כף החיים/אורח חיים/מט


סעיף א 
 — אבל אם אינו שגור בפי כל, אף על גב דשגור בפיו, אסור לאומרו בעל פה. . אמנם הב"ח כתב דלאו דווקא שגור בפי הכל, אלא כיון שהוא שגור בפיו מותר לאומרו על פה, יעו"ש, . על כן יש להקל היכא דלא אפשר, כדי שלא יתבטל מלימודו:

 וכו' — הנה אם איסור זה הוא דאורייתא או דרבנן, עיין ברכי יוסף אות ב' ומחזיק ברכה אות א' וערך השלחן אות א' דיש פלוגתא בזה, ודעת הברכי יוסף נוטה שהיא מדרבנן, יעו"ש. על כן כתב שם בברכי יוסף דבדיעבד ושעת הדחק אין לחוש:

 — פשיטא דבתרגום לא שייך לומר דברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרם בעל פה. :
 
 לקרות הפרשה בעל פה בשעה שקורא ש"ץ אני מן הנזהרים, אבל איני מונע את אחרים. . ועיין שם דהדין מתחלף כפי הטעמים שנתן שם, דלטעם אחד אפילו לא קרא הקורא הפרשה שנים מקרא ואחד תרגום אין למנוע, ולפי הטעם השני אינו כן, יעו"ש. . ועיין להרב פתח הדביר אות א' שהאריך בעניין זה, אם אחד קורא בספר וחברו קורא אחריו על פה מילה במילה, אי עובר זה הקורא על פה על זה האיסור דברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרם על פה, והעלה דלדידן דנהגינן להעלות סומא לספר תורה יש להקל, יעו"ש. :

 סומא מותר לקרות בעל פה, משום "עת לעשות לה' הפרו תורתך". :

 בתשובת חוות יאיר סימן קע"ה התיר לומר כל ספר תהלים בעל פה, דכיון דאמירת תהלים הוא לעורר רחמי ה' דין תפלה ודבר שבחובה יש לו, וגם אחרי דנאמרים בכל יום ושגור בפי הרוב רובו ככולו, אבל פסוקי מעמדות אסור לאומרם על פה אפילו למי ששגורים בפיו יעו"ש, . וכתב שם השלמי צבור, דלפי דברי החוות יאיר, כל שכן שמותר לומר פסוקי דזמרה בעל פה, שרגילין בהם תדיר. '. אמנם החיי אדם כלל ח' אות י"א כתב, דנכון שלא לומר תהלים בעל פה, . ועיין להרב חקרי לב חלק אורח חיים סימן י"ג שהעלה, דטפי עדיף שילמדו בעל פה אפילו פרק אחד ממשנה, ויקראו בו בעל פה אפילו מאה פעמים, דעדיף טפי מקריאת תהלים בעל פה, :

 פרשת קדש ופרשת והיה כי יביאך, דנהיגי לאומרם בכל יום בעוד התפילין עליהם, מותר לאומרם בעל פה אם הם שגורות בפיו. .

 — ולהוציא אחרים, אף על פי שהוא שגור בפיו, לא יאמר בעל פה. . מיהו העולת תמיד כתב, דאפילו להוציא אחרים מותר לאומרו בעל פה אם הוא שגור בפיו, . אמנם הפרי מגדים באשל אברהם אות א' והברכי יוסף אות ד' שדו נרגא בראיית הפרי חדש, וכנראה דדעתם לפסוק כהב"ח יעו"ש, . ועל כן יש להחמיר היכא דאפשר.

 ואם שגור בפיהם, אף להוציא אחרים שרי. . אבל החסד לאלפים אות א' כתב, דאפילו דברים השגורים בפי כל, ש"ץ המוציא את הרבים ידי חובתם אינו רשאי לאומרם על פה, עכ"ל. וכבר אמרנו באות הקודם דהיכא דאפשר יש להחמיר. ולפי מה שכתב הרב ז"ל בשער הכוונות דף ג' ע"ב, דבכל פעם שאתה מזכיר ומברך ומוציא מפיך שם ההוי"ה בכל מקום תכוין לכלול ביחד הוי"ה אדני וכו', , יש להחמיר אדם על עצמו וליזהר שלא ללמוד אלא מתוך הספר אפילו דברים השגורים בפי כל, כדי שיוכל לכוין שם הוי"ה ויאהדונה"י בעת שמזכיר שם אדנ"י בפיו, וכמו שכתבנו למעלה באות הנזכר, יעו"ש. וזה לשון שער הכוונות דף ד' ע"א: כל הזמירות והקרבנות והקריאת שמע היה מורי ז"ל נוהג לאומרם מתוך סידור התפילות שבידו, אבל בתפילת העמידה דלחש היה עוצם עיניו ואומר על פה, וגם בחזרת הש"ץ היה עוצם עיניו ושומע ומתכוין לדברי הש"ץ, עכ"ל. ובנוסח התפלה דף נ"א ע"א בד"ה רבון העולמים וכו' כתב וזה לשונו: גם כשהיה קורא איזה פרשה או איזה פסוק מן התורה או מן הנביאים או מן הכתובים היה אומרו כפי ניגון טעמו ממש, אם בתורה או בנביאים וכו', עכ"ל, והבאנו דבריו לעיל סימן מ"ח (אות א), יעו"ש. ובדף א' ע"ג כתב וזה לשונו: גם מעולם לא התפלל תפילתו בקול רם, אפילו סדר התפילה של מיושב, כגון הזמירות וכיוצא בהן, להראות הכנעה ואימה ויראה לפני השי"ת, ואמנם ביום השבת היה מרים ומגביה קול בנעימה בתפילה דמיושב יותר מעט ממה שהיה עושה בחול, ואף זה לא היה עושה אלא מפני כבוד השבת, עכ"ל. .