תפארת ישראל על מכשירין ג
מכשירין ג

יכין

משנה א
 ר"ל זרעים שדרכן לשאוב מים:

 שיש בה מים:

 דניחא ליה שישאבו מים וישארו רטובים עי"ז:

 אף שנתלחלחו. עכ"פ מדלא הניח גם אותן כנגד המים. לא מוכחא מילתא דלשם כך הניחן:

משנה ב
 של חרס שדרכו לשאוב דרך כתליו:

 שאלו נשאבים דרך כותלי כלי. מדהן דקים:

 מז' משקין שמכשירין:

 ר"ל לא הוכשרו. דמדהן עבים. אין נשאבים. ותלינן לחלוח בדבר אחר ולא הוכשרו:

משנה ג
 שנילש במי פירות שאין מכשירין:

 ר"ל הוכשר הלחם מיין ששאב:

משנה ד
 זילף מים להשכיב האבק:

 נתלחלחו:

 רצפת הבית:

 אחר שכבס בה:

 נתן פירות בחול כדי שיתרטבו:

משנה ה
 יבש:

 ר"ל אם הניח שם חטין וטיננו. אינו חושש. דלא ניחא ליה. ומ"ש הרמב"ם אע"פ ששמח עכשו. תמוה מרפ"ק דסופן בלא תחלתן סגי כ"ש הכא דאיכא תרתי. דהרי נתלשו מעיקרא בכוונה לרבץ הגורן. ונ"ל כיון דלצורך תקון הגורן נתלשו. הו"ל כנתלשו לצורך מחובר. דאינו מכשיר רק בדניחא ליה שיפלו הפירות לשם [כרש"י חוליו ט"ז ע"א]. ורמב"ם לשיטתיה שהבאתי בפ"ק סי' ג' דתלישה לרצון בכל גוונא בעי ודו"ק:

 לטנן:

 לטל שעליהן:

 ודאי שמח הוא. ואפ"ה אינו מכשיר:

 דמעשה קצת בעי. שיתעכב כדי שירדו עליו:

משנה ו
 שלא יצאו המים מהגג:

 ר"ל שניער והפך הזיתים במים שיתלחלחו היטב:

משנה ז
 מוליכי תבואה:

 שיתלכלכו מכל צד:

 אם נפלו מים מרגליו אפירות. מדנתלשו תחלה לרצון:

 בנהר:

 ורק בבהמה טהורה פליג וכדמסיק:

 אפילו לא עביד מעשה. מדקפיד טפי אלכלוך שבגופו. ותשמישי גופו. כבהמה טמאה העשויה לרכיבה:

משנה ח
 אופן עגלה:

 שמתיבשים בחום:

 שיתהדקו הסדקים במים:

 בנפלו אח"כ הפירות. הואיל ומתחלה נתלשו ברצון:

 דלא ניחא ליה בהו. דהעפר נדבק בהן:

 שהבהמה עיפה. וניחא ליה שיתלחלחו ויקררו רגליה:

 דבשעה שדיש עם הבהמה. רוצה שיהיו רגליה נקיים:

 מכשיר:

בועז

הלכתא גבירתא