תפארת ישראל על נדה ז
נידה

יכין

משנה א
 ריר היוצא ע"י שיעול. וי"א ליחת החוטם:

 כל זמן ששדרתו קיימת והעצמות מחוברות בה נקרא לח:

 אם חוזרים תז"ז להיות לחים, טמאים:

 מלטמא בכזית. אבל מטמא כרקב. במלא תרווד:

משנה ב
 וספק נגע בו. דהו"ל ס"ט ברה"י:

 שאז בסתמא בדקוהו. ולא היה עדיין וכ"ה גם בשעת כבוס:

 כל טהרות שנגעה האשה:

 דמדהואיבשאפשר דמיד אחר כיבוד נפל:

 ולא משעה שא"א שיהיה לח עדיין. ודוקא שרץ, דאי"ל דנפל מזמן מרובה. והשתא נפלו עליו מים ונתלחלח. דא"כ אמרטוטי אמרוט. אבל כתם אפי' נמצא לח. מטמא למפרע. דדלמא מזמן מרובה הוא והשתא נתלחלח:

משנה ג
 דאי"ל שהן מישראל. שהרי מצניעים כתמיהן. ועכו"ם אף שהן כזבים מד"ס. אכתמיהן לא גזר:

 ר"ל מדיש שם גרי אמת שחזרו לטעותן. ואלו לא צניעי בכתמיהן:

 נ"ל דר"ל כתמים לחים שנמצאו במדורות הגוים. דביבשים אפי' ודאי מאשה נדה. טהור אפי' לב"ה. כפ"ד מ"ג:

 דלא גזרו אכתמיהן:

 ר"ל כתמיהן הנמצאים בגלוי בעיר שישראל וכותים דרין בתוכה. אבל לא נכרים:

 דס"ל כותים לא מצנעי כתמים. ומדגרי אמת הן להכי טמא:

 לזרק בגלוי, ותלינן בדם בהמה:

משנה ד
 בערי ישראל דמצנעי כתמיהן:

 שמשתמשין שם בנדותן:

 לפי שעה. ושמא לא פנוהו אח"כ:

 לנפלים כלל. דבדיניהם א"צ קבורה:

משנה ה
 כותים:

 נ"ל דקמ"ל דשורפין תרומה על פיהן:

 אף דלא חיישו אלפני עור לא תתן מכשול. י"ל דמיירי בראינו כהן כותי עומד שם ואוכל תרומה. דגם כהנים נתערבו ביניהן:

 שבכרה כבר ואין זה ולד בכור. והוא שגזזו לולד או עבד בו בפנינו:

 נ"ל דקמ"ל דנאמן לחייב לישראל ליתן לכהן לכשתלד מדאיכא נמי חזקה דמעיקרא:

 לציין הקברות. דאף דמד"ס הוא. כיון דרמיזא בקרא זהירי בי':

 אילן המיסך על הארץ. וידוע קבר תחת אחד מענפיו אינו נאמן הכותי. תחת איזה מהן נקבר:

 ר"ל וכ"כ באבנים היוצאות מהגדר. וידוע קבר תחת א' מהן:

 שדה שיש בו קבר והתחיל לחרוש מהקבר ק' אמה למזרח או למערב או לשאר צד, כל עפר ההוא מטמא במגע ומשא, שמא נתגלגל עצם כשעורה לשם. ואינו נאמן כותי שלא נחרש:

 לאתויי תחומין ויי"נ דג"כ א"נ:

בועז

הלכתא גבירתא