מלבי"ם על מלכים א ט
(א) 
. כי בית ה' ובית המלך היו דברים נצרכים, וזולת זה בנה בנינים שלא היה צריך להם רק שחפץ לעשות,
לבנות ולנטוע ולהגדיל מעשיו אף שלא לצורך הדברים, רק כדי שיעשה מעשים הרבה כמ"ש (קהלת ב, ד) הגדלתי מעשי בניתי
לי בתים:

(ב) 
. והגם שהיה זה הפעם השלישי, המראה שראה בתחילת הבנין אינה מן החשבון שלא היתה נבואה גמורה
שלכן כתוב שם (למעלה ו, י"א) ויהי דבר ה' אל שלמה, שזה מדרגה קטנה כמו שכתב הרמב"ם במו"נ (ח"ג) ולכן לא חשיב מחזה
זאת בד"ה. וז"ש , ששם היה נבואה גמורה. וכבר בארתי זה בהקדמת
ספרי שירי הנפש בפרטות:

(ג) 
. הנה בתפלתו התפלל על שני דברים, א] שישכן ה' שכינתו בבית בתמידות וישמע תפלות
המתפללים שם, ב] על התמדת מלכות בית דוד. א"ל ששמע תפלתו בשני אלה, אם בענין המקדש , וא"ל
שהקדישו לשני ענינים, א] , היינו שיקרא תמיד בית ה' ויהיה שם ה' נקרא עליו. ב] 
, שישגיח עליו בהשגחה נסיית מיוחדת, שזה הוראת העינים, ושיהיה באהבה רבה שזה ענין הלב. וזה בשני זמנים, שבעת
שיעמד המקדש ויהיו ישראל ראוים , וגם בעת שיוחרב  , וכולם יחזיקו את המקום
למקודש לשם ה'. ויש הבדל בין  ובין , ש מציין הימים המיוחדים להמשך איזה דבר (כמו כל
הימים אשר בן ישי חי (ש"א כ, לא),  אשר אתם חיים על האדמה (דברים יב, א)), ור"ל  שיהיה בנוי 
. אבל , שזה לא יופסק בשום פעם אף בחורבנו:

(ד) 
. אולם מה שנוגע לענין השני של התמדת מלכות ב"ד זה תלוי בתנאי  וכו' , הוא שיהיה
המעשה בתמימות בלי פניות חצוניות: . באמונות ודעות, עד שעי"כ תלך לפני, , במצות
עשה: . במצות לא תעשה, שהשמירה הוא בשוא"ת:

(ה) 
. אז אקים מלכות בית דוד לעולם:  וכו'. ר"ל שהיה הדבור בתנאי, אם ישמרו תורת ה':

(ו) 
. מבואר אצלי שהבטחת המלכות לבנו של דוד היה בלי תנאי, רק ההבטחה לדור שלישי היה בתנאי
כמ"ש (תהלים קלב, יא) נשבע ה' לדוד אמת לא ישוב ממנה מפרי בטנך אשית לכסא לך (וזה היה בלי תנאי), אם ישמרו בניך
בריתי וכו' גם בניהם עדי עד ישבו לכסא לך (שם, יב) (וזה היה בתנאי), וז"ש ,
אז:

(ז) 
. אז יכרית , שהם יומשכו אחרי המלך במעשיהם וממילא תבוטל המלוכה: . ר"ל שלא תהיה השגחתי עליו וממילא תמצאנה אותם רעות רבות וצרות, בין ישראל שיהיו למשל, ובין הבית, כי:

(ח) 
. מצד , וכולם יחזיקו אותם קדוש ועליון בחשיבות, ומצד זה בעצמו  על חורבנו, שלפי שיהיה המקום קדוש ביותר יגדל ההשתוממות על חורבנו. וגם ירמוז בזה מ"ש חז"ל שכל המקודש יותר שמם יותר, ומצד זה עצמו שיהיה עליון תגדל השמה והשריקה (ובדברי הימים (שם, כא) כתוב והבית הזה היה עליון) ועל ידי כן , אחר שכולם ידעו שהארץ והבית מיוחד לה' ידעו שחורבנו בהשגחת ה' וישאלו על סבתו:

(ט) 
. שעל ידי כן הפלם לחלקו
ושלא יהיו תחת משטר הכוכבים והמזלות, והם החזיקו באלהים אחרים, ע"כ , מה
שלא עשה כן לכל גוי שלא הפלם להיות תחת השגחתו ולא יגדל חרונו עליהם על שעובדים לככבים, כמ"ש (דברים ד, יט) אשר
חלק ה' לכל העמים:

(י - יא) 
השאלות (י - טו) איך יתכן שנתן שלמה לחירם ערים מא"י להפקיע מהם קדושת הארץ שזה נגד חוקי התורה? ולמה התעורר עתה לתת לו מתנה זאת? ואיך א"ל מה הערים אשר נתת לי כמבזה מתנתו? ובד"ה נאמר שחירם נתן ערים לשלמה, ושלמה בנה אותן וזה לא נזכר בכאן. ולמה שלח לו עתה מאה ועשרים ככרי זהב? מ"ש וזה דבר המס, וספר מהבנינים שבנה שזה אינו מענין המס, והיה לו לספר ענין המס:

. הנכון כמ"ש הרי"א ששלמה לא נתן לחירם הערים לחלוטין להוציאם מקדושת הארץ, רק באשר התחייב לתת לחירם מדי שנה בשנה עשרים אלף כור חטים ועשרים אלף כור שמן, וכן נתן לו כל העשרים שנה בעבור שנתן לו עצי ארזים כל חפצו, כאשר כלה את הבנינים רצה שלמה שישאר זה ביניהם לעולם שהוא יתן לו צרכיו בזהב ועצי ארזים ותחת חיובו נתן לו עשרים עיר בארץ הגליל ששם ארץ מבורכת, שהשדות וכרמי הזיתים יהיו משועבדים לחירם להוציא מכל עיר אלף כור חטין ואלף כור שמן. וז"ש , ר"ל כל הבנינים שבנה לצורך ביתו,  
(ר"ל שנתן לו משאת ומנחה בכל עת)  וכו' , לכן  (ר"ל גמר בדעתו לתת לו) , שיוציא משם החטים והשמן:

(יב) 
. אם יוכל להוציא משם החטים והשמן ולא ישרו בעיניו:

(יג) 
. ר"ל הלא לא יוציאו פרי תבואה כפי הצורך: . ר"ל, ארץ חול שאינו עושה פירות, ונתן לו את הערים בחזרה, וזה שנזכר בדברי הימים (שם ח, ב) שהערים אשר נתן חירם לשלמה (ר"ל שנתן לו בחזרה) בנה שלמה אותם ויושב שם את בני ישראל שהם יעבדו אדמתה ויתנו העשרים אלף כורים לחירם, ועי"כ נשאר ביניהם ההתקשרות להבא, ואז:

(יד) 
. שהגם שלא הוצרך לשלמה ארזים הוסיף לתת לו זהב יותר ממה שנתן לו תחלה:

(טו) 
. ר"ל זה היה הסבה שבעבורו  מס מישראל (כמו (יהושע ה, ד) וזה הדבר אשר מל יהושע)
מפני שהיה צריך  וכו':

(טז) 
. מכאן עד ואת בית חורן תחתון הוא מאמר מוסגר, ושיעור הכתוב שבנה את מגידו ואת גזר ואת בית חורן תחתון, וספר איך בנה את גזר והיא היתה מיושבת מן הכנעני כמ"ש (יהושע טז, י; שופטים א, כט) מפני שפרעה לכדה ושרפה באש ונתנה לנדוניא לבתו ולכן בנה שלמה את גזר:

(יז) 
. ובד"ה (שם, ח, ה) נזכר שבנה בית חרן העליון ובית חרן התחתון ערי מצור חומות דלתים ובריח,
נראה שבית חורן התחתון בנה שתי פעמים, שהיתה חרבה ובנה לעיר מושב וזה הנזכר פה, ואח"כ בנה אותה ואת בית חורן העליון להיות ערי מבצר וזה הנזכר בד"ה:

(יח) 
. כי המקום היה מדבר חול (כמ"ש בשבת ל א) שהתרמודים דרים בין החולות, והיתה , ר"ל בארץ ישראל:

(יט) 
. כי בד"ה (שם, ד) נזכר עוד  (היינו ערי אוצרות) , רק אלה ש היו
מיוחדים אל הסוחרים להניח שם מסחרם, ופה מדבר מערי המסכנות שהיו מיוחדים לשלמה עצמו:

(כב) 
. הגם שהעלה מהם מס כמ"ש וזה דבר המס אשר העלה שלמה, וכבר נזכר למעלה (ה, כז) שהיה המס שלשים אלף איש, לא היו עבדים, רק היו עושים במלאכה לכרות העצים בלבנון והיו חדש בלבנון ושני חדשים בביתו, שזה אין קרוי עבדות:

(כג) 
השאלות (כג) למה חזר זה שנית וכבר אמר זה למעלה (ה, ל)? ושם אמר שהיו ג' אלפים ושלש מאות והוא סותר להנאמר בכאן? ובד"ה אומר שהיו מאתים וחמשים:

. וזה סותר למ"ש למעלה (ה, ל) 
ששרי הנצבים היו שלשת אלפים ושלש מאות, וזה יבואר לך ע"פ פי' שם שהג' אלף היו שרי חמשים לק"נ אלף נושא סבל וחוצבים בהר, והשלש מאות היו שרי חמש מאות.
ובד"ה (ב' ב, טז) כתוב ויספור שלמה כל האנשים הגרים אשר בא"י אחרי הספר אשר ספרם דוד וימצאו מאה וחמשים אלף וכו', מבואר שזה היה מספר אחר חוץ מהמספר שספר דוד, כמו שכתוב (דה"א כב) ויאמר דוד לכנוס את הגרים אשר בארץ ישראל ויעמד חוצבים לחצוב אבני גזית, ושלמה ספר את הגרים שנוספו אחרי מספר של דוד והיו ק"ן אלף, והיו עליהם ממונים ג' אלפים וג' מאות, חוץ מזה היו הגרים של ימי דוד שהיו מכבר, והיו כ"ה אלף, והיו עליהם חמש מאות שרי חמשים וחמשים שרי חמש מאות. ובד"ה (שם ח, י) כתוב ואלה שרי הנצבים חמשים ומאתים הרודים בעם, שם לא כתוב שרי הנצבים אשר על המלאכה, ולא היו הממונים על הגרים רק הממונים על ישראל שהיו תמיד עשרת אלפים בלבנון, והיו עליהם מאתים שרי חמשים ועשרים שרי חמש מאות. וכבר הזכרתי למעלה לישב הסתירה מה שבד"ה כתוב ג' אלפים ושש מאות שבד"ה חושב ממונים על הממונים שהיה כ"א ממונה על עשר, וה"ה כאן חשיב כן והיו עשרים ממונים על הממונים ועשר שרי אלף הרי חמשים:

(כד) 
. ובד"ה (שם, יא) כתיב ואת בת פרעה העלה שלמה מעיר דוד כי אמר לא תשב אשה לי בבית דוד, שם באר הטעם מה שבנה לה בית בפ"ע שהוא כדי שלא תשב בבית דוד, ופה ספר שאחר שבנה לה בית  היא מעצמה ברצונה  (כי לה לא גלה שהוא מפני שאינו רוצה שתשב בבית דוד, כי בהפך לה אמר שהוא לכבודה שיהיה לה בית בפ"ע), ולצורך ביתה בנה את המלוא (שהיה מקום פתוח רחב ידים) להיות מוגדר בשבילה לצניעות, ובתים לעבדיה ומשרתיה.
ושם (שם, יב) אמר אז העלה שלמה עולות לה', משמע שזה היה בגמר בנין בית ה' שאז כבר נגמר בנין בת פרעה ובנה ג"כ את המלוא, ואח"כ העלה עולות, וכן משמע מסדור הדברים פה שכ"ז שישבה שם בת פרעה לא היה ענין הבית נשלם כי ישבה אשה בת נכר שם:

(כה) 
. ר"ל העולות של שלש רגלים העלו מקופת המלך על הוצאותיו, וכן , ר"ל עם מזבח החצון הקטירו על המזבח  שהוא מזבח הפנימי את הקטורת, שזה היה ג"כ מקופת המלך, ובד"ה (שם, יג) מבואר שה"ה יתר קרבנות הצבור, וזה רמז פה במ"ש , שכמו שבנה את הבית כן השלים אותו במה שנתן כל צרכי הבית והקרבנות, שבזה נשלם ענין הבית ועבודתו:

(כו) 
. הוא שם הכלל אניות, כמו (בראשית לב, ה) ויהי לי שור וחמור: . מבואר בד"ה (שם, יז) שכבש אז את עציון גבר ואת אילות:

(כז) 
. היודעים מלאכת האניות ואיך להנהיג אותם: , הם היודעים דרך הים והרוחות וכדומה, שהם מלחים וחובלים:

(כח) 
. ובד"ה (שם, יח) כתוב וחמשים, השלשים היתרים שם נתן לעבדי חירם בשכרם: