מעשה רוקח על המשנה/בבא מציעא


בבא מציעא
במסכת זו גם כן יש עשרה פרקים, והתחלת אותיות עולים  וסופי אותיות עולים  -- כל זה צריך טעם ודעת.

וקודם נביא מאמר אחד מזוהר בלק  ומתיקונים  השייך לכל ג' בבות. ומה גם לחז"ל שאמרו כולה נזיקין חדא מסכתא היא ונחלקה לג' בבות. וזה לשון המאמר בתיקונים :
, כן הוא הנוסחא בזוהר בלק  שגם "על שה" מרמז על בבא קמא, , ולכך מתחיל בדין טלית, .

ונלע"ד כך, שג' בבות בכלל מרמזין בעשר ספירות הקדושים. בבא קמא היינו סוד ג' ראשונות, כתר חכמה בינה. בבא מציעא היינו סוד ששה קצוות, חג"ת נה"י. בבא בתרא היינו סוד מלכות שהוא ספירה אחרונה. וגם תיבת בתרא היא בחילוף ברתא, והיינו מלכות שהיא סוד בת כידוע.

ואבאר בס"ד אחת לאחת. בבא קמא מרמז בג' ראשונות, כח"ב. תמצא מבואר בשתי תיבות אלו. בבא - אות א' מורה על כתר שהוא ספירא א', ואות ב' ראשונה מורה על חכמה שהוא ספירה ב' ולכך פתח התורה באות ב' שהוא חכמה כידוע, "בראשית" מתרגם "בחכמתא". ואות ב' שניה מורה על בינה. נמצא שבתיבת בבא מרמזין כתר חכמה בינה. וגם בתיבת קמא -- שב' אותיות  המה עולים כמנין . ואות א' מורה על כתר כדכתבתי. 

וכל הכונה שאי אפשר להכניע ארבעה אבות נזיקין אם לא יתגלה אור ג' ראשונות, כח"ב, לז' ספירות אחרונות. ואפשר שזה כונת התיקונים שכתב דאינון תלת בבי אתרמזו בתלת אלפין מן בראשית ברא אלהים -- נמצא בבא קמא מרומז בתיבת בראשית ובה תמצא ראש בית, היינו חכמה בינה כמבואר בתיקונים ואות א' שבתיבת "בראשית" מורה על כתר. וגם מן תיבת "בראשית" יוצא השם הראשון מן שם מ"ב שהוא  כידוע וזה השם בגימטריא כמנין , והוא מכניע קליפת שור המועד עם כל אבות נזיקין התלוין בו. ולכן יש בכל בבא עשרה פרקים כנגד עשר ספירות. והתחלת אותיות מן בבא קמא עולה  כמנין  עם הכולל, כלומר שאף על פי שכתבתי בבא קמא מרמז בג' ראשונות מכל מקום הכל הוא בכללות עשר ספירות מן כתר עד אדני שהיא מלכות. וכן אינך תרין בבי המה בכללות עשר, לכן יש עשרה פרקים בכל אחת.

(פה מבואר טעם על מנין הפרקים וחשבון האותיות)
ועכשיו נבא לבבא מציעא שכתבתי שהוא סוד ששה קצוות חג"ת נה"י לכן תמצא שב' תיבות אלו  המה בגימטריא , . וידוע דששה ספירות אלו כל אחד מהם כלולה מכולן כידוע בסוד ספירות עומר. נמצא כל אחד מהן הוי ו' פעמים ו' -- הרי ל"ו, ו- -- הרי . וגם ידוע  שהוא בסוד חסד הוא עולה רי"ו. וגם  עולה . ות"ת הכלול משתיהן הוא גם כן רי"ו. ונצח הוד יסוד נמשכין מחג"ת. נמצא כל ששה קצוות המה בסוד  כמנין .

גם בפסוק מרומז --  - -וכשתחשוב ב' תיבות  עולה כמנין , ועם הכולל תע"ו כמנין  במכוון. וידוע דששה קצוות אלו ג' מהן המה חסדים, היינו חסד תפארת נצח, וג' המה גבורות, היינו גבורה הוד יסוד. ושם הוי"ה הוא חסד ושם אלהים הוא גבורה. לכן תמצא שהתחלת אותיות עולים  כמנין  עם הכולל, וכל אחד כלול משתיהן בסוד , דשמאלא כלול בימינא וגם ימינא כלול בשמאלא. 

ולכן המה בסוד ו"ו, היינו תרין ווי"ן. ולכן תמצא במסכתא זו  מה שאין כן בכל הש"ס. וידוע דשם  הוא מנין  כמנין ב' הויות כנגד ששה קצוות שהמה בסוד י"ב, ששה וששה.

וסופי אותיות עולים  עולה כמנין  עם הכולל כמו שכתבתי לעיל בבבא קמא להורות אף שיסוד המסכתא מרמז בששה קצוות, מכל מקום היא בכללות עשר, מן כתר עד אדני שהיא מלכות. וידוע דששה קצוות אלו שורשם הוא תפארת ובו שם מ"ה, ג' אלפין.  עולה . וגם ג' אלפין המה נמשכין מן  וב' מילואי אהיה,  -- עולים . ועוד שם  פשוט -- הרי  כידוע. לכן ראשי האותיות עולים  כמנין  עם האותיות והכולל.

(פה מבואר רמז משנה ראשונה שנים אוחזין בטלית)
ונבא לביאור משנה ראשונה   וצריך להבין למה פתח המסכתא בדין זה. ובזוהר ובתיקונים שהבאתי מדקדק זה דקאמר . 

ונלע"ד כך, דתנא מרמז כאן הפסוק   -- הרי שניהם זכו במצוה אחת, ומן הדין שיחלקו במתן שכר, ולא כן היה -- דשם לבדו זכה לעיקר מתן שכר, לכך בא התנא כמותיב ומפרק בעצמו. וזה לשון המדרש רבה שם  . ופירשו המפרשים דמדרש דייק מדכתיב  ולא "ויקחו", אלא להורות דשם התחיל לבדו במצוה ויפת היה רק מסייע קצת, לכך זכה שם לטלית של מצוה ויפת זכה רק לפיוולא היינו כסות נאה.

וכל זה מרומז כאן בדברי התנא.  - ב' תיבות אלו עולים כמנין  עם הכולל. דוק ותשכח. מבואר מדבריו דשם היה עיקר ומתחיל במצוה ואחיו טפל לו, לכך זכה שם לבדו בטלית. ותמצא דבר נפלא --  עם הכולל עולה מכוון מנין . 

אבל אם שנים אוחזין בשוה באמת הדין דיחלוקו. ואפשר דזה גם כן כונת הזוהר הקדוש , דכשתחשוב  עם האותיות והכולל תמצא מנין . ולהכי מתחיל המסכתא בזה דכבר כתבתי שסוד בבא מציעא הוא ששה קצוות מחסד עד יסוד, וידוע דכהן הוא סוד חסד ושם בן נח היה כהן רק אחר כך ניטלה הכהונה משם וניתנה לאברהם, לכך מתחיל המסכתא בשם בן נח שהוא היה במידת חסד. ודוק ויונעם לך.

(פה מבואר רמז המשנה אלו מציאות שלו)
ואחר כך מתחיל פרק שני   -- מרמז על המדרש  . וכשתחשוב ג' תיבות  תמצא מכוון מנין  עם האותיות והתיבות והכולל. או כך  תמצא החשבון מכוון.

(פה מבואר משניות פרק המפקיד על פי סוד)
ואחר כך מתחיל פרק ג'    ויש בו ששה משניות מתחילין  לרמז דששה קצוות מפקידין האורות שלהם למידת מלכות היינו רחל. ולכך תיבת  עולה  עם הכולל. גם תמצא דבר נפלא כשתחשוב  עולים  כמנין  במכוון. הרי כל ששה קצוות. ואל תתמה שג' ראשונות המה במספר מלא וג' אחרונות המה רק ראשי תיבות -- זה אינו קושיא, דידוע דג' ראשונות המה אבות העולם וג' אחרונות המה התולדות שלהם, לכך העמידם ראשי תיבות שהמה כלולים בתוך ג' ראשונות. 

גם  עם ששה כוללים עולים . וכן  עולים . וידוע שיש ה' חסדים וה' גבורות כאשר הבאתי כמה פעמים, וכשתחשוב  עולים , ו עולה . וכשתצרף ה' חסדים עם ה' גבורות עולה הכל . וזהו סוד שאמר יוסף   -- היינו להמשיך  מן הששה קצוות  - היינו מלכות, על יד יוסף שהוא יסוד כדי שלא יגבר הסטרא אחרא הגורם רעב. וזהו  . 

וזהו סוד "חותם למלכות", שחותמו של הקב"ה הוא אמת, היינו . והיינו להמשיך לה ה' חסדים וה' גבורות העולים אלף ת"מ כמנין אמת שהוא חותמו, שלא יוכל הס"א לינק מהקדושה. 

וזהו סוד תחלת הפסוק  .  -- היינו ז"א בכלל ששה קצוות שלו,  בגימטריא  עם הכולל והיינו מלכות.  כשתצרף  עולים  כמנין עשרה הויות, ה' חסדים ה' גבורות, ולכך פלגינהו הכתוב בתרתי, כסף המה חסדים, כלים המה גבורות. אבל באמת כולם נמשכין לה  מס"א כדכתבתי. ויש להבין על פי דברים אלו כמה משניות וגמרא בפרק המפקיד והמשכיל יבין.

(פה מבואר המשנה עם הגמרא הזהב קונה את הכסף וכמה משניות שבו על פי רמז וסוד)
ואחר כך מתחיל פרק ד'   ובו מבואר משנה . ועוד משנה  היינו גם כן בסוד זה. חמש פרוטות הן ה' גבורות, דתיבת  עולה  כמנין שם אלהים במילוי העולה ש' כידוע. ושם אלהים הוא גבורה. נמצא חמש פרוטות המה חמשה גבורות. וחמשה חומשין המה חמשה חסדים, דתיבת  עם האותיות וב' כוללים עולה  כמנין  שכל אחד כלול מחמשתן. ולא יקשה לך על שהעמדתי ב' כוללים, היינו שהחומש הוא הוספה על הקרן, נמצא יש כאן ב' כוללים, הקרן והחומש. ומידת חסד מידתו להוסיף תמיד ולהשפיע הטוב והחסד.

ובזה נבא לביאור תחלת הפרק  ואיתא בגמרא שבילדותו של רבי שנה איפכא - "הכסף קונה את הזהב וכו'", ובזקנתו חזר בו ושנה איפכא במשנתו -- "הזהב קונה את הכסף".  ודברי הגמרא ידועים, אכן על פי רמז וסוד נלע"ד ליתן טעם נכון למה באמת שנה תחלה איפכא ואח"כ חזר בו, דידוע דכסף הוא חסד לכך הוא לבן, וזהב הוא דין לכך הוה אדום. ועיין במאורות נתן. ואני מוסיף עוד דכסף הוא סוד תורה שבכתב לכך  בגימטריא , היינו עץ חיים שהוא תורה שבכתב. וגם כשתכתוב כסף במילוי  עולה כמנין  היינו מקרא, תורה שבכתב. 

וזהב הוא בסוד תורה שבעל פה. וכשתכתוב זהב במילוי  עולה כמנין  עם ב' המלות. וידוע שקודם רבי היו לומדים תורה שבעל פה בעל פה ולא היו רשאים לכתוב, אך רבינו הקדוש ראה משום  שהתורה משתכחת ונתן לו הקב"ה חן בעיני המלך אנטונינס והתאסף כל תלמידי חכמים שבימיו עד שחיבר חיבור הקדוש הזה תורה שבעל פה כמבואר בפר"שי סוף פרק ב' דמכלתין. 

ובזה מבואר בטוב טעם שבילדותו קודם שזכה לחבר התורה שבעל פה והיו לומדין בעל פה לכך היה שונה , היינו תורה שבכתב, , היינו תורה שבעל פה, שעיקר לימודם היה תורה שבכתב. ודקדקו בי"ג מידות שהתורה נדרשת בהן וגם שארי דקדוקים עד שהמציאו ברוב שכלם התורה שבעל פה. נמצא שעל ידי התורה שבכתב היו קונים תורה שבעל פה, לכך היה שונה הכסף קונה את הזהב. אבל אח"כ שזכה לחבר את התורה שבעל פה והיה עיקר לימודם התורה שבעל פה וכמו שאמר רבי בעצמו   ועיין בח"א [=חידושי אגדות?] שם, לכך היה שונה איפכא,  שכבר נתמעטו הלבבות ולא היו יוכלו להבין מתוך תורה שבכתב אלא מתוך תורה שבעל פה היו מבינים תורה שבכתב, לכך היה שונה . זה פשוט לענ"ד וברור.

(פה מבואר משנה ארבעה שומרים על פי רמז וסוד באריכות)
ואחר כך תנא במסכת זו דיני ארבעה שומרים, שומר חנם והשואל נושא שכר והשוכר. וכבר נתנו רבותינו בעלי תוס' טעם על התנא שמשנה סדר הכתוב בתורה. ובספר המאורות חלק ראשון פ"ג כתב שהם כנגד ד' אותיות שם הוי"ה ב"ה יעו"ש, ודבריו אינם לא כסדר הכתוב בתורה ולא כסדרן במשנה. 

ולענ"ד נראה לבאר בדרך רמז שד' שומרים אלו הם שלשה אבות ויוסף, והמה שומרים לישראל מן ד' קליפות אבות נזיקין, ובזה תמצא טוב טעם על התנא ששינה הסדר ד' שומרים מסדר הכתוב בתורה, שסדרן פה על סדר האבות ועל סדר ארבע אבות נזיקין, ואבאר אותם אחת אל אחת. 

הראשון הוא שומר חנם, היינו אברהם שהוא שומר את ישראל מדין גיהנם כמבואר במס' עירובין  -  חסר יוד בגימטריא . וגם כדאיתא בגמרא שם שנקרא "חנם" שכל היורדין שם על עסקי חנם. נמצא מדויק מאוד שהוא "שומר חנם" והוא שומר לישראל מקליפת שור. כבר מבואר בספרים הקודמים דכתיב . ובזה מבואר שבכל הד' שומרים לא נקט התנא מלת "שומר" רק בזה שתיבת שומר הוא בהיפוך אתוון משור, ולדרכי ניחא מאוד דאיתא בזוהר בלק  שיש אצל גהנם קליפה אחת בדיוקנא דשור וכל אינון רוחין בישין דאתדנו לאעלא בגיהנם לחיך לון ברגעא חדא. נמצא אברהם אבינו שהוא שומר חנם מציל את ישראל מאותו קליפה שור. גם כשתחשוב ב' תיבות  תמצא מנין  עם הכולל. מכל אלין טעמי נראה פשוט וברור דשומר חנם מרמז על אברהם אבינו.

והשואל -- דא יצחק ששאל לאביו  , והוא שומר לישראל מקליפת בור. גם כן מבואר בספרים הקודמים ד הוא בגימטריא מנין  ולכך תמצא שתיבת  הוא בגימטריא  - נשאר ששים, שהוא ממדה גבורה שהיא ספירה ששית מתתא לעילא וכל אחת כלולה מעשר -- הרי ששים. וזהו סוד  כמבואר בזוהר במקומו שאמר  , היינו דנפק מיניה יעקב שהוא ספירה ששית מעילא לתתא שהוא סוד ת"ת וכל אחת כלולה מעשר -- הרי ששים. נמצא מבואר היטב דתיבת  עולה  שהוא מידת גבורה. גם תיבת  עולה  נוטריקון ל"ז שנה שהיה בשעת עקידה ואז היה שואל לאביו כנ"ל.

נושא שכר - דא יעקב שהוא סוד ת"ת כדכתבתי, ולכן תמצא שב' תיבות  עולים כמנין  עם האותיות והתיבות. דוק ותשכח. ובזה מדויק דקתני "נושא שכר" ולא קתני "שומר שכר" אלא להורות הכונה שכתבתי. והוא שומר לישראל מקליפת מבעה, שידוע שמידת ת"ת כלול מחסד וגבורה ולכן היה יעקב יושב אהלים תרין כידוע, וחסד וגבורה המה ב' שמות  עולים כמנין . וגם כן מבואר בספרים הקודמים דמבעה הוא אדם, ויעקב הוא סוד  - , לכך הוא שומר לישראל מקליפת מבעה, אדם רע שהוא עשו כידוע.

והשוכר - דא יוסף, שהוא צדיק יסוד עולם כידוע. וכשתחשוב תיבת  תמצא מנין  עם ב' כוללים. ואל יקשה לך למה שני כוללים, דידוע שמידת יסוד כולל ב' מידות נצח הוד. או תיבת  עם הכולל עולה מנין  עם האותיות כמו שכתבתי בפתיחה בטעם ה' בשם המאמרות שיהונתן יהיה משיח בן יוסף. נמצא שוכר הוא יוסף שומר לישראל מקליפת הבער, שתיבת  בגימטריא . וידוע דמידת יוסף שהוא יסוד, שם זרע הקדושה בסוד , לכך הוא מגין על קליפת הבער. 

הפוך בה בדברים אלו שכתבתי ותמצא נחת. שהתנא סידר לארבעה שומרים כסדר ג' אבות ויוסף. ולכך פסקינן הילכתא , משום דיעקב ויוסף המה בחדא דרגא במשך אות ו' כידוע. 

ועל פי מה שכתבתי שיסוד מסכתא זו בנויה כנגד ששה קצוות מחסד עד יסוד. ובזה מבואר מאוד שארבעה שומרים המה גם כן בסוד זה, ג' אבות - סוד חג"ת, ויוסף יסוד כלול נצח הוד והמה השומרים לנו מן ארבעה אבות נזיקין מכוונים זה לעומת זה כדכתבתי.

וכשתחשוב ב' תיבות  תמצא מכוון  -- דוק ותשכח. ועוד יש סוד אחר בזה שג' אבות ויוסף המה עולים בחשבון שלשים הויו"ת ב"ה על דרך מעלין בקודש.  הוא ששה הויות,  עולה מנין  שהוא מידת יסוד מקבל כל האורות מששה קצוות.  עולה .  עולה .  עולה . חשבון הכל שלשים הויות. ולכן יש בתלת בבי שלשים פרקים. ומן  נשאר  כמנין  לומר שכל האורות אלו של שלשים הויות נמשך הכל למידת מלכות שממנה נמשך מלכות בית דוד. וזהו סוד משנה במסכת אבות   והבן.

וגם ידוע מהזוהר פרשת וישלח  שמד' שומרין אלו -- אברהם יצחק יעקב יוסף -- נמשך חיים לדוד המלך שהיה ראוי להיות נפל בסוד המבואר שם והניח לו אברהם ה' שנים ויעקב כ"ח שנים ויוסף ל"ז שנים -- הרי הכל ע' שנה, מנין שנותיו של דוד. ואף שיצחק לא הניח לו כלום מטעם המבואר שם מכל מקום לא רצה התנא לעשות פירוד בין האבות. וכשתחשוב ג' תיבות  תמצא מנין  עם התיבות והכולל. ולהכי קתני . 

ובזה מבואר כשתצטרף ראשי האותיות של הפרקים עולים , וסופי האותיות עולים , וכשתצרף שניהם יחד --  -- עולים , ועם הכולל כמנין  עם התיבות. כלומר שמן ארבעה שומרים המבוארים במסכת זו שכל המסכתא בנויה על זה כמו שמבואר ברעיא מהימנא שהבאתי -- מהם נמשך ע' שנים לדוד המלך. ודוק.

(פה מבואר עשרה משניות פרק המקבל על פי רמז וסוד)
בפרק המקבל  יש עשרה משניות מתחילין , ובאמת כמה משניות מהם שמדברים בחכירות ולא בקבלנות כמבואר בגמרא -- אם כן צריך ליתן טעם למה תני בכולן . יבואר גם כן על פי כונות הנ"ל. סוד המקבל היינו יוסף שהוא יסוד המקבל כל האורות ליתן למלכות שהיא סוד בית כידוע. ולכן הפרק שאחר זה מתחיל  . נמצא מבואר מאוד מה שכתבתי שיש במסכת זו עשרה פרקים כנגד כללות עשר ספירות, ולכן העמיד בפרק ט' שהוא כנגד יסוד דיני המקבל ובפרק עשירי שהוא כנגד מלכות העמיד דיני הבית. 

ולזה תמצא שתיבת  עולה כמנין  עם התיבות והכולל. או  עם התיבות והכולל. שהוא מקבל הכל בסוד   כידוע.  ולכן תמצא שב' תיבות  עולה כמנין  עם ב' תיבות. ולכן כל הפרק מיירי המקבל שדה לזרעה. וממי מקבל כל זה --  -- עולה  עם ג' תיבות. והא דקרי ליה "חברו" ששניהם הם בסוד אות ו' שבשם ובמשך קו האמצעי, ת"ת ויסוד, בסוד  כידוע.

ולהכי תני עשרה פעמים , שמידה זו מקבלת חמשה חסדים וחמשה גבורות כמו שכתבתי בפרק המפקיד. וגם מידת יסוד נקרא "גן עדן", ולכן תיבת  עולה כמנין  שהצדיקים מקבלין שכרן בגן עדן. ולהכי מבואר בגמרא  בהאי פירקא מעשה דרבה בר אבוה דעייליה אליהו בגן עדן.

בסיום המסכתא במשנה   -- כבר נאמרו בה דברים הרבה שהיא מרמז על גן עדן עליון וגן עדן תחתון ואין בידי כעת לחדש בה דבר עד יערה עלינו רוח ממרום. ובזה נשלם בבא מציעא.

בבא מציעא