תפארת ישראל על שבת יב
שבת יב

יכין

משנה א
 לאחר שפי' התנא הוצאה. רצה לפרש נמי בסמוך לו מלאכת מכה בפטיש. מדנזכר ג"כ בסמוך לו בהכללים בפ"ז לעיל. מיהו משום דעיקר מכה בפטיש בבנין הוא. ומלאכת בנין שכיח טפי ממכה בפטיש. להכי מה דשכיח רגיל תנא להקדים (כתו' רפ"ק):

 שכן במשכן קרש שנקבו תולעת סותמו בטפת עופרת:

 (בעהויען). שמרבע או מחליק האבן. או עושה בו חריצין. וכולם תולדת מכה בפטיש:

 הוא שם לכל גמר מלאכה. כמו מי לאחר שחצב רוב האבן ממחצבו. או שנסר רוב הקורה לחתכו הוא מכה עליהן מכה גדולה עם פטיש. והן נופלין. ונגמר מלאכת הכריתה:

 שהכה הכאה ההיא בקופיץ קטן:

 עושה נקב:

 אכולהו דלעיל קאי:

 ר"ל שיש מקיימין כך ואין מוסיפים עליו:

 ר"ל בעשה אותה בשבת חייב:

 (האממער) גדול:

 (אמבוס):

 אף שלא הכה על הדבר הנעשה. רק על הסדן. מתקן הוא בכך. שעי"ז מחליק הקורנס שלא יבקע הטס הדק. וכן היה במשכן:

משנה ב
 לפי מה דנקט תנא עד השתא פי' סדר המלאכות. נקטינהו למפרע ממה שהזכירם לעיל (פ"ז) וא"כ הו"ל לפרש השתא כותב. ואפ"ה נקט חורש. מדדמי לבונה. דבשניהן דרך לחפור ולמלא גומות. [אב"י ועי' תוי"ט דכ' לפי שהוא הפך הבונה. שזה ממלא גומא או מוסיף דבר על דבר. וזה חופר גומא או מחסר דבר. ועל זה קשה הרי גם בחפירות בור שייך בונה. וכדאמרינן גבשושית ונטלה. בבית חייב משום בונה. ומרן שי' חיקן זה בלשונו הזהב. ודו"ק]. ותו דשניהן שוין בשיעורי בכ"ש:

 (יעטען). שתולש עשבים רעים מבין הצמחים:

 קוצץ ענפים יבשים מהאילן לתקנו:

 ממעט ענפים שרבו. שמכחישין האילן. וכולן תולדת זורע:

 קצוצים:

 שאספן לתקן הארץ דחייב משום חורש. ואם כדי לתקן הצמחי' שתחתיהן דחייב משום זורע:

 דאז חייב משום מעמר:

 כשיעור גרוגרת והוא שליש מביצת תרנגולת (מג"א שס"ח) וכלעיל פ"ח נ"א. נ"ב. מיהו במתקן הקרקע עי"ז. הרי הו"ל פ"ר. ומחייב בכ"ש:

משנה ג
 ודוקא בשולט בב' ידיו. דאל"כ בשמאל לא מחשב כתיבה:

 ב' אלפין:

 אלף בית:

 א' בדיו וא' בסקרא. א"נ ר"ל אפי' סמנים בעלמא (כציפפערן) וכדומה:

 ר"ל כל כתב של אומה ואומה:

 נ"ל דר"ל אפי' רושם וסימן שלא הסכימו עליו שום אומה. אלא שבדה אותן מעצמו. אפ"ה חייב:

 ברושם בעלמא שלא יתחלפו. דקרשים שבצפון אינן קדושים כאותן שבדרום שהיה שם המנורה. וכ"כ הקרוב קרוב לכותל מערבי נמי קדוש טפי:

 ר"ל אפי' התכוון לכתוב תיבה גדולה. וכתב מקצתה והוא שם קטן נמי חייב. אף שלא נעשה עדיין מחשבתו. עכ"פ הרי גמר מלאכה. תדע וכי המתכוון לארוג בגד בת ק' אמה. יארוג כל השבת ולא יתחייב מדלא גמר כל המלאכה שהתכוון בה.:

 אף דמ"ס זו סתומה וזו פתוחה. איהו ס"ל דכשר בכך. ולא קיי"ל כן (אלא דק"ל במה דקאמר בגמ' (שבת צ"ז ב') דבמתכוון לזרוק ח' וזרק ד' דחייב מדהיינו שם משמעון ומה ראי' מייתי משם משמעון דקיי"ל גבה באמת דפטור. וי"ל דרק לסימנא בעלמא נקטי' וכ"כ תוס' (כתובות ד"מ א' ד"ה כגון מילה) ואילה"ק למה לא קאמר הש"ס מדאשכחן דכוותי' בקרא. הו"ל כאפשר לקיימו במק"א. דפתוחה במקום סתומה מצינו (בנחמי' ב' פי"ג) וסתומה במקום פתוחה מצינו (בישעי' ט' פ"ו). ונו"ן כפופה בסוף מצינו (איוב ל"ח פ"א). נ"ל מדרק במעט מקומות אשכחנא כן. אין למדין ממנו. ונ"ל דנקט תנא שמעון ושמואל. בדרך לא זו אף זו. דלא מבעי' שם משמעון דב' הממי"ן נחין (בנח נראה). אלא אפי' שם משמואל. דבמלת שם המ"ם נחה. ובמלת שמואל נעה. אפ"ה חייב):

משנה ד
 שלא נזכר ביניהן שחטא:

 מין אדמה:

 (ראטהעל) י"א (מענניג):

 (גוממי):

 (פיטריאהל):

 שרשומו מתקיים לאתויי מי טריא. ועפצא (גאללאפפעל וואססער) בל"א:

 בזוית שהכתלים נוגעים שם יחד:

 שכתבן על ב' גליונות סמוכין שבספר:

 אכותב בכתלים נמי קאי. שסמוכין כל כך עד שנקראין יחד ומלת נהגין מלשון והגית בם:

 שחתך בבשרו צורת אותיות:

 אפי' הוציא דם מדלא התכוון לחבלה. והו"ל פ"ר דלא ניחא לי':

משנה ה
 שנעשו מפירות שעשוין לסחטן כענבים ותותים:

 מפירות שאינן עשוין לסחטן:

 שחקק באצבעו אותיות באבק שעל גבי רגליו מהדרך:

 שחקק באצבעו אותיות בעפרורית הקולמס שהיה מפוזר ע"ג שלחן הסופר:

 שאחז הקולמוס בהפוך שיהא מקום החד שכותב בו. למעלה. והיפך גב היד וכתב:

 שאחז הקולמס בקובדא שקורין עללענבאגען וכתב:

 שכבר היה כתוב אות א' מאתמול. וכתב אות א' בצדו. ונשלם תיבה:

 שהעביר הקולמס על ב' אותיות וחידשם:

 שלא עשה גג המחברן יחד:

 ר"ל כתב אות א' ע"ג רצפה ואחד על התקרה:

 שלא בזוית. וה"ה בכותל א' ורחוקים זמ"ז:

 ר"ל בב' עברי לוח:

 ר"ל שאינן נקראין יחד:

 שעשה סימן קו על האות. ועי"ז נקרא התיבה שלימה. כגון ק' קרבן. מ' מעשר. והבקיאין בכתיבה נקראין בלשון רומי (נאטאריוס) או נוטריקן. וע"י בקיאותן כותבין כך:

 מדמובן שהוא תיבה שלימה:

משנה ו
 שנודע לו בינתיים שחטא. וחזר ושכח וכתב אות ב':

 ר"ל אפי' היה בין ההעלמות יום שלם. ששהה הרבה בינתיים. חייב:

 ר"ג ס"ל אין ידיעה מועלת לחצי שיעור. שלא יצטרף. וחכמים ס"ל ידיעות מחלקות:

בועז

הלכתא גבירתא