תפארת ישראל על סוטה ג
סוטה ג

יכין

משנה א
 הכהן:

 לאחר ששתתה:

 תחת ידי האשה:

 מוליך ומביא מעלה ומוריד:

משנה ב
 הכהן לוקחה מידי האשה מגיש המנחה לקרן מערבית דרומית של מזבח:

 הקומץ:

 וזה כתוב אחר הקטרת הקומץ:

 דג' קראי כתיבי בהשקאה, חד לפני הקטרה, כתיב והשקה את האשה. וב' לאחר הקטרה. ואחר ישקה, והשקה את המים, לת"ק השקאה דכתיב קודם הקטרה דוקא. וב' דכתיבי אח"כ, ואחר ישקה ר"ל אחר ומחה דכתיב מקמי הקטרה משמע, דהיינו אחר שמחק יפה ישקנה. והשקאה בתרא קמ"ל קרא שאם נמחקה מגילה ואמרה איני שותה, מכריחין אותה לשתות. ולר"ש, ואחר ישקה דכתיב אחר הקטרה, דוקא הוא. והשקאה דכתיב מקמי הקטרה, קמ"ל קרא דבדיעבד מהני כששתתה קודם הקטרה. והשקאה בתרא להכריחה צריך וכתנא קמא:

משנה ג
 בצד ההיכל:

 בבית הדשן שבעזרה, ונשרפת שם כשאר פסולי המוקדשין, מדכבר קדשה בכלי:

 ערעור הוא לשון בלבול ותמהון. ור"ל מהממין ומכריחין אותה:

 דדלמא מחמת יראה ממאנת:

משנה ד
 היינו לר"ש. אבל לת"ק לא בדקי לה מיא עד אחר הקטרה:

 דמדבשרה מתנפח נראית כמלאת גידין:

 דמתוך אימת מות תפרוס נדה בעזרת נשים, והרי נדה אסורה לכנס בהר הבית. אבל לטומאת מת לא חששו, דמת מותר בשער נקנור [ונ"ל דמהאי טעמא נמי כפלו הוציאוה, ר"ל משער נקנור ומהר הבית, מדאסורה בשתיהן]:

 ודוקא זכות תורה בהוליכה בניה לת"ת, או המתינה לבעלה כשהלך ללמוד:

 הכל לפי רוב המעשה:

 ה"ק שאם תשתה סוטה אחת בפני בתו תדע הבת שזכות תולה להסוטה. אי נמי ר"ל שאם תשתה ולא תמות מיד לא תתיאש מפורעניות ולא תוציא לעז על המים כשלא יבדקוה [כך נ"ל]:

 זנות. שתסמוך ע"ז לזנות. וי"א דר"ל כתפל בלי מלח, דע"י שאין לה לב להבין טעמי התורה, יהיו לצחוק בעיניה:

 מזונות מועטין:

 ר"ל מדיש לה בל"ז נטייה יתירה לתפלות, להכי מוזהר טפי מללמדה תורה. והיינו דמזהיר ר' יהושע מללמדה טפי מר"א [כך נראה לי. ולי"נ מהו' אברהם ראטענשטיין שליט"א מצינו טובא שנשנו בלשון פלוגתא, ואינן אלא לפרש, כרתוי"ט פ"ג מ"ו דבכורים, וכ"כ לעיל פ"ב מ"א ד"ה רג"א]:

 שמתחסד מלהציל אשה ערומה שטובעת בנהר:

 שמערים להטעים דבריו להדיין קודם שיבא בעל מחלוקתו. [ואין זה עורכי דיינים הנזכר במסכת שבועות [דל"א א']. דהתם במספר לו כל הענין. והרי זה לא ירצה הדיין לשמוע. רק הכא מיירי שאינו רק מטעים דבריו לדיין בערמה שע"י סיפורו מדבר אחר יהא מטה לב הדיין להצדיקו אח"כ, וזה לא ימנע הדיין מלשמוע, כך נראה לי]. או שמחמיר לאתרים כמתחסד, ומקיל לעצמו. ועוד טובא חשיב בש"ס:

 במתנהגת בפרישות יתירה כפי שאינו נאות לאשה:

 שמכה ראשו בכותל כאילו מעצים עיניו מלהסתכל סביבו ומנקף רגליו בהלוכו שוחח כמו עניו, ואינו רואה מכשולים שמונחים לפניו בדרך:

 שרובן אין תוכן כברן, ובערמימותן לוכדין בנ"א:

משנה ה
 גוון הכהה נקרא דהוי. ולי"נ מהר"א רא"ש הנ"ל, ר"ל שיסמכו לזנות, כי לכולם יש זכות מעט מתורה:

 נעשית חולנית:

משנה ו
 שנטמאו קודם שנתקדשו בכלי:

 ותצא לחולין, ומהמעות יקנה אחרת:

 ואף על גב דבכי האי גוונא הקדש טעות הוא, דכשיש עדים לא יבדיקוה המים. על כל פנים גזרינן שמא יאמרו מוציאין מכלי שרת לחול [כך מסקנת הש"ס ודלא כרתוי"ט]:

 מיהו בנשואות לכהן הקומץ קרב כהלכתו, והשיריים נשרפין בבית הדשן. ובאינך דמתניתין כל המנחה נשרף בבית הדשן:

משנה ז
 שירי מנחתה נשרפין, בבית הדשן בין מנחת סוטה או שאר מנחה שתביא:

 ה"ה בגדולה שאינה עוד ברשות אב, דרק במנחת כהן כתיב כליל תקטר:

 בנבעלת לפסול לה, אסורה בתרומה ומלהנשא לכהן:

 בבעל חללה או זונה. מיהו כל זמן שהיא בביתו פסול לעבודה:

 והא דנקט הכא כהן קודם לכהנת שלא כסדר דרישא. ה"ט מדבעי למנקט בכולהו הן קודם ללאו:

משנה ח
 בשאר דברים שאינן מענייני כהונה:

 כשהוא מצורע:

 עי' נזיר [פ"ד מ"ו]:

 דבנזר אביו והפריש מעות סתומים לקרבנותיו ומת, אם בנו ג"כ נזיר יכול להביא קרבנותיו מהמעות האלו:

 קטנה:

 קטנה או נערה:

 משום בזיונה:

 כל הנסקלין נתלין:

 דמיעטה קרא:

 מיהו שייר טובא מה שבין איש לאשה:

בועז

הלכתא גבירתא