ספר הבדיחה והחידוד/אכסניות ואכסנאים


א

768
אורח בא לעיירה ונכנס לאכסניה. ערבית אכל שליש ושתה ‏שני שלישים והלך לישון. למחר שאל לו בעל-האכסניה:
- רבי אורח כיצד ישנת?
החזיר לו האורח:
- ברוך השם. נחלק עלי הלילה. עד חצות הייתי אני שתוי וישנתי; אחר-חצות היו הפשפשים שתויים – ושוב ישנתי.

769
אורח נכנס למסעדה והזמין כוס טה. כשהביאו לו אמר לדייל:
- טרח והבא כפית אחרת; זו כולה חלמון של ביצה.
התריס הדייל:
- אדוני, שמא חלמון של ביצה יש בו משום שעטנז?

770
אורח בא לברדיטשב וירד לאכסניה, וכשפתח בעל-‏האכסניה את פנקסו בשביל לרשום את האורח, הגיח פשפש ממחבואו והתחיל אץ ברגליו המהירות על-פני הפנקס. אמר האורח לבעל-האכסניה:
- הרבה כרכים עברתי והרבה חידושים ראיתי. אף-על-פי-כן מודה אני, שמימי לא ראיתי חידוש מופלא זה: פשפש המבקש לדעת תיכף מספר חדרו של אורח חדש...

771
אורח בא לעיירה ונכנס לאכסניה. נסתכל בחדר, שהקצה לו בעל-האכסניה, ואמר לו:
- חוששני, דודי, שפשפשים מטיילים כאן.
הציץ עליו בעל-האכסניה בתרעומת והחזיר:
- ואתה מה רצונך? שיהיו פילים מטיילים כאן?
[נוסח אחר:
אורח בא לעיירה ונכנס לאכסניה. למחר אמר לבעל-האכסניה:
- מוכרח אני, דודי, לבקש לי אכסניה אחרת: פשפשים טיילו במיטתי כל הלילה.
פקפק בעל-האכסניה:
- בשביל דבר קטן כזה אין אדם מכובד משנה אושפיזה.
החזיר לו האורח:
- ואתה מה רצונך? שיהיו דווקא דובים מטיילים במיטה?]

772
אורח לן באכסניה. למחר אמר לו בעל-האכסניה:
- כיצד ערבה לך שנתך באכסניה שלי?
הסביר לו האורח פנים ואמר:
- ברוך-השם, יפה ישנתי. ברם, פשפש מת מצאתי על הכסת.
- מה-בכך? - נענה בעל-האכסניה דרך ביטול. - פשפש מת אינו ולא כלום.
החזיר לו האורח:
- הדין עמך. אבל אי אתה יודע, כמה גדולה היתה הלוויה שלו...

773
אורח לן באכסניה. למחר אמר לו בעל-האכסניה:
- מובטחני, שבאכסניה שלי ערבה לך שנתך.
- כן, – החזיר לו האורח. – א נ י  ישנתי, אבל הפשפשים העלובים – ה ם  לא ישנו כל-הלילה...

774
עייף מן הדרך נכנס אורח לאכסניה, לקח לו חדר, עלה למיטתו ונרדם. פתאום – הך ‏דופקים בדלת. קפץ האורח מעל המיטה, פתח את הדלת – והחדרן לפניו:
- באתי להודיעך, שהביאו את מזודותיך מבית-הנתיבות.
- הנח לי – כעס האורח. – לישון אני רוצה.
שב למיטתו ונרדם. ופתאום – הך! דופקים בדלת. חזר וקפץ מעל המיטה, פתח את הדלת – והחדרן לפניו:
- באתי להודיעך שטעיתי: אותן המזוודות לא שלך הן...

775
אורח בא לאכסניה לפנות בוקר, עלה למטתו ושינה מתוקה כבשה אותו. פתאום – יד כבדה נחתה עליו והתחילה טורדתו.
- מי כאן? – חרד האורח משנתו.
- אני כאן, – נענה קול זר.
- מי אתה?
- אני – הדייל. שמא תקום?
- חמור! – רתח האורח – לישון אני רוצה ולא לקום.
- אפשר, – הסכים הדייל. – אבל יש לנו עוד אורח, והוא כבר קם לאכילה.
- מה זה עניין לי! – צעק האורח. – כלום אני צריך להאכילו?
- חס ושלום – החזיר הדייל. – אבל אתה ישן על המפה של השולחן.

776
אורח נכנס לאכסניה, לקח לו חדר ועלה למיטתו לנוח.
נפתחה הדלת ונזדקר ראשו של בעל-האכסניה לתוך החדר:
- בבקשה ממך, רבי אורח, שתמהר לישון. שם, בחדר ‏שני, יש לנו עוד אורח, והוא מחכה לכר...

777
שמריל שניסקבר בא לעיירה, ירד לאכסניה, התיר את צרוריו ופקד שיביאו לו סעודה לחדרו. נכנסה אשה מפוחמה ‏והביאה פרפרת – תערובת של צנון ושומן, אחר כך חזרה והביאה מרק ובשר. נתן שמריל עינו בפרפרת תחלה: הצנון מרובה והשומן מעט. נתן כף לתוך המרק והעלה - קילקי של שערות. קצה נפשו ולא אכל גם את הבשר.
עד שישב ותהה על סעודה זו, נכנס בעל האכסניה ושאל אותו:
- רבי שמריה, מה דעתך על האכסניה שלי?
השיב לו שמריל:
- הכל טוב ויפה באכסניה שלך, אלא שלחינם  אתה כופה את ההר על אכסנאיך ונוטל רשות-הבחירה מהם.
תמה בעל-האכסניה:
- מאי משמע?
הסביר לו שימריל:
- הנה, לדוגמה, פרפרת זו של צנון ושומן. מוטב, שהיית נותן צנון לחוד ושומן לחוד. שמא יש אדם המרבה דווקא בצנון, – יטרח ויעשה כרצונו. כיוצא בזה, המרק. מוטב, שהיית נותן מרק לחוד ושערות לחוד. שמא יש אדם, הרגיל דווקא לאכלם יחד, – יטרח ויעשה כרצונו. והוא הדין הדיילה‏. מוטב, שהיתה נערה-בתולה. שמא יש אדם, שדווקא אשה ולא בתולה הניא לו, – יטרח ויעשה כרצונו...

778
אורח בא לאכסניה, וכשנכנס לחדרו נכנסה אחריו החדרנית לסדר את החדר. נסתכל בה האורח וראה, שלחיה נפוחה. אמר לה:
- מה זה היה ללחיך, כי נפחה?
השיבה החדרנית:
- בשיני אני חשה.
אמר לה האורח:
- תיכף ירפא לך. רופא אני וסגולה בדוקה אני יודע לכל מיני כאב. אני נושק במקום-הכאב ומיד פוסק הכאב.
אמר ועשה...
‏הסמיקה החדרנית וברחה. לאחר שעה קלה נכנס בעל-האכסניה ואמר לאורח:
- מפני ששמעתי עליך, שכוחך גדול לרפא כל מיני כאב בנשיקה, שמא יגדל חסדך לרפא גם אותי?
‏אמר לו האורח:
- כאבך מהו?
החזיר לו בעל-האכסניה:
- לא עליך, רבי אורח, זה לי עשרים שנה טחורים מצערים אותי...

779
שבוע תמים ישב הירשל אוסטרופולר באכסניה, אכל ושתה, וכשהגיע שעת-תשלומים אמר:
- אני הירשל אוסטרופולר וכסף אין לי.
התחיל בעל-האכסניה צועק:
- אני לא חילק אני יודע, ולא בילק אני יודע. שלם תשלם!
הסה אותו הירשל ואמר לו:
- למה תצעק? הנה אני יוצא לחזור על הפתחים, וכל מה שיאסף בידי – לך הוא. שמא אין אתה מאמינני – בוא ונחזור על הפתחים יחדו. אלא מה, אין זה לפי כבודך להלוך עמי יחדו? צא וחזור על הפתחים לבדך.

780
כלב כץ נכנס לביח-מחיה לסעוד, והביאו לו דגים. שהה שהיה קלה, הרכין ראשו כלפי הדגים והתחיל לוחש עליהם, לוחש ופוסק, לוחש ופוסק. תמהו כל המסובים. נגש אליו בעל-הבית ואמר לו:
- רבי אורח, מה אתה לוחש?
ענה כלב ואמר:
עם הדגים אני סח. נתתי להם שלום והחזירו לי שלום. אמרתי להם: "טוב ויפה לכם בעולמכם?" אמרו לי: "הן, טוב ויפה לנו בעולמנו – בחמאה ושמנת אנו טובלים". אמרתי להם: "מהיכן אתם באים לכאן?" אמרו לי: "מנהר-הדוינה אנו באים לכאן". אמרתי להם: "מה חדשות יש במקומותיכם, בנהר-הדוינה שלכם?" אמרו לי: "חדשות אין אנו יודעים – עוד לפני שבועים עלינו משם"...

781
אורח נכנס לבית-מחיה לסעוד. הזמין דגים והביאו לו. טעם בקצה-המזלג, עיקם חטמו ודחה את הפנכה:
‏- עפוש ולא דגים!
נעלבה בעלת-הבית:
- היום אתה אומר כך, ולפני שבועים אכלת ושבחת.
אמר האורח:
‏- ודאי שבחתי. אותם הדגים שלפני שבועים היו טובים.
צחקה בעלת-הבית:
- עכשיו צאו ועמדו על אופיים של אורחים: חייך, שמאותם הדגים נתתי לך גם היום...

782
אמר אורח לדיל של בית-מחיה:
- חוששני, שהדגים משל אשתקד הם.
השיב הדיל:
- איני יודע ; זה רק ששה שבועות אני משמש כאן...

783
אורח ישב בבית-מחיה ואכל דגים. כשראה בעל-הבית, שלתיאבון הוא אוכל, ביקש להתפאר לפניו ונכנס עמו בדברים:
- הדגים הללו מה הם בעיניך?
השיב האורח:
- לא רעים. ברם, כבר אכלתי גם טובים מהם.
נעלב בעל-הבית והחזיר:
- אבל לא אצלי...

784
בבית-מחיה.
אורח: ברי לי, שתרנגולת זו זקנה מופלגת היתה.
בעל-הבית: מנין לך?
אורח: לפי השיניים אני דן.
בעל-הבית: לפי השיניים? שמא יש לתרנגולת שיניים?
אורח:  ‏תרנגולת אין לה שיניים, אבל אני יש לי שיניים...

785
רסטורן "כשר". היום באו אורחים יותר מכפי הרגיל, ולפיכך היתה הסעודה סעודה שאינה מספקת: בשר מעט ועצמות הרבה.
עד שישבו האורחים וגרמו את העצמות, אמר אחד מהם לחברו:
- שמעתי עליך, שאתה עומד לעלות לארץ-ישראל.
השיב הלה:
- אמת; אם ירצה השם, תיכף אחרי יום-טוב אני עולה לשם.
מיד עמד הראשון על רגליו, הרים את הפנכה שלפניו ואמר:
- משביע אני אותך. שתעלה את עצמותי מזה אתך...

786
אורח נכנס לבית-מחיה לסעוד. הזמין מנה בשר והביאו לו. נסתכל במה שלפניו וראה: עצם וגידים. מתחלה תהה, אחר-כך השלים והתחיל גורס את העצם ומגרם שיניו בה.
ניגש אליו בעל-הבית ואמר לו:
- בבקשה ממך, רבי אורח, אל תרבה גריסה כל-כך... שם יושב אורח שני ומחכה לעצם...

787
אפרים גרידיגר נכנס לבית-מחיה והביא לו הדיל צלי.
הסתכל אפרים במנה שלפניו והתחיל בוכה. נבהל הדיל ואמר לו:
- רבי אורח, מה אירע לך, שאתה בוכה?
החזיר לו אפרים:
- כיצד אתאפק ולא אבכה, אם בשביל חתיכת-בשר קטנה כזו נשחט שור גדול?...

788
אורח נכנס לבית-מחיה לסעוד והגישו לו אטריות. טעם, הניח את הכף וביקש מאת הדיל, שיביא לו חומץ. אמר לו הדיל:
- חומץ למה לך?
החזיר האורח:
- כדי להוסיף חמוץ לכרוב.
תמה הדיל:
- לא אטריות אתה אוכל?
- אה, – נענה האורח. – אם אטריית הן הללו, הרי הן ‏חמוצות דיין...

789
אורח נכנס לבית-מחיה והזמין ארוחת-צהרים. הלך הדיל והביא תבשיל ראשון – מרק. נסתכל האורח במה שהביאו לו, ואמר לדיל:
- קובל אני עליכם, שאין אתם מסננים את המים קודם בישול.
נעלב הדיל:
- שמא יודע תעלומות אתה?
החזיר האורח:
- עינים יש לי, ברוך-השם, ואני רואה: – גריסים צפים על-פני המים...

790
שנים שנכנסו לרסטורן לאכול. לאחר שאכלו ושתו ויצאו אמר אחד לחברו:
סעודה זו שאכלנו מח היא בעיניך?
החזיר לו חברו:
- חבל, שנתחלפו ה"יוצרות".
תמה הראשון:
- מה ענין "יוצרות" לכאן?
הסביר לו חברו:
- אילו היה המרק שאכלנו צלול כיין ששתינו, ואילו היה היין ישן כאוז שאכלנו, ואילו היה האוז שאכלנו שמן כדיל ששימש אותנו – היה הכל טוב ויפה...

791
ראובן-אשר ברודס נכנס לבית-מחיה חדש לסעוד. אכל ושתה ועמד לצאת. אמר לו בעל-הבית:
- אורח חשוב אתה לי, מר ברודס, ומבקש אני לדעת, מה המטבח שלי בעיניך.
החזיר לו ברודס:
- מעיד אני על "המרק המזויף" שלך, שכשמו כן הוא:
מזויף לכל הדעות. ואם כך אתה עושה גם למרק האמתי, שיהיה אמתי לכל הדעות – מובטח לו למטבח שלך, שיצאו לו מוניטין בעירנו.

792
אורח נכנס לבית-מחיה לאכול, וכל מה שהציע לו הדיל לא הניח את דעתו. לסוף אמר לו הדיל:
- מאכל יפה יש לי בשביל בררן כמוך: לשון-עגל צלויה, שופרא דשופרא.
- חלילה! – החזיר האורח. – בחלן אני מטבעי, וכשאני נזכר, שהלשון היתה בפי העגל תחלה, מיד נוקטת עלי נפשי.
הרהר הדיל ואמר לו:
- אם-כך, איני מוצא לך מאכל טוב, אלא – ביצים...

793
אורח נכנס לבית-מחיה לאכול והגישו לו תבשיל. ראה שהפנכה מלוכלכת מאחוריה ואמר לדיל:
- כיצד אין אתה מתביש להגיש לכלוך כזה?
העיז הדיל פנים ואמר:
- כלום מאחוריה אתה אוכל? מפניה אתה אוכל, ומפניה הפנכה נקיה.
החזיר לו האורח:
- וכשאתה נכנס למרחץ, כלום רק פניך רוחץ, ואחוריך אין אתה רוחץ?

794
אורח נכנס לבית-מחיה לאכול והזמין צלי. יצא הדיל והביא את הצלי כשידו שרויה עליו. התרגז האורח והתחיל צועק:
- לכלכנים, וכי כך מגישים אוכל לבני-אדם?
התנצל הדיל והחזיר לו:
- ואתה מה רצונך, שהצלי יצנח שנית לקרקע?

795
אורח ישב בבית-מחיה ואכל. פתאום קפץ ממקומו ורקק:
- טפו מנוולים! שפכים הם מאכילים את אורחיהם. הרי שמצאתי בתבשיל, – סמרטוט!
התריס בעל-הבית והחזיר:
- שמא בשכר שני הזהובים שלך אתה מבקש דוקא טלית של משי?

796
רבי אבא. – שאל בעל בית-מחיה לאורחו הקבוע, – על  מח אתה נאנח?
השיב האורח:
- על מבשלתך היפה ה צ ה ו ב ה אני נאנח, שהלכה מעמך ואיננה עוד.
תמה בעל-הבית:
- רבי אבא, מי גילה לך רז זה, שהיא הלכה מעמי.
החזיר האורח:
- זקן אני, ברוך-השם, אבל עיני לא כהתה עדיין, ואני רואה: שערות ש ח ו ר ו ת טובלות במרק.

797
ברסטורן  "כשר למהדרין מן המהדרין". 
אורח: חביבי, שכחת להביא מסרק.
דיל: מסרק? למה?
אורח: למה? לסרוק את המרק...

798
אורח נכנס לבית-מחיה, תפס מקום באמצע השולחן הארוך והתחיל מפרט לדיל:
- קודם כל – כבד כתוש... אחר-כך – מרק-אטריות... אחר-כך – צלי ותפוחי-אדמה מטוגנים... ולקנוח... לקנוח – פשטידה של שזיפים...
התפלא הדיל:
- אצטגנין אתה: כל התבשילים שיש לנו היום, אתה יודע מראש.
השיב האורח:
- איצטגנינות למה? המפה שעל השלחן לפני...

799
אורח איסטניס התנה עם בעל בית-המחיה תנאי מפורש, שכל יום יסדר לו מפה נקיה על השלחן אשר לפניו, וגם מפית נקיה לקנוח-הידים.
- הוצאות-הכביסה, – אמר האיסטניס, – תזקוף לי על חשבוני.
שני ימים קיים בעל בית-המחיה את התנאי, ובשלישי מרד: המפה שעל השלחן זרועה שיירי אוכל, מפית לקנוח-הידים – אין. כעס האורח:
- התנאי שהתניתי היכן?
החזיר לו בעל בית-המחיה:
- איני יכול לעמוד בו. כל האורחים התחילו חוששים לכשרות...

800
אורח נכנס לרסטרון "כשר" של גארובר בברלין, נגש אל השלחן והתחיל מכין עצמו לסעודה: פשט את המקטורן, התיר צוארון-הכתונת והפשיל את השרוולים עד למעלה מן המרפקים. הסתכלו המסובים בהכנות אלו וצחוק פרץ מפיהם.
- מה-זה? – קפץ בעל-הבית אל האורח. – כלום למרחץ נכנסת?
- כך מנהגי, – השיב האורח. – איני מסב בסעודה אלא מתוך הרוחה.
- ואלו אצל קמפינסקי היית סועד? – שאל בעל-הבית.
- ממנהגי איני משנה בשום מקום, – השיב האורח. משם ‏אני בא, מקמפינסקי, וכשראה אותי מתערטל התחיל צועק. אמרתי לו: "כך מנהגי".
ומה אמר הוא?
- הוא אמר: "אם כך מנהגך – לך-לך אצל גארובר...

801
אחרי הסעודה הביא הדיל את החשבון לאורח. קרא האורח ומצא כתוב: "שני בקבוקים יין – ארבעה רובליםיי. טמן את החשבון בכיסו ואמר לדיל: 
- לא אדון עמך על הבקבוק השני, שהוספת מסברה: הואיל ולא ראיתיו ולא שתיתיו, אפשר שבאמת היה משובח. אבל הבקבוק הראשון ששתיתי, הלא יודע אני, שלא היה משובח כלל, ותמה אני: מפני מה מחירו שני רובלים?

802
לאחר שהאורח אכל ושתה והגישו לו את החשבון, שאל את הדיל:
- רואה אני, שכתוב בחשבון: "כוס-יין, דיסא, דיסא" - אם שלוש כוסות שתיתי, מפני-מה לא נשתכרתי?
הסביר לו הדיל:
- לא קשיה: כך רצונו של מקום: ייו משכר, "דיסא" אינו משכר...

803
ההוא שסיפר לחברו:
- אתמול נכנסתי לרסטורן לסעוד. הרסטורן מזוהם, הסעודה – כמאכל בן-דורסאי, וכשקמתי לצאת ושאלתי "כמה?" השיב הדיל: "שלושה רובלים".
- שלושה רובלים? – השתומם חברו. – ואתה שלמת?
- ודאי שילמתי, – החזיר הלה, – אלא מה עשה הקדוש ברוך-הוא? גנבתי אני כף של כסף.

804
אורח בא לכפר ונכנס לפונדק לסעוד.
- במה אתה סועד? – שאלה הפונדקית.
- בבשר ודגים, – השיב האורח.
- דגים אין לנו, – אמרה הפונדקית, – בכפרנו אין נהר... בשר יש לנו רק משבת לשבת.
- אם-כן, הביאי חמאה, שמנת, גבינה.
- אין, רבי קרוב, – נאנחה האשה. – זה כמה חדלו הפרות את חלבן.
- אין עצה – תני דג מלוח.
- אין, רבי קרוב. בעלי עדיין לא שב מן העיר.
- ולחם יש לך?
נעצה בו הפונדקית עינים זועפות ונהמה:
- מימי לא ראיתי יהודי זולל כזה!

805
אורח נכנס למרתף לשתות כוס בירה. מזגו לו. הסתכל בכוס וראה: שני שלישים בירה ושליש – קצף. אמר לבעל-המרתף:
- כמה אתה מוכר בירה בשבוע?
- בערך חבית, – השיב  בעל-המרתף.
- רצונך שאלמדך, כיצד למכור שליש יותר?
- ודאי אני רוצה.
אמר לו האורח:
- אין כך קלה מזו. דייך, שתמזוג כל הכוס כולה בירה...

806
אורח נכנס למסבאה והזמין כוס בירה. הסתכל בכוס ואמר למוזג:
- כוס שלמה הזמנתי, ואתה שני שלישי כוס מזגת לי.
החזיר לו המוזג:
- בכונה עשיתי כך, משום שרק עד כאן סבלו את הכוס.

807
כלב לץ נכנס למסעדה לשתות קהוה. לאחר ששתה וניגש אל הקופה לשלם, אמר לו בעל המסעדה:
- רבי כלב, הקהוה שלי מהי בעיניך?
השיב לו כלב:
- יפה היא הקהוה שלך, שאין בה עולשים. אבל גם חסרון יש לה...
- ומח חסרונה? – ביקש בעל-המסעדה לדעת.
- חסרונה, – החזיר כלב, – שאין בה קהוה...

808
קרתני בא לכרך, נכנס למסעדה, שתה כוס קהוה ושאל לדיל:
- כמה?
- עשרים קופיקה, – השיב הדיל.
- כל-כך למה? – תמה הקרתני.
השיב הדיל:
- לפי שהוצאותינו מרובות. בוא וראה: תמונה זו שעל הקיר מימין עלתה לנו במאתים רובל, וזו שמשמאל – בשלש מאות.
שילם הקרתני עשרים קופיקה וחזר והזמין עוד כוס קהוה. וכשהביא הדיל את הקהוה נתן לו הקרתני עשר קופיקות.
לא קיבל הדיל ואמר:
- עוד עשר.
סרב הקרתני והחזיר:
- דייך! שכר-הנאה בשביל התמונות כבר שלמתי...

809
אורח נכנס לקונדיטוריה והזמין לחמניות. הביאו לו. נמלך והחזיר את הלחמניות והזמין תופינים במקומן. הביאו לו – ואכל. וכשעמד לצאת עכבה אותו המלצרה:
- לא שלמת עדיין בעד התופינים.
השיב האורח:
- כלום לא החזרתי לחמניות במקומם?
- הן. – אמרה המלצרה, – החזרת, אבל גם בעד הלחמניות ‏לא שלמת.
- אמת, – הודה האורח, – לא שלמתי. אבל כלום אכלתי לחמניות?...