תפארת ישראל על בבא קמא ג
בבא קמא ג

יכין

משנה א
 דהאדם ע"י עסקיו, אינו מתבונן בדרך, ולהכי לא דמי לשור לקמן [פ"ה מ"ו]. מיהו בלא נתקל, חייב, אף שחבירו שינה להניח ברה"ר, עכ"פ הרי לא מילא כל רוחב הדרך, אבל במילאו, אז אפילו שברו בידים דרך הליכתו פטור [ונ"ל דבשברו במזיד שלא לצורך הליכתו, חייב כפ"א כ"ד] [ועי' ש"ס דכ"ח א']:

 היינו כד היינו חבית קמ"ל, ונ"מ, דבמכר לו חבית, אף דרובא לא קרו לכד חבית, יוכל ליתן לו כד, דמדמיעוט קרו גם לכד חבית, אין הולכין בממון אחר רוב, היכא דאיכא מיעוט וחזקת ממון נגד הרוב, ומה"ט הולכין בדיינין אחר רוב, מדאין חזקת ממון כנגדו, דהרי כח בב"ד להוציא מחזקת ממון, וכ"כ במוצא מציאה הולכין אחר רוב עכו"ם או ישראל, דהתם נמי חזקת המוצא רק מספק ולא מהני [עי' תוס' ב"ב כ"ג ב']:

 אף שהפקירה, דהמפקיר נזקיו במקום שאין לו רשות להניחן, חייב. ואע"ג דכל הנך דפרקן משום בור הוא, והרי בבור אתמעט ונפל שמה שור ולא אדם, היינו דבמת פטור בעל הבור מכופר, אבל בהוזק בה אדם חייב, רק כלים אפילו רק הוזקו פטור מדאתמעט חמור ולא כלים [ש"ס כ"ח ב' ונ"ג ב']:

 דס"ל נתקל פושע הוא ופליג אנתקל ושברה במשנה א' דאין לומר דלהכי חייב מדלא פינן, דהרי אף בהזיק בשעת נפילה מחייב ר"מ מדקתני תרתי הוחלק במים ולקה בחרסיה [ש"ס], ולא קיי"ל כן, אלא אפילו לא פינן והוזק בהן אחר אח"כ, הו"ל מפקיר נזקיו אחר נפילת אונס, דפטור מדיני אדם וחייב בדיני שמים []:

 במתכוון לזכות בחרסיה, חייב דהו"ל אז כבורו שבר"ה:

 מיהו בפשע בנפילת הכד, אפילו הפקיר החרסין חייב בנזקן, וקיי"ל כר"י [שם]:

משנה ב
 אפילו ברשות, כגון בימות הגשמים, שהרחובות בלא זה מטונפין ברפש והיינו דקמ"ל הך בבא אע"ג דדמי לרישא, דהרי כולהו תולדה דבור נינהו:

 בר"ה, וקמ"ל דחייב אע"ג שהצניע דבר המזיק:

ר  והפריחן לר"ה, אבל בצמצמן לרשותו, פטור, דאין דרך בני אדם להתחכך בכותלים:

 בכותל רעוע מיירי, שהתרו בו ב"ד לסתרו ולא סתרו:

 וי"א דאפילו כותל בריא שנפל, אם היה לו פנאי לפנות, ולא פינה ולא הפקיר, חייב בנזקן []:

משנה ג
 [עי' מ"ש רפ"ג דשבת]:

 שירקבו שם לזבל השדות:

 דקנסוהו, שלא יניחן שם ומה"ט נקט הך בבא נמי לאשמעינן הא. מיהו בשעת הוצאות זבלים לא קנסוהו, ואפ"ה חייב בנזקן []:

 אפילו בעושה ברשות:

 ולת"ק אין מורין כן:

 צואת בקר הפקר, הפכו ונתכוון לזכות בו, דאילו בהגביהו ג"ט, אפילו לא נתכוון לזכות, הו"ל כמפקיר נזקיו, וחייב בנזקן [וי"א דכל הגבהה אפילו בטפח א' סגי] []:

 אבל לא יזכה בהן אחר, מדלא הושבחו בר"ה כזבל לעיל, וי"א דלאחר שהזיק הגלל, כל הקודם בו זכה []:

משנה ד
 [טעפפער]:

 אף לר"י במשנה א' דאע"ג דנתקל לאו פושע, עכ"פ היה יכול לקום ולא קם, אבל בלא יכול, פטור, אף דלא הזהיר להאחר, טרוד בנפילתו היה. מיהו אנזקי כלים פטור בכל הנהו, דדינו כבור בר"ה []:

משנה ה
 ופגעו זב"ז:

 דלעולם מוטל על האחרון להשמר שלא יתקרב להראשון:

 שעמד לנוח, דלא הו"ל לנוח שם, אבל בעמד לתקן משאו, אורחא הוא ופטור. ואי"ל היה לו לומר לו שיעמוד. י"ל טרוד בתקון משאו היה:

 לאו משום בור, דהרי בבור פטור כלים, רק מדאזקיה בידים:

 קמ"ל אף דאש עלול טפי להזיק לפשתן, וסד"א מה"ט לחייב לעולם לבעל הנר, דאף דגם בעל הפשתן היה לו להזהר מהנר, עכ"פ הרי מחוייב האדם להשמר מלהזיק יותר מלהנזק. קמ"ל דאפ"ה בלא פשע פטור:

משנה ו
 ודוקא בע"ש ביה"ש, דתלינן דרץ לצרכי שבת, אבל בידוע שרץ לעסקיו לגמרן קודם שבת, חייב, ולרמב"ם גם בזה פטור, וברץ בחול, לכ"ע הרץ חייב בנזקי מהלך, ובשניהן רצין או מהלכין בחול, והזיקו זא"ז, אז בידעו זמ"ז חייבין, ובלא ראו זא"ז. פטורים []:

משנה ז
 עצים:

 שלו, אף שברשות מבקע שם:

 שניתז בקעת או הברזל לשם:

 של אחרים אף דלא הו"ל לאסוקי דעתי' שיהיה אדם מצוי שם כבר"ה:

 אף דב' לטיבותא אדם מועד לעולם []:

משנה ח
 ר"ל במה שנזק הא' מרובה משל חבירו, ישלם רק החצי ואפילו נאבד א' [] [ונ"ל דר"ל בנאבד אותו שנזקו בפחות, אף דתם רק מגופו משלם, אפ"ה ינכו היזיקו אף שאינו כאן, אבל בנאבד אותו שהזיק הרבה, פטור בעליו מהמותר]:

 מה שנזק זה יותר מזה, ישלם כולו:

 ר"ל אם היזק המועד את התם, יותר ממה שהזיקו התם:

 ר"ל מה שהח"נ והנ"ש, אחד שוה יותר מחבירו, זה ישלם המחוייב ודוקא בהתחילו יחד, דבהתחיל הא', השני פטור כשהזיקו, דכל המשנה ובא אחר ושינה בו פטור, וי"ח [ת"ב ותכ"א]. מיהו בבהמה נ"ל דלכ"ע אין חילוק:

 וקיי"ל דתם שחבל באדם משלם רק ח"נ []:

משנה ט
 בשעת נגיחה:

 ר"ל ודאי כן הדין, אבל קרא לא מיירי בהכי, דקיימת וכו':

 ולר"מ ה"ק קרא, וגם את המת יחצון. ר"ל פחת שפחתה מיתה מחצין בחי, הא מה שפחתה או השביחה הנבילה אחר מיתה, כולה דניזק הוה. ור"י ס"ל דגם שבח שאחר מיתה, יחצון, וקיי"ל כר"י []:

משנה י
 ה"ה שאר ג' דברים, רק נקט בושת, אף דפשוט טפי דפטור, דבושת בעי כוונה טפי, אפ"ה קמ"ל בושת, דהוא דומיא דשורו שמתכוון להזיק ולא לבייש, אף הוא במתכוון רק להזיק ולא לבייש, אפ"ה חייב בבושת, אבל בנזק גם בשור חייב:

 נ"ל דקמ"ל אפילו שסהו, שחייב בנזקו []:

 לשחררו:

 של בעל השור:

 בנזקן:

 דחייב מיתה, וקים לי' בדרבה מניה:

 בחצי נזק, דמשונה הוא, והיינו דקמ"ל דלא לבד חובל או"א דדאו' הוא, אלא גם מדליק, דהוה צרורות, והו"ל הלממ"ס נמי חייב, ואף שאין שייך לומר שהתכוון השור להדליק הגדיש, אבל חובל או"א הרי התכוון להזיק:

 ולהכי אף בשוגג פטור. ותנא ושייר עוד הרבה חלוקים שבין שור לאדם, הך [דפ"ה מ"ד ופ"ח מ"ב] וכ"כ לא חשיב צרורות וגרמי:

משנה יא
 ואפילו ניזק טוען ברי ומזיק שמא, וגם רגלים לדבר שזה הזיקו. וקמ"ל נמי אפילו מודה שע"י רדיפתו נלקה בסלע, גרמא בנזקין פטור. מיהו בטוען ניזק אתה יודע ששורך הזיק, נשבע מזיק היסת, ודוקא במועד, אבל בתם פטור מהיסת, דהרי אפילו הודה, מודה בקנס פטור []:

 ב' שוורים של ב' אנשים:

 אפילו יש עדים שא' מהן הזיק:

 ר"ל כששניהן כאן, חייב לשלם מגוף הפחות שבשניהן כששניהן תמין, ובנאבד א' מהן, אומר לו, הנאבד היזיק, והרי תם אינו משלם רק מגופו, וכשהן מועדין, אפילו נאבדו שניהן, משלם מביתו:

 ששוה בכדי חצי הנזק:

 שאינו שוה כחצי הנזק, ושניהן של איש א':

 ודמיו תקח, ומותר חצי נזקך תפסיד:

 אף דרגלים לדבר דגדול או המועד היזקו, ואי לא מייתי ראיה פטור מכלום, דהו"ל טוענו חיטין והודה לו שעורין [ואילה"ק הא תינח בב' תמים, אבל בתם ומועד הרי הו"ל כטוענו שוה ומודה דוקא דפסקינן בח"מ פ"ח ס"ח דאינו כטוען חיטין והודה בשעורין. וטפי נראה לכאורה דאינו דוקא רק במחוייב ליתן לו הדבר ההוא בעצמו, משא"כ בתם אף דמשתלם רק מגופיה עכ"פ הרי מצי לסלק לי' בזוזי אפילו נימא שותפין נינהו, א"כ האיך קאמר בש"ס דה"ל טוענו חיטין והודה לו בשעורין. ונ"ל דכל שאומר גוף זה הזיק, והאחר אומר גוף אחר הזיק אף בשניהן מועדין, הו"ל כחטין ושעורין, דהרי כשיבורר שביום הנגיחה לא היה כאן השור שאומר הניזק, יפטור המזיק]. ובאומר לו ידעת שמועד או הגדול הזיק, הרי הודה במקצת וחייב שבועה דאורייתא [וי"ח ש"ך שם וצ"ל דמיירי שעדים אומרים שראו א' מהן שנגח דאז לא הו"ל כמודה בקנס ואפ"ה מחשב בטוענו חטין והודה לו בשעורין דאמרינן מחל לו השעורין, מיהו לטעם משטה י"ל דאין עדים כאן, ואפ"ה לא מחשב מודה בקנס, דאזלא הך שיטה למ"ד פלגא ניזקא ממונא הוה]:

 ואף שאין הקטן שוה כחצי נזקך, לא תקח יותר:

 ובלא ראיה פטור מכלום, מדהו"ל טענו חטין והלב"ש. מיהו בתפס ניזק קודם בואו לב"ד, ואפילו יש עדים שתפס, נוטל עכ"פ כדברי המזיק [שם]:

בועז

הלכתא גבירתא