ש"ך על חושן משפט שיא


סעיף ב

 עיין בסמ"ע ס"ק ב' ובחנם האריך בס"ק זה והשיג על הע"ש שלא כדת כי אין כוונת הע"ש רק לו' זה שמעכב יכול לו' איזו טעם על ההקפד' דאם לא כן למה בספינ' זו יכול לעכב ובספינ' סתם לא יכול לעכב וכן ביין זה וספינה סתם והדבר ברור שגם כוונת הרמב"ם כהע"ש ומ"ש בב"י וז"ל להרמב"ם ט"ס הוא וצ"ל הרמב"ן וק"ל וכן הוא בב"י של (דפוס סביונטה וקראקא) וגם הר' המגיד לא הזכי' דבר שהרמב"ם סוב' כן רק כ"כ בשם הרמב"ן והרשב"א אבל ברמב"ם לא מוכח מידי גם מ"ש הסמ"ע דעיקר הטעם הוא כיון שאין הדבר לפנינו שאמר עליו זה אינו מוכח והראי' שהבי' מפרק' בחצי דרך אינ' ראי' כלל מכמ' טעמי' וק"ל. ונרא' דדוק' תרתי בעינן כיון שנטבע ספינתו ואין היין זה לפנינו יכול להקפיד כי יכול לו' הואיל ונזקתי ונטבע ספינתי ל"ל להשתדל ספינ' אחרת כיון שאין לך יין זה וכן משמע בע"ש סס"ה דתרווייהו בעינן ולפ"ז אם לא נטבע ספינתו רק היין לבדו נטבע יכול לטעון עליו יין אחר אע"פ שאמר ספינה סתם ויין זה כי אין סברא כיון שיינו נטבע יקפיד זה יותר משאם לא הי' יכול להניח עליו יין אחר מיהו כשאמ' יין סתם וספינה זו אפשר דאפי' היין לא נטבע יכול לעכב ולו' איני רוצה ספינה אחרת וכן נראה לדינ' ע"ש בסמ"ע עד אבל ביין שטבע צ"ל כיון שתובע כן הוא בב"י. עיין ע"ש בסמ"ע עד ר"ל הספינ' כו' הל' מגומגם שם וצריך תקון:

סעיף ג

 הוא דעת הרא"ש שהשיג כן על הרי"ף מהא דאמרי' לקמן ר"ס של"ד דכל אונס שאירע לב"ה שלא ה"ל לידע יותר מן הפועל פסיד' דפועל אבל כבר הרגישו בזה התו' פ' האומני' דף ע"ט סוף ע"א ותירצו בשם ריב"ן דשאני התם דלא אבד הפועל כלום רק שנתבטל ממלאכתו משא"כ הכא שהמשכיר הפסיד ספינתו וכ"כ בהגהו מרדכי והגהו' מיימוני בשמו וכ"כ בת"ה הילכך העיקר כהרי"ף והרמב"ם והמחבר וסייעת' דכן משמע פשט דש"ס וכ"ד מהר"מ בתשו' במרדכי שם וכ"כ האגודה שם וכן נראה דעת נ"י והרב המגיד ושאר אחרונים:

סעיף ה

 עיין בסמ"ע ס"ק ז' עד מיהו אינו מוכרע כו' ולפע"ד הוא מוכרע ודוק:

סעיף ו

 אבל עכ"פ מנכה לו וכמ"ש הטור והמחב' לפני זה ס"ג עכ"ל סמ"ע ס"ק י' ול"נ כיון דהמחב' כ' כאן סתם נותן לו שכר כל הדרך משמע דס"ל דכאן אינו מנכ' לו וכמ"ש בב"י בשם ה"ה וז"ל פירשו ז"ל שאינו מנכ' לו כלום שכיון שספינ' קיימת יכול לו' אנא הא קאמינא אינו דומה לספינ' סתם ויין זה וטבעה ספינ' שמנכה לו לפי שלשם אין הספינ' קיימת עכ"ל מיהו גם התוס' פרק האומנין דף ע"ט ע"ב כתבו בפשיטות כהטו' וכ"כ הע"ש וכן נראה עיקר לדינא ממאי דאמרי' בש"ס פרק האומנין (דף ע"ז ע"א) ובפוסקים וטור לקמן ריש סי' של"ה ע"ש ודוק: