סמ"ע על חושן משפט רמט


סעיף א

 הטור מסיים וכתב ע"ז ז"ל בד"א במתנה מועטת אבל במתנה מרובה לא שהרי לא סמכה דעת המקבל שיתננה לו עד שיקננה לו בקנין או בא' מן ההקנאות שהמתנה נקנית בהן עכ"ל והיינו דוקא בעשיר אבל בעני אין חילוק דאפי' במרובה נמי זכה מתורת נדר וכמ"ש בסי' קכ"ה סעיף ה' ובסי' ר"ד ורמ"ג ע"ש:

סעיף ב

 גר תושב הוא מי שקיבל עליו ז' מצות בני נח ובו כתיב לגר אשר בשעריך תתננו והיינו אם אין לו משלו מצוה להחיותו ואם יש לו עכ"פ מותר להחיותו משא"כ בעכו"ם שאינו מקבל עליו ז' מצות בני נח אף שאינו עובד כו"ם כתיב ביה או מכור לנכרי דוקא במכירה ולא במתנה אם לא שיש לו גם כן צד הנאה מהעכו"ם דה"ל כמכירה וה"ה במכירו או שיש בו משום דרכי שלום:

סעיף ד

 דהעבד עצמו בכלל נכסי דאדונו הוא והרי מתנתו וידו באין לו כאחד:

סעיף ה

 פסוק הוא (במשלי ט"ו) ודריש לה הגמ' כן ברפ"ג דקידושין וכונת רז"ל דדרך בני אדם להיות להוט אחר ממון בסוברם להחיות נפשו ונפש ביתו וקאמר דאדרבה שונא מתנות יחיה כי הלהוט אחר מתנות צריך להחניף הבריות ואינו מוכיחן על מעשיהם הרעים שרואה בהם ועפ"ר: