מלבי"ם על מלכים א ז
(א) 
. שאחר בנין בית המקדש התחיל בנין ביתו, וכמ"ש למטה (להלן ט, י) ויהי מקץ עשרים שנה אשר בנה
שלמה את שני הבתים: . אע"פ שנמשך הבנין ימים רבים מ"מ לא קץ בטורח הבנין עד שכלהו:

(ב) 
. נקרא כן על שהיה מרובה בארזים כיער, או נבנה ביער הלבנון שהיה סמוך לירושלים, שכן היה
מנהג המלכים לבנות בית הקיץ ביער להתקרר שם, והיה בו פתחים וחלונות הרבה פתוחים לרוח היום: 
. העמודים היו נתונים לרוחב הבית וחולקים את אורך הבית לג' חלקים, כ"א לג' אמה ושליש: 
. מן עמוד לעמוד לרוחב הבית לחבר העמודים זל"ז ולהניח עליהם התקרה:

(ג) 
. סיפון הנסרים של הקירוי היה מונח על הצלעות, דהיינו על כרותות ארזים שזכר: 
. ר"ל שסך הכל היה ארבעים  
נסרים, דהיינו שהיו נסרים חמשה עשר בכל טור ומסודרים לרוחב הבית, עד
שבחמשים אמה היו ט"ו נסרים. וי"ל שהיו נסרים עבים כ"א ג' אמות וחמשית אמה, או שהיה אויר בין כל א' וא':

(ד) 
. הנה משני צדדי האורך היה בנין של אבני גזית (כמ"ש למטה) והיה שם חלונות להכניס האויר, והיה 
, ר"ל ג' חלונות זה ע"ז בגובה, וכן היה שלשה בצד הארך זה אצל זה, והיה , ר"ל חלונות של צד
הארך מזה מכוונים נגד חלונות של צד הארך השני, וזה היה שלש פעמים, כי כן היה בכל חלוקה, שארך הבית נחלק לשלשה
כנ"ל, ובכ"א היה שלשה טורי חלונות וזה היה בשני צדדי הארך:

(ה) 
. הפתחים היו בצד רוחב הבית משני צדדי הרוחב בין סדרי העמודים, והיה , שהיה משקוף
ע"ג משקוף, כי היה שלשה חלונות על הפתחים, עד שהיה השקף ארבעה, דהיינו משקוף א' של הפתח, וג' של ג' החלונות, וכן
היה , שהיו הפתחים והחלונות שעליהם מכוונים זה מול זה בטורי העמודים אשר בארך הבית ביושר, והיה
, שהיה שלשה פתחים בכל טור:

(ו) 
. לפני העמודים עשה אולם. והיה  לעומת רוחב בית יער הלבנון: 
. נמשך לארך הבית: . לפני הבית, והאולם היה עוד אולם, ולפני האולם השני היו 
, היינו מריש שהוא עץ עב כמ"ש העבים הם המורישים:

(ז) 
. ולפני העמודים היה  אחר שבו עמד , ששם שפט המלך בעצמו בענינים גדולים. וגם 
, ששם ישבו הסנהדרין ושם עמדו הבע"ד, והיה לפני אולם הכסא: . ורצפת האולם היה מכוסה:
 
. ר"ל מקצה לקצה:

(ח) 
. ועוד היה שם בית המלך שהיה מיוחד למושבו ודירתו לאכול ולשתות, והוא הבית שנז' בריש
הסימן: . ר"ל החצר שלפני בית המלך: . ר"ל בית המלך והחצר שלפניו היה 
ופנימי לו, והיה ג"כ כמעשה האולמים הנאמרים. ולפ"ז היה שם שמונה חלוקות, בית המלך, ולפניו חצר הגדולה שלו, ולפניו
בית יער הלבנון, ולפניו אולם העמודים, ועוד אולם לפניו, ולפני כולם עמודים ועב על פניהם, ולפניו כסא המשפט, ולפניו אולם
המשפט: . ואחרי גמר הבנינים התחיל לעשות בית לבת פרעה ג"כ בתבנית האולם הזה:

(ט) 
. הבנינים הנז' היו, . באיכות: . בכמות: והיו , ומשופעות מבית ומחוץ,
ר"ל משני הצדדים, ואבנים כאלה היו מן , דהיינו שמי קורה, וכן היה מחוץ עד החצר הגדולה:

(י) 
 כו'. והיסוד בעצמו היה אבנים גדולות מעשר ומשמנה אמות, והיה ג"כ מאבנים יקרות:

(יא) 
 כו'. והאבנים שהיו מלמעלה קרוב להקורה היה כמדת גזית: . שהיה מעורב ארז ואבן בהבנין:

(יב) 
. דהיינו החומה שהיה סביב כל הבנינים היה שלשה טורים וכו', וכן היה לחצר בית ה' הפנימית ולאולם
הבית:

(יג) 
. זה היה בסוף ז' שנים כשגמר בנין בהמ"ק:

(יד) 
השאלות (יד) פה אמר שהיה בן אשה אלמנה ממטה נפתלי ובד"ה אמר שהיה בן אשה מבנות דן, ומ"ש המפרשים שאביו
היה ממטה נפתלי, הלא בד"ה אמר שאביו היה איש צורי? בד"ה אמר שחירם מלך צור שלחו וששלחו בתחלת הבנין, ושהיה
יודע לעשות בזהב ובכסף, ופה אמר ששלמה שלח אחריו ושהיה זה בגמר הבנין ושלא ידע לעשות רק בנחושת, ובד"ה אמר ואת הסירות ואת היעים עשה חירם אביו, משמע ששנים היו אב ובנו:
. פי' מצד אביו היה ממטה נפתלי, כי אמו היתה מבנות דן כמ"ש בד"ה (ב' ב, יג). ומ"ש
(שם) 

ואביו איש צורי, פי' שהיה דר בצור, כן פירשו המפ'. ולי נראה שמ"ש בד"ה (שם י - יג) ששלח מלך חירם בכתב אל שלמה
ועתה שלחתי לך איש חכם בן אשה מן בנות דן ואביו איש צורי יודע לעשות בזהב ובכסף כו', זה היה אביו של חירם זה, והיה
שמו ג"כ חירם, והוא נשלח מאת מלך צור בתחלת הבנין, והוא היה יודע לעשות גם בזהב ובכסף כמבואר שם, ועשה כל מלאכת
טיח הבתים בזהב ומלאכת הכסף, והוא היה בן אשה מבנות דן ומצד אביו היה מבני צור, ואחר שבע שנים מת ושלח שלמה
אחר בנו, ועז"א וישלח שלמה ויקח את חירם מצור, כי הראשון בא אליו בפקודת מלך צור, והשני בא ע"ש ששלח שלמה אחריו,
והוא היה בן אשה אלמנה ממטה נפתלי, והיתה אלמנה כי מת חירם בעלה, וזה השני היה רק חורש נחושת לבד ועשה רק
מלאכת הנחושת. ובזה תבין מ"ש בד"ה ב' (ג, טז) ואת הסירות ואת היעים עשה חירם אביו למלך שלמה וכו', כי זה היה מלאכת
האב, וכן במלכים דייק לאמר (להלן מ) ויעש חירם את היעים, שם הוסיף חירם ובכלם אמר ויעש, כי זה היה חירם הראשון:

(טו) 
השאלות (טו - כב) בכאן אמר שהיה גובהן י"ח אמות, ובד"ה אמר שלשים וחמש אמות קומתם. בכאן אמר שגובה הכותרת
חמש אמות, ובפסוק י"ט אמר שהיה ארבע אמות, ובסוף הספר אמר שהיו שלש אמות. פסוק י"ח מוקשה מאד ונדחקו בו
המפרשים, ומ"ש פסוק י"ט וכותרת וכו' באולם, מלת באולם אין לו באור, ומלבד זה למה אמר שלש פעמים שעשה כותרת?
ופסוק כ' מוקשה ואין לו באור:

. תחלה צייר צורתם בדפוס: . ובד"ה (שם ג, טו) 
אומר שלשים וחמש אמות, שם חושב אורך
שניהם, כי הציק אותם חתיכה אחת, וכשנתחלקו הקיש בקורנס ועשה על שפת כל א' מעשה שושן ונתארך חצי אמה. ומ"ש
, ה"ה העמוד הראשון, כי שניהם היו שוים בארכם ורחבם, וכמ"ש בירמיה [נב, כא] י"ח אמה קומת
העמוד הא' וחוט י"ב אמה יסובנו, ועביו ארבע אצבעות נבוב:

(טז) 
. פי' שהיו שתי כותרות לשני העמודים, כתר לכל עמוד, והיה גובה כ"א חמש אמות. ובסוף מלכים
(מ"ב כה, יז) 
אמר שהיה שלש אמות, כי הכתר נחלק לשתי גולות והיה גובה הגולה עליונה שלש וכמו שיבואר:

(יז) 
. על הכותרות נעשו שני מיני מלאכות, חציו העליון היה מכוסה בשבכה, שהוא לבוש ממעשה רשת ארוג מנחושת,
ותחת השבכה היה גדילים מעשה שרשרות, והיו שבעה שרשרות לכל כותרת, והיה התחלת השרשרות על השבכה בסופה
לכסות ההפסק בין שני הגולות (שיתבאר בפסוק כ) ובסוף השרשרות היו תלוים שני טורי רמונים שהיה ראשם תלוי בשרשרות
וסופם מכסה את הגולה התחתונה:

(יח) 
. עד הנה דבר איך צייר אותם בדפוס, ועתה דבר מעשייתם: . בתחתית השבכה
היה שני טורי רמונים. ומ"ש , ר"ל השבכה שהיתה . ומ"ש ,
שיעורו ושני טורים סביב אשר על ראש הרמונים, ר"ל שהיו שני טורי שרשרות על ראש הרמונים, כי הרמונים היו תלוים
בשרשרות כמ"ש בד"ה (שם ג, טז) ויעש רמונים מאה ויתן בשרשרות, והיו הרמונים תלוים בשרשרות בראשם לא באמצע
הרמון, ועז"א אשר על ראש הרמונים, ר"ל שהשרשרות דבוקים לראש הרמונים, וגוף הרמונים תלוים למטה על הגולה
התחתונה:

(יט) 
. ר"ל עוד היה מצויר כותרת: . ר"ל שהיה שושן מצויר על
כותל האולם במקום שהגיעו לשם ראשי העמודים, היינו י"ח אמות בגובה הכותל של האולם, והיה ארכו ורחבו וגבהו של
הכותרת המצויר בכותל ד' אמות:

(כ) 
. יבואר עפמ"ש בפסוק מ"א 
 

 . ופי', כי הכתר נחלק לשתים, וכל
חלק נקרא גולה, שעז"א וגולות הכותרות שתים, ר"ל שתים בכל עמוד החלק העליון שהיה ככובע על ראש העמוד ונקרא הגולה
שעל ראש העמודים, היה מכוסה בשבכה, והגולות התחתונות שנקראו גולות הכותרות שעל פני העמודים היו מכוסים בשני
טורי רמונים. ועז"א בסוף מלכים (מ"ב כה, יז) 
, ר"ל שחלק העליון היה שלש אמות והיה מכוסה בשבכה, ועוד היו רמונים על הכותרת השנית. ועפ"ז בא
כאן לבאר ענין הכותרת בפרטות, והודיע בזה כמה דברים, א] , ר"ל שהיה כותרת גם ממעל, בל
תחשוב שממעל היה החלל מגולה ושהכותרת העליונה לא היה ככובע שלם, ועז"א שהיה הכותרת גם ממעל. ב] בא לבאר מהיכן
התחיל כותרת הזה שהוא הגולה העליונה, אמר שהתחיל , צייר הכותרת בכלל כגוף שלם, והגולה העליונה
היתה אחר שני אמות של גובה הכותרת שהיה חצי אמה למטה מאמצע הכותרת, כערך הבטן שהוא קצת למטה מחצי הגוף, כי
הגולה התחתונה היה גובהה שתי אמות, ואז התחיל הגולה העליונה שהיה גובהה שלש אמות. ואמר ,
כי בצד זה היה השבכה שהיתה בחלק העליון. עוד באר כמה היו , שהיו  על כל עמוד, והיו ארבע מאות לשתי
העמודים כמ"ש לקמן, ושהיו , ר"ל שני , נמצא שהיו מאה רמונים בכל טור, שעז"א בד"ה 
, ר"ל מאה בכל שרשר, ושהיו  בארבע רוחות, וכשנחלק העיגול לד' רוחות היו כ"ד רמונים בכל רוח,
וא' באמצע בין כל חלוקה וחלוקה, ועז"א שם  (פי' לד' רוחות) 
, ושהיו , ר"ל על הכותרת התחתונה, כי העליונה היתה מכוסה בשבכה והתחתונה היתה מכוסה ברמונים:

(כא) 
. עתה מפרש הקמתם, שהקים אותם לפני האולם וסמוך לו, ושקרא לכ"א שם. והנה בשני העמודים רמז על שני
ההנהגות שה' מנהיג את עולמו, ההנהגה הטבעיית הקבועה מששת ימי בראשית היא מיוחסת תמיד ליד שמאל ונקרא בועז, כי
עוז ה' קבוע בו לא ישתנה לעולם. וההנהגה הנסיית שיעשה ה' לפי הצורך ולפי הכנת התחתונים קרא יכין, כי זאת יכין תמיד
לפי הרצון המתחדש, כפי מעשה התחתונים בעלי הבחירה. וכבר בארו האלהיים כי הני תרי סמכי קשוט, הם שני הירכים נצח
והוד, הימיני משפיע והשמאלי מקבל, והם לעומת יסוד ומלכות, שהנהגה הנסיית מושפע מיסוד העולם שנקרא חי העולמים,
ועז"א (פסוק טו) , ורמזו בקומה, כי היסוד מושך מתפארת ישראל, תפארת
גופא, שמרומז בח"י חוליות שבשדרה, שהיא הקומה הנשאה בקדש. וההנהגה הטבעיית נשפעת ממדת מלכות המקבלת, ששם
י"ב צרופי הוי"ה, ואחריו י"ב גבולי אלכסון, והוא הים שעשה שלמה העומד על שנים עשר בקר, ועז"א (שם) 
, כי הוא הסובב מארבע רוחות:

(כב) 
. שכל עמוד בעצמו נעשה בראשו כמעשה שושן, וכבר כתבתי למעלה (פסוק טו)
שאחרי שנעשו העמודים הקיש בקורנס ועשה מחצי האמה אורך אמה, וצייר ברדודו מעשה שושן בראשו, ועי"כ תמה מלאכת
העמודים, כי כשהפרידם מן היציקה לא היו תמים עדיין כי היה חסר השושן, וכל עמוד היה חסר חצי אמה, כי שניהם לא היו
רק חמש ושלשים אמה, וע"י שהקיש לעשות השושן היתה המלאכה תמימה:

(כג) 
. היינו מבפנים, שחללו היה עשר אמות, וכן הקו שלשים יסוב אותו
מבפנים:

(כד) 
. ת"י כצורת בצים, ובד"ה (שם ד, ג) כתיב ובקרים, שעל הבצים הבולטות היה חקוק כדמות בקר: .
יל"פ שבכל אמה היה עשר פקעים, וחז"ל היו מפרשים שעל כל עשר אמות היו פקעים, ואמרו חז"ל (ירושלמי עירובין פ"א ה"א
ובבלי שם יד ב) ששלש אמות התחתונות היו מרובעות ושתים העליונות היו עגולות, שא"א שיחזיק אלפים בת רק בענין זה,
והיה שטח המרובע מבחוץ, בכל צד י' אמות ושני טפחים, והפקעים נמשכו על הי' אמות, והטפח מכאן ומכאן של עובי הדופן
נשאר חלק, והיו הפקעים שני טורים כי גם בשפתו העליונה העגולה היו פקעים, בשלשה ההרחקים, והיה הפסק בין כל הרחק
לערך חמשה טפחים פחות מעט, כי העגול מבחוץ היה מחזיק נוסף על השלשים אמה ששה טפחים של היקף עובי הדפנות שהיו
משפתו אל שפתו עשר אמות ושני טפחים, ועוד שביעית של האלכסון הנוסף על ההיקף, כפי כללי ההנדסה, שהוא לערך ח'
טפחים וחצי:

(כו) 
. ובד"ה (שם, ה) אמר , ופי' חז"ל (עירובין יד ב) אלפים בלח שהם שלשת
אלפים ביבש, ובאמת הבת הוא מדת הלח, אך בימי עזרא כותב ס' ד"ה נקטן מדת הבת שליש, כמו שנגדל מדת המשקל ונעשה
מן מחצית השקל שליש שקל, כמ"ש (נחמיה י, לג) והעמדנו עלינו מצות לתת שלישית השקל בשנה, כמ"ש (עמוס ה, ח) להקטין
איפה ולהגדיל שקל, שלכן נבא יחזקאל שלעתיד תשוב מדת השקל והבת לכמו שהיתה בימי קדם כמש"ש (מה, יא) האיפה
והבת תוכן אחד יהיה וכו' והשקל עשרים גרה, ועשו מדת הלח במדה שהיתה אצל הקדמונים מדת היבש, שהיתה פחות שליש
כי הגודש מחזיק שליש, וכותב ס' עזרא עשה החשבון לפי מדת זמנו. ושוב ראיתי קרוב לזה בשו"ת הרשב"ץ:

(כז) 
. במצות הכיור היה לעשות לו כן ומכון שישב עליו, כמ"ש (שמות ל, יח) ועשית כיור נחושת וכנו
נחושת, ואחר ששלמה עשה י' כיורות עשה להם עשרה מכונות:

(כח) 
. בציור ענין המכונות ומלאכתם הלכו המפ' נבוכים ולא מצאו בו כל אנשי חיל ידיהם, ולכן לקחתי
לי דרך אחר מתישב כפי לשון הכתובים, הנה בפסוק ל"ח אמר ארבעים בת יכיל הכיור האחד ארבע באמה הכיור האחד, וא"א
לומר שהיו ארבע אמות בארכו ורחבו, שא"כ לא היה גבהו מחזיק אף אמה אחת לפי החשבון דשיעור מקוה הוא אמה על אמה
ברום ג' אמות, והכיור היה ארבעים בת שהם ג' מקואות, וזה א"א, וע"כ דשיעור זה בגובה, שקומת הכיור היה ד' אמות, ולפ"ז
אם היה כולו עגול היה מחזיק בחללו אמה וחצי ורביע על אמה וחצי ורביע, שתחת שבמרובע היה די בג' אמות באה האמה
הרביעית להשלים מה שמרובע יותר על העיגול רביע, ולפי מה שאפרש שאמה וחצי התחתונות של הכיור היו מרובעים צ"ל
שהיה אמה וחצי ורביע על אמה וחצי ורביע מבחוץ והיה צריך להשלים מה שחסר ע"י עובי הדפנות, עכ"פ לא היה ארך ורחב
הכיור יותר מאמה וחצי ורביע, והמכונה היה ארכה ורחבה ד' אמות והיתה עודפת על הכיור, והיה בה שתי חלוקות, א] חצונית
המכונה שהיתה ד' על ד', ב] פנימית המכונה מקום מושב הכיור, ששם היה כן ובסיס, וכן היה שם מסגרת המקיף את הכיור
שזה היה אמה וג' רביעי אמה על אמה וג' רביעי אמה. והודיע שהיו בה שני מיני מסגרות (כמו (שמות כה, כה) מסגרת טופח
סביב, שהם לוחות ולבזבזין הסוגרים סביב). א] המסגרות שהיו בפנים במקום מושב הכיור, ועז"א , היינו
להמכונות עצמם בפנימיותם שהיו המסגרות בשביל הכיורות. ב] , שחצוניות המכונה היה מוקף
שלבים שהם קנים ארוגים משולבים זה בזה כעין סורג, ובין הקנים וכן סביבם היו מסגרות לוחות עבים שאליהם חוברו
השלבים:

(כט) 
. הנה המסגרות הפנימיות שסביב הכיור לא היו מפותחים לנוי, כי היו מבפנים, אבל על, שהם המסגרות החצוניות, היו מפותחים צורות  וצורות  וצורות  לנוי ותפארת:  וכן היו הצורות האלה מפותחים על השלבים עצמם שהם הקנים הארוגים כמין סורג, והיוהצורות דבוקים בם ממעל. ומפרש במה נדבקו הצורות אל הקנים, אמר (וה"ה לכרובים) , היו טסים מחוברים שאל הטסים נדבקו הצורות, והיה, ר"ל לא מותכים רק מרודדים בקורנס, והטסים עם הצורות שעליהם נדבקו במסמרות אל השלבים (וליות מענין חיבור, כמו (בראשית כט, לד) הפעם ילוה אישי אלי):

(ל) 
. לכל מכונה היו ארבעה אופנים, שנים בכל צד: . גם היה
למכונה נסרים של נחושת בתחתיתה שהיו כמו רצפה להמכונה, והנסר היה ד' אמות על ד' אמות: 
. בארבע זויות של הסרנים היה להם כתפות בולטות למעלה. והנה היו שני מיני כתפות, א] הכתפות שהיו עולות
מן הסרנים בקצות החלוקה החצונה של המכונה, שהיו מקיפים את המכונה מבחוץ והיו ד' על ד'. ב] הכתפות שהיו עולות מן
הסרנים סביב החלוקה הפנימית של המכונה שעליהם מקום מושב הכיור, והיה ארכם ורחבם כשעור המקום המוכן על מושב
הכיור מתחתיתו. והיה הבדל ביניהם, שהכתפות הפנימיות היו יצוקות, ועז"א , דהיינו
שהיו יצוקות עם הסרנים בעת יציקתם. אבל , ר"ל הכתפות החיצוניות שהיה , ר"ל מעבר
החיצון של כל איש, ר"ל של כל מכונה, היו , מחוברות אל הסרנים על ידי חיבור אחר כך ולא הוצקו עמהם, כי הכתפות
הללו היו עשוים להסגר ולהפתח בעת שנצרכו ליכנס תוך המכונה עד מקום הכיור להכניס שם את הכיור כמו שיתבאר, ולכן
היה מוכרח שיהיו מחוברים על ידי חיבור:

(לא) 
. עתה יתחיל לספר מן החלוקה הפנימית ששם היה מושב הכיור באיזה אופן היה, הנה קומת הכיור היה ד' אמות
(כנ"ל פכ"ח) 
וקומת המכונה היה ג' אמות (כנ"ל) ויתבאר עוד (פסוק לה) שהיה עוד על ראש המכונה קומה עגול סביב במקום
מושב הכיור שהיה קומתו חצי האמה, וזה נקרא בכאן כותרת. ואמר בכאן , היינו פה הכיור, יצא 
, ר"ל כאשר הכניסו הכיור בכנו יצא ממנו אמה של גובה הכיור למעלה מן הכותרת, והכותרת היה קומתו חצי
האמה, נשאר מן הכיור בתוך המכונה עצמה שתי אמות ומחצה. ואחר שגובה המכונה עצמה חוץ מן הכותרת היה ג' אמות,
מבואר שגובה הכתפות שיצאו מן הסרנים תחת הכיור שעליהם עמד הכיור כנ"ל בפסוק הקודם היה חצי האמה: 
. פיה היינו פי המכונה, מקום שהיה פתוח מלמעלה לקבל את הכיור היה עגול אמה וחצי
האמה לקבל את הכיור שהיה שתי אמות וחצי ממנו עגול ואמה וחצי היה מרובע, וכיון שאמה אחת מן העגול יצא לחוץ מן
המכונה נשאר במכונה אמה וחצי של הכיור עגול, והיה צריך שפי המכונה אחר שהיה  ומכון להכיור, שיהיה עגול
אמה וחצי האמה שהוא החצי אמה של הכותרת שעלה על המכונה ואמה בתוך המכונה: . על פי
המכונה שיצא לחוץ חצי האמה כמין כותרת היו קלועים ציורים לנוי ולתפארת: .
אחר אמה וחצי העיגול הנ"ל שהתחיל הכיור להיות מרובע אמה וחצי, היה הכן שסביבו הסוגר אותו מסגרות מרובעות ולא
עגולות, כי היה מכוון למדת הכיור (ומבואר שבצד הכן הפנימי, בין העגול ובין המרובע היה כמין פתח שנפתח ונסגר להכניס
שם הכיור ולהוציאו בעת הצורך):

(לב) 
. האופנים לא היו קבועים בצד של חוץ למכונה, רק היו קבועים בצד פנים
של דופני המכונה החצונית, כי בין החלוקה החצונית ובין החלוקה הפנימית של המכונה היה יותר מאמה פנוי מכל צד ושם
עמדו האופנים, והיו מכוונים נגד תחת המסגרות של החלוקה הפנימית, שהמסגרות היו למעלה מן האופנים, וזה יתבאר
בפרטות אחר זה: . העץ או הברזל התקוע בחלל האופן הקטן שעליו יתגלגל האופן נקרא יד
האופן, ויד האופן הזה היה (מצוק) [מוצק] במכונה, שבתחתית דופן המכונה מבפנים היה בולט ברזל ארוך שנצוק מן המכונה
עצמה שעליו תקעו את האופן: . ואחר שתקעו את האופן בברזל היוצא מן
תחתית המכונה היתה המכונה גבוהה מן הארץ כשיעור חצי האופן בקרוב, והמכונה עמדה על האופנים כדוגמת העגלה
והמרכבה שנשאת ע"ג האופנים ותלויה עליהם. וכבר התבאר בפסוק ל"א שהמסגרות של המכונה הפנימית שהיו סביב הכיור
התחילו חצי אמה למעלה מרצפת המכונה, כי בחצי אמה היו הכתפות שעליהם עמד הכיור, מבואר שארבע האופנים היו תחת
המסגרות:

(לג) 
. עתה יבאר צורת האופנים שהיו דומים , שבאופן של מרכבה ימצא ד'
דברים, א] , שהוא העץ או הברזל התקוע בחלל האופן הקטן האמצעי שעליו יתגלגל הגלגל. ב] , הוא האופן
הקטן עצמו שהוא מתגלגל על גב היד. ג] , הוא הגלגל הגדול החצון שהוא הסובב על הארץ. ד] , שהם
הקנים שמחברים האופן הקטן הפנימי עם האופן החצון. אמר שכל אלה היה , נתכים ביחד, הידות היו ים עם דופן
המכונה, והג' האחרים הוצקו ביחד והיו מקשה אחד:

(לד) 
. כבר אמר (למעלה פסוק ל) שהסרנים היו להם כתפות בארבע פעמותם, ולא היו מוצקים עמהם רק
נתחברו על ידי חבור, הודיע בכאן שבכ"ז , על קרני הזויות היו להם כתפות מוצקים מן המכונה
עצמה, לא מחוברים על ידי דיבוק, כי מה שבארבע פעמותם לא היו מוצקים היה כדי שיוכלו להסגר ולהפתח בעת יצטרך ליכנס
תוך המכונה, וזה לא שייך בהפנות:

(לה) 
.המכונה היתה מכוסה למעלה ובאמצעית המכונה במקום שהיה פתוח לקבל את הכיור (כמו שהתבאר פסוק לא) שם היה כותרת סביב החלל שהוא פה המכונה,והיה קומתו חצי האמה והיה עגול סביב, ועל ראש המכונה שהיה מקורה ומכוסה במסגרות היו שם ידות והיו כולם מן המכונה מוצקים עמה:

(לו) 
. של . (או פירושו על לוחותיה ועל ידותיה), וכן  של כלל המכונה למעלה
ובצדדים פתח צורות   שהיו דומים כאלו כל איש מהם היה מעורה
ונשרש שם (מלשון (תהלים לז, לה) ומתערה כאזרח רענן) ובכ"ז היו רק דבוקים על ידי חיבור:

(לז) 
. שהמכונה עם ידותיה ומסגרותיה הוצקו כאחד: . ארכם ורחבם וגבהם: . כפי
המלאכה שנזכר למעלה:

(לח) 
. שהם מאה ועשרים סאין, שהוא שיעור ג' מקואות. ומ"ש , הוא בגובה, אבל האורך והרוחב
היה אמה וחצי ורביע, כמו שהתבאר למעלה פסוק כ"ח:

(מ) 
. בד"ה (שם ד, יא) כתוב את הסירות, וע"כ פירשו המפ' שמ"ש בכאן כירות היינו סירות, ר"ל
שהיו עשוים לדשן את האפר ככירה, מלשון (זכריה יב, ו) ככיור אש בעצים, וזה עצמו היה מעשה הסירות כמ"ש (שמות כז, ג)
ועשית סירותיו לדשנו, ולכן סמך אליו . וכבר הוכחתי בפי"ד ששני חירם היו, וחירם שעשה את הסירות ואת
היעים היה אביו של חירם זה, כמו שכתוב בפירוש בד"ה (שם, טז) ואת הסירות וכו' עשה חירם אביו למלך שלמה, ולכן הזכיר
פה שם חירם ר"ל חירם הראשון עשה את הכירות, ומ"ש  הוא חירם בנו, שהוא כלה יתר המלאכה, כפי הכלל
שבארתי בספרי התורה והמצוה שבמקום שכפל השם לבלי צורך יורה שהשם הנשנה אינו השם הראשון:

(מא - מב) 
[ וכו'  וכו'. כבר נתבאר פירוש מקרא זה למעלה עיי"ש]:
. זה מוסב על ויכל חירם, שהעמודים והמכונות והים כלה חירם השני בנו של חירם הראשון שעשה את
הסירות ואת היעים: . על כל עמוד היה גולה מחולקת לשתים, העליונה קרויה הגולה שעל ראש העמודים והיתה
מכוסה בשבכה, והתחתונה נקראת הכתרת שעל פני העמודים והיתה מכוסה ברמונים, ועז"א:

. שבכל שבכה היו שני טורי רמונים, כל טור היה מחזיק מאה רמונים, והיו תלוים בסוף השבכה
ומכסים הכותרת התחתונה שעל פני העמודים, וכבר בארתי זה למעלה פסוק כ':

(מה) 
. שהם הכירות הנזכר למעלה פסוק מ': . ר"ל חירם הראשון אביו של חירם זה, ובד"ה
(שם) 

מפורש אשר עשה חירם אביו, ואלה היו נחושת ממורט שהיה יקר מאד, ומלאכה זו היה יודע חירם הראשון לבד, כמ"ש
בדה"ב (ב, יג) שהיה יודע לעשות בזהב ובכסף וכו', אבל השני לא ידע רק בנחושת פשוט לא למרקו שיהיה נחושת קלל, ובד"ה
(שם ד, טז) כתוב נחושת מרוק:

(מו) 
. מרוב יוקר הנחושת הממורט עסק המלך והשגיח על יציקתם ונבחר מקום לזה , ששם היתה
האדמה עבה ומוכשרת למלאכה זו. משא"כ הים והמכונות שהיו מנחושת פשוט, נעשה מלאכתם בירושלים עצמה (שהסברא
נותנת שלא הוליכו את הים מרחק רב כזה, שזה טורח רב מאד):

(מז) 
. ובד"ה (שם, יח) ויעש שלמה, ר"ל שעשאם הרבה יותר מן הצריך רק להיות מונחים באוצר המקדש מוכנים לעת
הצורך בזמן העתיד:

(מח) 
. הכלים הצריכים לבית עצמו, לא לצורך תשמיש עבודה: . מבואר בד"ה (שם, ח) שהיו
עשרה שולחנות, ומפני שעקר היה האחד שהוא מחיוב המצוה, תפס לשון יחיד. וחז"ל (מנחות צט א) נחלקו אם הונח לחם
הפנים על כל השולחנות:

(מט) 
. היה מנורה של משה באמצע, וחמש מנורות של שלמה היו מימין לה וחמש משמאל לה. ויל"פ שמ"ש
חמש מימין מוסב גם על השולחן, ור"ל ואת השולחן ואת המנורות שניהם היו חמש מימין וחמש משמאל, ר"ל מימין ומשמאל
לשולחן ומנורה של משה, ובכ"ז היו השולחנות בצפון והמנורות בדרום: . של המנורה, מפני שהדין הוא שאם המנורה
אינה באה זהב א"צ גביעים כפתורים ופרחים, כמ"ש במנחות (כח א) ועל ידי שבאה זהב היה שם פרח. אמנם במ"ש הנרות יש
פלוגתא במנחות (פח ב), ולמ"ד שהנרות מן הככר לא ידעתי למה הזכיר נרות, ובמלקחים יש רבותא אף שהם לא היו מן הככר
לכולי עלמא:

(נ) 
. עיין רש"י: . י"מ צירי הדלתות, שכ"ה בלשון המשנה:

(נא) 
. ועי"כ , כי לא נצרך להם: