חפץ חיים על ספרא/בהר/פרשה ו


ביאור - פרשתא ו
 ולזה אין לך רשות להשתעבד בהם אלא מה שארשך אני.
 ולפי זה האי  שייך למה שאמר מקודם, והיינו שלא ימכר העברי כסתם עבד שנמכר לעולם.
 פי' הוא ענין בפני עצמו.
 הוא מקום שמוכרין בו העבדים.
 הוא אבן שמעמידים עליו העבדים כאשר ירצו למכור אותם, והרוצה לקנות עבד הולך לשם וקוראין אותו אבן הלקח.

 לפני הבריות.
הכי גרסינן לכך נאמר בו ויראת מאלהיך.

 פי' מה תלמוד לומר .
 שהולד נמשך אחר שפחתו.
 היינו מה שיתהוה מאתך.
 שעליהם מוזהר ב"לא תחיה כל נשמה".
 קרא יתירא הוא דכבר אמר .
 אין קידושיה קידושין דכתיב בה , שאין צריכה ממנו גט -- אף עבד אם קידש לבת ישראל אין צריך הימנו גט.

 פירוש, שאומות אחרות שאינם משבעה אומות נתיישבו כאן הם ונשיהם והולידו בנים, התיר הכתוב לקנות הבנים לעבדים.
 אפשר שהחמיר בהן הכתוב כדי שלא ילמדו ממעשיהם והתיר בדורות שיצאו מהם, וכעין שמצינו כעין זה במצרי ואדומי לגבי גיור, ואפשר דהוא הדין בענינינו.
 פירוש, מה בא הכתוב לרבות בזה הלא הכל נכלל במה שאמר .
 פי' שאינם משבעה אומות.
 דשדינן ליה בתר אביו ולא בתר אמו.
 פי' שיוצאים ממשפחתם של אלו התושבים אשר עמכם אף שהולידו אותם מבנות הארץ.
 דמשמע שהמולידים יהיו מבני התושבים, וההולדה שהיא אמם היולדת יהיה בארצכם, ר"ל מבנות הארץ, אבל לא אם המולידים מארצכם. ורש"י פרק ג' דקידושין  גריס בשם התורת כהנים , ופי' שהמולידים הם כנענים, וכן הסכים הר"ש לגירסא זו.
 כדיליף בפרק קמא דקידושין.

 דהאי  מיעוטא הוא, ובא להורות דאין אדם מוריש זכות שזכתה לו תורה בבתו, והוא מעשה ידיה, לבניו אם לא מה שעשתה בחייו דכבר זכה בהם האב.
 דכל בן לאביו בחזקה אתי, דדלמא שכיב אשתו עם איש אחר וילדה ליה, ולזה אמר מנין דמחזקינן שהוא בנו.
 דמלת  יתירה, ולזה פירשו דה"ק  הנגררים ומוחזקים  דבזה הם בניכם.
 כדילפינן לעיל מ - בדבר המטלטל מיד ליד אל תונו, ולא בקרקע.

 שאסור להכותו ולצערו בחנם. ובמסכת נדה  , אף על גב שאם הכהו וביישו לעבדו פטור כדתנן בבא קמא , וכן נהרג עליו בתוך יום או יומים (ר"ש).
 האי  לא דמי למה שכתוב בפסוק מ"ג , דשם מיירי בעבודה שא"צ לה, שלא תאמר לו החם את הכוס והוא א"צ לו, דעל זה כתיב  כמבואר שם. והכא מיירי בעבודה קשה המפרכת את הגוף ומשברתו.
 אם הוא שכירו ונשתכר לעבודה קשה.

חפץ חיים על ספרא