מלבי"ם על מלכים א יא
א) . אחר שספר איך הצליח שלמה כל עוד הלך בדרכי ה', החל לספר איך בסוף ימיו שעזב את ה' גם ה' עזבו.
וכבר באר הרי"א שהיה חטאו משולש, א] מה  נשים נכריות, שלא היה ענינו ענין אדם הנושא אשה, רק ענין הנער
החושק ונפשו קשורה בנפש חשוקתו, כמ"ש (פסוק ב) בהם דבק שלמה לאהבה. ב] בהיותן , שאסרה תורה
מלהתחתן עמהן. ג] במה שלקח נשים , שהמלך מוזהר שלא ירבה לו נשים אפילו כאביגיל. ומפרש, נגד נכריות אמר,
 
וכו', ובת פרעה בראשן שבה התחיל לקלקל. והגם שגייר אותן. הלא היו:

(ב) 
. ואסר מלהתחתן עמהם, מצד . ונגד אהב מפרש , שלא דבק דרך אישות לבד רק דרך אהבה וחשק. ונגד רבות מפרש:

(ג) 
 וכו'. ועל ידי כן , שגם בנערותו הטו את לבו רק שבשנות
עלומיו עוד עמד טעמו בו והיה ההטיה אל חטאים קלים, אבל:

(ד) 
השאלות (ד - ז) איך יצוייר ששלמה החכם מכל האדם יאמין בשוא נתעה וילך אחרי הבלי אלהים אחרים? ואם כן עשה איך
אמר שלא היה לבבו שלם כלבב דוד אביו, ואמר שנית אחרי שאמר שהלך אחרי עשתרות וכו' שלא מלא אחרי ה' כדוד אביו,
שמשמע שרק כדוד לא היה אבל לא שהיה עובד גלולים?:

. גברה ההטיה עד . ובאר הדבר שלא תחשוב שהוא
עצמו עבד ע"ז ח"ו, רק שלא מיחה בנשיו שעבדו אלהים אחרים, ובזה נתגלה , שאז היה אהבת ה' גוברת על אהבת נשיו והיה מגרש אותן מעל פניו:

(ה) 
. ר"ל שהיה נראה כהולך אחריהם. ומפרש איך התיחס דבר זה אליו, כי על ידי:

(ו) 
. במה , שהיה מוסר נפשו על דבר ה', והוא לא כן עשה, כי:

(ז) 
. שהבנין שעשו נשיו היה ברשותו ונקרא על שמו, כי היה הבנין , והיה זה לנשיו הצידוניות והעמוניות:

(ח) 
. שלאדומיות ומואביות בנה במה כפי תועבותיהם. ובאר הדבר שלא תטעה ששלמה עצמו עבד
תעתועים אלה, רק שנשיו היו  והוא לא מיחה בידיהן. והרי"א הוסיף ששלמה בחכמתו השיג
מציאות הנבדלים ואמיתת מה שהם כפי שאפשר, והגיע מעלת ידיעתו לדעת ענינם וכחם והנהגתם בשפלים והדרכים
והאמצעיים וההכנות הצריכות להוריד שפע כל שר ושר מהנבדלים על עמו ועל נחלתו, ובזקנתו הטו נשיו את לבבו לא לעבוד
ע"ז חלילה כי אם ללמדן אופני עבודת אלהיהן, ודרכי ההכנות איך להוריד השפע משרים העליונים הממונים על אומותיהן כדי
להוריד השפע על אותם אומות. והיה זה עון גדול, אם העסק בידיעה זאת, ועם שילמד אותה לנשיו שכבר נתגיירו, ומכ"ש
בהניחו אותן לעשות זאת בירושלים אשר אוה ה' למושב לו. ולפי דבריו נכון יותר מ"ש וילך שלמה אחרי עשתרות, שהלך
הליכות העיון בהמשכת השפע ממעל. אולם גם כפי הפשוט הנה לדעת המכילתא לאו דלא יהיה לך אלהים אחרים קאי על קיום
אליל בביתו אף שאינו עובדה, וכן כבר התבאר אצלי במק"א שבלאו דעשיית אליל עובר אף אם עשאה ע"י אחרים כמ"ש בת"כ
פ' קדושים, ואף אם עשאה ע"י עכו"ם, וא"כ אם נאמר ששלמה צוה לעשות כמ"ש אז יבנה, עבר בלאו. ואם בנו הנשים והוא
החריש, עבר על קיום אליל ברשותו. וכבר בארו חז"ל (שבת נו ב) שכל האומר שלמה חטא אינו אלא טועה, ודבריהם מוכרחים
מן הכתובים שאל"כ לא היה לו לומר שלא היה לבבו שלם עם ה' כלבב דוד אביו, ולא מלא אחרי ה' כדוד אביו, ואמר בפי'
שנשיו היו מקטירות לא המלך עצמו:

(ט) 
. מבואר אצלי שפעל אנף הבא בהתפעל מורה על שכלה חרון אפו, כי על ע"ז באו לשונות של קצף
וחרון אף כמ"ש הרמב"ם במורה. אולם פה נגזר העונש שבזה יצא החרון אף עד לכלה, ועז"א ויתאנף, וזה היה מצד :

(י) 
. והדבר ששמע מפי ה' בעצמו ועבר עליו בזה אין לו תרופה, כמ"ש חכמי לב בעונש הנביא
שבא מבית אל שאכלו הארי (להלן יג, כד), כי לא היה לו למרות דבר ששמע מאת ה' בעצמו, וז"ש . ומ"ש הנראה אליו פעמים, והגם שדבר עמו ג' פעמים, הדבור השני (ו, יא) לא נחשב, כי אז לא נראה אליו במחזה רק
היה דבר ה' אליו (כמ"ש למעלה ט, ב):

(יא) 
השאלות (יא - יד) מ"ש יען אשר היתה זאת עמך אין לו באור. למה בפסוק י"ב אמר למען דוד אביך ובפסוק י"ג אמר למען
דוד עבדי? מדוע לא יקרענה בימיו, שהוא היה החוטא וראוי שיראו עיניו כידו לא שיעניש את בנו?:
. ר"ל הגם שלא עבדת ע"ז בפועל, עברת על קיום אליל ברשותך ובירושלים, כי היתה הע"ז ברשותך: . לבער הע"ז, לכן . והיה העונש הזה מדה
כנגד מדה, כאשר עבדו הם את צבא השמים שהם עבדי האל והסירו הממלכה מהאל יתברך, כן יסיר המלוכה ממנו אל עבדו.
אולם באר לו שמ"ש קרוע אקרע הוא על הגזרה שנגזרה עליו עתה ושעוד בימי חייו נבא אחיה השלוני לירבעם ונתן לו עשרה
קרעים שהם עשרה שבטים, ובכ"ז המעשה בפעל לא יהיה בימיו, וז"ש:

(יב) 
. שגמר העשיה לא יהיה בימיך, וזה . וזה יובן עפ"מ שבארתי שה' נתן המלכות
לבנו של דוד בלא תנאי, רק לזרע זרעו של דוד נתנה המלכות בתנאי כמ"ש (תהלים קלב, יא) נשבע ה' לדוד אמת לא ישוב
ממנה מפרי בטנך אשית לכסא לך, וזה היה בלי תנאי, שעז"א אמת לא ישוב ממנה, אם ישמרו בניך בריתי וכו' גם בניהם עדי עד
ישבו לכסא לך (שם, יב), א"כ על בני בניו של דוד התנה תנאי שישמרו בריתו, וע"כ לא יכול לקרוע את המלכות בימיו, רק בימי
בנו:

(יג) 
. וזה לא יהיה מצד שדוד הוא אביך, שזה אינו מועיל רק לשלמה עצמו כנ"ל, רק
 
מצד שהיה עבדי וכסאו כשמש נגדי. , כמ"ש גם בניהם עדי עד ישבו
לכסא לך כי בחר ה' בציון, שע"י בחירת ציון יראה שישאר כסא דוד שם שהוא בנה את ציון, וכמ"ש בפי' תהלות שם:

(יד) 
. הנה בהבטחת ה' לדוד אודות שלמה (ש"ב ז, יב - טז) אמר והקימותי את זרעך אחריך וכו'
והכינותי את כסא ממלכתו על ישראל עד עולם אני אהיה לו לאב וכו' אשר בהעותו והוכחתיו בשבט אנשים וחסדי לא יסור
ממנו וכו' ונאמן ביתך וממלכתך עד עולם, הודיעו שהנם שמלכות בני בניו תלוי בתנאי, בכ"ז אם בנו יעוה את דרכו יוכיחהו ה'
להחזירו למוטב ע"י שבט אנשים ונגעי בני אדם, ובזה תתקיים המלכות גם בידי בני בניו עד עולם, וע"כ הגם שנגזר ע"י חטא
שלמה לקרוע הממלכה מיד בנו בכ"ז חשב מחשבות שלא יקרע את כל הממלכה ע"י שהקים שטן לשלמה והוכיחהו בשבט
אנשים עד שהתנחם על מעשיו, ועי"כ נשאר ניר לדוד ושבט אחד למלכות בנו כמ"ש ונאמן ביתך וממלכתך עד עולם, והשטן
האחד היה הדד האדומי והיה מזרע המלוכה של אדום:

(טו - טז) 
השאלות (טו - כה) אחר שחרץ ענשו בקריעת המלכות למה הוסיף להקים לו שטן? מתחיל לספר שהקים את הדד
לשטן ולא ספר כלל במה השטין אותו. ובפסוק ל"ג היל"ל ויקם אלהים לו עוד שטן? וגם מדוע השטינו רזון לא נודע? ומ"ש
ואת הרעה אשר הדד אין לו פירוש. ומ"ש שיואב הכרית כל זכר באדום סותר למ"ש (ש"ב ח) ששם באדום נציבים:
. בספר שמואל (ב' ח, יג - יד) 
ובד"ה (א' יח, יב - יג) אמר שהכה את אדום ח"י אלף וישם באדום
נציבים, משמע שהשאיר מהם פליטה, וכפי זה נראה שתחלה שם עליהם נציבים אולם 
מרדו בו שנית ואז  כדין מורדים, ולתכלית זה ישבו שם ששה חדשים להכרית הנשארים והנסתרים:

(יז - יח) 
. ואז ברח הדד ואנשים אתו ועברו דרך מדין ופארן ומשם נתחברו אליו אנשים רבים, ועי"כ נראה בעיני פרעה
שר וגדול, ונתן לו בית והבטיח לו לחם שנה בשנה וגם נתן לו ארץ להיות מושל עליה:

(יט) 
. אח"כ מצא חן עד שנשא אחות אשת פרעה, ובנו נחשב כבן מלכים ונתגדל בין בני פרעה. והגם שהיה לו כל
הכבוד הזה, בכ"ז:

(כא) 
. שמת יואב ודוד איננו שאל רשות לשוב אל ארצו להנקם מישראל. אולם כ"ז שהלך שלמה בדרכי ה' לא
יכול להרים ראש, אולם עתה שחטא שלמה:

(כג) 
. רצה לומר שהקים שטן שיתחבר לו היינו אל הדד שעל ידו יקים הדד  מזימת לבו, והוא , שהוא לא היה לו איבה על ישראל, כי בהפך השיג טובה על ידם כי הוא 
:

(כד) 
 וכו' . וע"י שדוד הרג את חיל הדרעזר עי"כ מצא חיל לקבץ עליו אנשים ולהיות
שר גדוד, ואם לא היה דוד הורג אותם היה בורח ונרדף מאדוניו, וא"כ השיג טובה ע"י דוד, אולם עתה התחבר הדד עם רזון בן
אלידע , שע"י עזר הדד מלך בדמשק, או שמלכו תחלה שניהם הדד ורזון:
(כה) 
. היינו ימי שלמה הנשארים מעת זקנתו שחטא לה' עד יום מותו: 
. ר"ל הגם שרזון לא היה נוטר שנאה לישראל, התחבר אל זה הרעה של הדד שהוא השיג רע מישראל ונטר עליהם
והשתתף רזון ברעה זו להיות גם הוא צורר להם. והנה ארם היה נושא מנחה לדוד כמו שנזכר בספר שמואל (ב' ח, ו) וכן
לשלמה, והם סבבו שארם ימרדו בשלמה, ועי"כ , כי נעשה תגר ביניהם, ועי"כ , שאחר
שיראו מפני שלמה שילחם עמהם קבלוהו כולם למלך ללחום מלחמותיהם ולהגן עליהם, כי תחלה מלך רק על דמשק לבדו:
(כו) 
. עוד העמיד לו שטן מבית ישראל, והגם שהיה בן אשה אלמנה והיה עבד לשלמה נכנע תחתיו, הרים יד במלך ר"ל
שמרד בו וקשר עליו קשר:

(כז) 
השאלות (כז) פי' המפרשים שמ"ש שלמה בנה את המלוא הם דברי בזיון שאמר ירבעם לשלמה דחוק מאד, וכי לא היה לו
לבזות אותו על שלקח נשים נכריות ובנה להן במות, לא כן סגירת פרצות העיר היא לטובת העיר בל יכבשה אויב ויעלה
בפרצותיה:

. ר"ל זה היה הסבה שהיה בכחו להרים יד הגם שעלה כשורש מארץ ציה, כי נתגדל והיה
לו אומץ לב על ידי שני ענינים, א] , שהיו בנינים גדולים רחבי ידים, וגם , היינו שבנה חומות ירושלים שהיו מפורצים (כנ"ל ט, טו):

(כח) 
. והיה עוסק במלאכת הבנינים האלה עם הבונים, ואז הכיר בו שלמה, , ואז נשא חן בעיניו , כי כל השבטים נתנו מס ועזרו בבנינים אלה, בפרט
בבניני ירושלים שהיתה מוטלת על כל השבטים, ויפקד אותו המלך על סבל בית יוסף לגבות המס משבטו כי היה משבט אפרים,
ולהשגיח על המלאכה שהיתה נעשית מחלק בית יוסף, וזה היה הסבה הראשונה שנתגדל להיות פקיד על סבל שבטו, והיה שר
ופקיד המלך:

(כט) 
. ועוד התחבר לזה האומץ שהשיג ע"י נבואת אחיה השלוני שאמץ את לבבו ע"י נבואתו, ועי"ז מצא
את לבבו להרים יד במלך:

(ל) 
. חז"ל (רות רבה ז, ב) נחלקו בזה אם קרע שלמת אחיה או שלמת ירבעם, ומבואר אצלנו שדבר הנבואה שתבא
עמה איזה פעולה היא מוכרחת להתקיים ולא תבוטל בשום אופן ובמה שקרע הבגד נחרץ הדבר מבלי השנות ואף אם ישוב
שלמה בתשובה:

(לב) 
. כנ"ל פסוק י"ג:

(לד) 
השאלות (לד) הלא מיד שלמה לא לקח כלל והיה מלך כל ימי חייו, ואיך אמר ולא אקח את כל הממלכה כי נשיא אשיתנו?:

. ר"ל הגם שקרעתי הממלכה  
ר"ל שגזרתי עליו שלא תשאר בידו,  בפועל ,
ור"ל אף מקצת הממלכה (כמו (ויקרא ג, יז) כל חלב וכל דם לא תאכלו). אך הקריעה היא לענין שלא יורישנה לבניו,  רק
, שהנשיא אינו מוריש הנשיאות לבניו, ומזה הצד שהוא לא יוריש אותה לבנו אינו עוד מלך
(שהמלכות ירושה לבניו) רק נשיא, וזה  (כנ"ל פסוק יב):

(לה) 
. אבל מיד בנו אקחנה בפעל:

(לז) 
השאלות (לז) מז"ש ומלכת בכל אשר תאוה נפשך, הלא אם יאוה למלוך גם על שבט יהודה לא ימלך כפי מאויי נפשו?:

. א"ל תנאי אל המלוכה שטרם ימלוך על העם ימלוך על עצמו, אם ימלוך על כחות נפשו
ותאוותיו שיכנעו תחת משמעת השכל אז הוא הראוי למלוך על העם, כמ"ש הכוזרי, וז"ש  ותמשול  להכניע תאוות נפשך, אז :

(לח) 
. נוסף לזה, , ולא תהיה כשאול שהתחכם לעשות כפי שכלו רק תשמור כפי
מצות ה' ע"י נביא וכפי חקי התורה ומצותיו  שלא נמשך אחרי שכלו:

(לט) 
. שיהיו מעונים ר"ל נכנעים לפניך, וזה יהיה  שלא שמרו מצות ה' (כנ"ל פל"ג): . כי יהיו ימים שיתחזקו מלכי יהודה ולא יהיו מעונים לפני מלכי ישראל, וגם רמז שיבא עת באחרית הימים
שתשוב המלוכה כולה לבית דוד:

(מ) 
. אחר הדבר הזה הרים ירבעם יד במלך,  שלמה להמיתו ויברח אל שישק, שפרעה שהתחתן עם שלמה מת
כבר ומלך זה היה שונא לבית שלמה, שלכן עלה על רחבעם:

(מא) 
. עמ"ש בפי' ד"ה:

(מב) 
השאלות (מב) מ"ש מלך בירושלים הוא מיותר, מי לא ידע שהיה בירושלים:

. בא להבדיל בינו לבין דוד אביו שמלך ג"כ ארבעים שנה, אבל דוד לא מלך כל
הארבעים שנה בירושלים ולא על כל ישראל, כי שבע שנים מלך בחברון ורק על יהודה, אבל שלמה מלך כל הארבעים בירושלים
ועל כל ישראל: