יהל אור/ספר ויקרא


פרשת ויקרא

דף ב עמוד א
 עיין  מאמר אליהו על אותיות ותבין משם.

 מפרש לקמן.
(ובמקום אחר כתב הגר"א וזה לשונו: גו אתוון עלאין כו' - ה' עלאה ותתאה שמהן יוצאין ומשלימים המספר לס"ר והן ס' אותיות כמש"ל. עכ"ל).

 כי כל חיה תחת אות א' כמ"ש למטה ובכמה מקומות.

 בינה ששם אותיות גדולות.

 מלכות ששם אותיות קטנות בסוד אחות לנו קטנה כידוע ה' זעירא, א' זעירא.

 עיין בז"ח במתניתין דטעמים. תרין גלגלין סחרין.

(ובמקום אחר כתב הגר"א וזה לשונו: 
וחיבורא דאתוון כו' - שהן ע"ב פרקי המרכבה שבהן התנועה דידים ורגלים ועינים ופה וצואר, וי"ב פרקים הגדולים דידים ורגלים, ועיקרן כ"ב - כ' אצבעות ועינים א'.  ומ"ש בספר יצירה ברית המעור ...(חסר כאן בהעתק)
בעינים כמ"ש ברית כרתי לעיני כו' וראיתיה לזכור ברית כו'. 

ופה וצואר אחד, כי התחלת הפה מהצואר, וראשית הרוח וקול ודבור משם. ולכן ו' אותיות הן משנים שנים. והי"ב - אע"פ שהן מה' - נכללין בד'. כי הה"א עיקרו ד' גוונין שנעשין ה' גוונין. וזהו שם י"ב דפרח בהו אליהו בידים ורגלים שבהם מעופף האדם י"ב בקר דתחותה שבהן סלקא והוא אדני במילואו וכמ"ש כאן . וזהו ענין החיות והאופנים וקרא זה אל זה, כי החיות של הפנים מתגלין וגם כן מתפרדין לבד אדם שמחוברין ומכוסין ולכן בפרצוף אדם זו"נ, וזהו שנא"ן - שבדרך הילוכן הקדם של כולם שור מימין וכסדר הנ"ל והאחרונה אדם מקדם. ולכן י"ב פרצופים, כי אדם מכוסה, וכל האדם אחד - לכן בכללן י"ג. וכן הוא באופנים שכל אחד אופן בתוך אופן, והיה צריך לד' גלגלים אלא שהפנימי אינו צריך רק אחד ושם חיבורן כנ"ל, והן י"ב, והילוכן בשם י"ב הנ"ל. ושל חיות בג' הויות הידועים דמלך כו' שהן מנצפ"ך (הן בספי' משולשים), ואדם של האופנים בארץ ולכן היחוד על ידי אדם אשר בארץ. והוא אופן אחד בארץ, כי אינו בגלגלים כנ"ל, והוא אחד. ועיין בזהר חדש נ' ע"ב. עכ"ל).

 ר"ל במילואו כמש"ו.

 כמ"ש שאל"ף אינו בחשבון האותיות רק הוא כלל של כל האותיות כידוע, וכמ"ש בספר יצירה, ואל"ף מעיד על יחודו של עולם שהוא ראשון כמ"ש בפרשת בראשית דף ג' ע"ב  כל יחודי בך כו' אני ראשון ואני אחרון ומבלעדי כו', וכל זה מעיד האלף כי ה' מוצאות -- אחה"ע מוצא הראשון, ומוצא האחרון בומ"ף, והאמצעי דטלנ"ת. וראשון של ראשון - א', ואמצעי של דטלנ"ת - ל', וסופו של בומ"ף - ף'. וזהו אל"ף. 

וכן בכולם יש סוד בכל צירוף ומילוי, והן שתין אתוון, ששים גבורים מסוד בוצינא דקרדינותא דגניז בגו אמא - עטרא דגבורה.  ועם י"ב אתוון דמנצפ"ך -- ע"ב. כמ"ש בז"ח ש"ה עי"ש. וכל ע"ב שייפין דגופא נטלין בהון. וכן ע"ב פרקי המרכבה. וכן של העולם. וז"ש דכלהו הוו נטלין ברזא דאתווין. כל העולמות כולם וכל הנפלאות נעשים על ידיהן, ולכן הנסים נקראו אותיות כמ"ש  .

 ר"ל אות הוא סימן על דבר וכן האותיות הן סימן על המדות, כמו ד' אותיות הויה ב"ה, ו' -- מדתו של יעקב, ו' קצוות אמת כמ"ש תתן אמת ליעקב, וא"ו הוא ע"ב סימן ואות על מדת אמיתו.

[ליקוט:
מבראשית עד ויכולו  תיבות -- ואם נקבה , גימטריא , שאויר הוא זיווגא עילאה --  -- גימטריא , וזיווג תחתון יוצא מזיווג עליון.

וזהו סוד בזוהר ויקרא ב' ע"א  ופרחין גו אוירא דנחת' מגו אוירא עילאה דקיק דלא ידיע כו' . והנה ב' אויר הנ"ל שהם ב' זיווגים הנ"ל, הם שתים שהן ארבע כמנין דל"ת שהוא ארבע. וכן מספרו - ב' פעמים אויר כנ"ל. והנה תלד באלב"ם הוא כסא - כונן למשפט כסאו. וזהו עד ויכולו. וביום השביעי נתעלה וישב על כסא כו'. 
[נראה שהוא הגה"ת הרמ"ש. והנה עתה בעוה"ר הדלת נעולה בסוד נשבע הקב"ע שלא יכנס בירושלים  של מעלה כו' כידוע כי הוא נועל דלת בפני לווין, כי אנו בעונותינו לווים כמ"ש החנות פתוחה והחנוני מקיף וכל הרוצה ללוות כו'. בפרשת האזינו תרי"ג תיבות וזהו וענתה השירה הזאת כו']. וזהו סוד המשנה . והבן).

נמצא כתוב בראש העתק פי' התיקונים וז"ל
ששים המה מלכות - זהו אותיות של הא"ב במילואים עולים ס' כזה:
אל"ף . בי"ת . גמ"ל . דל"ת . ה"י . וא"ו . זי"ן . ח"ת . ט"ת . יו"ד . כ"ף . למ"ד . מ"ם . נו"ן . סמ"ך . עי"ן . פ"י . צד"י . קו"ף . רי"ש . שי"ן . תי"ו .

ותמצא חצי הא"ב מתגלגלים בשאר האותיות וחציו נחים במקומם, וסימניך אדו"י כלמ"נ פש"ת. אחד עשר אותיות אלו מתגלגלים.

א'  - ב' פעמים 
 ל"ף 
 ו"ו.

ואות י' כמספרו דהיינו י' פעמים כזה: 
 ב"ת
 ה"
 ז"ן
 ו"ד
 ע"ן
 פ"
 צד"
 ר"ש
 ש"ן
 ת"ו

ואות ו כמספרו - ו' פעמים:
1-2. וא"ו
3. יו"ד
4. נו"ן
5. קו"ף
6. תי"ו.

אות ד' כמספרו - ד' פעמים, דהיינו:
 דל"ת
 יו"ד
 למ"ד
 צד"י.

וסימן לג' אותיות שכמספרן -- י' ו' ד'.

אות כ' מתגלגל ב' פעמים כזה:
 כ"ף
 סמ"ך.

אות ש' מתגלגל גם כן ב' פעמים כזה:
 שי"ן
 רי"ש.

אותיות ל"פ מתגלגלים ד' פעמים כזה:
[ל]
 אל"ף
 גמ"ל
 דל"ת
 למ"ד

[פ]
 אל"ף
 כ"ף
 פ"י
 קו"ף

אותיות מנ"ת מתגלגלים כל אחד ה' פעמים כזה:
[מ]
1. גמ"ל
2. למ"ד
3-4. מ"ם
5. סמ"ך.

[נ]
1. זי"ן
2-3. נו"ן
4. עי"ן
5. שי"ן.

[ת]
 בי"ת
 דל"ת
 ח"ת
 ט"ת
 תי"ו

ואחד עשר אותיות אלו -- בגה"ז ח"ט ס"ע צק"ר - נחים במקומם.

ואם תצרף י"ב אותיות של מנצפ"ך כזה:
 מ"ם . נו"ן . צד"י . פ"י . כ"ף .
נמצא יש כאן ב' יודי"ן, ב' ממי"ן, ב' נוני"ן, ב' פיפי"ן, ואותיות ו' צ' ד' כ' . 

אם כן נמצא 
 היו"ד מתגלגל בסך הכל י"ב פעמים 
 ואותיות ו' מ' נ' - כל אחד מתגלגל ז' פעמים
 ואות פ' - ו' פעמים,
 ואות ד' - ה' פעמים
 ואות כ' מתגלגל ג' פעמים,
 ואות צ' נשאר במקומו מאותיות כפולות. 

נמצא יש בא"ב הנ"ל:
 ב' אלפי"ן
 בי"ת - אחד
 גמ"ל - אחד
 ד' דלתי"ן
 ה' - אחד
 ו' ווין
 ז' - אחד
 ח' - אחד
 ט' - אחד
 י' יודין
 ב' כפי"ן
 ד' למדי"ן
 ה' ממי"ן
 ה' נוני"ן
 ס' - אחד
 ע' - אחד
 ד' פיפי"ן
 צ' - אחד
 ק' - אחד
 ר' - אחד
 ב' שיני"ן
 ה'  תוי"ן.

ומספרם עולה סך הכל ארבעה אלפים שני מאות ל"ח (4,238). ועם מנצפ"ך עולה סך הכל ארבעה אלפים שבעה מאות וח"י (4,718). עד כאן של הליקוט.]

עוד ליקוט.

א  הוא בכתר והוא כלל כל האותיות והוא קוצו של יו"ד. ומחכמה מתחיל השם הוי"ה ומתחיל בב' - בראשית. והן כ"ו אותיות כמנין הוי"ה - כ"א אותיות כמנין יה"ו, וה' אותיות מנצפ"ך כפולים נגד ה' אחרונה שהיא כפולה ולית לה מגרמה כלום. וע"ס י' נקודין הן יו"ד אתוון דשמא מפרש והן ל"ב נתיבות.

דף ב עמוד ב
 הן שכינה של אצילות ושל בריאה. שבהר סיני של בריאה שם עאל משה ושם ניתן התורה מצד אימא דמקנן בכורסייא ושם הוא הפה כמ"ש בזהר חדש שיר השירים שהוא בינה כידוע, ושם יצירת הולד במ' יום. ולכן ניתנה התורה למ' יום. וענן המשכן של אצילות לא יכול משה לבא שלא היה מדרגתו אלא בבריאה שמשם התורה כידוע בהרבה מקומות.

(תיקונא קדמאה. והן  --  ו . וכשנכללין ועולין למעלה נקרא כ"י  כמ"ש בהיכלות).

 ר"ל ד' חיות הקודש הן ד' מלאכים ארגמ"ן כידוע והן מתפרשין לי"ב כמ"ש בפרשת ויקהל פקודי שכל אחד מתפרש לתלת, וכן כל אחד מאלו הד' מתפרש לי"ב, וכן לעולם כמ"ש שם.

ומפרש כאן שמיכאל שהוא פני אריה אל הימין - תחתיו ד' מלאכים לד' סטרי עלמא כמ"ש וארבע פנים לאחת ותחת כל אחד תחתיו ממונה אחד בארץ י"ב מלאכים ממונים תלת לכל סטר והממונה אשר בשמים מושל על אשר בארץ ועל כל י"ב ממונים שלו ואותן שבשמים הן ד' כללים ועליהם ד' אותיות וכולם תחת מיכאל.  אות א' שמושל על כולם והוא אות שמושל על גבי מיכאל שהוא על כולן. וכן בד' חיות הקודש בכללם א' ע"ג שסימן ארגמ"ן מט"ט נוריא"ל כידוע. וכן כאן הוא גם כן בגבריאל כמ"ש לקמן דף ג' ע"א  עי"ש. וכן הוא בכל ד' חיות הקודש לד' סטרין. וזה סדרן: 

א"י שהן בת"ת ומלכות ק' על י' שת"ת נוטה לחסד, וכן ר' על י' [צ"ל א'] כידוע שדו"נ נוטלין חד עטרא דחסד וחד עטרא דגבורה בנ"י [צ"ל כנזכר] באדרא זוטא עיין שם, ולקמן בפרשת בהעלותך לא נזכרו מאלו ד' רק שנים מאלו ד' שבשמים ועליהן מיכאל וכן בכל ד' חיות הקודש שהן י"ב חיוון רברבן י"ב בקר תחת הים כמ"ש בפרשת פקודי בהיכלות ולא נזכרו שם אלא צדקיאל ויופיאל וכן בכולם הא' והג'.

ליקוט:
(גם זה מפי השמועה) סוד הד' חיות ותחת כל א' נ"ו [צ"ל נ"ד. המסדר] ממנין ( סמכין) בריש ויקרא ובפרשת בהעלותך ובפרשת פקודי וכמה מקומות לא חשיב אלא שנים [צ"ל שנים עשר. המסדר] תחת כל אחד שהן תלת לכל סטר. והענין כי הי"ב הם העקרים והשאר שהן רי"ו הם תחתיהם והם בסוד שם י"ב ושם ע"ב שהם רי"ו אתוון.

דף ג עמוד א
 כי הפרטים דומה לכלל כמו בד' החיות, א' ע"ג שהן נגד ד' ספירות חגת"ם, וע"ג נגד בינה, הכסא שעל גבי החיות, שד"ס אות הד' שבה"א - ד' חיוון, ונקודה שבתוך הה"א הוא שע"ג. ועיין בז"ח סתרי אותיות דף ה' ע"ג רזא דה"א אינון ד' כו' עיי"ש כל המאמר. וכן כאן באותיות שהן חגת"ם אות חמישי מסטרא דקדש בינה.

 ר"ל משה רבינו ע"ה כמ"ש עליו המלאכים .

 ר"ל צירוף ויקרא זהו שנתגלה אל משה שבעוד צירוף הראשון אוקיר מתנוצץ - לא יכול משה לבא אל אהל מועד כמש"ו, ואח"כ ויקרא אז אל משה, וקראו שיכנס בתוכו.

 מיסוד, גבורות גשמים.

דף ג עמוד ב
 צ"ל ש'.

 גם כן צ"ל ש'. וכן לקמן  -- צ"ל ש"ה.

 שהן אותיות הנ"ל.

 המוריה.

 כמ"ש אהרן ראש לכל הנמשחים.

 ר"ל חסד.

 שהיא דוקא באהרן.

דף ד עמוד א
  - גימטריא  גבורות . 

 ד הוא בשמאל כידוע - קרן היובל, והוא שם אלהים במילואו ופשוטו וריבועו. וכשתקח ממנו  הנ"ל - נשאר  גימטריא . והן  עם  - הוד.

 כמ"ש  שלח לו יין ישן שדעת זקנים נוחה הימנו. ור"ל ישראל סבא ת"ת, ע' ענפין בסוד ע' נפש דיעקב, והוא יינא דמנטרא דגדלות דאימא. אבל יוסף - יסוד - בסוד נער. וכן שלמה. והוא בסוד חלב לפי שבגדלות נשאר יסוד יתום מאמו ונשאר ביניקה. והן  עם  - יסוד.
[. וי"ל כי כ' בכוונת שים שלום - שים טיפת הזרע, שלום, ביסוד הזכר. טובה וברכה - הוא יסוד דנוקבא ששם יורדת בהזדווגה עמו עכ"ל. והנה טיפת הזרע הוא לבן - חלב. וכד"א הלא כחלב תתיכני - איתגלי החסד בפומא דאמה. נ"ל משה שלמה].

 ר"ל מלכות, ששם , . 

 מורי כמ"ש צרור המור דודי כו'. בשמי יסוד מבשם לנוקבא. יער ודבש הן שתי קרנות של היובל כמ"ש בסוד שני רצועות של תפילין של ראש שהן נצח והוד, שופר כנ"ל.

(עוד בין כתבי תלמידי הגר"א ז"ל (ונשמטו בהעתק הגרד"ל)) 
 דיקדק למה פירש כאן יותר מבכל מקום לומר . ויען אליהו ויאמר. הנה יש ג' מדרגות -- , , . וחדר פ"ז הוא פנימי שבכולם, ועל זה נאמר תשית לראשו עטרת פז. וכולם בכלל עולים . ועל זה נאמר . והנה  עולה  כידוע, ואותיות שלפניו היינו  עולה . ואותיות שלאחריו היינו  - עולה . 

וענה ואמר עוד, הנה ידוע כי הפנים של  נקרא , והוא גם כן עולה . ואחורי' נקרא  עולה .  והנה כל י"ב חדש הם שלה רק ששה הם בפנים והם ימי חמה, מחדש האביב כסדר, וששה של אחורי' מחדש תשרי - ימי לבנה, ימי הגשמים שהם גבורות כידוע. ועל זה נאמר  -- עולה , אחורי' של שם אדנ"י, כאשר תתהפך כחותם. ודו"ק.

(המשך דף ד' עמוד א')  בכאן אמר פי' על הגמרא , כי כל עבירות אינן חמורים כמו כופר בעקר, על כן משעמדו המינין שכפרו בעק'ר - הוא עקרב - פוסק, ותקנו ברכה באמצע התפלה.

דף ה עמוד ב
 כנ"ל דאדם נכלל מז'; ג' שלו - יה"ו, וד' שלה - ה'. ובחיבורא כנ"ל. וכמ"ש זכר ונקבה בראם ויקרא את כו'.

דף ו עמוד א
 ר"ל יסוד שבגיניה הוא דכר והוא על הלב - מלכות, והוא התחלת היום והוא סליק למחשבה ובו נגמר סיום המחשבה של טפת הזרע שיוצא במחשבת אדם וביסוד נוקבא שם סיום המעשה והוא סוף הלילה ולכן הזיווגא באילת השחר. וז"ש .

דף י עמוד א
 ולתתא הוא ירושלים שהוא כסא ושם הן ישראל אחד כמש"ל צ"ג ב'.

דף י עמוד ב
 כח"ב. וחכמה נקרא יראה וכן לתתא ומקדשי תיראו חכמת שלמה כמ"ש בה"ז את שבתותי כו' וז"ש בכל מקום בדחילו וברחימו - י"ה, אבל כאן קאי על כתר כמ"ש למטה חד דחילו כו'. 

וז"ש  שכל העולמות הן בד' אותיות הוי"ה וכמ"ש ועל שמי' כו' , ובחי' תחתונה של עולם שלמעלה הוא כתר שלהן והוא אלהות שבכל עולם וכן יחידה באדם, ויעל אלהים כו'.

 ובזה נכלל הכל -- ג' ראשונות וזכר ונוקבא. ג' ראשונות בעצמותו וזו"נ במילואו שהן טיפה דמוחא.

 וענינם כי בז"א הן בעצמו עשר ספירות ועם ג' ראשונות עצמם שהן נכללים בו לפעמין הן י"ג. ולכן נעשה בו י"ג תיקונים. מה שאין כן בלא ג' ראשונות. ונוקבא הוא ט' לבדו וג' ראשונות לא שריין ביה בלא נוקבא. וזהו סוד תתן אמת כו' שהן לבד (ר"ל שט' תיקונים הן בפ' אחד וד בפסוק אחד  כמבואר במ"א. המסדר). והן ג' אבהן למעלה וימי קדם דסלקא למעלה למעלה הנוקבא ששם שרשה ברדל"א. וכן ישוב ירחמנו כו' שהוא ג' ראשונות שלו. וכן הוא בכל עשר ספירות בכללן עם אבא ואמא וא"א - עשר. ועם ג' ראשונות של רדל"א -- י"ג.  וכן בכולם. והכל ביו"ד. י' שהוא עשר ובמילואו ו"ד הן עשר כי הוא ו"ק והיא ד' בג' מוחין כנ"ל, ויו"ד ג' קשרים הנ"ל.

וז"ש  מכאן שהן כולן בז"א. וז"ש .

דף יא עמוד א
 אהי"ה אשר אהי"ה, כח"ב, אהי"ה ב' דז"א, ומחכמה ולמטה הוי"ה. ושלמה פירש הכל ז"א בעודו סתום במוח אבא ובשעת זיווג ובשעת עיבור אהי"ה אשר אהי"ה ובשעת לידה הג'. ואח"כ שנולד כולו הוי"ה. וז"ש בגמרא  אני הייתי במצרים כו' בשעבוד מלכיות, כי כן הוא בגלות, ובמצרים היה סתום יותר בלא תורה ושיעבוד גדול, אבל בשעת התחלת הגאולה אז היתה לידה וז"ש ואמרת אליהם כו' ואח"כ ביציאת מצרים וה' הולך כו'.

דף יא עמוד ב
 והוא סוד בנימין. אבל בקו ימין הוא יוסף והוא בנה (כבעלה) וע"י מזדווגת בחול והוא מט"ט בשרשו. והשני לתתא סנדל ב' כרובים מה שאין כן בשבת שהוא"ו של שם עצמו מזדווג בה וז"ש .

 ר"ל זו"ן שניהם בעשרה והן ב' השקל אבל לחוד הוא מחצית השקל עשרה גרה. 

 אבל לפי גמרא שלנו בראשית מאמר ראשון. וע' פנים לתורה. ובראשית הוא אנכי שהוא יחוד אנכי נוטה שמים כו'. יהי אור ויבדל כו' לא יהיה לך וכן כולם וכמ"ש במ"ר וש"מ.

דף יב עמוד ב
 שפי' שלמים הוא תשלומין שכל הקרבנות באים על חטא, עולה ומנחה על מצות עשה  וע"ל ט' ע"ב , וחטאת ואשם על מצות לא תעשה, כל אחד במקומו, אלא שג"ת נה"י הן של נוקבא לכן מנחה נאמר 'היא', וכן חטאת. שלמים אינן באים רק לתשלום הנדר כמ"ש ואם נדר או נדבה, ועל זה נאמר כי תדור נדר כו' מוצא שפתיך, ולכן לא נאמר שם רק שלמים. וכולהו אתי מדרשא פרק קמא דראש השנה. וז"ש  והוא יעקב ויוסף שלמים.

ותודה בנוקבא. ולכן בה ד' מינין הנכללין בה וכולהו מעשר ורביעי שלה הוא מחמץ וגדולה ככל הג' מינין כמ"ש בז"ח נ' ב' בהאי פן אתכלילו כו'. ורבוכה שמן כשניהם שהוא הג' באמצע, וימין בלולות ושמאל משוחות והן להט כו' שהן בידא דנער כמש"ל ס' א' , והן מ' חלות. ועיין בז"ח ה' ג' רזא דה"א אינון ד' ואלין ד' דלתתא כו' אשתכח האי נקודה דאשלים לכל סטר לעשרה כו'. ויצר הרע אינו שולט אלא באדם אשר בארץ ושם מגיע פגם ובפשעכם כו' ולכן הוא לחם חמץ. והתודה נקראת בפ' זאת התורה ולמלואים שהיא אשלים ה' אחרונה להוי"ה. ועיין רעיא מהימנא ט"ז א' . והיא בעצמה החמישית דקיימא על הד' הוא מהתודה.  

ושלמים שנים, נדר ונדבה, ונכללין כאחד דגוף וברית כחדא כו'. והענין שבין רגלים הוא הפסק, מה שאין כן כאן. וענין תודה על חטא כמ"ש אוילים מדרך פשעם וכנגד הד' ד' צריכין להודות וכ"א לפני עשרה. 

 כמ"ש למעלה מצת וחלת כתיב חסר כו'. תא חזי חלת מצת חסר כו'. 

ואמר  דכולהו מה' עילאה ומתחלק בספי' וי' מה' תתאה ומתחלק בעולמתאן גם כן מים כו'. 

 ששמן אינו יכול להתערב בו שום פסולת ולעולם הוא טוב וכמ"ש במדרש רבה שיר השירים ולכן ר"ע נכנס בשלום ויצא בשלום ועליו נאמר משכני כו' שקודם לזה נאמר לריח שמניך כו'.

ליקוט
 ויובן על פי מה שכתוב בתיקונים ס"ח דמט"ט שהוא כלל ד' החיות הוא להט החרב המתהפכת כו' והם אלו הד' מינין -- חלות מצות ורקיקין ורבוכה  על חלות לחם חמץ. חלות ורקיקין (בלולות משוחים [חלות] בלולות רקיקים משוחים) הם אריה שור. ורבוכה הוא נשר אמצעי טעון שמן. (בהע"א כשניהם). ולחם חמץ הוא פני אדם וזהו , וצריך שמן למתקן. והבן.

א"ה. ובבאורי הגר"א על אגדות ברכות בכי"ק במאמר ד' צריכין להודות כתב וז"ל:
ואמר בזוהר פרשת ויקרא דף י"ב ב' , ר"ל דתודה בכ"י הוא (וכתב בנו הגאון ר' אברהם ז"ל וזה לשונו: דתודה בכנסת ישראל מלכות והיא מתברכת מג' אותיות ראשונות כנגד ג' מיני מצה וא' חמץ). ואמר שם . ור"ל דאינון ד' חיות והן חסר ו' דאינון בנוקבא, וכד איהי מלאה אקרי מצוה כו' וג' הן בשמים דאין יצה"ר שם ורביעי באדם - לכן לחם חמץ (וכתב הר"א הנ"ל: ג' הן בשמים - ג' מצת דאין יצה"ר שם, וד' באדם ששם היצר שולט ולכן לחם חמץ). ובהאי פן אתכלילו כולא (וכתב הר"א הנ"ל: ובהאי פן - ה"א אחרונה), לכן בו עשרונים נגד כולא דהיא פני אדם נוקבא דכלילא כולא. וג' מינים דמצה נגד שמא סתים - ל' חלות (פירש הר"א הנ"ל שם ס"ג ג' יודין לכן בו ל' חלות), וי' דחמץ נגד שמא מפרש (ופירש הר"א שם מ"ה שהוא כמנין אדם בו רק י' אחד), ואינון ג' כו' ומ"ש דהוי חטאי' כך כו', ר"ל כמ"ש ברעיא מהימנא כפום ההוא חטא כו' לא חמיץ אי זריק טפין באתר דלאו דיליה ועל אינון דאחמיצו וזריק לון באתר דלא איצטריך כו' ואינון לחמי תודה כו', ור"ל . ג' דלאו כו' ואינון לא אחמיצו כו' עיי"ש באריכות].

 יו"ד בג' ראשונות, ו"ד - או"א כמ"ש למטה, וא"ו - תפארת ויסוד, ומלכות באמצע כמ"ש בספר יצירה היכל הקדש כו' והוא הא' שביניהם, וב' ההי"ן -- ה"א בחסד וגבורה, ה"א בנצח והוד. וז"ש שוקיו עמודי שש. וכן בידים. ות"ת נכלל מחו"ג לכן הוא לבדו ו' ונכלל באות א' וכן יסוד.

דף יג עמוד א
מ"ש בזוהר  הוא ט"פ קי"ב דג' שמות, והוא ג' שמות הנז' בז"ח ש"ה העולים תתר"ו במילואן, וא' כוללן שהיא הרביעית והעשירית הכוללן, הג"ן ר"ל הג' שמות פשוטים - גימטריא . וסוד תתר"ו סימן שירו חמשה ואלף, כי הדעת הוא כלל ופרט וכלל כידוע, והן ה' חסדים, וכלילתן ביסוד אחד, וכן א' בדעת אלא ששם אלף רבתי סוד אלף וביסוד א' זעירא.

דף טז עמוד א
 אבא. ואמר  לאפוקי חכמה דז"א. וז"ש למטה .

 ר"ל אלף שנה של הגלות ועוד חצי היום עד חצי שעה אחר חצות שאז מתחיל היום להעריב.

דף טז עמוד ב
 ע"ל יו"ד ב'  חד נהרא עמיקא כו'.

 מצדיק.

 ר"ל לעילא בגיהנם של מעלה.

 בגיהנם של מטה בארץ. והן כנגד הפגמים, אם בשמים - ת"ת, או בארץ - מלכות, או בשניהן כמ"ש יגלו שמים כו'.

 משום דאחר כליון הבשר נשארו העצמות ושל צדיק יש לו מנוחה מה שאין כן ברשע.

 ר"ל שהוא גם כן אש.

 כמ"ש שהטבילה באש שנאמר כל דבר אשר כו'.

 דשני כסאות הן, כסא רחמים וכסא דין. והן בינה ומלכות. וכל אחד כלול בשני', ובמלכות הן נוקבין -- חמה ולבנה, ובבינה הן דכורין -- שמש וירח כמ"ש בת"ז.

דף יז עמוד א
 ד' דרגין ד' אותיות של השם כמש"ו.

 שהן בשם הוי"ה כמש"ו.

 ר"ל לשון שלום ולשון שלימים.

 דלא מפריד הסט"א ביניהן.

 כצ"ל. והשמות מטועין כאן ועי' בספר יצירה. והכלל דבימין מתחילין ביו"ד ובשמאל בה' ובאמצע בו' והצירופין כסדר.

 שתיבה הוא מלכות, ונח - יסוד.

 שהוא הוי"ה פשוטה - י"ה עם ו"ה, שנים שנים, ועוד פשוטו עם מלואו שהן ז' ז' כידוע.

 ר"ל י' על הו' הוא ז', ולכך נקרא צדיק שבת שביעי, והוא מסטרא דתגא דס"ת כמש"ל.

 והוי"ה שבכאן היו"ה.

 א' בכתר - פלא, ל' - חכמה, ה' - בינה, י' - יסוד כנ"ל, מ"ם - מלכות.

 ר"ל יסוד.

[בכתבי תלמידיו ז"ל]
 חשיב כאן ה' עבירות חמורות דהיינו עבודה זרה, גילוי עריות, שפיכות דמים, חילול שבת, ושבועת שקר. שהן ה' עבירות שכנגדן ה' של ה'שטן - החמורות מכלם. ובכאן אמר עמ"ש רז"ל . והנה יש שס"ה לא תעשה עם הל"ת שיש ביום הכפורים, רק לא נאמר בלשון לא תעשה משום טעם רז"ל ודו"ק.

דף י"ז ע"א
 כנגד ד' אותיות השם. וכצ"ל, ולא עתודים כי הם עזים ודוק. 
 כאן אמר פי' נפלא הנה מבואר בזוהר כ"פ עולים בחולם ויורדים בחיריק. כי כשהיא למטה תחתיו היא חיריק ולמעלה עליו - חולם, בסוד עטרת תפארת, ושוה לו, היא גם כן ו' כמוהו. וזהו סוד א - י' למעלה, ו' באמצע, י' למטה. וענה ואמר שזהו סוד א הוא אחד כי מבואר בתיקונים יו"ד כליל תלת נהורין וכן יו"ד השני ושניהם כלולים באמצע והם י"ב, והא' הכולל הוא י"ג, והוא אח"ד. וז"ש בזוהר שה"ש , עי"ש היטב. ואמר שזהו סוד שבי"ב צירופי הוי"ה ג' היו"ד בראש ג' היו"ד בסוף ו' היו"ד באמצע הויות ודוק.  והנה ראש המרכבה הוא שם אהי"ה וסוף הוא שם אדנ"י ושניהם גימטריא אלהים, וזהו ויחלום והנה סולם (הוא יו"ד באמצע סולם) דא ו' והנה מלאכי אלהים דייקא עולים בו - בו' כמ"ש בזוהר ויורדים בו'. ודוק כי הוא נפלא, כי כשהיא עולה היא בסוד אהי"ה. ודוק כי קצרתי.

דף כ עמוד א
 המאמר הזה מהופך. וכלל המאמר שאמרו שבעים פנים לתורה בלשון א' על הלכה חדא על מלה זעירא. ומפ' לשון - יסוד כידוע. הלכה - מלכות, והיא מלה זעירא שהיא חכמה זעירא. ואמר 'מלה' מצד הלשון.

 וי' מן יסוד הוא י' דחכמה זעירא כמש"ו.

 הן שבעים הנ"ל שכולן נק' שנה.

 שהן ע"ב דכורסייא שם ע"ב.

דף כ עמוד ב
 (לפנינו הגירסא דנהרא) - אבא, והוא נקרא מרחוק ושם סליק בגלותא. וז"ש מרחוק ה' נראה לי, שאין נגלה לנביא כמו למשה רבינו ע"ה בדרגיה אלא בהיותו כלול בחכמה (וכתב הרד"ל אולי צ"ל באימא) שהוא נעלם מאד, וכן ממרחק תביא לחמה הוא טפה דמוחא שבא לה על ידי דצדיק כמ"ש לקמן. וז"ש אתר דההוא נהר כו' - ר"ל שממנו נגיד כו'.

דף כב עמוד ב
 הוא דרגי' ומאינון ימי עולם ו' של עתיקא קדישא נקרא אל עליון.

 יסוד.

 ת"ת. ונקרא 'בקר אור', שטפה דחסד מתגליא באמה ובהתחלת היום וז"ש הבקר אור. וז"ש דאשתכח ביה תדירא - דלא פסיק מבירא לעלמין.

דף כג עמוד א
 ה' גבורות ממותקות בסוד יין המשמח, ולכן נקרא אז לילה והן באות ליסוד דדכורא ובו ב' בחינות מסטרא דגבורות שבו מקום לקבל הגבורות נקרא גבר - שרשו של תרנגול, ולכן קארי שדרכן לארמא קלא. יין. ש' שורקת. ובאור היום ה"ח ולכן אז זמן תפלה בחשאי אבל בלילה אז שירת הלוים (כתב הרד"ל אולי צ"ל המלאכים). וז"ש יומם כו' ובלילה כו'. וז"ש לקמן .

דף כד עמוד ב
 שהיא רובע ישראל, רובע מלגאו משלמת לחומש מלבר, ולכן היא ה'.

 ר"ל יובל בינה וקרן ת"ת דהוא כליל בה כידוע בן י"ה - בינה.

 ר"ל הפר כידוע, והוא הראשון מד' מינים הנ"ל והוא בבינה ששם הוי"ה מתחיל בה' כנ"ל.

 ר"ל הקרן הוא ו' כנ"ל - עץ עושה פרי, שהוא קיים, ופריו הן י' . ו' סליק לבינה, וזהו לעולם הבא י' נחית לעוה"ז חכמה זעירא והעולם הזה ועולם הבא הן שני ההי"ן -- הרי כל השם. וז"ש .

דף כה עמוד א
 עיין לקמן קמ"ג ב'  ואלו הג' הן בג' אוירין.

וז"ש  ר"ל דרגא האמצעי שלהן.

פרשת צו

דף כו עמוד א
 (ר"ל דמלכות נקראת 'עולה', שעולה למעלה עד הבינה. כן משמע מביאורי הגר"א בתיקונים נ"ו א' בהג"ה בד"ה ודא איהו. המסדר).

דף כז עמוד א
 ובגמרא  חשיב ששה, וכאן לא חשיב אש דשכינה שהיא כלל כל האשים.

 זהו אש דוחה שאמרו בגמרא. וחמש הן מסטרא דה' שבשם כמש"ו.

 נ"ל שצ"ל זאת תורת העולה עד הלילה א'. ור"ל  הוא אש א'.  - ב'.  - ג'.  - ד'.  - ה'. ה' פעמים אש.  וכן דרשו בגמרא  ה' פעמים אש הנ"ל על מערכה גדולה ושני'  וקיום אש, ואברים ופדרים, ומנורה. עי"ש.

 שנקרא 'גבוה' - בגבהי מרומים כידוע.

 ר"ל ה' דהעולה רומז על ה' מראות שהן א'ש'ל'י'ת' - ה' גוונין מסטרא דה' עילאה והן ה' פעמים שנאמר בסנה ראיה אצל משה -- וירא וירא ואראה המראה לראות. 

 ר"ל מראה עצמה היא מלכות שהיא מ' דמראה - מ' יום שעמד משה בהר, מ' יום דיצירת הולד.

 ור"ל בת עין, שכל השם ב, ששני בת עין הן, אחד החיצון - פני אדם, מלכות, ה' אחרונה. ואחד נקודה פנימאה - חכמה, יו"ד של השם. וה' מראות ה' ראשונה. אור הוא ו' כמש"ו. והחיצונה הנ"ל הוא המראה, וז"ש ומראה כבוד כו' מלכות. 

 וז"ש אש אוכלת אש דשכינה.

 עכשיו מפרש כל ה' אשים הנ"ל בשכינה.

דף כז עמוד ב
 ובזה נתבאר ד' אשים הנ"ל - אוכלת או שותה או שניהן. ואינו אוכל ולא שותה הן הפסולין שאינה מקבלת קרבן. וז"ש דוחה הפסולין מעל גבי המזבח. 
(הגהת הרמ"ש. והנה  הוא בו',  הוא בה',  - הוא בו' ה',  - הוא בלא ו' ובלא ה'. והסוד הוא כי אכילה בנוקבא ושתיה בזכר כמו שאמרו רז"ל אחרי אכלה ואחרי שתו. ואני שמעתי מהרב המחבר בהיפוך -- ששתיה בנוקבא שזהו סוד שתיה בכלל אכילה, שבמקום דכורא אין הנוקבא עולם בשם. והנה ו' דכורא, ה' נוקבא. ובזה יובן איזה אוכלת כו'. ע"כ).

 והן הקרבנין שמוסרין עצמם למיתה כו'. ומסטרא דל"ת יבש -- ונהר יחרב ויבש.

 שיום הכפורים בבינה תקינו כל אלו נגד השם שבבינה נגד העין שבאלו הימים השם מציץ מן החרכים.

 כצ"ל. ור"ל ו' שבשם לקבל אור שמדליקין ביום הכפורים כמ"ש באורים כבדו ה' ביום הכפורים והוא כנגד אור של העין הנ"ל. ועשרת ימי תשובה נגד בת עין שמשם הדמעות ששעריהן אינן ננעלין. וכן עשרת ימי תשובה השערים פתוחים כמ"ש דרשו ה' בהמצאו כו'  שבאלו הימים אל תדום בת עיניך. ונגד בינה תפלה כמ"ש ממעמקים קראתיך - עומקא עילאה כידוע. ונגד ה' אחרונה - ה' עינויין כמ"ש ועניתם את נפשותיכם, שמשם הנפש כידוע, ואור הוא שמש - ת"ת.

 כי 'הלכה' היא מלכות, וכל קושיא היא קליפה והוא מסטרא דערב רב שנתערבו בישראל. וכן למעלה הקליפה. וכן נתערב הקושיא בהלכה. והתירוץ הוא תיקון הקליפה ההיא, וקושיא דלית ליה תירוץ - אלו הן הקליפות דלית להו תיקון כלל. וכן הרשעים בישראל שאמרו עליהם גהינם כלה והם אינם כלים.

 הוא הקושיא שהלכה נתעוות על ידו.

 הוא התירוץ כמש"ו.

 הן החסורי מחסרא שבגמרא שע"י נתקנה הקושיות כמש"ו, אבל כאן לא יוכל להמנות בכלל החסורי מחסרא. 

 שכל ענין האסורים הוא לה להפרישה מהקליפה ולכך הוא לחומרא.

 נו"ן שערים.

 ר"ל שכל תיקון הוא מצד בינה שמשם אין שטן כו' אבל באלו הקושיין כד מגיעין לבינה אומרים שתוק כך עלה במחשבה - בינה בג' ראשונות, עולם המחשבה, שהוא עולם הנעלם שאי אפשר להשיג למטה התירוץ.

 הן שיש להם תירוץ כנ"ל.

 כמ"ש לקמן דפסקין מכמה חתיכות כמו משבצות.

 הלכה דבגאו.

 ר"ל הלכה ברתא דמלכא.

 שנותנין לו בגד בחתיכה אחת והוא חותך מכאן ונותן לכאן ואם נותנין לאדם שאינו בקי דומה לו שהוא חסר. וז"ש ותלמיד דלאו כו'.

 ר"ל כמ"ש  מקום הניחו לו להתגדר בו. ורומז על אליהו שהוא יתרץ כל הקושיות והאומן משה רבינו ע"ה כמש"ו וכן כל הת"ח תלמידיו.

 ר"ל שנאמר פנחס הוא אליהו בן אלעזר בן כו' ב' פעמים , שהוא גם כן בן אהרן מסטרא דנדב ואביהו כידוע. ור"ל כאן בן אהרן, ברא כרעא דאבוה. כמ"ש אצל אהרן שהוא יהיה לו לפה שמשה רבינו ע"ה היה כבד פה, ור"ל שהיה אומר ההלכה בסתימות ואהרן מפרשה -- כן יהיה לעתיד לבא שאליהו יפרש דעכשיו משה רבינו ע"ה כבד פה בגלות ור"ל שאין עכשיו הלכה ברורה במקום א' כמ"ש בגמרא (שבת קל"ח קל"ט) ומשה רבינו ע"ה בתוך הת"ח כמש"ל.

דף כח עמוד א
 ר"ל התורה החדשה שעתידה להתגלות לא תהיה ח"ו תורה אחרת אלא שעתידה להתפרש היטיב, לא כמו שהיא עכשיו, ויהיה חדשה לנו ויאמר כל ההלכות כמ"ש אצלינו עכשיו ואליהו יפרש. ולא יאמר ההלכה ברורה שלא יצטרך לפירוש. כדי שלא יאמרו שאינה התורה של עכשיו.

 ר"ל זאת ברתא דמלכא הלכה וזה תורת שהיא עכשיו בגלות שאין הלכה ברורה. 

 כמ"ש בתיקוני זהר דהלכה למשה מסיני היא סלקא על כל דרגין.

 שמשם התורה חכמה עילאה כמש"ו.

 ר"ל שהיא כח מלכות שנקראת 'מה' - גימטריא , חיה רביעית. 

 הם רמ"ח פקודין שהוא יודע כל רזין וטעמין דלהון באתגלייא.

 שנאמר ואראה את המראה הגדול ונאמר הגדול לפי שהוא לימין משה שמשם האל הגדול.

 נגד ה' חומשי תורה כמש"ו.

 ר"ל ז"ש ומראה ולא בחידות, בתחלה במראה ואח"כ ולא בחידות.

 ולכן ראו כל הנביאים בחידות כמ"ש חוד חידה.

 ר"ל משה רבינו ע"ה עם הלכה שיגלה הכל בפירוש ולא כמ"ש התורה עכשיו בלבוש הסיפורים בשביל הערב רב שלא ילמדו הפנים כמש"ו דבגינייהו כו'.

 הוא הלכה הנ"ל, דבר ה' - זו הלכה.

 מוקדשא בריך הוא.

 עולה בימינא וחטאת בשמאל ואשם תלוי באמצע כמש"ו.

 כצ"ל.

אין תשלומין צ"ל הן תשלומין כו'. ונקט שני הדעות שבגמרא  תשלומין לראשון ותשלומין זה לזה.

 וכן בכל יום.

 כצ"ל.

 ר"ל דאין יכול להביא העולה עד שמביא חטאת כמ"ש משל לפרקליט כו'. והענין כמש"ו  דחטאת אין מניח לעולה לסלקא עד דיתפרש החטאת. ואמר , ר"ל חטאת לשון חסרון כמש"ו, חטא - דכורא, חטאת כו', וזהו חסרון לא יוכל להמנות.

 ר"ל זהו חסרון שיוכל להמנות. והענין שע"י עולה סלקא וזהו עולה וחטאת יורדת למטה וזהו חטאת ירידה וכיון דאתפרש חטאת מינה סלקא כו'.

 ר"ל עשו איש שעיר כמ"ש לקמן. ולכך צריכין בכל המועדים וראשי חדשים שעיר לחטאת לכפר על טומאת מקדש וקדשיו שמטמא החטאת המקדש.  ואחר שמתפרש בהאי שעיר שהוא חולקי' סלקא בעולת המועדים.

 שהוא בא על הספק, אם חטא או לא, וזהו תלוי כמו תרומה תלויה. וז"ש אחיד בתרוויהו.  והוא דכורא ולכן אשם בא לעולם זכר וחטאת יחיד נקבה. ודכורא דקיק יותר מנוקבא וקרוב יותר אל הקדושה, תלוי לכאן ולכאן בקליפה וקדושה. 

 חטאת סירכא דבוקה שמשפלת הריאה למטה ואשם תלוי סירכא תלויה כמש"ו. ושניהן אינן מניחין הריאה לנשב כמש"ו.

 בכנפי ריאה דאינון גדפין כמש"ו, והן שש כנפים של שרפים.

 שהרוח הולך מקנה ת"ת (נוחסא אחרינא: מבינה לת"ת) ו"ק בשית עזקאין אל כנפי הריאה.

 ר"ל שחטאת בסטרא אחרא, שעיר עשו, ועולה בסטרא דקדושה.

 והוא יעקב איש תם. ושה ושעיר הן יעקב ועשו. שה פזורה ישראל. 

 צ"ל תם. ומביא ראיה דעולה בסטרא דקדושה.

 ר"ל איך אמר ששעיר בסט"א - הא שעיר בסטרא דקדושה.

ואית - צ"ל אית כו' . והוא תירוץ על הקושיא דשמאל דקדושה לה' כו'.

 ר"ל של הסטרא אחרא.

 והוא יעקב איש תם.

 כמ"ש במה"נ כשהלב מהרהר בתורה הכבד מקטרג ומבקש לאכול ומערבב אותו מלימודו וזהו ויאמר עשו אל יעקב הלעיטני והוא נותן לו לאכול ונותן לו רק השמרים ובזה מניח לו כמ"ש  קודם שאוכל האדם יש לו שני לבבות כו'. וזהו אל ארץ גזרה -- לתחתונית ושם חלקו.

 ר"ל וזהו שנקרא כבד.

 חשיב ג' דרגין כמ"ש בתיקוני זהר נגד ג' מדריגות של בעלי תורה עי"ש.

 ר"ל היונה וכן נשר הגוף שלהן.

דף כח עמוד ב
 וזהו העולה שבא על מ"ע דע"י סלקת. וחטאת לשון ירידה כנ"ל על מל"ת שתופסה בגדפין כמש"ו. ועל זה נצטוו במצות עשה ולא תעשה. לא תעשין -- דלא ליהוו להו אחיזה בגדפין, ומצות עשה -- לסלקא היונה בגדפי'. וז"ש מה יונה כנפי' כו'.

הכי אשם - צ"ל חטאת.  ור"ל כמו הסרכות.

 ר"ל החיות דכרסיא בחטאת שר"ת שלהן ח'.

 שאשם אחוזה בגוף הכסא כמו גוף היונה כנ"ל.

 ר"ל שגדפין דשכינתא אינון חיוון אבל גוף השכינה אי אפשר לומר ח"ו גופא ממש דשם - והזר הקרב יומת, אלא גוף הכסא מקום השכינה כמ"ש בפיקודין הנ"ל.

 דסמכין לה בגלותא והן מצד הבינונים שהן תלויין ועומדין מחצה זכיות ומחצה עונות.

 דתרין נוקבין בסט"א נגד ב' ההי"ן בקדושה, חמה ולבנה, שעליהן נאמר וחפרה הלבנה כו' ויותרת הכבד נוק' תתאה כידוע מסטרא דרשעים עונות מרובים מורידה ח"ו למטה.

 כשמתגבר מחלאת הלב וכל הגוף (כמ"ש בריש כל מרעין כו'). ועיקר הלב שהוא מרגיש יותר שהוא שכינה.

 שחר נגד עולה, מנחה נגד חטאת - זמן הדין, ערבית נגד אשם תלוי - דרגא דיעקב, ולכך מתאכלין אברים ופדרים מזונא דילי' כנ"ל.

 ידוע כי ד' דרגין הן אותיות השם בין בדכורא בין בנוקבא. בדכורא ג' דחסדים - יה"ו, וא' דגבורה  - ה' תתאה. ובנוקבא להיפוך. וכאן במזבח דנוקבא ד' גומרין דלקמן  והן ג' דיצחק וא' דאברהם, ג' ויאמר אמר יצחק, וא' אמר אברהם. ויאמר יצחק אל אברהם שנכלל באברהם והוא יהי אור ויהי אור שהן אברהם ויצחק כמ"ש בח"א ט"ז ב'. ויאמר אבי נכלל אברהם ביצחק והוא סוד רקיע בתוך המים כמ"ש בז"ח נ"ח א' מים איהו לימינא כו' וכדין מים כו'. ויאמר הנה האש הוא יבשת המים (ר"ל יקוו המים ותראה היבשה. נראה שהיא הגהת הרמ"ש). ויאמר הנני אמר אברהם הוא יהי מארת  . וז"ש למעלה מארת חסר כתיב. וכמ"ש נ"ח ב' משום דהוא דנוקבא והן (כסדר) שאמר ל' א'  חד לסטר מזרח כו' עד דרום.

 שנאמר בה והגית בו יומם ולילה.

 ר"ל לא שנשמה נכבית בעצמה אלא שהנשמה מסתלקת מגופיה והיא כפיי' לגופי'. כמו נר שאין האור בעצמו נכבה אלא שמסתלק מהפתילה והוא כבוי לפתילה וכ"ה בשכינה כמש"ו. דח"ו אצלה לא יגורך רע אלא שמסתלקת ח"ו מאתרה שהוא הכסא ומנשמתא שהוא גם כן אתרה והכל א' שהנשמה חצובה משם. וכשמכבה הפתילה לא דיו שגורם לפתילה חשך אלא שמאפיל לכל הבית, כן גורם חשך בכסא. וכן לכל העולמות שמאירין הכל ממנה. וכן בעוה"ז שמאירין מהנשמה של האדם מגיע חשך לכלם. וז"ש . 

 ר"ל החושך הוא אינו הסתלקות האור לבד כמו שסוברין קצת בני אדם, אלא כיון שמסתלק האור בא החושך, שהשם עשה הבדלה ביניהם שלא ישכנו יחד, ולאום מלאום יאמץ. וכן למעלה בא' עבירה שהוא חשך ושורה ושפחה כו'.

 ר"ל המצוה שכינה מסתלקת משם. וזהו דווקא לע"ה. וז"ש מסטרא דע"ה להון כו' - בדרגא דידהון במקום אחיזת נשמתן למעלה. אבל בתלמידי חכמים אין יכול העבירה לסלקא המצוה כמש"ו.

 ר"ל לשכינה שנקרא מצוה.

 ר"ל דסלקין הנר לגבי בעלה ששם האור רזין כנ"ל ד גימטריא , לכך אין יכול לכבות.

 ר"ל תמיד(?) והגית כנ"ל.

מלכא - צ"ל מלבא. 

 ר"ל שהענן עולה מן הארץ ואח"כ יורד ומשקה כן העשן עולה אל המוח ואח"כ יורד ומשקה כל הגוף כידוע.

כליבא - צ"ל בלבא.

דף כט עמוד א
 שאלהים בדעת והוא אותיות מל"א י"ה, וזהו בינה - בן י"ה, בן הוא דעת והוא יה"ו.

 שהוא ה' כמש"ו ונשלם השם והוא שם מלא -- הויה אלהים. וז"ש מלא כו'. וז"ש שמצוה להביא אש מן ההדיוט תחלה מלבא ואח"כ יורד אוריא"ל אש משמים אריה שהוא במוחא כידוע.

 ר"ל בתוספת ה'.

 ור"ל ז"ש רשפי אש שלהבת י"ה - מאבא ואמא כנ"ל. מים רבים כו' שאינן מכבין כנ"ל. וז"ש ברחימו כמ"ש את האהבה וזהו שצריך התעוררות מלמטה תחלה.

 כצ"ל.

 דשור וחמור הן מימין ושמאל, בין בקדושה יששכר חמור גרם. בכור שורו כו'. וכן אמרו לעולם ישים אדם עצמו על דברי תורה כשור לעול וכחמור למשא. וכן תפילין הן בבינונים כשור לעול כו' כמ"ש בתיקוני זהר. וגם כן בסט"א  -- ישמעאל ועשו, ועל זה נאמר לא תחרוש כו'. וכן מלקין ברצועה של עגל וחמור -- סט"א, רצועה בישא.

 שהמצות מסטרא דידה כידוע.

 ר"ל לכך היא מלכות.

 ר"ל מסטרא דבינה.

 שנשלם השם כנ"ל.

 שהכל מסטרא דשם הוי"ה.

 גימטריא שד"י.

 כנ"ל.

 מסטרא דמט"ט ויש לו נוקב' נקראת מיט"ט ומסט' הוא אמתך.

 שהנשמה יתירה בשבת הוא כתר על נר"ן של חול ות"ח נקרא שבת כמש"ו לכך הן כתרין כו'.

 הן בנין.

 הן עבדין.

 הן דל"ת עול כלל שעליהן נאמר ידע שור כו'.

 ור"ל זהו בהמתך שמשמש אותך זהו שיש לו נייחא.

ביום שבת - צ"ל כיום.

 לבריות כמו שבת שכל הימים של חול עמלים לו.

 דתורה חירות מב' דברים מאו"ה וממ"ה.

 מפרש היאך ניצול ממ"ה דכלל א"א אלא שלא יתמסר לסט"א.

 וז"ש  כל המספר כו' ראוי כו'.

 ר"ל דגם עם הארץ יש לו נר"ן אלא שרוח שלו הוא רוח חיוני ונשמתו שכל עיוני כידוע.

 כצ"ל.

 דג"ר נעלמים.

 דעת.

 כתר.

 ה"ס.

 עכשיו מפרש נר"I דעבדי'.

דף כט עמוד ב
 והוא שרפרף הדום רגליו. וז"ש  א' לכסא וא' לשרפרף א' לצדקה ואחד לדין.

 שאמרו דומה לכסא.

 לבנת לבן שבציצית. הספיר - תכלת כמ"ש  תכלת דומה לספיר וספיר כו'. ולבן וספיר הן כסא רחמים. נמצא כל הג' עולמות בי"ע נקרא כסא. וזהו הנשמה שהיא נר"ן חצובות מכסא. 

 ר"ל שהנשמה נקרא שבת ויו"ט כמש"ו.

 שמור את חדש כו'.

 ר"ל יום ולילה של שבת ויו"ט.

 ר"ל הע"ה הנ"ל.

עשייה - לא גרסינן.

 ר"ל שמקבלין עליהן מיתה במחשבה בק"ש ועניות במעשה.

 דאיהי סלקא על כלא עטרת בעלה.

 ר"ל מנין אבריו וגידיו.

ותורה - צ"ל דתורה

 גי' אדם.

 ר"ל חיה רביעית אדם דשלטא על ג' חיות כמ"ש ודמות פניהם כו' כמ"ש בתיקוני זהר ועליו נאמר וירדו בדגת כו' כידוע.

 הן ד' אותיות השם במילואו.

 הן נר"ן החומרים שהן מג' חיות.

 חשיב ד' מינים גם כן נגד ד' אותיות השם שבפשוטו שהן בג' החיות כידוע. נהמא מימין, חמרא משמאל, בשר בעמודא דאמצעיתא כידוע בשר מן השמים וכל מיני פירות במלכות כידוע.

 שימסור את עצמו למיתה.

 זהו בנשמתיה.

  גימטריא  - שמא מפרש שהוא במחשבה כידוע.

 הוא הקטרה.

 בזבחים.

 כסדר.

 תכלת שבכנפי ציצית כנגד כנפי ריאה שהיא מרה חיוורא לבן שבציצית.

 אלו נר"ן הנ"ל, חיון מאריה, ובעירין משור, ועופין מנשר שהן המלכים של אלו המינים.

 לגבי אדם כמ"ש כי גאה גאה כו'.

 ר"ל מסטרא דבעירין נר"ן הנ"ל.

דף ל עמוד א
 והוא סיום המאמר הנ"ל ג' של רוח כו' ורביעי דממה מסט' דחסד והוא גם כן כסדר הנ"ל רוח הוא רוח קדים (מזרח) רעש ואשמע אחרי - אחרי דייקא (מערב הנקרא אחור. נראה מהרמ"ש), (ס"א ואש הוא צפון), ואות הרביעית (ס"א ה' אחרונה) בסטרא דחסד (דרום) וכאן הוא סוד בת היתה לו לאברהם אבינו (דרום) (ס"א וה' הנ"ל) [ועיין בז"ח שיר השירים דף נ"ח ע"א ותבין זה כמשחז"ל שיתין מחוללין ויורדין עד תהום. נראה מהרמ"ש].

 בריאה ששם השרפים. וגלגלי ימא יצירה ששם החיות. וחיילין אלין האופנים בעשייה. וגומרין הן ה' גבור' שעיקרן ד'; דנצח והוד נכללים כחדא (נכתב על הגליון: בסוד  - ים). ואח"כ מסטרא דימינא כו' ה"ח ומתבסמא עלמא.

 מסטרא דדרום שנקרא גדול. ובצפון קל נעימותא - נעים זמירות.

[ליקוט]
 [כתב הגר"א בתיקונים כ"ב ב' בד"ה תתן להם. ר"ל שש מעלות לכסא. ואמר תהומא עילאה והוא ביסוד דבינה דנוק' דבריאה והיא נק' תהומא רב' כי יסודה למטה הוא תהום התחתון. חיילין דאמרי קדוש - והוא בבריאה ששה השרפים כידוע. והכל בנוק'. וז"ש מגו שית חד - הוא יסוד.]

דף לא עמוד א
 ז"ל הגר"א בתיקונים קי"ו א' בד"ה רוח עצה. והענין שהיועץ הכל ניזונים וחיים ומתנהגים בעצתו, וכן נקראים כליות יועצות (שהעצה הוא השקאה לטעם הנ"ל) שהן אפיקי מים והכל מצד הנהר מימי החסד דאשקי לכולא ונק' בינה יועץ בשם התואר שיועץ תמיד דלא פסיק ונהר יוצא מעדן אשר לא יכזבו מימיו. והחסד נק' עצה כו' עי"ש.

דף לג עמוד א
 שהן פתיל תכלת וכן ישראל נקראו פתילות כידוע.

רחמי - צ"ל ראמי (אד"ל. לכאורה גירסת רחמי מיושב כלפי מ"ש איהי דינא כו' מפרש שזה כד אינון בלא משחא ת"ת רחמי אז דינא אוכלת הפתילות עצמם עצים יבשים).

 ועל בנותיהם נאמר כו' .

 ז"ש זבח רשעים כו' שצריך להתוודות ולהשליך החטא קודם וכן במיתה דוגמת הקרבן כמש"ו.

 אוריאל.

 כצ"ל. ור"ל בשם אדני.

 לגבי בינה תשובה ששם יה"ו כמ"ש בפקודין הקודמים ונשלם השם בשם אדני שהיא ה' וכן שם אהי"ה שם.

 שהוא בבינה כידוע.

 גימטריא מ"ה כמש"ו. ובלב הוא הרוח וז"ש .

 כצ"ל.

 כמש"ל מחמת סרכות דמרה חוורא.

 ר"ל שהוא גימטריא יה"ו, ועם ה' נשלם.

 שהוא בעצמו יודע האיך לממסר נפש בהמתו.

 ר"ל שהוא מכוין על הקרבן כ"ז.

ואם ת"ח הוא - לא גרסינן. וצ"ל וצריך כו' .

לג עמוד ב
 ר"ל שנפשא שלטא על גופא.

 שהוא מסטרא דימינא מים.

 שהוא יודע בעני' כמ"ש יודע צדיק דין דלים. וז"ש בתר כו'.

 ר"ל של עמודא דאמצעיתא.

 מפרש מהו נסוך המים והיין, כתב ובע"פ, שהן ימינא ושמאלא.

 ר"ל זהו הדלקת בשר על גבי המזבח והוא שמדליק בו שלהובין דרחימותא. בשר קודש יסוד רצוף אהבה.

 ר"ל שנולד. 

 והן ה' חסדים וה' גבורות הידועין.

 דבלוחות גם כן י' דברות - ה' מימין וה' משמאל.

 כידוע.

 היפוך נוקבא דסט"א.

 דהוא יצה"ר דכורא כמש"ו.

 שנולד משניהם כמש"ו.

 הוא אש דאיש ואשה שבכל אחד אותיות אש ונשאר י' לו וה' לה כמש"ל דהשם בו ובאשתו ובבן ובבת.

 כמ"ש אשר לא צויתי.

דף לד עמוד א
 כמש"ל והזר הקרב יומת. 

 עולה בנוקבא - מ"ן, ויורד בזכר - מ"ד.

 ר"ל מה שמביא מן ההדיוט מ"מ אש קודש כמ"ש אש זרה שנטלו מכיריים.

 והוא העצים שאחיד בשני האשים והוא עץ החיים. ושפע קדושה דנחית הוא חכמה דשריא עלי' כמש"ו. וכן בן הנוצר משני האשים בדרגא דעד"א ושרי' עלי' חכמה.

 והוא בעמודא דאמצעיתא כידוע. וכח הוא בחכמה - כח מ"ה.

 יה"ו באשה [מצאתי כתוב על הגליון: נגד בינה - בן י"ה שהוא יה"ו], ה' בבת. כ"ח באיש, מ"ה בבן כנ"ל.

 ר"ל בקדושה.

פרשת שמיני

דף לח עמוד ב
 הענין שקול כלול חג"ת אמ"ש וזהו כ"ז שבתוך הפה וממנו יוצא לחוץ ונתגלה. וזהו נה"י שמתגלה ואבהן סתימין הן והולך הקול עד מקום התפשטותו ואח"כ חוזר בכח כמו שזורק אבן בכותל וחזרה הוא בת קול ונקרא אור חוזר. וכולא כליל בג"ר ברעותא ומחשבה וקול דאזיל בלחישו בגרון תמיד ונהר יוצא וכו'. וז"ש  ושבע' קולות כו' דנפקין כו'.

דף לט עמוד א
 וסדרן שמן יין חלב ומים ודבש. וחלב הוא מקרא. ושאר הוא פרד"ס. וז"ש על בן זומא דבש מצאת כו'. ובכ"א שמאל נכלל בימין. ולכן אלו שהציצו בשמאל לבד נפגעו. ורבי עקיבא משכני כו' כמ"ש לריח כו' משכני כו'. ועיין ח"א כ"ו ב'.

דף לט עמוד ב
 ר"ל נפש של אדה"ר שמלכות אפיקת מת"ת וזהו חי' עילאה. והוא מ"ש . 

ואמר  חג"ת טורין עלאין. ותתא - נו"ה כמ"ש בתז"ח ע"ד ד'.

דף מ עמוד א
 וז"ש גדולים צדיקים ממלאכי השרת, דצדיקים מת"ת שקיבל מהנהר ומלאכי השרת מארץ. 

 דתפוח גם כן רמיז לאבהן ג' גוונין כמ"ש באדרא רבא אלא שהן מסטרא דימינא באור פני מלך חיים. וזהו מ"ש ביצחק ויבא לו יין. ואח"כ כריח שדה כו' ומתרגמינן חקל תפוחים. ואמר בז"ח שיר השירים ג' ריח שם ריח בגדיו כו' עי"ש.

דף מ עמוד ב
 דזה ג' ספרים דריש ספר יצירה, ספר דחכמה הוא מה שנצטייר בסופר הכותב במחשבתו ואיהו הכתב (נראה דצ"ל: וספר דבינה איהו הכתב. המסדר). ודעת הוא הסיפור. ועיין ח"ב ר' א'.

דף מא עמוד א
 ר"ל בקידוש ידים ורגלים ובשניהם נאמר ולא ימותו.

 ר"ל אכילה ודיבור שהן דו"נ. קנה וושט. לבן ואדום. עוה"ז ועולם הבא. וביום הכפורים ה' קולות דה' תפלות. ה' ענויין שראשן אכילה.

דף מב עמוד א
 ר"ל זהו שאומרים בגמרא על המתני' , שהוא תנין שבים.

 ר"ל דאינון שבים הן התלמידים שהגיעו להוראה, ר"ל שיכולין לשוטט ים התלמוד ואותן שביבשה הן אותן שלא הגיעו להוראה. 

 ר"ל הוא הרב.

 ר"ל אותו שהגיע להוראה לאותו שלא הגיע כמש"ו. וז"ש  מה דגים שבים כל הגדול מחבירו בולע כו'. אבל אם אינו גדול ז"ש ואי כו'.

[ בגמרא ל|ב|קידושין ל' ב'. ר"א].

פרשת תזריע

דף מג עמוד ב
 וסודן כי ז' ימים ז"ת דנוקבא, ז' ימים תחת אמו. וה' תתאה - ז' הוא. ואח"כ נכנס בהיכל ק"ק, ארון הברית, דשם הברית. משא"כ בז' ימים שתחת אמו. כי הראשונה כלולה משנים - לבנה ושמש (נראה דצ"ל וספיר. ור"ל היכל ראשון לבנת הספיר). ואח"כ בג' ימים עדיין הוא בג"ר שלה אף שכלול ברית שם. וכן היא נק' ברית. ואח"כ בנה"י דדכורא שהן שלה עד מ' יום.

 ברית.

 ר"ל שהוא נקרא סוד. ולכך נקרא יסוד - י' זעירא, וסוד. וז"ש סוד כו' כמש"ו. והטעם שנקרא 'סוד' לפי שהוא בהעלם, מה שאין כן בכל האברים.

 מה שאין כן בשאר דחציפין ביה. וז"ש דחלי חטאה שמתייראין לבא לידי עבירה וכמ"ש אל תתן את פיך כו'.

 שהוא פתחא דמהימנותא ומניה נפקין וביה עאלין לקדושה.

 שחכמה היא ראשית.

דף מד עמוד א
 כמ"ש ומהעפר אשר יהיה בקרקע המשכן. 

 שהוא אדם ובהמה רבה דרביעא על אלף טורין וברית כוללן. 

 דברית נקרא שבת כמ"ש אות היא ברית עולם כו'.

דף מח עמוד ב
 הענין כי איש הוא יסוד, ועיין בספרא דצניעותא בריש פרק ב' כתיב ולא עבר כו'. ויסוד ומלכות שניהם מסטרא דגבורה ולכן בשניהם אש. וה' דאשה הוא ה' גבורות. ויו"ד דאיש הוא טפת החסדים ונכלל בו ה' גבורות - לכן הוא יו"ד. ומתחלה מקבל ה' גבורות נקרא איש מלחמה בשערוי דלתתא דהוא צמר, ואח"כ כשמקבל טיפת החסדים שאז הוא מ"ל [נ"ל בסוד חשמ"ל] והוא נקרא חסד ועיין באדרא רבא קמ"ב א' .

דף מט עמוד א
 ר"ל דגוף וברית כחדא נינהו ועיקר הוא גופא ושם נכלל. 

 וזהו סוד בהרת עזה כשלג כו' ועיין באדרא רבא קל"א ב' .

דף נא עמוד א
 עיין לקמן פ"ו ב' . והענין כי צמר ידוע שהוא דרגא דשאת - דינא דקודשא - השור. ופשתן הוא לבושיה כתלג חיוור. וידוע שסוד לבושיה לבוש בד, והוא שרשא דחמור ה' דסט"א. וזהו סוד שני השעירים. וכן קין והבל. והבל בסוד שעיר הנשחט וקין שעיר החי.

פרשת מצורע

דף נג עמוד א
 והן ב' צפרים ומים חיים ותולעת  וארז ואזוב וכולן נטבלין במים החיים וכלי חרס מקבלן.

דף נג עמוד ב
 בסוד חכמה זעירא וחכמה רבתי.

 השושבינין הן נצח והוד, אספקלריא המאירה ושאינה מאירה, נביא וחוזה. ועיין לקמן צ"ד ע"א .

פרשת אחרי מות

דף ס עמוד א
 כמ"ש יעלזו חסידים כו' וחרב כו' וכמ"ש בהיכלות.

 כפלות השם אות באות (אמר המסדר עיין מה שכתב הגר"א לעיל בפרשת בראשית דף נ"ה ב')(ובהיכל ה' שם מ"ד א' ד"ה בגין דהאי להט כו'. ש"ל.).

 חיות הקדש ועיין לעיל ל"ט ב' .

דף ס עמוד ב
 שהן בלא זקן נערים.

 כמ"ש מצמיח חציר לבהמה והן ביום השני.

 קין והבל.

 צפרני ידי'.

 נפש חי' דאדם.

 השרים.

 שלוחין.

 כמ"ש עולה כו'.

 דזו"נ שלהן. ועיין בתיקוני זהר חדש ע"ה ב' ואת נפש אויביך כו' (פי' דכתב שם כי נחש אשת זנונים מקננא בשבע סלעים ובעלה בשבע טורין, ועי"ש בביאור הגר"א. המסדר).

 בסוד לא תבשל. ואינון הנפילים ששניהם עז אלא שהשני קשה -- עזא"ל -- אל קשה, והוא נופל, לכן מפילים אותו. ושניהם ראשי תיבות נג"ע (פי' נופל גלוי עינים. כנ"ל המסדר). ואינון בני אלהים כמש"ל קמ"ד אפי' בני אלהים באוירא ואינון בארץ.

דף סג עמוד א
 ר"ל לסטרא אחרא.

 ר"ל אע"ג דחטאת נקבה וכאן שעיר.

[ליקוט]
מ"ש ברעיא מהימנא מתלין אמרין ארמי גרמא לכלבא ילחך עפרא דרגליך בנתינת השעירים -- כי השעירים נאחזין ברגלין כמ"ש בפרשת אחרי מות דף ס' ע"ב תרין בנות בתחות רגלהא  כו ואלין מתאחדין בטופרי כו' והני בזוהמ' דטופרי אחידין כו' ואלו הבנות הן עצם מעצמו כידוע בסוד חוה הראשונה וז"ש ארמי גרמא לכלבא - שעיר הנ"ל, ילחך עפרא דרגליך - שאז ונחש עפר לחמו, אבק שתחת הרגל, לא ירעו ולא ישחיתו כו' ואז כי מלאה הארץ דעה את ה' כמים לים מכסים. [עד כאן הליקוט].

דף סד עמוד ב
 צ"ל בליליא. והן ג' זמנים של התפלות -- ערב ובקר וצהרים, נגד אבהן כמ"ש למטה. ודליליא נגד יעקב. ולאחר חצות שהוא נגד דוד כידוע, שלכן היה נזהר בזה, ובשביל זה נקרא 'חי וקים', והוא כולל כל ג' אבהן, ולכן כל ג' מחנות אלו נכללין ביחד. ובצפרא הן מארי דיבבא כמ"ש למטה . והן דיצירה שנקרא יום (מצאתי כתוב על הגליון: כמ"ש הבקר אור, ונאמר יוצר אור) ובערב הן דיללה של עשייה שנקרא לילה דמקננין כאן יום ולילה (פי' ביצירה מקנא ז"א שהוא יום, ובאופן עשייה מקנן שם מלכות - לילה. המסדר). ודצפרא הן בעלי שירה ודערב הן בעלי זמרה. ואחר חצות נקראו בעלי תהלה כמ"ש תהלה לדוד.

 שכתוב בו והאמין בה' כו' ומצאת את לבבו נאמן לפניך כו' כי האמונה והבטחון תלויים בחסד. וכד"א ואברהם כו' וכתיב ויבואו המלאכים כו' דבהאי שעתא אתפרש אתפרש (ומצאתי כתוב על הגליון: וז"ש וכד אתער האי בקר כו' הימנותא דברכאן וכמ"ש איש אמונות רב ברכות ונאמר חדשים לבקרים רבה אמונתך).

 כמ"ש (במדרש) על ידותון - על הדתות והדינין.

 שהוא דגל הרביעי וכ"ה כאן.

 וזהו סוד אור זרוע לצדיק, דאיגניז בצדיק ויוצא ממנו חוט א' בכל יום בבקר כמ"ש יומם יצוה כו' ואמרו רז"ל אסתר ירקרקת היתה וחוט של חסד כו'  כל העוסק בתורה בלילה הקב"ה מושך עליו חוט כו' , וכמ"ש למטה  ופריס כו' ועל אינון כו' שהוא מדתה, לכן באחרית ים בודדות. [ובהעתק הרד"ל. בו בדו"ת. כ"מ בהעתק ולפי הנראה חסר ומוטעה. דברי דוד]. (לענ"ד בודדות, ר"ל שוכנות (היא וכל אינון כו') בדד דמסתלקין דינהא. וכן גי' בו דרות. ר"ל שוכנות. כמ"ש ואשכנה גו' וכמבואר. ש"ל).

דף סו עמוד ב
 בהתכללותו לנוקבא ועיין ז"ח ח' ע"ב ואז נכלל עתיקא ביה כמ"ש באדרא רבא ומתער ברית אתפשטותא דג'.

 ר"ל הכל בנוקבא. ופתוחה כד אתפתח לדכורא לקבלא וסתומה כד אשתלם כמ"ש בז"ח שם עי"ש. 
(ובמקום אחר כתב וזה לשונו: ואית דמתני כו' - ר"ל הכל במלכות. מם סתומה כד איהי סתימא. פתוחה כד פתוחה בסוד חבצלת ושושנה.)

 ידוע בגדי לבן ובגדי זהב שהן נגד קריאתו וכתיבתו. 

(מצאתי כתוב במקום אחר וזה לשונו: )
 ר"ל במילואו שכולל הכל כמ"ש בפרשת ויקרא יו"ד ב' .

וז"ש  ר"ל שהכל נכלל במילואו ו"ד שכולל כל האצילות וזהו בסטרין הנכללין בו.

 כצ"ל.

 ר"ל ו"ד - זו"נ שבו, ולכן בד' אמר  ומחוברת בדכורא, ובוא"ו אמר  ליו"ד, כי היו"ד הוא דרגא דג' ראשונות שבו שבהן סליק למעלה ממקומן מה שאין כן בזו"נ שמקומם כאחד. 

ואמר  שו"ד נכללין ביו"ד כמ"ש למעלה יו"ד ב'  שו"ד הן עשרה ונכללין ביו"ד והן מילואו שנכללין בפשוטו.

[ליקוט]
מה שכתוב בפרשת אחרי מות ס"ו ע"ב  כן הגירסא כמ"ש האריז"ל. והענין כי כשרוצה ליתן בו המוחין נסתלק יו"ד דז"א לבוש דמוח חכמה דז"א כמ"ש בספרא דצניעותא פרק א' , והוא שהולך לו אל אבא שהוא מקומו שמוח חכמה הוא אתפשטות אבא כמ"ש באדרא זוטא  אתגליף האי חכמתא כו', וז"ש , ואח"כ עולה ברעו דמ"ס כנ"ל וזהו , שהוא יו"ד דעתיקא והוא בקרומא דאוירא כמ"ש בספרא דצניעותא, וז"ש  [ואח"כ אותו יו"ד עילאה מתכנש באלו ב' היוד"ן שתחתיו, וז"ש ].

 הוא אלף אדרין דדעת - והן נו"ה של הדעת, , . ו הן  [חסר י' גימטריא תק"ע. המסדר].  ב' פעמים פ"ר - מצנפ"ך, ה' חסדים וה' גבורות שכל אחד הוא פ"ר בסוד ו'ר'ב' ח'ס'ד'.

 הן חב"ד יה אלף ות"ק ו' בהתכללות הו"ק ונוקבא הוא שבעים והכל נכלל בה"א. ה' ת"ק א' אלף. ציור הה"א שבעת ימים תחת אמו.

 כמ"ש בתיקוני ז"ח ע"ה ב' אב לי"ג מכילין דכלילין כו' וענינם שני הווי"ן כל אחד נכלל בוא"ו על ידי האלף שבתוכן.

 כצ"ל.

 יו"ד בה"א - על ידי יו"ד שבה"א. ה"א בוא"ו - על ידי ו' שבה"א. ו' בה' - על ידי ו' שבה'. אלא שבה"א ראשון הוא שמאלי וכאן הוא ימיני. וכולם קשורין כאחד והן ה' עולמות התחתוני' ע"י הכרוב ו' שני ותרין חיבורין לוא"ו בה' עילאה וה' תתאה והן סוד שתי נשים שלו.

 הן התנאי'.

 הן תרין עטרין - חו"ג, וז"ש זרועי כו'.

 זו"נ.

דף סז עמוד ב
 ר"ל עניות וצרות כמש"ו.

 ר"ל שהשכינה צועקת בשבעין שנין בתראין על לומדי תורה על דוחק גדול שיהא להם כמ"ש  בזמן שהאדם מצטער שכינה מה אומרת כו', כ"ש לצדיק ושכינה נקרא אילה כידוע.

 ר"ל שהן מוצאי מים, התורה דעמודא דאמצעיתא אל השכינה.

 ר"ל זהו חבלי משיח.

 שהן בעמודא דאמצעיתא כמ"ש בפקודין הקודמין. ואתערא דלהון בע' קלין דצווחת בע' שנים כמש"ל.

 ר"ל כמו שהיא נקראת אילה כן נקראת גם כן אילות והן ת"ח.

 רומז אל מ"ש דאילה בשעה שכורעת לילד מכנסת ראשה בין ברכיה וצועקת עד שבא נחש ונושך לה ברחמה ואתפתחת  ומולדת. והאילה היא השכינה וצועקת בעת לידתה הן ע' שנין הנ"ל כמש"ל, ועל ידי נשיכת החיויא לתלמידי חכמים בעניות היא יולדת משיח. שדוחקא דתלמידי חכמים ממהר הגאולה כמ"ש  אגרא דכלה דוחקא, כמש"ל על כן נקוה לך כו'. וז"ש בגין חבלין כו'.

דף סח עמוד א
 הן ע' שנין הנ"ל.

 שעד שהיא סתומה נקראת מ' סתומה וכשנפתחה נקראת ב' דומה לעולם - פתוחה לצד צפון, שמשם נפתחה כנ"ל.

מתרין ביתין - צ"ל מתרין דלתין, א' למעלה וא' למטה. והן שני דלתות שברחם האשה כידוע. והענין של הב' הן ב' שנין שלאחר הע' שנין שבהן אולידת כמ"ש ברעיא מהימנא פרשת פנחס, וע"ב שנין הן נגד שם ע"ב - אפיקי מים בחסד שיתגלה בבקר דאברהם, כמ"ש בפרשת משפטים דלאחר  השחר דשנין הנ"ל יתגלה בקר דאברהם - שכבי עד הבקר.

 ר"ל שאולידת ע"י עמודא דאמצעיתא מתוך נצח והוד והן ע"ב הנ"ל -- ע' דעמודא דאמצעיתא כנ"ל, וב' דנצח והוד.

 ר"ל שמשם בנינה.

 ר"ל נביאים ראשונים ואחרונים.

 וזהו יערות אילני סרק מסטרא ד -  כידוע, ואז יתעבר שאין משלו אלא בעפר - ונחש עפרו לחמרו, וכיון שיתגלו אפיקי מים כמים לים מכסים --  , יתעבר כו'. ולכן אמר דוד ז' קולות מסטרא דבת שבע כלילא מע' קלין כידוע על המים.  ואז .

 למטה הנחל דמשקה לנוקבא והמבועא. אלין תרין שוקין אפיקי מים. ולמעלה הנחל דאשקי לדכורא והמבועא הוא העדן. ושני הנחלים נקראים 'נהר דנגיד ונפיק'. והמקורות כתר ות"ת.

 וז"ש . וצבאות הן י"ב כמ"ש בז"ח שיר השירים וש"מ, והן ע"ב וי"ב הם פנימיים.

דף ע עמוד ב
 שחטא הנפש בכל ט' תיקונים שלה מסתלקין מהאדם בתוך הקליפה ולכן נפש לא נתקן בגלגול. מה שאין כן ברוח שאינו רק בפגם וג' מוחין מסתלק ממנו ולכן נכנס בגלגול ובסוד ????.

דף עא עמוד ב
 נגד העולם הזה והעולם הבא, זו"נ, תורה שבכתב ושבעל פה. וז"ש בפרשת שמות דף ב'  .

דף עג עמוד א
 עיין חלק ב' קכ"ז  ששם הוא להיפך. אבל כאן יעקב הוא ישראל זוטא, נער ישראל. וז"ש כל מאן דאתגזר ואתרשים כו'.

 א'ת'ה', והוא בגלגלתא דנפיק מגו בוצינא.

[ליקוט]
מה שכתוב בפרשת אחרי מות דף ע"ג ע"א. דאלף ות"ה רבבן תליין בקוצא דאלף, וע"ב שמהן בוא"ו האלף קיומא דעלמין כלהו כו' ברזא דחכמתא ושבילין סתימין ונהרין עמיקים ועשר אמירן בקוצא תתאה דתחות אלף. הענין כי האלף הוא באריך אנפין כידוע, שלכן התורה מתחלת בב' בחכמה כידוע, ובאריך אנפין ג' רישין והן סוד אמ"ש שהן כללות כל האצילות וכללות כל הפרצופים וכללות כל העולם כמ"ש בזוהר ובספר יצירה. ואמר בספר יצירה אש למעלה, ומים למטה, ואויר בינתיים, ראש מאש, בטן כו', שמים מאש, ארץ ממים כו'. וכן הוא כאן בג' רישין אלו. 
 רישא עילאה גולגלתא מאש, וכאן אינו ניכר האש רק למטה בז"א כמ"ש באדרא רבא ואדרא זוטא שכאן נכפין, לכן בז"א נק' גלגלתא תקיפא ושם בו טלא דבדולחא שבו תחיית המתים בסטרא דגבורה ושם בוצינא דקרדינותא.
 רישא תניינא הוא אוירא שהוא במקום רישא דלא אתיידע כידוע, והוא אויר ושם גניז רוחא שורש אבא כמ"ש באדרא זוטא והאי אבא מרוחא דגניז בע"י. 
 ורישא תליתאה הוא מוחא סתימאה - מים כידוע.
והן רמוזין באל"ף -- בב' קוצין ווא"ו. 
 קוץ העליון לרישא קדמאה ושם בוצינא דקרדינותא ששם ה' גבורות שהן ה' פעמים פ"ר שהן אלף ות"ה גבורות. כמ"ש באדרא רבא קל"ז ב'  שלכן גם כן כאן אלף ות"ה עלמין והן כמנין א'ת'ה'. 
 ורישא תניינא הוא אוירא שהוא המבדיל בין מים עליונים ובין מים תחתונים שהוא סוד הדעת, שג' רישין הן בסוד חב"ד והן בסוד אבא ואמא זו"נ. וזהו אוירא בסוד ז"א שלכן הוא וא"ו דאל"ף. ובו גניז שורש אבא שהוא ע"ב שלכן בו ע"ב שמהן. וכן ע"ב שמהן הן רי"ו אתוון שהן אותיות אויר.
 רישא תליתאה הוא מוחא סתימאה והוא קיומא דעלמין כלהו ובו כלילן הכל -- ל"ב שבילין ונהרין עמיקין, נ' שערי בינה ועשר אמירן שהן זו"נ דדעת, שמוחא סתימאה הוא כתר של כל האצילות, בחינת התחתון של כתר, וקוץ העליון של שם הוי"ה. ובכתר של כל עולם הוא שורש של כל העולם שלכן גם כן כאן כלולים כל העולמות. וקוץ התחתון של האל"ף כלול בקוץ העליון של יו"ד של השם. וכן קוץ תחתון של יו"ד בקוץ עליון של ה"א. וכן בכולם. 

ואמר וסמכין דעלאין ותתאין -- הן הסמכין דאות יו"ד שכולם סלקי ברעו דמחשבה עילאה שהוא מוחא סתימאה כמ"ש בסתרי אותיות דף ה'  והוא קוץ הזה. עד כאן הליקוט.]

 הוא בוא"ו כנ"ל ס"ו ב'  והוא באוירא.

 והוא חכמתא עילאה סתימאה שממנה הכל כמ"ש באדרא זוטא וכלהו בא"א ששם האלף.

דף עג עמוד ב
 נקודה עילאה הוא יריעה חדא והיכלא הוא ארבע סטרין כמ"ש בז"ח שיר השירים ואחתא ומודעתא כלילין דא בדא, הבן בחכמה וחכם בבינה.

 הוא ה' גווני נהורא, ה' פעמים אור דבהיכלא עילאה.

(  הסומקא הוא הצבע זהורי הנ"ל והן ד' דיריעות ושחור קורא כאן תכלת וירוק ארגמן ושחור אדום הן המסתלקין).

 הן ה' יברכו כה שהן כ"ה רתיכין, ה' פעמים ה' כמ"ש בסתרי אותיות ה' ע"ב עי"ש.

 הוא אבנא חד דסליק מגו תהומא חד לאלף שנין גוונא אוכמא, על אבן אחת שבעה עינים, והוא עין בעין יראו כו' רוחצות בחלב כו'.

 הן התאומות (ר"ל ב' העיניים. נראה מהרמ"ש).

 ששניהן נסתלקו מגו הסחיותא ועליהם נאמר כעדר הקצובות שהן קצובים בשיעור אחד ועולות מן הסחיותא זהו שעלו מן הרחצה ובהן תלוי העריין כד אתגליין כד לא נהיר יו"ד ביו"ד (צ"ל בו"ד) כמ"ש בספרא דצניעותא פרק ב' שעל זה נאמר ערות אביך לא תגלה - ערייתא דכלא אשתכח לגלאה אורחין דחייבייא וע"ז סובב כל המתני' ולכן אמר כאן בענין העריין וע"ז הזהירה התורה לא תגלה. וכל יום הכפורים הוא דרגא דרוחא דנפיק לפרדשקא לכן חמשה מלכין קיימין בבהילו ולפני ארבע לאו יכלין למיקם ובמנחה מתחיל עד יום ראשון של סוכות ארבע מלכין נפקין לקדמות ארבע כו' ולכן קורין בשחרית בקרבנות וקטורת לריח שמניך טובים. ובמנחה בעריות לטעם הנ"ל ואז רוחצות בחלב.

( ואמר  שבכל אחד שבעה עינים. ואמר ארבע גדפין - תרין כרובי עינא ותרין עפעפים והן כנפים ד' דחיות. ואמר כאן שכאן הוא סוד עריות כמ"ש בספרא דצניעותא פרק ב' כד אתגליין תרין כו' וי' כו'. ושם בס"פ כד אסתלק כו' ועיין באדרא רבא. ואלין ד' כנפים כמ"ש שתים חוברות שהן נסגרים יחד ושתים מכסות להן.

 כמ"ש וידי אדם כו'. ואמר זעירין - שהכנפים נכסות וע"כ קטנים הם והן פרושות לקבל תפלה בדמעות, תרין דמעין המתבסמין כו' ה' גבורות בה' חסדים.  וז"ש וחמש בחמש כו'.

ואמר  בימא רבא.

דף עד עמוד א
 עיין באדרא רבא קל"ג ב'  וגוונין הן סוד הדעת כד מדיד משיחין עביד גוונין לאנהרא.

 הוא חכמה, מקום השמן, לריח כנ"ל. ואמר בזהר חדש שיר השירים נ"ב א' דזמין לאתגלייא מגו ריחא דעלה כו' דהא ההוא ריחא עילאה סלקא כו' עי"ש. והוא חכמה.

 בינה בתוך הפה, וריחא סלקא מגו מ"ס סוד החכמה, והן ג' מוחין דיליה - סוד יה"ו, ז"א וה' אחרונה - שכינה (ספרים אחרים: שושנה) כידוע,  והוא ג' אותיות והיא אחת, וזהו . ולכן נקר' מלכות 'חקל תפוחין קדישין' בסוד נה"י דעלה כידוע, דג' דרגין אלו מתגליין בה שבהן סוד המוחין שהן ג' דברים של התפשטות. (ספרים אחרים: התפוחים. ול"נ שהן ג' תיבות חקל תפוחין קדישין כידוע. המסדר) וזש"א קדישין שהמוחין נק' קודש כידוע ונאמר כריח שדה אשר ברכו ה', ואמרו שדה של תפוחים אשר ברכו ה' דאתברכת מאלין תלתא כמ"ש למעלה ע"ב א' . וריחא בסוד מוחא סתימאה, וטעמא בסוד גרון, וגוונוי בסוד דעת, והן בסוד תרין תפוחין ששם אסהיד גוונוי דאו"א. דעות עדות והן אמ"ש שבא"א שמשם אסוותא כמ"ש באדרא זוטא. ועיקר אסוותא בתפוח בריחא כמ"ש רפדוני בתפוחים. ועיין באדרא זוטא רפ"ט ע"א . 
[כתב הרמ"ש וזה לשונו: מ"ש עוד מה תפוח וז"ל בריחא הוא חכמה כו' בטעמא בינה בגוונוי דעת כו', עכ"ל. ועל פי זה יובן מאמר הנ"ל מ"ש למטה  כנגד ריח שלו מחכמה כנ"ל,  נגד טעם שלו מבינה שהיא נקראת ברכה כידוע, ובסוד ברוך טעמך,  נגד דעת - גוונין דאנפוי. וכן ידיעת ההפכים אחת  - נגד ריח הנ"ל,  - נגד טעם,  - נגד גוונין הנ"ל. עכ"ל הרמ"ש.]

דף עו עמוד ב
 כמשרז"ל במשנה  ז' פרות עשו, לא מצאו שבע כו'.

 כמש"ה ושרף את הפרה כו' 
 את עורה. 
 בשרה. 
 דמה. 
 פרשה. 
 עץ ארז. 
 ואזוב. 
 ושני תולעת, והשליך אל תוך שריפת הפרה.

 כמ"ש והזה שבע פעמים.

 היינו 
 השוחט הפרה, 
 המקבל הוא המזה, 
 והשורף, 
 והאוסף את עפרה, 
 והמשליך עץ ארז כו' לתוך שריפת הפרה, 
 והמזה על הטמא, 
 והמוזה.

ומ"ש  כמ"ש 
 כל הבא אל האהל. 
 וכל אשר באהל. 
 וכל כלי פתוח. 
 וכל אשר יגע בחלל חרב. 
 או במת. 
 או בעצם אדם. 
 או בקבר.

ומ"ש  כמש"ה ולקח אזוב כו'  
 והזה על האהל.  
 ועל כל הכלים.  
 ועל הנפשות.  
 ועל הנוגע בעצם.  
 או בחלל.  
 או במת.  
 או בקבר.  
 וחטאו ביום השביעי. הרי ז' טהורים.

ומ"ש ז' כהנים - כי חמשה כהנים כתובים בפרשה, ומשה ואהרן -- הרי ז'. הרי שבפרשה ז' פעמים ז' -- הרי מ"ט מזוקק שבעתים.
(נראה מהרמ"ש. ומ"ש בענין ז' כיבוסים המזה על הטמא לשון הפסוק נקט, אבל באמת המזה טהור כמו שאמרו רז"ל ומאי מזה נושא. וכן מ"ש והמוזה כמ"ש בתוספתא דשני שבילין הלך בראשון ונכנס הזה ושנה וטבל הרי שצריך טבילה אחר שהוזה עליו).

ובמקום אחר כתב הגר"א וזה לשונו: 
 
 והן ז' פעמים ז' (אד"ל. כ"ה בפסיקתא דפרה מ"ט טהרות כו' ז' פעמים ז' כו'). כמש"ו.

 וכדתנן הראשונה עשה משה כו'.

 שם בפרשה.

[ליקוט]
מגכי"ק שת"י הר"א נ"י. בתנחומא ובזוהר ז' הזאות -- והוא כמ"ש והזה שבע פעמים וכמ"ש  שבע הזאות שבפרה כו' וכל אלו השביעיות הם כתובים בקרא לבד משבע פרות שהיא שביעית האחרונה שהיא תורה שבעל פה. וענין מ"ט שבפרה כי הנו"ן תרעין הן ה' גבורות כידוע, והן פ"ר דפרה, ה' - מנצפ"ך, ומ"מ אינן אלא מ"ט אלא ה' דפרה הוא שער הנ'. וש"ך הן ל"ב נתיבות ומ"מ ה' דשכ"ה הוא הנתיב לא ידעו עיט, והכל בנוקבא אלא מסטרא דאבא היא נער"ה יפה בנשים ומסטרא דאימא היא פרה אדומה מארץ אדום והוא בחו"ב שלה ולכן פרה נמסרה למשה בסוד מ"ט שערי בינה שנמסרו למשה ומטהרת לטמאים שהדינים נכפין בשרשן ובה עתיד הכל ליטהר אבל מסטרא דנערה לא יכול לעמוד בה ולכן הוציא שם רע על נערה בסלע כי דיבור מאבא - וידבר על לב הנערה, והכאה מאימא בצור, כי כל דיבור באבא ומעשה באמא, וכמ"ש בפרשת בראשית -  -  - באבא ואמא. וזהו נחש וצור שבמטה כמ"ש במ"ה פרשת בשלח שנגדן נחש וקסם וזהו שתמה שלמה בקלא דהדרא ואמר דרך נחש עלי צור דהא איהו בדיבור ומה ענינו להקרא בהכאה שהוא בצור וזהו סמיכות פרשת פרה לפרשת מריבה ולכן נלקח ממנו המטה שהן שערי בינה דאשתמש במטה -- מ"ט ה', והוא שער החמישים שנתלבש במ"ט שהוא ה' עילאה. ושכ"ה היא נערה עולימתא שפירתא. 

ועוד יש דרגא נ"א מסטרא דאבא - נקודה עלאה, יו"ד, דל"ל חיוורא שעליה נאמר שחורה אני כו' וזהו אשה אשה כושית שעלי' ותדבר מרים כו' והוא  - . וז"ש באדרא רבא קל"ב ב'  מסתכל הוינא כו' וחד חשוך. ר"ל מלבד השכ"ה שהן נהירין. וז"ש  - שהוא גימטריא שכ"ו. והאחת היתירה הוא שזכה משה אליה ועליה השיב השם , ובה זכה לקירון עור פניו כמ"ש שם דמסתחי בנהרא עמיקא כו', והוא שם הוי"ה יתברך שלכן נושא עון. וז"ש אם יהי' כו' במראה הוא אדני שהיא מראה והיא נערה (פירוש ש הוא גימטריא . המסדר). מה שאין כן משה דרגא דהויה. ולכן פירש מאשה שדרגיה למעלה מנערה. ואותן שכ"ו הן א' מסטרא דאבא בז"א ולכן הוא שכ"ו -- ש"כ עם ו' שבז"א. ופ"ר הוא בנוקבא בסטרא דאמא - לכן הוא פר' עם ה'. וזהו סוד  (פי' דתורה גימטריא . המסדר), כי תורה בגבורה ניתנה כידוע, והוא נותן שניהם לנוקבא אלא דפרה הן קודם הזווג אבל נערה בסוד זווג מאבא כי מסטרא דאימא אין זיווג כמו ביום הכפורים וכמ"ש בת אבי כו' ותהי לי לאשה. ובמדבר היתה הבאר להם על ידי הכאה בצור, דבמדבר היתה בסטרא דשור מדברא תקיפא, אבל לילך עתה לארץ ישראל בסוד הנערה ששם הזיווגים  היה צריך דיבור לפיוסא, כי ארץ ישראל בסוד אריאל. וזהו סוד מ"ש בפרשת בראשית בפ' ובניהו כו' הכה את הארי כו'. ע"כ.].

 כמ"ש במתני' דפרה הראשונה עשה משה כו'. 

 עורה. בשרה. דמה. פרשה. ארז. אזוב. תולעת. והן ג' דדכורא וד' דנוקבא כידוע, בסוד נהי"ם שהן דנוקבא והן בסוד המרכבה -- ג' בדכורא וד' בנוקבא כמ"ש בזהר חדש שיר השירים (נ' ע"ב) בסוד  אופן הז' עי"ש.

 כמ"ש.

 שוחט וזורק ושורף ומשליך ואוסף והמזה והניזה.

 זאת התורה כו' כל הבא. וכל אשר. וכל כלי. בחלל. או . או. או כו'.

 והזה על האוהל. ועל. ועל . ועל . או. או . או.

 ונתתם. ולקח. ולקח. וכבס. וטמא כו'. (פירוש: שבכל אלו הפסוקים כתיב כהן כמבואר לעיל ועיין באדרת אליהו).

 והן בסוד השעירים שראשי תיבות שלהם נ'ג'ע', ושבט אנשים הן בני אלהים. וז"ש והוכחתיו כו'  ונאמר ופקדתי כו'.

דף עז עמוד א
סוד אלף וארבע מאות וחמש זיני מסאבותא. הוא סוד הגבורות שהן כמנין זה כמ"ש באדרא רבא דנפקין מגו בוצינא קוץ העליון של אלף בסוד  - .

 חו"ג שהן הגזע של האילן.

 שהיו בכותל א' וכמ"ש באדרא רבא קמ"ב ב' . 

ואמר  וזהו סוד מוסף (אולי צ"ל יוסף. המסדר), דנפק בתוספתא ולכן נקרא איש חסד דאתגליא אבר כו'.

דף עח עמוד א
 כי העדות באנפין שהוא דאבוה ואמיה - חו"ג, ותרין דאו"א (ה"ה) הן י"ב. וזהו שבטי י"ה. 

ואמר  דאינו נאה כי אם בשתיהן כמ"ש דודי צח ואדום, וכמ"ש צחו מחלב אדמו כו', וכמ"ש במרכבה ל"ג ב' ע"כ ל"ל חיזו בשפירו כו'.

דף עט עמוד א
 הוא סוד הדעת שהוליד' אימא ויוצא מיסוד שלה. וז"ש מעופא דשריא בנורא (א"ה -  - גימטריא , יסוד דאימא, נורא) סוד דחילו ואימתני כו'.

 כידוע ד' פרשיות.

 דחו"ב.

 שהוא חסד שמתפשט בו.

 שיורד השני לנוקבא. ואמר  ששם בוצינא ביסודה ושם מתמתקין ושם הנ' תרעין.

 בסוד ה' גבורות בה' אצבעות וז"ש .

דף עט עמוד ב
 ר"ל בלשון נסתר ולכן ט"ו שנה משם י"ה.

פרשת קדושים

דף פא עמוד ב
  כמש"ו למטה.

 ר"ל חכמה שנקרא 'כבוד' כמש"ו, ומסטרא דחכמה בינה נקראת גם כן 'כבוד', ולכן אקדים לחכמה.

 מסטרא דאימא ולכן הקדים מורא שם.

 בשניהם נאמר איה לכלול הכתר עמהן שהוא אל"ף כידוע, וזהו איה.

 עשרה מאמרות דבראשית נגד עשר ספירות ששרשן בחכמה כידוע, ול"ב אלהים עד  נגד ל"ב נתיבות חכמה שכולם בחכמה עשית.

 שהתורה מתחלת בהון.

 ר"ל התורה בה אשתמודען ליה.

 שהתעוררת מנשמתין דלעיל ותורתן הכל כפי ההתעוררות למטה וכשלמטה מחלישין ההתעוררות - מתחלשין למעלה, וז"ש .

 ר"ל הקב"ה.

 מסטרא דתרין מתיבתין כמ"ש בתיקוני זהר.

 אין סוף ב"ה הגנוז בכתר דלאין סוף אין שייך לא תפלה ולא שום מחשבה. ואבא ואמא הן עלות 'עלות' לז' תחתונות, וכתר עליון הוא 'עלת העלות'. וזהו  - לשון רבים.

דף פב עמוד א
 כמ"ש  שקל הכתוב מורא אב ואם למורא המקום -- , הנה מקום אתי כו'.

ולבתר ביקרא בקדמיתא - לא גרסינן.

 ר"ל תפארת ומלכות. ויקרא דכתר עליון הן אבא ואמא כמ"ש שקל כו'.

 כצ"ל. ור"ל לכך נקראו שניהן  -  אלהים ו אמירן כנ"ל.

 כצ"ל. ור"ל חכמה נקרא 'ספסל', ואימא 'כסא', כידוע דאימא מקננא בכורסייא.

 עכשיו מפרש כבוד אבא ואמא ומביא ראיה שאבא חכמה שנאמר הלא אב כו' כמ"ש כולם בחכמה עשית.

 כצ"ל.

דאיהו - צ"ל דאיהי תחותיה. ור"ל תחות אבא. וז"ש  שאתה ואמך חייבין בכבוד אביך.

 ר"ל חכמה דשם עשר אמירן.

 בחכמה.

 בבינה דשם המעשה כמש"ו. ולכך כתיב אלהים בעובדא דבראשית - אלהים חיים.

 מפרש למה נקרא אימא גם כן כבוד.

 שהוא בינה - היכלא עילאה.

 הן עשר אמירן.

 ל"ב שבילין - גימטריא  כנ"ל.

 גם כן ראיה שבבינה כבוד שהיא נקראת 'ברוך'.

 ר"ל בג' ראשונות - אי"ה כנ"ל.

 ר"ל התורה שנאמר בה יקרה כו' כמש"ו. ותורה נקראת 'כבוד' כנ"ל.

 ר"ל בנים לאבא ואמא.

 מסטרא דכתר עליון.

 מסטרא דחכמה.

 מסטרא דאימא.

דף פב עמוד ב
 מסטרא דלא תעשין - שמירה כמ"ש  כל מקום שנאמר השמר פן ואל כו'.

 ר"ל כבוד אלהים - בינה שנקרא 'אלהים' דשם ה' קודם לי' ור"ל דכבוד דאבא איכא לעשות מצותיו. אבל באימא מסטרא דשב ואל תעשה האיך שייך כבוד. ואמר כבוד הסתר דבר.

 ר"ל מסטרא דכבוד כמש"ו.

 שנכרת מה שאין כן בבן דקטיל ואייתי ליה בגלגולא.

 כצ"ל.

 ר"ל מט"ט.

 ר"ל מעולם הבריאה ומהכא יעול לחטוא כמש"ו.

דף פג עמוד א
 גימטריא , ועליו נאמר והיו ימיו משה ועשרים שנה. מ

כגון בנים - צ"ל כען בנים.

 מיסוד ומלכות.

 ת"ת

דף פג עמוד ב
 יסוד ומלכות.

 ר"ל שלא נבררו עדיין הבירורין פסולת מאוכל.

דף פו עמוד א
 שהוא היה מכיר העונות על ידי הציץ כידוע.

 הכהנים.

דף פו עמוד ב
 שלא יתחברו דינא ומסאבותא ופשתים הוא לבוש בד מסטרא דפנים ולבושי' כתלג כו' שהן תקיפין ונגעים מוכיחין. ונראה שז"ש בפרק דשבועות   -- ששל פשתן לבן יותר כמו שרואין בחוש דלא כרש"י. וזהו שנמשל שם לצמר ופשתים והם שנים שהן ד' דכורין ונוקבין. ודכורין הן האבות. והנוקבין הן ספחת דקרא שהן מתדבקין -- ההוא נפש חייתא כו'.

דף פז עמוד א
 וז"ש הפעם ילוה כו' כנ"ל. ואסתכמו כחדא.  ועל יהודא הפעם אודה - קדש הלולים כו'.

דף פז עמוד ב
 כמש"ו ושם ותעמוד מלדת - דאתקם כורסייא.

פרשת אמור

דף פח עמוד א
 אף על גב דגנוז יוצא חומש (אולי צ"ל חוטי - ש"ל) החסד בכל יום והוא על ידי חוט השדרה והוא אור בסוד א'מ'ר'.

דף פח עמוד ב
 דאמירה הוא לחישו.

 ר"ל אמור ואמרת שאין מזרזין אלא למזורזין וכהנים זריזין כו'.

 אימא עילאה.

 דקשיא ליה "בראש" מיבעיא ליה,  בגולגלתא. לכן אמר דאדם אדמון הוא אבא וכאן רומז על חכמתא סתימאה הוא אדם קדמון כמ"ש באדרא רבא, , והאי הוא על המוחא סתימאה וממוחא סתימאה יורד לזקן כמ"ש באדרא זוטא וז"ש יורד על כו'.

 הוא חסד דז"א והוא הנכנס לבית ק"ק אל אמא, אבל אבא הוא למעלה מק"ק והוא מ"ש בסבא  אית כה"ג ואית כהן כו', ור"ל כה"ג חסד שנקרא 'גדול', סגן הוא בנצח - נעימות בימינך, דשמש לכה"ג. כהן הדיוט הוא בנוקבא, והוא מיכאל, אע"ג דלתתא כהן גדול הוא, למעלה הוא כהן הדיוט כמ"ש ברעיא מהימנא קכ"א ב', וחסד גם כן נקרא 'זקן' בסוד ואברהם זקן כו' דהן בדיקני חתימי.

 חכמה.

 מסטרא דיום ולילה לאכללא מדת לילה ביום ומדת יום בלילה כמ"ש בגמרא  .

 ר"ל וכן התמיד וקטרת.

דף פט עמוד א
 שבהן מצוייר כל ב"א וישתאבון בדינה על א"ה וישפיעו למדת הדין - חרב והרג על א"ה וזהו הטומאה.

דף פט עמוד ב
 אימא עילאה.

 אימא דערב רב - גיהנם.

דף צ עמוד א
 דהוא אינו מקורה והן מסטרא דצפון ושם מדורא דלהון.

ור"מ - וצ"ל ובס"ת, ור"ל ובסתרי תורה.

 דהוא בינה - בן י"ה. ור"ל אלהים - אותיות מלא י"ה, ובשם זה ה' קודם לי'. וז"ש , ר"ל ז"ש יד ה' הוי"ה כו' כמש"ו מצד אלהים דינא.

 גימטריא .

 שמשם ב"כ.

ואתקריאת - צ"ל אתקריאת.

דף צא עמוד ב
 לפני בני ישראל.

 ר"ל אותן שנאמר וכל בניך.

 והיא נק' תעודה כמש"ל צ' ע"ב .

 כמש"ו לשמך היא התורה ודייקא צדיקים כמש"ו.

דף צב עמוד א
 ר"ל סוד הוא כנסת ישראל דבה ע' לשון כחושבן  מן יסוד. כמ"ש ברעיא מהימנא כ' א'  וברית הוא י' [ר"ל שזה הנקודה הוא יו"ד] דאשלים ליסוד והוא יו"ד אתגלי בפום אמה והוא קושר כל העשר ספירות שהוא יו"ד במילואו כמש"ו, והוא בחכמה וממנו יורש יסוד כד סליק לשם בסוד משכיל לאיתן כמ"ש בסבא, וז"ש .

 ור"ל בו ג' דרגין שהן דא על גבי דא -- ג' ראשונות, ו' קצוות, כנסת ישראל. והן ג' אתוון אלו כמש"ו, ובי' עצמו נכלל כל הג' ראשונות -- הרי עשר ספירות.

[ליקוט]
 ר"ל מלכות דאבא, שמלכות נקראת 'צרור החיים' כמ"ש צ' ע"ב  , והוא סוד זרע הנקבה שבה נקשר זרע הזכר ביחד, שזרע הזכר בסוד ג' טפין מג' מוחין שהן חיי המלך ובזרע דידה שהוא ה' תתאה נקשר הג' טיפין שהן סוד יה"ו מג' מוחין כמ"ש בספרא דצניעותא ובתיקונים ולכן בה מייחדים אחד --  שהוא  ספירות עילאין שהן ג' פעמים ג', ג' פעמים יה"ו כמ"ש בתז"ח, והן סוד ג' טפין תלת כלילין בתלת כמ"ש שם. נקשרין בד' ונעשין י"ג. והן סוד י"ג תיקונים. ד' לחודא אסתמכו והיא רביעית לכל תלת ועשירית לט' כמ"ש בתז"ח, והוא סוד שם של י"ב -- ג' אנפי חיוון, מלך מלך ימלוך. ואלו הג' טפין שלו -- שהן ט' -- נקשרין בג' טפין שלה -- שהן ג' גוונים שלה. ואלו הג' נקשרים ברביעית שלה שהן ד' פנים שלה שאופן א' בארץ כמ"ש בז"ח שיר השירים נ' ע"ב , עי"ש. ואמר שם , עי"ש וזהו הקשר בד'. ]

 ר"ל כד יוצא יוצא עם מלואו והן נהורין דנפקין מיניה, שנהיר באימא שית יריעות, כי יעקב בחר לו י"ה, וכשסליק בעתיקא קדישא נסתם ביו"ד פשוט ונכלל בו גם כן כל העשר ספירות, כי י' מנין עשר, וכמ"ש בפרשת ויקרא. 

עד כאן פירש היו"ד, ועכשיו מפראש ה"א. 

ואמר  מפרש עכשיו ה"א במילואו. ואמר לעילא ותתא, ר"ל ה"א עילאה ותתאה, ומפ' שניהן כאחד כמו בה"א עילאה למעלה כן בתתאה למטה.

 שהוא הנהר באתגליא ואלף הוא צורת יו"ד שכוללין הכל.

וז"ש  שתחלה הן ביו"ד ועכשיו באלף והרי כל הויה בה יו"ד והד' הוא ה' כמ"ש בספרא דצניעותא וה' עצמה.

 כצ"ל. ור"ל וא"ו בתוכו הא' שהוא יו"ד והיו"ד אוקימנא שהוא שלימתא דכלא והשני ווי"ן ידיעי - גוף וברית, והא' שבתוכו אמר לעיל ס"ו ע"ב  שהוא על עתיקא קדישא שבתוכו, ור"ל ד' מוחין דנחתין מעתיקא קדישא, כי י' הוא חו"ב עם העוקץ התחתון. ו"ד הן ב' עטרין. ובחכמה הן בסוד ג' טפין, לכן הן יו"ד. אבל משבאו לאימא הן מתחברין יחד ולכן הן כלולות באות א' באלף והן זה על גבי זה.

וז"ש  ר"ל הא' שרומז על עתיקא קדישא שהוא משלים למעלה בעתיקא קדישא ומשלים למטה בכסא בסוד אי"ה או"ה.

וז"ש  דא' מעתיקא קדישא דהן העטרין מעתיקא קדישא.

 השתא חוזר לראשונה דכל את בין בפשוטו בין במילואו כולל הכל.

 כנ"ל בפשוטו ובמילואו.

 כמ"ש בפרשת ויקרא י' ע"ב  (עי"ש. המסדר) שבתוכו הנהר ותרין בנין. א' הוא שלימותא, ר"ל א' מילואה הוא שלימות בפועל העטרין כנ"ל.

 ר"ל בין ו' הראשון או השני הוא הכולל כל שלימות שהוא רומז בצורתו על בריח התיכון והוא כי הת"ת הולך בציור הספירות והצינורות מכתר עד יסוד ונאחז בצדדין בכל הספירות וכן הוא ביסוד דסליק למוחא כי גוף וברית כחדא כו'. וז"ש  

 הוא שלימו יתיר כו'}} ורצונו לומר שהוו"ין בלבד הן שלימותו ובמילואו באלף הוא שלימותו יתיר שהוא העטרין כנ"ל.

וז"ש  ואלו הב' ווין הן כוללין כל הו' קצוות, כי ת"ת מייחד בין חסד וגבורה וכוללן, ויסוד בין נצח והוד, ולכן ב' ווין בו, וא' הוא שלימות יתיר שהן חסד וגבורה ונצח והוד בפרטות, כי חו"ג הן מב' עטרין ונו"ה הן מחכמה ובינה, וכידוע, ולכן ת"ת הכולל חסד וגבורה [ר"ל בחו"ב] בדעת אתתקן ויסוד בחו"ב בסוד שבעים שנה.

 ר"ל שכל האותיות שוות הן שכולן על ענין א'.

 שהן בסוד י"ד אתוון דשמא מפרש (ר"ל שם מ"ה) בפשוטו ומילואו כמ"ש בתז"ח והן נחלקות ז' וז' והוא סוד קו המדה (כדאי' ז"ח מ"ה ע"ג) -- ה' אלהינו ה', ואחר כך מפרש שגם בפשוטו הוא ז' וז'.

ואמר  כי ו' הוא ששה וה' שביעית, ואח"כ כשמקבל הנוקבא מדכורא ונכלל בה הזכר היא לבדה בת שבע. וז"ש אתכלילו בחד. ואח"כ מפרש .

 ר"ל י' שבה"א ואח"כ באחרונה אמר יה הא שבעה - על י' שבשם. וכד אתכלילת וכולהו ז' בה כנ"ל. והן ב' רגלים, בתחלה פסח ואח"כ סוכות. ולכן כתיב  שלא כסדר השם אלא מלמטה למעלה, והדכורין נכללין בנוקבא אבל הדכורין בעצמן הן שני עצרת -- שבועות ושמיני עצרת. ו' - שבועות כמש"ל צ"ו א' . ושמיני עצרת -- י', לכן לא מתפרשין, מה שאין כן בשבועות דבעי ז' נקיים דנק' כלה.

[זה לשון הרד"ל: מצאתי כתוב בענין זה הגהת תלמידו הרב מו"ה משה שלמה וזה לשונו:
ומש"ל  שהן ישראל ויעקב. עד החזה - ישראל, ומהחזה ולמטה - יעקב. 

ומ"ש  הוא ישראל שמהחזה ולמעלה ששם חו"ג, תרין אבהן. 

 הרי שהה' ראשונה כוללת ששה, כי צורתה ד"ו, שה-ד' נוקבא וה-ו' ישראל ויעקב. והבן. כנלע"ד משה שלמה. 
עד כאן הגהת משה שלמה]

 ר"ל אמא עילאה ודריש עקרה עיקרא מלשון עקרת הבית אם הבנים שמחה, שהוא זמן שמחתינו. 

 שהן שבעים אומות, שבעים פרים.

 שהסטרא אחרא מגביה בלי הדרגה ונופלת, אבל ישראל סלקין בהדרגה וכמש"ו, וג' דרגין זע"ז הידועין  עפר שמים ואח"כ בה' אלהיכם - אבא ואמא.

דף צב עמוד ב
 מצות עשה ומצות לא תעשה.

 דלא תליא בה אלא מל"ת.

 ר"ל זכירה ועשיה כמש"ו [ כמ"ש זכרי עם ו"ה - רמ"ח מצות עשה].

 שנתקן.

 ר"ל שלכן כתיב כל מצותיו.

דף צג עמוד א
 מסטרא דבני ישראל בנצח הוד יסוד שנקראים "בני ישראל" כידוע.

 ר"ל בחג"ת.

 חג"ת ונה"י.

 ר"ל ונקדשתי - חג"ת. בתוך בני ישראל - נה"י. וז"ש עילא בתלת כו'.

 בכתר חכמה בינה.

 חכמה שנקרא 'קדש'.

 ר"ל הל"ל קדש בלא ו'.

 שהוא בהעלם ואין חל על דבר ואח"כ קדוש בת"ת בוא"ו, ואח"כ קדושה - במלכות בה"א.

 דעת בת"ת.

 בין חכמה ובינה.

 במלכות. והן ג' דרגין הנ"ל -- כח"ב חג"ת נה"י שם המלכות.

 ר"ל ג' פעמים קדוש - חג"ת.

 ר"ל בתחלה כתיב ונקדשתי כו' שהן ג' פעמים קדוש, ואח"כ כתיב תיכף  - שנקרא צבאות מסטרא דישראל - צבאות ה'.

 ר"ל לכלול נצח והוד ביסוד בהאי קדושה. וכן לפי' השני אחר שכולל חג"ת יכלול נה"י בה' צבאות.

 בלחודוי - צ"ל בחילוי.

 שהוא מלכות.

 כל מה שכלל כאן.

 חכמה.

 מלכות לכלול רישא וסופא דכל דרגין.

 חג"ת.  נצח והוד.  יסוד ומלכות.

 דמלכות כולל יחודא כמ"ש והיה ה' למלך כו' ביום ההוא כו' ולכן בברכה ד - ברכה.   - קדושה.  - יחודא, צריכה מלכות. [ כי מלכא בלא מטרוניתא לאו הוא אחד כמ"ש בזוהר ויקרא ז' ע"ב  עי"ש.].

דף צו עמוד ב
בזוהר. ליקוט. סוד המלכות בשלשים מעלות - בתיקוני זהר כ"ג ע"ב תניינא בשיר כו', ושם כ"ה ע"ב אתער ברתא דמלכא כו' והיא סלקא באבהן שבהן שלשים כנפים כמ"ש בסתרי אותיות דף ו' וכהונה בכ"ד שהוא שושבינא דמטרוניתא בכ"ד קישוטי כלה בכ"ד צירופי אדנ"י, והן נמשכין מכ"ד רתיכין דכלילין בבעלה כמ"ש בח"ג קפ"א ע"ב  עי"ש. והתורה במ"ח דברים. 

הענין הוא כי בינה ימא דאורייתא, ואמר שם דף ק"פ ע"ב  כד קיימא ה"א דא על סמכין חמשין ואינון הוי תליסר מכילין דרחמי בחד דרגא דאיתוסף עלייהו ואלין אינון תריסר דקיימין כו' עי"ש. והענין י"ג דסליק לנ' תרעין כי בה י"ב שהן י"ב נקודות לכל סטר לד' סטרין כמ"ש שם ע"א ואינון ט' נקודין ואינון תריסר נקודין כו', ואמר בסתרי אותיות ה' ע"ב ובפרשת  פנחס ר"ט ע"א  שהן מתחלקין לד' סטרין והיא באמצעיתא והן ד' פעמים י"ב שהם מ"ח, ועם נקודה האמצעית הם מ"ט שערים -- הרי י"ב ( י"ג) מתחלקים למ"ט בד' סטרין, ועם נקודה דאתוסף עלייהו שהוא נתיב לא ידעו עיט שהוא שער החמשים הוא נ'. 

ואמר בפרשת בראשית ג' ע"ב  ואינון חמשין אגליפו לד' סטרין והוו ארבעין ותשע חד תרעא כו', עי"ש. והן מ"ח דברים שהן רתיכין של נקודה אמצעית שהוא ה"א - ה' חומשי תורה - שהיא נקנית בהן דקיימא על אינון והן ג' כתרים.

[הגהת הרמ"ש: ואפשר בזה יובן מ"ש בזוהר אמור  תא חזי קמח שעורים כו' מנופה בי"ג נפה ודא שבע שבתות תמימות  -- היינו כנ"ל, סמכין חמשין ואינון הוו תליסר כו' והיא מתבררת על ידיהן, זהו בי"ג נפה, ודא שבע שבתות].

דף צז עמוד א
 בריחא דילה כמש"ו.

 .

 ר"ל בימי ספירתה.

דף צז עמוד ב
 בפסח נכנסו בנוקבא, ובמ"ט ימים בדכורא שבועות.

 ר"ל חמשה חומשי תורה שכל אחד כלול מעשר -- חמשים כידוע.

 יסוד דחכמה עמוד עולם.

 ר"ל בשבועות - לשון שבע.

 ר"ל שבע דדכורא ושבע דנוקבא.

 ר"ל דדכורא.

דף צח עמוד א
 ר"ל לעמודא דאמצעיתא.

 כצ"ל.

 בין שכינה עילאה בין תתאה נקרא שבת כידוע [מצאתי כתוב על הגליון: וכלא איהו שבועות - כצ"ל].

פקודא בתר דא כו'.
[ליקוט]  כצ"ל. ואדם הוא דלגאו שמא מפרש כמש"ו. ואמר  -- ב' לחמי. וז"ש למטה בלחמי והיינו שתי הלחם. עד כאן ליקוט].

 ר"ל ה' ד - בינה, ה' ד - מלכות.

 דהוא חכמה ות"ת  שנקראו שניהם 'אדם', ובהן ניתנה אילנא דחיי והן י"ו מן השם, ועם שתי הלחם נשלם השם.

 ר"ל כמ"ש לקמן שש שעורים שית סדרי משנה שהן במט"ט מסטרא דשכינה ובמט"ט הן החיות.

 בתורה שבעל פה כמש"ו.

 שהן בעלי הגמרא בעלי תריסין.

 ר"ל שהן מרעה של האדם בעלי קבלה שהן מתקנין להם צלותין.

דף צח עמוד ב
 כנ"ל דבפסח בנוקבא תורה שבעל פה בשבועות תורה שבכתב.

 (סיהרא) מלכות.

דף צט עמוד א
בפלקא - צ"ל כפלקא. והוא פלך.

דף ק עמוד א
 בשעיר כמש"ו.

דף קא עמוד א
 ה"ג ה' עילאה.

 דרגא דיום הכפורים בינה כידוע.

דף קג עמוד ב
 שיהא הכל מוכללים בשמחתם אפילו אומות העולם ושריהם כמש"ו.

דף קד עמוד א
 כמ"ש שדומה לעינים ושפתים ושדרה ולב. ועוד אמרו ז"ת והכל בהקב"ה. 

[ליקוט. ענין ד' רגלים. - נדפס באדרת אליהו. ש"ל].

פרשת בהר

דף קח עמוד ב
 בת של בינה שנקר' 'שבע' מתתא לעילא, דכלילא בן י"ה ז' ספירות.

 דקריאת שמע מסטרא דבינה - כ"ה כ"ה - כמ"ש בפרשת משפטים.

 מסטרא דבינה --  אשר  כמש"ל.

[  אתוון הם מ"ב אתוון. ותיבין הן השמות שהן ז' -- הרי הכל מ"ט כמנין אותיות של שמע וברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד, דקריאת שמע מסטרא דבינה כנ"ל בפנים. נ"ל משה שלמה. עד כאן].

 ר"ל כמו עפר הארץ דאית לה נייחא ביובל כן זרעך.

 חסד וגבורה. ובשתים כו'  - נצח והוד. ובשתים כו'  - ת"ת ויסוד דסלקין לעילא.

 ר"ל אחת בינה אחת ואחת כ"ח. ואח"כ אחת ושתים - בינה וגדולה עד מלכות דנצח והוד תרי פלגי דגופא. וכליל בתחלה ג' ראשונות יחד ואח"כ עם ז' תחתונות.

 ר"ל בסטרא דקדושה עד מלכות מרבין אבל ממלכות ולחוץ בסטרא אחרא הולכין ומתמעטין כידוע בשמותיהן [וכן פרי החג שהן נגד ע' שרים, וע"ל בזוהר פנחס רנ"ט א' . דברי דוד]. וז"ש .

 ר"ל דל"ת דקרי שביעאה ועשיראה ורביעאה.

 ר"ל כד סלקת לבינה היא רביעאה.

 דרגא דבינה.

דף קט עמוד א
 ר"ל דתרין חצרות היו בעזרה כמ"ש בפסוק, עזרת נשים ועזרת ישראל, ואם כן גם החצר הוא פנים.

 ר"מ.

 ר"ל שניהם אף עזרת ישראל נקר' חצונה אלא דלגבי עזרת נשים נקרא 'פנימי'.

 ההיכל וק"ק.

 החצרות.

 (עי' ברכות ל"ד ב') מעולם.

 בע"ת כנ"ל.

דף קט עמוד ב
 דקוב"ה נשמתא ושכינתא גופא וישראל איברים ולכן כשנתרחק בעו"ה נשמתא נתפזרו האיברים וגלו ישראל.

 כצ"ל.

 דכסא גוף ומלאכין אברין מסטרא דכסא.

 ר"ל כשאין הקב"ה ושכינתא שם אין קורבא שם.

 ר"ל דכל זמן ש-ו"ה חסר שם גם הכסא אינו שלם אבל מקום מקדשינו בשלימות אז כסא שלם.

 ר"ל גוף הכסא.

בנשמתא דאתלבשא - צ"ל כנשמתא.

 ת"ת דבריאה. כסא רחמים.

 ד' דרגין אותיות השם.

 תשע מדות כסדר מכתר עד מלכות ונביאים כולל נצח והוד.

וקטרת כקרבנא - צ"ל דקרבנא.

דף קי עמוד א
 ר"ל דכל חד לפי דרגא דיליה.

 ד' דרגין נגד הנ"ל -- לבושא וגופא וחיי המלך ולפני ולפנים.

דף קי עמוד ב
 דכולן לשמו ובשמו.

דף קיא עמוד א
 ר"ל בשפחה בישא דהיא עבד למט"ט שהוא עבד של עולם בריאה.

 בינה מקנן בכרסייא.

 ר"ל כיון דמגזעא חדא נפקו אמאי האי טוב והאי רע.

 דחם.

 דכתיב באורייתא ועוד כמ"ש בזוהר בא ברוך ה'. ה' זמין שני תיבות אלו בפיו של לבן.

 שני טיפין דזריק אדם כמ"ש למטה וכן להיפך אברהם ואליעזר.

 שישמעאל משפחה בא.

 עשו שנתנכרו מעשיו.

 בישמעאל.

 בעשו דשם חדש כידוע.

 היפוכא דהנ"ל.

 ר"ל מאורייתא דטור ורע.

בתר דאיהו - צ"ל בחד דאיהו.

ובתר -- גם כן צ"ל ובחד כו' .

 ר"ל נשמת חיים בעלמא דאתי ויהי האדם לנפש חיה בעלמא דין - נשמה ונפש כידוע.

 שאמרו  דעבדין ליה יום טב כו'.

 ר"ל דמניחין הזכיות לעוה"ב כנ"ל ור"ל לעילא בעולם הבא ולתתא בעולם הזה כידוע.

 ר"ל אם עשה תשובה או לא כמש"ו.

 ר"ל כמ"ש  כתיב מכסה פשעיו לא יצליח, וכתיב אשר נשוי פשע כסוי חטאה - כאן כו'. הרי באתגליא ובאתכסייא לעילא ולתתא.

 צ"ל ואי לא חזר בתיובתא דינא באתגלייא כו'.

דף קיא עמוד ב
 דלא לעבדו תשובה וז"ש ועיני כו'.

 רתח - אותיות תרח. דאין מעלה אף כמו עבודה זרה דכתיב וחרה אף כו'.

תקין כמה - צ"ל במה.

ובגינא - צ"ל ובניינא, ור"ל שבנה בנין הקליפה הרס עכשיו.

 ר"ל מטבע של מלך.

 שקרא אלהים לעבודה זרה.

 שמתחלה בירר פסולת מתוך אוכל בישמעאל, ונשאר פסולת. עכשיו בריר אוכל מפסולת ויצא יעקב נקי, רק שעדיין לא יצא לצורף כלי עד העבדות כמש"ו, וכן ישראל במצרים כידוע.

ובההוא סבא - צ"ל סבה.

 קין והבל בזוהמא דחוה ולכן ארכיב ב"פ באברהם ויצחק ונפק ב"פ פסולת, ויעקב דוגמת שת שתיקן שניהם כמ"ש זרע אחר תחת הבל כי הרגו קין, וקין והבל שניהן חטאו -- הבל במחשבה, וקין במעשה בשפיכות דמים.

 כמ"ש  .

 כמ"ש נחשתי כמ"ש בזהר דסליק לגבי נחשים. ונחש ממונה על העריות כידוע.

 ר"ל לאדם הראשון דדרגי' בחכמה עילאה שהוא למעלה מתשובה בינה - קיבל בתשובה, כל שכן כו'.

 ר"ל אע"ג דאביו רע נפיק מיניה טוב וכן בהיפוך. אבל שאר עבדים לעולם כו'. ר"ל בניהן ובני בניהן שוין לעולם. וז"ש אבל שאר כו'.

 שהוא תיקן ג' אבהן בתלת ענפי שי"ן מן משה ותיקן אדם ב מן משה - גימטריא  בסוד מה שמו כו' כידוע.

לאשתדלא - צ"ל ולאשתדלא.

 ר"ל מסטרא דמלכות נקרא' עבד ומסטרא דת"ת אב הרחמן נקרא' בנים, וזה אבינו מלכנו. וכן כל המאמר הזה הולך על קוטב זה.

דף קיב עמוד א
 ר"K לאשתדלא אלא הוא בלבד. כמ"ש באברהם בהצלתו מכבשן האש.

 כנ"ל דאשתמודע בעליונים. ב"ך - מלכות, כ"ב צינורין, אתפאר בך.

פרשת בחקותי

דף קיב עמוד ב
 הן נגד תרין דרגין בקדושה -- נחש וצור. נחש באסתכלותא ובמלה דפומא, וצור בעובדא כמ"ש בז"ח דף כ"ו ע"ג וע"ד: .

דף קיד עמוד א
 (א"ה זה לשון הגר"א בתיקונים מ"ז ב' בד"ה איהי משכונא: דריש בה ג' אנפין -- לשון שכינה, ולשון דאתמשכנא, ולשון משכנין דע"כ ידור בינייהו, ומפרש ואזיל מתל לב"נ דהוה רחימא לאחרא כו').

לקוטים יקרים מהגר"א ז"ל
. על שם נ"ג נהורין. ח' נהורין ומ"ה נהורין.

 ג' קליפות -- שור, חמור, כלב. ומהן באה ש'כ'ח'ה' בבא פ' באמצע, שמחצי פומא כו' אותיות האמצעיות כידוע. ושור וחמור הן ב' מדות הכוללות הכל - תאוני וכעסני. שהן עשו וישמעאל. סם ונחש. שהוא כועס בכבד והיא מזנת בטחול, ונותנת לו השירים והוא כועס. והן ב' מזלות מאדים ונוגה. ובאדם רוח ונפש. והחמור - בו התאוה - בשר חמורים כו'. ושור - כעס - שור נוגח, ריש תורא בדיקולא כו'. וכלב - בו שניהם. כח הכעסני ברוח שבא מהגאוה, רוח גבוה. ותאוה בנפש - נפש רחבה, כי תאוה נפשך.

חדקל - לחדקל למה קולך נשמע, אומרים לפרת כו'. מצאתי שהוא על דרש וסוד כמ"ש בפרשת בראשית פישון - פי שונה כו', תליתאה עאל בחדקל כו' רביעאה כו' ורזא הוא בחשאי ועל דרש א' עתיר פומבי אבל הוא מוכר סדרות מה שאין כן בפרת מים שאין להם סוף כו'.

 - גימטריא  חיה יחידה, אלא שג' עליונות כחדא חשיבי לכן אינן אלא ג' וכמ"ש אם ישים אליו לבו רוחו ונשמתו כו'.  - ר"ל לנפשו. ורוחו ונשמתו נמשכין אחריו. ובחליצה נתרין גם כן כל השלשה בשלשה דברים -- חליצה ורקיקה וקריאה. חליפה - בנפש, ששם כרוך הנחש בנעל וצריך לבטשא בארעא כמ"ש בפרשת חקת. ורקיקה ברוח שבפיו. וקריאה נגד הנשמה. ולפי שהיא כלולה מג' לכן הקריאה ג' פעמים.

חכמה הוא ג' כתרים ח'כמה כ'הונה מ'לכות, וכתר הד' הוא ה - נוקבא של שם הנ"ל.  וכן בד' חיות והן ד' תרעין דחכמה, ולכן לא ניתן התורה עד דאשתמודע מלך וכהן ואח"כ נתגלה החכמה. וש"ט היה בישראל. וכן וישמע מה שמע כו' והוא שמא דקב"ה וד' תרעין הן ד' חלקי החכמה במקרא וכו'.

יהל אור