.

 ר"ל זהו , וכבר הוא כח"ב.
 [מצאתי כתוב הגהת הרמ"ש וז"ל: ומ"ש  -- רומז לכח"ב דא"א שבכתרו מתלבש חסד דעתיק לכן הוא ימינא. ובחכמתו מתלבש גבורה דעתיק - לכן הוא שמאלא. ובבינתו -- ת"ת דעתיק יומין הוא באמצע בגרון כידוע. עיין הקדמת ספר מקדש מלך].

 מ עד  עשר ספירות כנ"ל, וחוזר ואומר .

 ר"ל עמודא דאמצעיתא. וז"ש  - עמודא דאמצעיתא.

 ר"ל של עמודא דאמצעיתא.

 דגן.

 ימינא ושמאלא דסטרא אחרא.

דף רמז עמוד ב
 ר"ל שמכתת גופו עליה כנ"ל.

 כמ"ש בזוהר כאן דכתיש כתישין כו'.

 והן טיפיים עולים כנ"ל.

 ת"ת תחת חסד וגבורה.

 מרכבה שניה ומלכות משלמת לשני המרכבות. וז"ש . וזהו  -- ג' חיוון,  -- חיה רביעית. והכל על ידי כתיש דכתיש.

 שהתג כמו יו"ד.

 אות רביעי הי'ד'.

 וזרקא סגולתא ד' חיוון.

 י"ב פנים כנ"ל.

 ר"ל לכך היא תמיד בכל ששת ימי המעשה כמ"ש בזוהר בחבורא קדמאה כאן. וזהו .

 שבו נאמר  כנ"ל, ור"ל לכן היא רביעית ההין כנ"ל.

דביום - צ"ל וביום השבת. וקאי אחיבורא קדמאה בשבת על חד תרין כו'.

 דאות הוא תמיד יו"ד כידוע וזהו .

 ונשלם כל הספירות.

 שייך אחר חיבורא קדמאה ובראשי חדשיכם כו' וכי כו' פרים כו' עד לגבי רחל.

 נצח והוד.

 ר"ל ניקוד על ב' נקודות ותחתיהן הן כדמות אלף כידוע. וזהו איל אחד. וזהו איל דיצחק דהוה על  נקודה עלייהו.

דף רמח עמוד א
 י' על ו'. ור"ל זהו ז' כבשים.

 בעלייתה.

 י' דהוי"ה - מל'.

 ר"ל ובזמנא דמביאין כפרה סלקת. וזהו .

 דמושל על דינא כמש"ל.

 ר"ל דשנה בבינה והיא לשמאלא שס"ה ל"ת בשמאלא.

אסורה - לא גרסינן.

 וז"ש בת היתה לאברהם - בימינא,  גימטריא . וז"ש .

 בינה - בן י"ה. ולזה פני משה כפני חמה.

 קאי אדלעיל .

 ר"ל  דקב"ה,  דשעיר דסטרא אחרא.

דף רמח עמוד ב
 ר"ל עטרה מסטרא דחכמה. כסא בינה. שרפרף - מלכות בנקודה זו נכללין. וז"ש  - מל', ובאשא דבינה כו' אתלבנת כו' דתמן חכמה כלהו בזה הנקודה.

דף רמט עמוד א
 מקשה דאמר באחרי מות דע"ב שנין אחר אלף ומאתן תוליד ב' שנין על ב' משיחין אחר שתחיל והלא כתיב בטרם תחיל ילדה. ור"ל החילה קושי השעבוד וקריאה לקוב"ה מתוך צרות כמש"ו.

יומא - צ"ל ומאי בטרם. ור"ל האיך הוא בטרם.

 תירוץ על הקושיא. ור"ל בטרם קאי קודם שישלם הע"ב שנין.

 ר"ל י"ד ימים לניסן.

 כמ"ש (עי' פסחים ה' א') בזכות אך ביום הראשון תשביתו שאור אני פורע לכם מראשון -- ויצא הראשון אדמוני כו'.

 ר"ל משכו הצאן - אלו ישראל, מן הרועים כמש"ו.

 אלין הרועים כמש"ו.

 דקאי על שרי ישראל כמש"ש בהושע. ור"ל ידו - י"ד בניסן.

דף רמט עמוד ב
 כמ"ש בחיבורא קדמאה ט' נקודות בכל צד עם נקודה האמצעית המשלמת לעשר ד' פעמים הם ארבעים והם א"ח ד' פעמים בכל צד, עם ד' באמצעיתא -- הם ארבעין.

 ר"ל זכור ושמור הן שתים והן מ"ב עם הארבעים הנ"ל.

 ר"ל מן  אחר שתקח ארבעים, וכן מן  שהוא , אחר שתקח 'אחד' נשאר 'כבוד'.

 ר"ל  עם  הוא , שהוא כבוד לעילא, ל"ב לתתא כמש"ו.

 גדפי החיות, רנו ליעקב כו'.

 בינה.  מלכות.

דף רמט עמוד ב
 [א"ה. עיין מה שכתב בזה הגר"א בהיכלות פקודי רנ"ה ב' בארוכה, עי"ש].

דף רנ עמוד א
 ב' פעמים מלך - בינה, וב' פעמים כבוד - מלכות כנ"ל.

 קאי על חיבורא קדמאה שאמר היכל הראשון כהנא רבא חסד במ"ב אתוון והוא פרשה ראשונה דקריאת שמע - מ"ב תיבין. 
והיכל צפון הוא גבורה -  בגבורה כידוע, עד  בכלל ע"ב תיבות. 
 עד  - נ' תיבין, היכל השלישי, עמודא דאמצעיתא. 
 עם ג' תיבין -- ע"ב תיבות - היכל הרביעית, מלכות - ציצית. 
כידוע ד' פרשיין ד' אותיות הוי"ה.

 דשניהם נקראו  - ל"ב נתיבות דחכמה, ל"ב אלהים דבינה. ושניהם נקראים 'קדש' כידוע.

 אחר שנשלם בעשרה ימים  דילה.

דף רנ עמוד ב
 כצ"ל.

 ר"ל מ"ש בחבורא קדמאה , ר"ל במכות הוא לשון מקל.

 ר"ל מקל הוא כמו ו'.

ובגין - צ"ל בגין, ור"ל כל השם. המטה הוא ו' וביה כתובים עשר אותיות -- הרי י', וביה לקה עשר מכות בה' ה' -- הרי יהו"ה.

 שבו נ' תרעין כידוע כמנין . ו דהים, שכל אחד ואחד של ה' מכות -- הרי .

 כצ"ל. וקאי על חי' קדמאה ת"ח חכמתא דיוסף כו'.

דף רנא עמוד א
 כמ"ש בפרשת בא יעויין שם.

 מסטרא דמלכות דעושה בהן דינין. ותפיסו ג' יומין מסטרא דג' אבהן שבהן התירו קטירי, ג' דרגין דקטרו את ישראל כמ"ש בזהר פרשת בא.

דף רנא עמוד ב
 הוא בקדושה עמודא דאמצעיתא בבינה שכנגדו בסטרא אחרא עשו ברומי רבתא. [: וז"ש ובנה עליה כרך גדול כו' שהאם מתבנית על ידי הבנים כמ"ש .]

דף רנב עמוד א
 (עיין מה שכתב הגר"א בתיקונים ל"ח א' בד"ה דנפיק ממעיינא. דהוא ה' עילאה. וקודם לידת ז"א דעת ו' סתים לאימא ובעת לידה נתבר הרגל מינה ונפתח בלידה ביציאת מצרים ביציאת הבן מינה. המסדר).

 כצ"ל. והוא מלכות דסטרא אחרא נגד מלכות דקדושה, ושניהן נגד בית ראשון ושני כמש"ו.

 ב' ההי"ן כידוע.

 דחד באתגליא וחד באתכסיא. ונגד האתגליא - בל יראה, ובל ימצא נגד האתכסיא.

 שהוא רפואה לתבלול המכסה העין והוא מרה דזריק משיח בן יוסף עלייהו שהוא מסטרא דגבורה שהוא ילחך אותם כלחוך השור כמ"ש בפרשת משפטים.

 ר"ל קנה הוא רומי רבתא. ו שהיא סוף דכל דרגין כידוע, וכן רומי הוא סוף לכל מלכין כמש"ו.

 וזהו גער חת - לשון חי"ת, דיתבר לח' כמש"ו.

 ר"ל ק' דקנה, דקוף רגליו יורדות מות כידוע. וכן מחמצת - רגליה יורדות מות, דאמצעיתא חמץ וראש התיבה וסוף התיבה מת כמו שכתוב בח"ק.

 יעקב ויוסף ו' ו' כידוע.

 לאסוף ישראל לירושלים כמ"ש בפרשת משפטים.

 כ"ד עינין לכל הוי"ה כידוע.

 ר"ל דג' כתות הן כמ"ש בגמרא נגד ג' פעמים קדוש א' אומרת כו' כידוע ובכל אחד וקרא זה אל זה -- הרי  --  כנ"ל -- הרי ע"ב. [מ"כ עה"ג: והן הנזכרים בספר הבהיר ו' ע"א ששמותיו של הקב"ה ג' חיילים וכל חיל אינו דומה לחבירו. עי"ש באורך].

 מלחמה לה' בעמלק -- ראשי תיבות ע"ב כידוע.

 ר"ל דקאי אבדרך וכלהו בעלי מקרא.

דף רנב עמוד ב
 ר"ל שאר ישראל.

מסט'  - תיבת דא לא גרסינן.

 דאסתלק כמש"ו.

 דועד בחילופי אתוון אחד כידוע, ומחלפין בלחישו כידוע.

 ר"ל כ' על יהו"ה -- כתר על ט' ספירות מחכמה ולמטה.

 ר"ל בתפלה.

 ר"ל בתפלה דשכינתא לאו תמן לאו צלותא היא.

 ר"ל התלמידי חכמים שהן אשי ה', שבהן מתאחדת אש של גבוה כידוע. וז"ש   בתורה.

 כ?? הזרע באשה שנגמר שם.

 כמ"ש וכבשוה - האיש כובש כו'.

 ר"ל רזין ומשנה.

דף רנג עמוד א
 ר"ל התלמידי חכמים הן לחמי לאשי והקרבן (הוא) לה' ואח"כ בא אצלם משולחן גבוה קא זכו. 

 כמ"ש שהקריבו אש זרה - אש הדיוט, שלא הקריבו לה' לבדו.

 ר"ל אבהן חג"ת כמ"ש כבכורה כו' מצאתי אבותיכם.

לאמהון - צ"ל לאילן.

 ר"ל דכתיב ראשית תבואתה בכורים לתבואה.

 ר"ל הבכורים, וכן ישראל לירושלים.

 כמ"ש באוכל קדש שחייב אשם.

 ר"ל גם כן לשבעה כמש"ו. 

 ו' קצוות.

 גם כן ביכורים בשבועות והן ז' מינים שבאים בכורים ושכינתא  גימטריא  כידוע סלת נקיה והיא שתי הלחם.

 ר"ל לכך אדם בט' ירחין בכללותו מכל עשר ספירות כמש"ו.

דף רנג עמוד ב
 ר"ל טפה קדמאה הוא כעין י' ושאר הזרע שיורה כחץ הוא כעין ו' והוא י' על ו' כמש"ו, והוא ז', ומצד זה הוא לשבעה.

 ר"ל המרבה שבקי בכל ו' סדרי משנה.

 אף שקרא קריאת שמע לבד כמ"ש  כאילו מקיים והגית כו' לגבי אמא כו'. ששניהם בגלותא כמש"ל ונחתין י' ו' לגבייהו כמש"ו ו' בקשר כו'.

 ר"ל בנים הן מסטרא די"ה כמש"ו, ובבצים ואפרוחים ובנים הם כל השם.

דף רנד עמוד א
 כמ"ש לעיל.

 דל"ת דכתיב ושננתם משמע לשון שנים ואינהו דרשי ושלשתם ע"כ כ' ועשית כו' דקרא הקפיד על זהב דוקא והם אמרו בכל מתכות אלא שיש להם רשות ליגרע ולהוסיף כמש"ו, וכן כלת כו'.

 ר"ל של"ת ה"מ דיש להם רשות לדרוש מהפסוק עצמו חסירות ויתירות כמש"ו כיצד מאלפא ביתא מחסר ויתיר, אבל לא מעצמן. ותירץ דהא  כתיב מלא והן דרשו חסר, וע"כ צ"ל דיש להם רשות כמש"ו.

 ר"ל מנורה -- ק"ש וברכותיה, טלית וציצית הי' של תכלת -- מעיל בפעמונים ורמונים. תפילין - ציץ. תפלה - עבודה דקטרת. [וז"ש תכון תפלתי קטרת. ] וזהו . מנורה - ק"ש, וקטרת - תפלה בלחישו, וע"כ צריך לסמוך גאולה לתפלה -- שמן וקטרת כידוע שנעשין ביחד.

דף רנד עמוד ב
 שבאין מהרהור.

 ר"ל בנשג"ז.

 ר"ל לבטלה.

 בשבועות. וזהו והקרבתם עולה דלעיל בשבועות על הרהורא באשים זרים וזהו דסמיך עולה לאשה שכ' לעיל.

 ר"ל וכן כבשים כו' כמש"ו.

דף רנה עמוד א
 דפליג לאומין.

 ר"ל התלמידי חכמים שבהן מתלבשין אבהן ורעיא מהימנא אבל בפורקנא בתרייתא דעתידין למטעם כו'.

 כמש"ל מצד אורייתא.

 ר"ל זהו  כמש"ו.

 שהיא תורה כמש"ו והיא בכורים כנ"ל.

 ר"ל כנ"ל דתורה בכורים.

 ר"ל כל ה' כמש"ו.

 כל העשר ספירות כמש"ו חכמה ובינה - י"ה, י' פעמים ה' -- י"ם. כתר - מקור של הים. ז"ת - שבע שבתות, חמשים יום דילה. 

 ר"ל דאיהי גם כן נקראת י"ם שבה אתכלילו נ' כנ"ל.

 ר"ל שלשה ושנים הן נ' דחכמה ובינה כנ"ל, י' פעמים ה'. ושבעה עשרונים לשבעת הכבשים - לז' תחתונות.

 כמ"ש דביום הכפורים לית ליה רשו לאסטוני כו'.

 ר"ל בחכמה ובינה כמש"ו.

דף רנה עמוד ב
 דעצם חיור ובשר סומק כידוע.

 ר"ל במלכות, וקאי אדלעיל שכ' דכל חובין בישראל כו'.

 לבינה ומלכות לכך עבודת יום הכפורים שהוא בבינה בבגדי לבן כמ"ש בינה מסטרא דחסד עצם ומלכות בשר כנ"ל.

 ר"ל אותו - אותיות אות ו' .

 ה' בתראה ועמה נשלם השם.

 במלכות דאיהו סליק לה לעילא, מ"ה דמשה, ואבהן בחג"ת, ואהרן דוד ושלמה בנה"י.

   גימטריא ,  - מוסתר בתוכו. כן כתיב סוכה - כ"ו באמצע.

 תפארת ומלכות.

 ר"ל דשניהם נקראים "סוכה".

 יסוד, כידוע ששניהן מסככין אותו בזמן שפניהם איש אל אחיו, זהו .

 ר"ל טפח דעוביה של כפרת וטפח הוא י' כמ"ש ועם קומתו עשרה -- הרי עשרים. והן עשרה דכלילין במלכות ועשרה ממלכות עד כתר -- הרי כ' דכתר -- הרי  במלואה, יו"ד דכתר, לכך סוכה לא פחות מעשר - במלכות דכלילא מעשר כנ"ל, ולא יותר על עשרים - בכתר. ובמלכות הוא בטפחים -- טפח דכפרת. ובכתר באמות.

 בינה.

 שהיא מסטרא דבינה.

 בבינה.

 הוא מ' פתוחה - סוכה פתוחה.

 אלו המחיצות של ב' הדעות כנ"ל.

 גנב"ך רקב"ש וחמש סוכות דחשיב לעיל, וסוכה סתם ב' כהלכתן כו' -- הרי י"ד סוכות נגד בג"ד כפר"ת כפולות כמש"ו.

 ר"ל במלכות שהיא תחת השמש, דכל הז' אינון גם כן בשמש - עמודא דאמצעיתא, אלא דשם רפויות, ובמלכות - דגושות. וזה בג"ד כפר"ת כפולות.

[ליקוט]
 כמ"ש בספרא דצניעותא פרק ב' שריקין לא עברין רצוא ושוב דהאדם אינו רואה את עצמו בזה  . וז"ש במשנה ,  והוא יו"ד, אלא דפשוט י' זעירא י' טפחים ומלא כ' אמות - כתר ועטרה. והענין כי נתמלא בב' ענינים. א' -- במספר על כמותו. והשני על איכותו. ו' ו' טפחים, ד' ד' אצבעות. יו"ד בוא"ו. וא"ו בדל"ת. אבל י' פשוט חסר משניהם אבל מ"מ אינה חסרה מן ד' -- גבוה עשרה ורחבה ד', והוא  י"ד סתום, ונקראת י"ד -- יו"ד בדל"ת. אלא שהד' סתום בגויה בשיעורא דיו"ד בג' קוצין וכללא דיו"ד בג' ניקודין חש"ח, וכללא דלהון דהוא בלא ניקוד והוא שורק דתלת נקודות שעל היו"ד פשוט וכאשר נתמלא במלאפום סוד כתר ועטרה והוא סוד ד"ו ו"ד שהוא ו', ולכן הוא באמה בצורתו ובמספרו ו' טפחים, והוא ד' ד' אצבעות. וכן כף היד כו' ושיעור אצבעות מנין סכ"ת. והענין כי יו"ד מלא היא בבחינה כשמקבלת מדכורא והיא דו"נ -- ו"ד מהיו"ד והיו"ד עצמה היא מבחינת אבא שבנאה מאו"א בקוץ תחתון וכן קוץ העליון א"א כי היא כוללת ג"ר והן כל הדרגין. והנה יו"ד כנ"ל ו"ד הן ב' דברים. א' באיכות כנ"ל, ואחד בכמות שהוא כ'. והנה בהיותה בחינת נוקבא לבד לא נשלמה באיכות כנ"ל רק בד' דידה ובכמות אף ד' דידה לא, ולכן נעלם הד' כיון שלא נשלמה בכמות.
[עד כאן הליקוט]

עוד מצאתי כתוב על מאמר הנ"ל ביאור בלשון תלמידו הרב מ' משה שלמה ז"ל וזה לשונו 
מאמר זה פה קדוש אמר לי פא"פ ביתר ביאור ממ"ש בפנים וכתבתיו למשמרת. 

 פירוש: כאן מפרש שבשם הוי"ה הוא רמוז כאן. כי בחמשה עשר מסטרא די"ה של השם.  --  אות ו' , דא אות ו' של שם - עמודא דאמצעיתא. הרי יה"ו. של שם.  - היא מלכות, ה' אחרונה, בת שבע. הרי הוי"ה.

ור"ל וחגותם אותו בחו"ג ז' ימים היא המלכות להמשיך ולסבב את שניהם בחו"ג, כי עד סוכות היו הכל ימי הדין והגבורות ועתה בסוכות ימשכו גם החסדים ויתעטרו בחסד וגבורה. 

או יאמר שחושב ד' רגלי המרכבה --  עמודא דאמצעיתא וח"ג הם חג"ת - ג' רגלין. ומסטרא דבת שבע דרגא רביעאה. חגת"ם כידוע.

 אבהן הן חג"ת, ורעיא מהימנא הוא מלכות דאתתריך אבתרה ואיהי רביעאה, ואהרן דוד ושלמה הא אינון ז'. והנה הרעיא מהימנא אין חושב הז' ספירות כמו שחושב בזוהר תמיד -- אברהם יצחק יעקב משה אהרן יוסף דוד -- שהן נגד חג"ת נהי"ם כסדרן. והרעיא מהימנא חושב את משה רעיא מהימנא נגד מלכות, כי בחרבן בעונותינו הרבים אתתרך רוחיה אבתרה כמ"ש בזוהר כ"פ וחושבו לרביעי, כי המלכות היא רביעאה ושביעאה, כי היא מתחלת נגד הת"ת מאחוריו כידוע ות"ת הוא ג' -- לכן חושב המלכות לרביעאה. ואח"כ חושב אהרן הכהן בימין - נצח, ודוד בהוד בסוד איהי בהוד (וכמ"ש הוד מלכות. דברי דוד). ושלמה ביסוד שהוא שלום. ובכמה מקומות ברעיא מהימנא חושב הז' אושפיזין גם כן בזה הסדר. ורמז נפלא לזה הסדר מה שבכל הימים כתוב  בוא"ו, לבד ביום הד' כתוב  בלא וא"ו, מפני שהוא נגד המלכות - רעיא מהימנא [ר"ל משום דנחית רעיא מהימנא מדרגיה דוא"ו ואתתריך אבתרה דאתקריאת מנחה. דברי דוד]. והוא פלאי.

 וכל זה הסוד מרומז במלת "סוכה", כי ס'  דסוכה היא בינה כידוע בסוד ס' - אפרסמון. ו"ה דסוכה הם תרין כרובים, סוככים על הכפורת - שהוא כ'  דסוכה[נכתב על הגליון: כי ביסוד והיו לבשר אחד - עשרה עשרה הכף] ופניהם איש אל אחיו על ידי הכפורת שהוא ברית המעור [עיין תז"ח ע"ג ב'] לכן הוא על הארון - יסוד הנוקבא. והבן בסוד .  וגם ה-ס' וה-כ' הן סוד ב' בריתות; ה-ס' הוא ברית הלשון בסוד פתוחי חותם כידוע שהוא ביסוד אימא כשהיא נגד פה דז"א, וה-כ' שהוא הכפורת הוא ברית המעור. וב' הבריתות מחברין ו"ה דסוכה. וגם סוכה הוא סוד צירוף א' מי"ב צרופי השם והוא צירוף הוי"ה. כי הס' הוא ה' ראשונה דהויה כנ"ל, ואח"כ ו' דסוכה הוא ו' של הוי"ה, ואח"כ כ' הוא יו"ד דהויה שהוא נעלם כד"א הנסתרות והנגלות - הרי יש כאן הו"ה -- ה'  דהנסתרות, ו"ה דוהנגלות. ויו"ד נעלם אף מהנסתרות ואיתגלי' בפומא דאמה שהוא הכפורת הנ"ל - כ' דסוכה. והוא י' דצירוף הוי"ה. ה' אחרונה של שם הוא ה' דסוכה. הרי סוכה הוא ממש צירוף הוי"ה. והבן.

 כצ"ל. ופירושו, כי עשרה טפחים היה מן הקרקע עד רגלי הכרובים כמ"ש בגמרא פרק קמא דסוכה. ארון - ט', וכפרת - טפח -- הרי כאן י"ט מתתא עד רגליהון. וכן מרגליהון עד רישיהון גם כן י"ט כמ"ש בגמרא שם שנאמר סוככים למעלה. ומזה נלמד שם לסכך עי"ש. 

אחר  צ"ל כך: ובגין כך שיעורא דסוכה אמרו רבנן לא פחות מעשר דאיהי מלכות עשיראה דכל דרגין, ולא למעלה מכ' דאיהו כ' כתר עליון דלא שלטא ביה עינא, כבוד עלאה, עליה אמר משה הראני נא את כבודך, ואתיב ליה הקב"ה לא תוכל לראות את פני ולית כבוד בלא כ' -- כצ"ל. 

ופירושו, לא פחות מי' דאיהי מלכות עשיראה והיא כלולה מי' וממנה ולמעלה י' עד הכתר.  ולא למטה מעשרין דאיהו כ' כתר. היינו שכתר הוא למעלה מכ' כי מלכות היא עצמה י' וממנה עד כתר עשרה -- הרי עשרין. 

אבל צריך להבין למה בעשרים השיעור באמות ובעשרה השיעור בטפחים. והענין שהוא נגד המלכות שהיא י' טפחים כמ"ש . והענין כי לי' יש ב' בחינות -- י' פשוטה ויו"ד במילוי. והנה י' פשוטה הן י' טפחים של המלכות, לכן לא פחות מי' טפחים. אבל למעלה מהמלכות הוא יו"ד במילוי. והנה ד' דמילוי הן ד' אצבעות, כי תפסת מועט כו' והוא טפח. והו' הוא ו' טפחים. ופירושו ו' פעמים ד' אצבעות, והיינו ו' טפחים. והי' הוא י' אמות כי פירושו י' פעמים ו' טפחים, שכל אחד אמה -- הרי י' אמות. וי' בעצמה עשרה -- הרי כ' אמות עד כתר עליון - כ'. ואמר כבוד עילאה כו'.

 עוד מצאתי ליקוט לזה וזה לשונו
. ואמר הנה כלל גדול הוא במקום שאמרו שאות א' מורה ר"ת צריך שיהא מרומז בזה האות כל התיבה. והנה בכאן בכ' מרומז כל תיבת 'כבוד'. והוא כי הנה אותיות  של כבוד הוא כמנין מילוי של הכ', והוא כי יש צירוף הוי"ה כזה יהה"ו, כי ה' אחרונה שהיא מלכות נכללת בג' ראשונות כמרומז במלת אדנ"י היינו ד' שהיא מלכות היא באי"ן שהן ג' ראשונות -- א' כתר, י' חכמה, ן' בינה.  לכן בצירוף זה יה"ה סמוכים. והנה יה"ה נעשים כתר על ראש ו' כמ"ש ברעיא מהימנא. והנה  גימטריא . ובמילוי כזה  - גימטריא , ו"ד דמילוי יו"ד הוא ו"ד דכבוד. וא' א' דמילוי ה"א ה"א גימטריא ב' דכבוד. הרי ממש בו"ד דכבוד מרומזים במלת כ'. הרי כל הכבוד מרומז בכ' והוא פלא. 

 כצ"ל. והא ד -- צריכים לגרוס אח"כ כמש"ל.

 פי', עשרה טפחים היה מן הקרקע עד רגלי כרובים כמ"ש רז"ל ארון ט' וכפורת טפח, ומרגליהון עד רישיהון ששם סוככים שמזה נלמד לסכך.

 והיא כלולה מי' וממנה ולמעלה י' עד הכתר וכמש"ל.

 פי' הצריף הוא שב' דפנות מגיעות זה לזה כמין ד'.

 שהם ז' סוכות שאמרו רז"ל היינו:
 ב'ורגנין
 ג'אם,
 צריף שהוא ד' - הם בג"ד כנ"ל.
 כ'בשן הוא כ' של כפר"ת,
 והפ' הוא פ'ירות - ר"ל סוכות של שומרי פירות,
 והר' - ר'ועים,
 והת' - תאינים, והוא קייצין. וסימנך בגמרא רקב"ש.

 כמו שמש - חמה, לבנה - ירח כו'. ובג"ד אתקריאו ז' כפולות, פירוש: ז' אותיות בג"ד כפר"ת הן כפולות, בדגש ורפה. וכן יש עוד ז' סוכות גנב"ך נגד רקב"ש, וסוכה כמבוי וסוכת היוצרים וסוכה כשובך נגד ג' הנשארים המרומזים בבג"ד כו'.

 כצ"ל.

 ז' לתתא הם מ"ש  ז' פעמים במעשה בראשית, וז' לעילא הם  כנ"ל.

 בא לרמז על סוכה ישנה שאמרו בירושלמי דצריך לחדש בה דבר לכן אמר משום דאין כל כו' אבל למעלה משמש למעלה מז"א יש ההוא דמחדש בכל יום מעשה בראשית - היא הבינה, והיא נקראת כתר על ז"א בסוד עוטר ישראל בתפארה כנודע והוא כי יש לנו נפש-רוח-נשמה ממלכות-ת"ת-בינה. ומט"ט נקרא 'גופא' ויש לנו לחסות תחת צל העליון להגין על נשמתא ולא בצל סוכות הדיוט שהוא מט"ט נקרא הדיוט דאגין על גופא משמשא.

 ואמר כאן ג' פעמים שנזכר בהם 'צל' נגד נר"ן. נגד נפש שהיא מלכות  הנקראת 'שדי' -- .  הוא נגד רוח שהוא מן ז"א כמשמעת הפסוק  הוא ז"א - בין הבנים, . וכנגד בינה אמר  והוא נגד הנשמה ששם אין מגע גוי כידוע. ואמר 'צל' שהוא סכך עם ם' סתומה שהוא נגד ד' דפנות עם הסכך שעליו - צל איהו צלם  כו'.

 פירוש שיש סוכה מב' דפנות. ותלת הם סוכה מג' דפנות למאן דאמר ג' כהלכתן. וארבע הם סוכה מד' דפנות -- הרי תרי' תלת ארבע - הם ט'. וטפח איהו עשיראה היינו מה שחשבנו סוכה מב' דפנות וכן מג' למ"ד ועדיין צריך טפח להשלים הרי עשרה. וזהו , היינו לשני המ"ד. ומה שא"ל ולא למעלה מעשרין והם אמות ולא טפחים -- הענין כי לי' יש ב' בחינות -- י' פשוטה ויו"ד במילואו. והנה ד' דמלוי הם ד' אצבעות שהוא טפח, והו הוא ו' טפחים -- ו' פעמים ד', שהוא אמה. וי'  הוא  י' אמות -- י' פעמים ו' טפחים וי' בעצמו הוא כ' אמות. וק"ל.

 . הוא ממש מ"ש חז"ל  ח"י ברכות דתפלות כנגד מי נגד ח"י חוליות דשדרה וחד אמר נגד ח"י אזכרות דהבו לה', וחד אמר נגד ח"י אזכרות דקריאת שמע. והוא כי התפלה נחלקת לג'. בקרבנות לדכאה גרמיה, והם ח"י חוליות שבשדרה שהוא גופא. ואח"כ בפסוקי דזמרה נגד עולם המלאכים נגד ח"י אזכרות במזמור הבו לה' בני אלים - שהם המלאכים. אח"כ ברכות יוצר כנגד ח"י אזכרות בקריאת שמע.
[נכתב על הגליון הג"ה נראה להרמ"ש. וכן בכל חלקי התפלה יש ח"י, כי בחלק א' שהוא עולם עשיה יש ח"י ברכות מן  ע"ס  כמ"ש הארי"זל. חלק ב' בפסוקי דזמרה -- ח"י אזכרות ב. חלק ג' - יוצר - ח"י אזכרות בק"ש. עד כאן הג"ה] 
והתפלה כוללת כל העולמות שהיא אצילות שכוללת בי"ע, לכן יש בה ח"י ברכות נגד כל העולמות שתחתיה. והלולב - שהוא צדיק יסוד - כליל מכולם ומי"ח אזכרות שבתפלה, לכן צריך לנענע ד' פעמים י"ח כמו שמסיים והולך.

דף רנו עמוד א
 ר"ל אותיות בו"ז.

 ר"ל כמ"ש לקמ' דביה כל פקודין מים רבים לא כו'.

 יסוד יום השביעי כידוע.

 כצ"ל. ור"ל ברכת המינין נגד מלכות ששם  משלמת לעשר. שח"י ברכות הן ט' ביסוד נח מעילא כו' כנ"ל.

 ר"ל ח' עם י' של אות הוא ח"י. וכן בכולם.

 ר"ל תיבת נח כנ"ל.

דף רנו עמוד ב
 ר"ל אע"ג דאזמינת להון לא אכלה עמהון.

 ר"ל בעמודא דאמצעיתא, שמע ישראל. 

 ר"ל מלכות כמש"ו.

 כצ"ל.

 מלוי אדנ"י.

 בת של חכמה. י' שבשם, עשר אמירן, בת עם י' -- בי"ת. וזהו בחכמה יבנה בית.

[ליקוט]
 במשנה פליגי ב"ש ואמרי אף בהצליחה נא. וליתן טעם מחלוקתם ויתבאר גם כן טעם מנהג שלנו שהש"צ מנענע גם ב. והוא כי המיזוג העיקרי הוא ב' חלקים -- מים שהוא חסד וא' יין שהוא גבורות. וסברי בית הלל שהן מצד החסד שמנענעים בהודו לה' תחלה וסוף שהן חסדים - כי לעולם חסדו - ב' פעמים. וב שהוא גבורות - ישועות כידוע - לכן פעם א'. והוא באמצע בין ב' החסדים של הודו והוא מיתוק כפול. א' שחסדי ה' יסובבנהו את הגבורות [ואפילו היה שוה בשוה בכה"ג היה חסד]. ב' שהן ב' הודו נגד חלק א' גבורה שהוא באנא ה' הושיעה נא. ובית שמאי שהם מצד הגבורה סבירא להו אף באנא ה' הצליחה נא ואם כן הן ב' גבורות נגד ב' חסדים רק המיתוק הוא א' שהב' חסדים של ב'  הן סובבין מהצדדים והב' גבורות באמצע, אבל הן שוין בשוה. 

והנה הלכה כבית הלל שצריך ב' מיתוקים שיהיו גם כן חלקי החסדים ב' נגד חלק הגבורה. אבל אנו שכופלים הפסוקים ואם כן אנו מנענים ב' פעמים בפסוק . על כן צריך לנענע בחלקי החסדים ד' פעמים לנגדם והיינו שאנו כופלים פסוק  האחרון ב' פעמים. אבל בתחלה ליכא כי אם פעם א' . ולא הוי ב' חלקים חסדים נגד הגבורות לכן הנהיגו לנענע גם כן בפסוק . ואם כן נענועי החסדים ד' פעמים כפל הגבורות. וגם הן מב' הצדדין -- ב' קודם אנא וב' לאחר אנא, וכבית הלל דסבירא להו דצריך ב' מיתוקים. 

ושמעתי מפי המופלג מו"ה נח חתן ר"א פעסלי' שאמר בשם בעל משנת חסידים  על משנה ד , כי בכל הימים שמראש השנה עד סוכות הגבורות והדינין גוברים, ובסוכות על ידי ישיבת סוכה ולולב ומיניו מקבלת החסדים וממזגים הגבורות. וז"ש  - פירוש: על ידי מצות סוכה בא למזוג ה שהוא גימטריא , עם החסדים, והוא כמו עד"מ מזיגת היין במים שבקתון, ושפך לו הקיתון שבתוכו המים על פניו, פירוש, שאין רוצה לקבל ממנו מצותו של ישיבת סוכתו שהיא מזיגת המים ליין אלא שישאר היין שהם הגבורות בלא מיתוק. ודברי פי חכם חן.

דף רנז עמוד  א
 לשון הבהיר והכל במלת בראשית - בית ראש, חכמה, שהוא ראשית. 

 ר"ל בכל מכל כל, דכלילא מכלם.

 כתר.

 ר"ל קוצא דאות ד' משלמת לעשר וד' עצמה כלילא מד' כו'.

 ר"ל זהו יומם ולילה, שבכתב ושבעל פה.

 ר"ל דחו"ג שהן ב' תורות דכלילין בעמודא דאמצעיתא הן ב' פעמים עשר שהן כ' שהן יה"ה שבשם; י' - בחסד, ה' ה' - בגבורה, ו' - ת"ת כליל להון.  ולכן נק' בכל השם וכ' דיה"ה הן כתר על ס"ת שהוא ו' כמש"ו. וזהו עשרה עשרה, ב' פעמים, הכף - ר"ל כ', ובשקל ו' כידוע.

 ר"ל והיה שבפנים מקבל לשד"י שבחוץ כידוע.

 שבת סלקא ברתא לג' ראשונות [מצאתי כתוב על הגליון: כמ"ש במ"א ש הוא  עמודים,  נתיבות ו שערי בינה].

 ר"ל בעמודא דאמצעיתא.

דף רנז עמוד ב
 שור המדבר  - ורב תבואות בכח שור. שתי הלחם. 

פתות מינה - צ"ל מיניה.

דף רנח עמוד א
 ר"ל לא שהנשמה דומה לעכה"ע, אלא כמו שהנשמה לגוף כן עכה"ע לספירות. וז"ש .

 כנ"ל דעטרה על ו' - אימא עילאה, עולם הבא.

 ר"ל ב' ההי"ן באמצע סבר' ר"ת. והוא דווקא בעלמא דאתי ששם ה' על ו' - עטרותיהם בראשיהם, מה שאין כן בעולם הזה שהיא שימושא כידוע. 

 כסדר העולם הזה. והויות באמצע העולם הבא כנ"ל. והענין שבתפילין כסדר זוכה לשתיהן -- בד' פרשיות כסדר העולם הזה, ובבתים וקשרים - העולם הבא. ותפילין של יד - י' על ה', ותפילין של ראש - ה' על ו'. הרי י"ה ה"ו כנ"ל. וראש הוא כתר וז"ש . 

ועכשיו חוזר כל הע"ס בפרטיות. ד' פרשיות -- חבת"ם. רישא - כתר. קריאת שמע ותפילין - חסד וגבורה. תכלת ולבן - נצח והוד. מזוזה והשער - יסוד ומלכות. וכולם כלילין בקריאת שמע. 

 כולל כל העשר ספירות בתפילין. 

 ר"ל כל השד"י כפול ב' שינ"ן ד' בד' בתים וד' דקשר י' דמוח י' דקשר.

 ר"ל שד י', שבו יונק משדי אמו תפילין של ראש דשם שד"י - ש"ד עם י'  דמוחא. וז"ש  - שד"י.

 ר"ל דתפילין שלנו הוא שם הוי"ה בד' פרשיות אבל תפילין דשם הוי"ה הוא כתר שהוא ע"ג. וז"ש  - ר"ל שהוא הוי"ה. ותפילין כו' דד' פסוקים כמש"ו כתר מים עליונים - ר"ל עשר ספירות מעילא לתתא באור ישר.

 מתתא לעילא באור חוזר ושניהן כו'.

דף רעח עמוד א

ביומו תתן שכרו דא צלותא דשחרית ולא תבוא כו' צלותא דמנחה - הענין כי מט"ט הוא נתקן ומתבנה מתפלתינו. ועל תפלת ערבית אמר , שהוא כמו לקט אימורין ופדרים, שיורי קרבנות. ובזה יובן פסוק  כי הוא עבד עולם וצריך להעניק לו ענקים לגרגרותך שהוא התפלה.  - נגד קרבנות,  - הוא פסוקי דזמרה שהוא מגרון - זמרא, וכמ"ש אל תקרי מהונך אלא מגרונך. ואח"כ יוצר -  - ראשי תיבות י'חוד ק'דושה ב'רכה. ברכה הוא ברכו. קדוש - קדושה. יחוד הוא קריאת שמע.

 

יהל אור