מראית העין/ברכות/הכל
בשביל הבוט    [דף ב עמוד א] 

מאימתי קורין וכו'. אפשר לרמוז כי תיבת מאימתי עם האותיות גימטריא הלל שמאי אני יהודה. כי הלל ושמאי קצרו המשניות שהיו ת"ר סדרים ועשאום ששה ואח"כ רבינו הקדוש קצר שיתא סדרי שסדרו הלל ושמאי וכתב המשניות כמו שהן בידינו כאשר הוכחנו מדברי הראשונים והגאונים במקום אחר בס"ד. ולרמוז זה פתח מאימתי שעם האותיות הוא כמספר הלל שמאי אני יהודה. ועמ"ש אני בעניי בקונטריס ככר לאדן דף קע"ו ע"ב בס"ד: 

ואפשר לרמוז עוד דבזכות המשניות תבא הגאולה כמשז"ל על פסוק גם כי יתנו וכו' ובא וראה דהמשניות מתחילות באות מ' ומסיימות באות מ' ושניהם גימטריא יסוד כי שמירת יסוד הוא עיקר לבא הגאולה שכל הגלות הוא לברר ניצוצות הקדושה וכשנתקן היסוד יבא גואל. וזה רמז כי שדי הוא ביסוד ואחר אותיות שדי הם אותיות תה"ך גימטריא משיח בן דוד כי אם נזהר ביסוד שרומז שדי תכף יבא משיח ויסוד שהוא אות ברית תלוי בברית הלשון ואם נשמר ברית המעור ודאי נשמר ברית הלשון וזה רמז כי זה כל האדם ס"ת מילה כי יש במשמע תקון הדבור כמו כי אין מילה בלשוני. וגם מילה כפשוטה תלויים זה בזה. וזה רמז כי אין מילה רומז על ברית המעור שנפגם הסיבה היה בלשוני. והגם דכתיב כי אין מלה חסר יוד יש לדורשו כאלו כתיב יו"ד ע"ד שכתבנו במ"א משם ספר כנפי יונה. עוד רמז מאימתי ר"ל הגאולה שמצפות לה כל עינים. סיים בשלום כלומר בשמירת שלום שהוא יסוד. א"נ כפשטו דבית שני נחרב בשביל שנאת חנם. וזה רמז מאימתי הגאולה סיים בשלום כשיהיה שלום באמת יבא משיח: 

ועוד אפשר לומר במ"ש הרב עיר וקדיש כמהר"ר יעקב יוסף כ"ץ ז"ל בספר בן פורת יוסף דף ל"ט דהתורה אינה נקנית אלא כשיש שלום שנאמר ה' עז לעמו יתן ה' יברך את עמו בשלום וז"ש בעירובין וממדבר מתנה אם משים עצמו כמדבר תורה ניתנה לו במתנה דלא אפשר שיהיה לו שלום אלא בענוה זה ת"ד וזה רמז מאימתי קורין כלומר אימתי הוא קריאה ונחשב תלמוד תורה וסיים בשלום והביא פסוק ה' עז לעמו יתן ה' יברך את עמו בשלום דכשם דלא זכו לתורה עד שהיו באחדות כדכתיב ויחן שם ישראל שהיו באחדות אחד כמשז"ל כן מי שרוצה לזכות בתורה יקבל עליו להיות עניו ולהיות לו שלום עם הכל ואז זוכה לתורה ונתנה לו במתנה וז"ש ה' עז לעמו יתן במתנה כאשר יברך את עמו בשלום. ור"ת ה' יברך את עמו גימטריא הוי"ה אדני יחוד קב"ה ושכינתיה וס"ת ה' יברך את גימטריא משיח בן דוד דכשיהיה שלום באמת נזכה לתורה ויבא משיח: 

ועוד אפשר לרמוז במ"ש במדרש רבה פרשת נשא בקרבן נתנאל בן צוער דר"ת שיתא סדרי משנה גימטריא פרק מאימתי, יציאות, חמש, ארבע, כל, אבות, ע"ש, מה שרמזו רז"ל ואפשר לרמוז באופן זה. משנה רומז ה מ', שיתא סדר ו רומז לת"ת, ר"ת שיתא סדר, גימטריא יסוד ומסיים שלום מ' רמז לאימא ואבא נעלם וא"ש ההי"ב:

בשביל הבוט    [דף ג עמוד א] 

ולא זו בלבד אלא בשעה שישראל נכנסין לבתי כנסיות ובתי מדרשות ועונין יהא שמו הגדול מבורך וכו'. יש לדקדק דהו"ל לומר בקצרה לשון ברור כשנכנסין לבתי כנסיות וב"מ ואומרים קדיש או ועונין קדיש. ושמעתי משם הרב הגדול מהר"י הכהן ז"ל דהיה מפרש דבדקוק נקט לשון זה ועונין יהא שמו הגדול והוא כי הנה בקדיש אנחנו שואלין יתגדל ויתקדש שמיה רבא. ועוד אנחנו שואלים ויצמח פורקניה ויקרב משיחיה. וכשעונים כל הקהל על זה הם אומרים אמן יהא שמיה רבא מברך ואינם מזכירים המשיח דהגם דבתחילה התפללנו על שתיהם. כשעונים כל הקהל אינם אומרים כי אם אמן יהא שמיה רבא מברך כלומר כל מעינינו ועיקר שאלתינו הוא לכבוד שמו. וזה בפרט אלהים חשב"ה לטובה וז"ש כשנכנסים ועונים אמן יהא שמיה רבא דהם שבקי תועלתם שהוא ביאת המשיח ולא אכפת להו כי אם על קדושת שמו יתברך וז"ש אשרי המלך שמקלסין אותו בביתו כך וכו':

בשביל הבוט    [דף ג עמוד ב] 

תנו רבנן ד' משמרות הוי הלילה דברי רבי רבי נתן אומר ג'. ראיתי להרב עיון יעקב ז"ל שכתב נראה דפליגי אי משמרות הם כנגד ג' אבות או כנגד ד' אמהות ומה"ט תקון לאה ורחל כידוע לי"ח ובכ"ח כתב דרבי אתי מדוד מהפך בזכותיה ועם דוד ד' רגלי מרכבה ורבי נתן סבר דוקא ג' רגלי מרכבה אברהם יצחק יעקב ודוד נדחה מפני חטאו עכ"ל. ואני תמיה מאד איך לא מסתפו רבנן והרי אז"ל דדוד הע"ה לא חטא ועכ"ז העידה עליו רה"ק ברכי כשלו מצום ודוד מלך ישראל חי וקיים ואמרינן פרק במה מדליקין דבקו שערים זב"ז והביא שלמה הע"ה ארונו של דוד הע"ה ואמר בעבור דוד עבדך וכו' ונפתחו השערים וידעו כל ישראל שמחל לו הקב"ה ונהפכו פני שנאי דוד וכו' ואמרו במדרש באותה שעה חיה דוד ואיך ס"ד דרבנן לומר דדוד נדחה ח"ו. ותו בתחילה אמאי ג' וכיוצא יש לדקדק עוד ואין להאריך גם מ"ש הרב ז"ל כנגד ד' אמהות וכו' ליודעי חן יש להשיב ואין להאריך:

בשביל הבוט    [דף ד עמוד ב] 
אמר רבי יוחנן מפני מה לא נאמרה נו"ן באשרי וכו'. יש להעיר דדוד הע"ה אמר כמה מזמורים בא"ב ובכלם אמר נו"ן כגון מזמור כ"ה ומזמור ל"ד ואלפא ביתא במזמור קי"ט ובכלם אמר נו"ן והכא מ"ט חש לזה. ואני בעניי פירשתי בזה דדוקא במזמור זה חש לזה דידוע דהא דכתיב נפלה לא תוסיף קום מיירי כביכול על השכינה ובזהר הקדוש פירש נפלה לא תוסיף קום מעצמה אלא כביכול הקב"ה יקים אותה כדכתיב אקים את סוכת דוד. והנה הכא במזמור זה אמר מלכותך מלכות כל עולמים וממשלתך בכל דור ודור וקאי על השכינה והשתא דקאמר מילתא פסיקתא מלכותך מ' כל עולמים וכו' היה צריך לומר דבעון ישראל נפלה וח"ו. ולכך לא אמר נו"ן כלל דמהראוי היה לומר נפלה ולא רצה לומר ונמצא שאין הכונה מפני שיש בנו"ן נפילה לא אמר נו"ן דמשום דיש בנו"ן נפילה לא ימנע לומר נו"ן כמו שלא חש במזמורים אחרים אבל הכונה שהיה צריך לומר נפלה מאחר שאמר מלכותך וכו' והיה מוכרח לומר נפלה ולא רצה לומר וחזר וסמכה ברוח הקדש סומך ה' לכל הנופלים וכן ר"ת סילה כל אבירי ה' בקרבי סילה ר"ת סומך ה' לכל הנופלים וס"ת סומך וכו' מלכה ודוק היטב כי קצרתי: 

א"נ אפשר לומר ונדייק מ"ש מפני מה לא נאמרה נו"ן באשרי דהו"ל למימר מפני מה לא נאמרה נו"ן בתהלה לדוד כמ"ש כל האומר תהלה לדוד בכל יום דהמזמור מתחיל תהלה לדוד אלא דנהגו לומר פסוק אשרי מקודם. ואפשר לומר דשאלת רבי יוחנן הוא דוקא במזמור זה שנהגו לאומרו ודוד הע"ה ברוח הקדש ודאי ידע דישראל יאמרו אותו תדיר ולזה שאל מפני מה לא נאמרה נו"ן בו שיאמרו ישראל כל א"ב חסר נו"ן והיינו דדקדק לומר מפני מה לא נאמרה נו"ן באשרי כלומר במזמור שאומרים ישראל ומתחילים קודם אשרי אמאי לא אמר ן' שיאמרו ישראל א"ב חסרה והשאלה דוקא משום דישראל אומרים אותו. והשיב אדרבא מפני שישראל אומרים אותו חיסר נו"ן לעורר לב ישראל דיש על עונם מפלה ח"ו ובידם לתקן. וחזר וסמכה ברוח הקדש סומך ה' לכל הנופלים להודיע לישראל דאם יבטחו וידבקו בה' הוא עזרם:

בשביל הבוט    [דף ה עמוד א] 
א"ר לוי בר חמא א"ר שמעון בן לקיש לעולם ירגיז אדם יצר הטוב על יצה"ר. פירש רש"י ז"ל שיעשה מלחמה עם יצה"ר עכ"ל אפשר דמה שאמר לעולם ירגיז וכו' הכונה דלא מיבעיא אם יאמר לו היצה"ר לעבור עבירה שצריך לילחם בו. אלא אפילו אומר לו בעניני קיום הגוף באכילה ושתיה ושינה וכיוצא ירגיז עליו היצה"ט לומר שהוא מתאוה לאכילה וכיוצא להיות הגוף בריא וחזק ולא זו הדרך אלא להיות לו כח לעבודתו יתברך ולא משום בריאות הגוף לבד וחדא מגו חדא דכיון דהכל משום עבודת הבורא יתברך ממילא יבא להסתפק במועט ולברוח מן המותרות וכל הטענות יהיו בדרך מלחמה עם היצה"ר לבזות עניניו ומרמותיו כי בזה הוא נכנע כמ"ש רבינו האר"י ז"ל בכונת עלינו לשבח דבמה שאנו אומרים שהם משתחוים להבל וריק וכו' שאנו אומרים גנותם בזה נכנעים הקליפות ולזה ציוו רז"ל להרגיז יצה"ט על יצה"ר לבזותו ולהזכיר גנותו ובזה נכנע וניצול ממנו:

מביא עליו יסורין ועוכרין אותו. פירוש והוא מדה כנגד מדה שהוא לא עסק בתורה אף שהיה יכול לעסוק. ועתה לא יוכל לעסוק מחמת היסורין. ונפקא מינה שיתודה על מה שעבר ויקבל עליו לעסוק בתורה ואז ירחם ה' עליו וינוח מהיסורין:

אבל הקב"ה נתן תורה לישראל ושמח. אפשר לומר דרך דרש כי הנה מי שלוקח חפץ בדמים רשאי לעשות בו כרצונו רצה משתמש בו בכבוד רצה מניחו במקומו ואינו משתמע בו כלל רצה מאבידו ומשליכו ככלי אין חפץ בו. אמנם אדם גדול שנתן לו חפץ יקר במתנה צריך להשתמש בו בכבוד ולהחשיבו ולכבוד הנותן אינו רשאי לזלזל בחפץ ההוא וק"ו לאבדו ולהשליכו כי הוא מבזה לנותן. והנה הקב"ה כביכול מכר התורה לישראל. ויש לחוש שיאמרו ישראל התורה היא חפץ שלקחנו ונעשה בה כחפצנו אם נרצה נשתמש בה בכבוד ואם נרצה נזלזל בה ותהא מונחת בקרן זוית ולא נשגיח בה כאלו לא היתה מעולם. על כן אמר ה' כי לקח טוב אמת שהתורה היא שמכרתיה לכם וז"ש בו כי לקח טוב. אך דעו וראו שהזהרו בה כאלו היא חפץ שנתתי לכם במתנה שאתם צריכים ליזהר בה לכבודי אני הנותן ולכן תורתי אל תעזובו ואם כן מכאן נראה שלא כמדת ב"ו מדת הקב"ה שמכר התורה לישראל ושמח ומזהירם שיעשו כאלו נתנה במתנה ורוצה שישתמשו בה בכבוד לכבודו והרב עיון יעקב ז"ל פירש במה שנסתפק הרב ש"ך בח"מ סימן קע"ה אי איכא דדב"מ לגבי בן ובספר אסיפת זקנים כתב בפשיטות דלגבי בן ליכא דדב"מ כמ"ש במקום אחר:

פשפש ולא מצא יתלה בביטול תורה. יש לדקדק מאחר שביטול תורה הוא מהעבירות חמורות היכי קאמר פשפש ולא מצא ומה פשפש ואיך לא מצא והרי הוא גלוי וידוע והוא דבר הניכר שהוא בטל מהתורה ותו מה הלשון אומרת יתלה בביטול תורה ומה היא תליה זו. ואפשר דהכונה יתלה בביטול תורה שהיה לו לבטל ולא ביטול כגון שנזדמנה לו מצוה שאי אפשר ליעשות על ידי אחרים והי"ל לבטל תורה ולקיימה ולא ביטל והשתא לאו אדעתיה ויתלה בזה. א"נ שהיה לו לבטל תורה שלא יעבור זמן ק"ש וכיוצא ולא ביטל:

בשביל הבוט    [דף ה עמוד ב] 
יהב ליה ידיה ואוקמיה. פירש בספר ארץ החיים מזמור כ"א דיסורין של אהבה הם להרבות שכר. אך שאר היסורין לכפר חטאותיו וביד כתובים העונות וכשא"ל לא הן ולא שכרן ש"מ דאין לו חטא והיסורין לשכר וא"ל הב לי ידך וראה שאין כתוב ביד שום עון. וביד י"ד פרקין יהב ליה ידיה ב"פ י"ד הם כ"ח ועתה יגדל נא כח ה' ואוקמיה. ופריך ולוקים איהו לנפשיה. והשיב אין חבוש דכשיש אחר נותן ימינו לימין החולה והם יד ימין שנים. אך אם הוא לעצמו צריך שמאל והיא מוכנעת וחבושה וז"ש אין חבוש מתיר עצמו כי צריך ב' ימין עכ"ד ועפ"ז יובן מ"ש רז"ל לא לן אדם בירושלם וביד"ו עון ואמרו עבירה היא ביד"ו וכיוצא: 

ורבינו האר"י ז"ל גלה סודו דר"ת יהב ליה ידיה הוא שם אחד מע"ב שמות וכיוון בשם זה ואוקמיה עש"ב:

והאמר רב יהודה אמר רב ואיתימא ריב"ל מנין למתפלל שלא יהא דבר חוצץ בינו לבין הקיר שנאמר ויסב חזקיהו פניו אל הקיר ויתפלל אל ה'. הנה בזהר הקדוש פירשו בהאי קרא דקיר רומז לשכינה. וכפ"ז יש לרמוז מוסר השכל דהמתפלל יכנע לבו ולא יהא לו שום מחשבה והרהור ולא שום פגם שיפסיק בינו ובין השכינה ח"ו וז"ש שלא יהא דבר חוצץ שיהיה לבו לב טהור והרהורי תשובה שבזה ידבק בשכינה ותפלתו תהיה מקובלת ברצון: 

ואפשר לפרש בפסוק ויסב חזקיהו פניו אל הקיר וכו'. במ"ש מהרח"ו ז"ל בפרשת ואתחנן אל ה' דהתפלה היא דוקא לשם הוי"ה הנקרא שם העצם כי כל השמות הם ככנויים ומלבושים וכנפים אליו והטועה בזה כופר בעיקר וז"ש ואתחנן אל ה' ואמר אדני אלהים שצריך ליכנס לפני שם הוי"ה על ידי שני שמות אלו כי על ידי שני שמות אלו נפתחים שערי תפלה וזהו אדני שפתי תפתח ופי אלהים גימטריא פה ואחרי שנפתחו אז מתפלל אל שם הויה לבדו ולא אל שני שמות הנזכרים ואליו אמר אתה החילות וכמ"ש ואתחנן אל ה' עכ"ד בקצור וז"ש ויסב חזקיהו פניו אל הקיר היא השכינה לשם אדני שהוא לפתוח שערי תפלה. ואחרי כן ויתפלל אל ה' שם הויה כי התפלה לשם הויה דוקא כאמור:

בשביל הבוט    [דף ו עמוד א] 
ומנין שאפילו אחד שיושב ועוסק בתורה ששכינה עמו וכו'. נראה דעוסק היינו שמעיין בהלכה וזהו לשון עוסק דבהלכה צריך עסק וידוע דתורה שבע"פ היא כנגד השכינה וכן הלכה הוא ה' כלה ולכן שכינה עמו:

תרי מכתבן מילייהו בספר הזכרונות. התוספות הקשו מדתנן וכל מעשיך בספר נכתבים ונדחקו דהיינו בספר לבדו. והרב יעבץ בספר עץ אבות פ"ג תירץ דיש חילוק בין דבור למעשה דכשהוא מעשה אפילו חד נכתב. אך כשהוא דבור תרי מכתבן מילייהו וחד לא:

בשביל הבוט    [דף ז עמוד ב] 
א"ר יוחנן משום רשב"י מיום שברא הקב"ה את העולם לא היה אדם שקראו להקב"ה אדון עד שבא אברהם וקראו אדון. אפשר לומר במ"ש מז"ה חסד לאברהם ז"ל בפירוש המשנה אשר לו כ"י פ"ג דנדרים משם המקובלים דמדור הפלגה ואילך הפריד הקב"ה הנשמות והטהורות נתנם באוצר אחד והבלתי טהורות באוצר אחר וכו' ע"ש ומצינו תואר אדון שאנו אומרים מה שתקנו רז"ל אדון כל הנשמות. ואפשר דמשו"ה קראו אברהם אע"ה אדון כי בימיו נודע וניכר שהוא אדון כל הנשמות כמדובר:

וא"ר יוחנן משום רשב"י מיום שברא הקב"ה את עולמו לא היה אדם שהודה להקב"ה עד שבאה לאה והודתו שנאמר הפעם אודה את ה'. ראובן אמר רבי אלעזר אמרה לאה ראו מה בין בני וכו'. מקשים כשילדה ראובן הי"ל להודות. ונראה כי מאחר דנתעברה מביאה ראשונה שבא עליה יעקב וחשב שהיא רחל לכך לא קראה שם בנה הראשון יהודה להודות לשם ה' דהיה נראה קצת שהיא מודה על שנדחית רחל ובאה היא במקומה ויהיה צער לרחל לכך לא הודית וקראה שם הבן הראשון יהודה. אי נמי מסיבה זו עצמה דבא בעקיפין לא רצתה להודות ה' בו בפרק דנראה דנותנת הודאה לה' בדבר שלא בא כסדר ומתוקן. ואפשר לומר דקראתו שמו ראובן מטעם שנבאר. כי הנה הראב"ד זלה"ה בספר בעלי הנפש הקשה דכיון דיעקב אע"ה חשב שהיא רחל ונתעברה אם כן ח"ו היה בן תמורה ומצאתי לחד מרבוואתא קמאי בספר כ"י על קלף שתירץ דהכל הולך אחר האשה שאם האשה טהרה רעיוניה וכיונה לשם שמים אינו בן תמורה והוא בן כשר ראוי והגון ואפשר שזה כיונה לאה כאשר ילדה שלא יאמרו שהוא בן תמורה לז"א ראו בן ר"ל התבוננו בילד שהוא בן ראוי והגון שאני כיונתי לשם שמים בקדושה וטהרה:

מאי רות וכו'. פירש רש"י ז"ל משום דאיירי בפירושי השמות נקט לה עכ"ל. ונראה דכונת רבינו ז"ל דהיה שגור בפיהם הני מימרות דרבי יוחנן מאי רות וכו' ועוד המימרא סמוכה ומנ"ל דשמא גרים וכו' והני בי תרי שגורות בפיהם שתים הנה יחדיו ידובקו. והשתא דמפרש שם ראובן דנקרא על שם העתיד מייתי הא דשמא גרים וכיון דזו המימרא מחוברת למימרת מאי רות להכי נקט לה הכא וזו כונת רש"י ז"ל דמשום דאיירי בפירושי השמות נקט לה כלומר דהני בי תרי נאמרות כאחד ומשום הא דשמא גרים נקט לה: 

ומאי דקאמר מאי רות פירשנו בעניותנו דהו"ל לקרותה תור שהיא מהשתי פרידות טובות שאמר הקב"ה למשה רבינו ע"ה שיש להוציא מעמון ומואב ותור הו"ל לקרותה מלשון תור ובן יונה פרידה טובה. א"נ שנתגיירה וקבלה תר"ו מצות שעם ז' מצות ב"נ הם תרי"ג. א"נ שאל אמאי כשנתגיירה לא שינו שמה. והשיב דיצא ממנה דוד שריוהו להקב"ה בשירות ותשבחות. ולרמוז זה לא נשתנה שמה ועוד דבזכות דוד נתקיימה שלא קללה בעז כמו שאמרו רז"ל: 

א"נ אפשר דשאל מאי רות כלומר מאחר דשמואל הנביא ע"ה כתבה אמאי עשאה מגילה בפני עצמה והו"ל לכוללה בספר שופטים או שמואל, וחדא מגו חדא שאל מאי רות כלומר אמאי היא בתוך הכתובים והשיב שיצא ממנה דוד שריוהו וכו' ומשו"ה נקראת רות ונשתייר לה שם זה ונכתבה בין הכתובים לכבודה ולכבוד דוד הע"ה: 

ובפסיקתא זוטרתי הביאה הרב מנות הלוי ז"ל אמרו רז"ל מי כתב ספר רות שמואל הנביא כתב ספרו וספר רות וספר שופטים ומפני מה נכתב כדי ליחס בו דוד בן ישי וכן דוד אמר אז אמרתי הנה באתי במגלת ספר כתוב עלי אמר דוד בזמן שמשחני שמואל הרואה אז אמרתי הנה באתי לגדולה וכבוד במגלת ספר כתוב עלי שבו מספר שבחו ויחוסו של דוד עכ"ל. ובדרושים הבאתי מרז"ל דישי אבי דוד תבע שפחתו והשפחה היתה נאמנת והגידה לאשת ישי ונשתנית והיה ישי עמה ונתעברה מדוד. וכשהוכר עוברה ישי אמר לבניו דזה שנים שהוא פרוש ממנה ומוכרח שהיא הרה לזנונים והיו רוצים הבנים להורגה לה ולעוברה ואמר להם ישי שאם כה יעשו יהיה לעז עליהם לכן יסבלו וכשתלד יהיה הולד עבד להם וכן היה פרוש ומובדל וכתב הרמ"ע ז"ל דישי היה מד' שמתו בעטיו של נחש אך הי"ל ספק שבא ממואבית והיה רוצה לטהר זרעו לקדש שפחה על תנאי וכו' ע"ש והשפחה והגבירה לא גילו הסוד והיה דוד מאוס בעיניהם דסברו שהוא ממזר וכשבא שמואל הנביא ע"ה גילה הסוד שהוא בן ישי שאשתו היתה במקום השפחה ומשחו למלך וכתב מגלת רות ליחס לדוד הע"ה. וז"ש בפסיקתא שנכתבה מגלת רות ליחס בו דוד בן ישי להודיע שהוא בן ישי ואמו לא זנתה ח"ו וז"ש בזמן שמשחני שמואל אז אמרתי הנה באתי לגדולה וכבוד שהיו מליזים ח"ו עליו. ואפשר לרמוז אז אמרתי הנה באתי דאז הוא לשון שירה כמ"ש רז"ל בכמה דוכתי. והנה אמר לעיל בסמוך רבות עשית אתה ה' אלהי נפלאותיך ומחשבותיך אלינו אין ערוך אליך אגידה ואדרבה עצמו מספר כי ה' ברחמיו מפליא לעשות וכל מחשבותיו להטיב עמנו ואין הפה יכולה לדבר אף מה שאנו מרגישים בחסדיך כי רבים הם וכ"ש הנפלאים והנסתרים ואתיא מכללא זבח ומנחה לא חפצת אזנים כרית לי לשמוע דברי תורה עולה וחטאה לא שאלת כי העוסק בתורה מכפר יותר מכל הקרבנות ומכפר על המזיד וכן השירה לשורר לפני ה' הוא כמו עסק התורה וז"ש א"ז אמרתי כלומר כשאני משורר הנה באתי הנה לשון שמחה כמשז"ל השירה היא חשובה במגלת ספר כתוב עלי כמו התורה מפני שבשירות ותשבחות לעשות רצונך אלהי חפצתי. ורמז בדברים אלו ענינו. אמרתי ר"ת אשירה מגילת רות תהיה יחוסי ורמז דנקראת רות לרמוז עליו שישיר לה' שירות ותשבחות וזהו רות שממנה יצא הוא שריוה להקב"ה בשירות ותשבחות. במגילת ספר וכי תימא אמאי שמואל לא כתב ענין זה בספר שופטים לז"א כתוב עלי רות היא בכתובים וז"ש כתו"ב עלי מפני שאני משורר ברוח הקדש ולכן נכתבה בכתובים דלכן נקראת רות עלי:

בשביל הבוט    [דף ט עמוד א] 
אמרי דבי רבי ינאי א"ל הקב"ה למשה בבקשה ממך לך אמור להם לישראל בבקשה מכם שאלו ממצרים כלי כסף וכלי זהב שלא יאמר אותו צדיק וכו'. אכתוב פה איזה דבר בקצר אמיץ ממה שכתבתי בעניותי באורך בדרושים בס"ד דאפשר לומר דא"ל בבקשה ממך יען כל הביזה היתה של משה רבינו ע"ה שנתחייב לו פרעה שהיה הרע של קין ובגלגול שעבר הרג להבל שהיה משה ולקח תאומתו ונתחייב כל הון ביתו וזהו הביזה של מצרים כמ"ש הרב ש"ך עה"ת באורך. וז"ש בבקשה ממך אמור לישראל כי הביזה שלך ובמדת טובך תתננה לישראל. א"נ כי ביזת מצרים בשביל מה שנשתעבדו בעבור מכירת יוסף הצדיק ע"ה ומשה הי"ל בחינת יוסף והוא נתעסק בעצמות יוסף ומטעם זה הי"ל ליקח חלק גדול בביזה לכך אמר בבקשה ממך אמור להם לישראל שהם יזכו בביזה. ואמר בבקשה מכם מלבד הפשוט ומפורש שא"ל ולואי שנצא וכו' לפי שישראל לא ירצו לשאול דיאמרו אם אנו לוקחים בדין לא יהיה בדרך שאלה ואם לאו אין אנו רוצים ליקח בשאלה ואח"כ להחזיק במה שלקחו דנראה כגזל לזה אמור לישראל בבקשה מכם דעתה יהיה בדרך שאלה לג' ימים ואח"כ במכת בכורות מיראתם כי אין בית אשר אין שם מת מטוב רצונם ישלחום לגמרי עם כל מה שיש בידם. ואמר כדי שלא יאמר אותו צדיק אברהם אע"ה ואחרי כן יצאו לא קיים בהם דאיברא דכשנטבעו המצריים בים סוף אמרו רז"ל כאן נתקיימה הבטחת ואחרי כן יצאו ברכוש גדול. ומיהו פשט ואחרי כן יצאו מוכח שיצאו ממצרים ברכוש גדול דבשעת יציאתם הם טעונים ברכה ולכן הגם שיתקיים בביזת הים כדי שלא יאמר אברהם אע"ה דלא נתקיים בעת היציאה לכן ישאלו כלי כסף וכלי זהב. ומ"ש הרב עיון יעקב ז"ל ד"ה שלא יאמר אין דבריו מחוורין כאשר יראה הרואה:

בשביל הבוט    [דף י עמוד ב] 
שגנז ספר רפואות. עיין מה שכתבתי אני עני בכסא רחמים דף ע"ו ע"א ובמ"ש סתם מי גיחון וכו' ע"ש מ"ש בע"א וע"ב בס"ד:

אפילו בשעה ששגר לו הקב"ה שלום וכו'. בפשטיה דקרא עיין מה שכתבתי אני עני בחומת אנ"ך ישעיה סימן ל"ח בס"ד ואפשר לומר קצת בסגנון אחר ונקדים מאי דמקשים דהכא אמרו דהקב"ה עשה פשרה בין ישעיה וחזקיה והרי אמרו מעין דוגמא בפנחס ויפתח דיפתח אמר יבא פנחס אצלי ופנחס אמר יבא יפתח אצלי ובין דא לדא הלכה בת יפתח ונענש פנחס ואמאי הקב"ה לא עשה שם פשר דבר שיחלה אחד מהם ויאמר לאחר לך ובקר לחולה. ושמעתי מעטרת ראשי אבא מארי ז"ל ששמע מחכם אשכנזי ז"ל דעד חזקיה הע"ה לא הוה חולה דמתפח דכל שהיה חולה ודאי מת ולהכי לא אפשר לעשות פשרה זו בין יפתח ופנחס כי בו בפרק אם יחלה אחד ימות דלא היה חולה מתרפא ולכן חלה הגזרה על בת יפתח ונענש יפתח על זה וגם פנחס כמו שאמרו רז"ל עכ"ד. ואפשר לרמוז זה בפסוק ישעיה סימן ל"ח ותחלימני והחייני הנה לשלום מר לי מר ואתה חשקת נפשי משחת בלי כי השלכת אחרי גוך כל חטאי וטרם בואי לרמוז בפ' אביע דאיברא דהחכם אשכנזי לפי הנגלה בענין תירץ יפה אך אם נעמיק העמק שאלה עדיין לא יגהה מזור דאטו אין אופן אחר לפניו יתברך כדי להציל לבת יפתח ולעשות פשר דבר והשאלה היא דכי היכי דאשכחן בענין זה דהקב"ה עשה פשר דבר. הכי נמי הי"ל לעשות מעין דוגמא שם בבת יפתח באופן שהוא יתברך יודע. והנראה בזה הוא דחזקיהו הע"ה הי"ל זכיות הרבה ובפרט שהגדיל תורה דבימיו לא היה תנוק ותנוקת שלא היה בקי ומה שחטא היה בשוגג דחזא דנפקי בנין דלא מעלו ולכן הקב"ה עשה פשר דבר והצילו. משא"כ יפתח דחטאו היה גדול ולא זכה שניצולה בתו וזה רמז חזקיה ע"ה ותחלימני והחייני ועתה נתחדש ענין זה שיתרפא החולה ויחי אשר לא היה לעולמים ודין גרמ"א הנה לשלום שעתה עשה הקב"ה פשרה זו מה שלא עשה ביפתח ופנחס דעתה רצה הקב"ה שיתחדש ענין רפואת החולה ויחי מחולייו. ועוד כי ברב רחמיך ואתה חשקת נפשי משחת וסלחת לי חטאי כי השלכת אחרי גויך כל חטאי. משא"כ יפתח כי אתה ידעת וחוקר לב האדם אם ראוי לרחם עליו ואני מודה לפניך על רוב חסדיך:

אמר רבי יוסי בר חנינא משום ראב"י כל המארח ת"ח בתוך ביתו וכו'. וכיוצא אמרו בש"ס בכתובות דף ק"ה כל המקריב דורון לת"ח כאלו הקריב בכורים וכתבו שם התוספות משם סדר אליהו זוטא דת"ח כפרה להם לישראל בכל מקומות מושבותיהם ע"ש:

בשביל הבוט    [דף יג עמוד א] 
כל הקורא לאברהם אברם עובר בעשה. הרב עיון יעקב משם הרב מהרש"א ז"ל כתב דאמאי לא זכרו הפוסקים זה דהגם דנימא דהוא אסמכתא הול"ל שהוא אסור וצ"ע וכתב על זה הרב הנזכר ולפי מ"ש התוספות במ"ק דף כ' דאין למדין מפסוק שקודם מתן תורה יש לומר שזה דעת הפוסקים ועיין בתשובתי שבות יעקב ח"א סימן כ"ו עכ"ל. והרואה יראה דבתשובתו הנזכר שרמז שם כתב הרב עצמו דכמה זמני למדין מפסוק קודם מ"ת והיכא דהוי מילתא דמסתברא למדין ע"ש. והנה לכאורה יקשה על התוספות דמ"ק הנזכר דהרי פריך בסוגיין מדכתיב אשר בחרת באברם ואצטריך לשנויי דנביא מסדר לשבחיה דרחמנא מאי דהוה מעיקרא וכפי דברי התוספות מאי פריך ומשני והא אין למדין מפסוק שקודם מתן תורה ואי אנן לא גמרינן כ"ש נביא לא יליף. ומוכרח לומר דלא אמרו התוספות אלא כגון ההיא דקיימי עלה דכתיב ויעש לאביו אבל שבעת ימים דהוא דבר המצוי ורגיל שימות האב ובכגון זה הוא דאמור דאין למדין מפסוק שקודם מ"ת דכיון דהוא רגיל ומצוי הו"ל כדבר שהיה אחר מתן תורה אבל במידי דלא הוה אלא חד זימנא והיה קודם מ"ת אז למדין משם כגון מאי דקמן דאברהם אע"ה היה בזמנו והקב"ה שם שמו אברהם. ואברהם אע"ה היה קודם מ"ת בזה למדין כיון דהך עובדא דשם שמו אברהם היה בו בפרק דוקא ולהכי פריך מדכתיב אשר בחרת באברם ומשני שפיר ובהכי עמדה ונשאת חקירת הרב מהרש"א ז"ל אמאי הפוסקים לא השמיעונו כזאת:

אלא מעתה הקורא לשרה שרי הכי נמי התם הקב"ה אמר לאברהם שרי אשתך לא תקרא את שמה שרי כי שרה שמה. אפשר לפרש דרך דרש במ"ש הרב עיר וקדיש הרמ"ע ז"ל דכשהאיש והאשה שוים במעלתם אי אפשר שיולידו וזה רמז משז"ל אין שני מלכים משתמשים בכתר אחד ואברהם ושרה היו שוים במעלתם ולא היו מולידים וה' פקד את שרה לשון חסרון שחיסר ממעלתה ויעש ה' לשרה כאשר דיבר שתלד מעין דוגמא ללבנה שנתמעטה והרבה צבאותיה כוכבי אור זהו תורף דבריו בקצור נמרץ. ולפי דברי הרב ז"ל אפשר לפרש דפריך שפיר דגם שרה אמרת בתחילה שרי לאומתה ולבסוף שרה לכל העולם ואם כן גם שרה אם קרא שרי עובר וא"כ אמאי נקט הקורא לאברהם אברם והל"ל וכן לשרי. ומשני איברא דגם שרי בתחילה שרי לאומתה ולבסוף שרה לכל העולם. אמנם עיקר הדבר דכדי לזכות לבנים נתמעטה ואם אברהם אומר שרי היינו שיש לה שררה עליו ולכן יקראנה שרה דהיא שרה לכל העולם אבל לא עליו וזה עיקר השינוי היה בשביל מעלת אברהם וז"ש התם הקב"ה אמר לאברהם לא תקרא שמה שרי דנראה דיש לה שררה עליך ולזה הקורא שרי אינו עובר דהעיקר הוא להודיע דמעלת אברהם גדולה עליה:

אלא מעתה הקורא ליעקב וכו' שאני התם דהדר אהדריה קרא וכו'. אפשר לומר עוד טעם שנשאר לו שם יעקב כי הנה למראה עינים נשא שתי אחיות אבל לאה ורחל בסודן למעלה כחדא חשיבי וכמו שביאר רבינו האר"י ז"ל בסוד פרשת עקב ענוה יראת ה' ורמוז בשם יעקב יוד רומז לרחל דהיא ספירה עשירית מ'. עקב היא לאה בסוד עקב ענוה ולכך נשאר לו שם יעקב לרמוז דלאה ורחל כחדא נינהו ולא עשה איסור ח"ו. ובזה יש לרמוז פסוק ותרא רחל כי לא ילדה ליעקב וכו' הבה לי בנים ואם אין מתה אנכי ויחר אף יעקב ברחל ויאמר התחת אלהים אנכי אשר מנע ממך פרי בטן דאפשר דרחל חששה דלא יש לה בנים מחמת שנשא שתי אחיות ולז"א ותרא רחל כי לא ילדה ליעקב מסיבת יעקב שנשא שתי אחיות ותאמר הבה לי בנים להודיע שלא יש חטא ואם אין מתה אנכי שיאמרו שאני חטאתי לינשא לך. ויחר אף יעקב כלומר חרה אפו מצד שם יעקב דנקרא יעקב לרמוז לרחל ולאה דכחד חשיבי ולכן נודע דמשום מחשבה זו מנע ממך פרי בטן שעשית פירוד למעלה ח"ו:

בשביל הבוט    [דף טז עמוד ב] 
ת"ר אין קורין אבות אלא לשלשה וכו'. עמ"ש אני עני בקונטריס דבש לפי דף צ"ו ע"ב ע"ש באורך בס"ד:

בשביל הבוט    [דף יז עמוד א] 
אמר ליה רב לרבי חייא הני נשי במאי זכיין א"ל באקרויי בניהו וכו'. מראש מקדמי אר"ש אציגה נא עמך הא דאמרינן פ"ק דבתרא בקש איוב לפטור את כל העולם כלו מן הדין אמר רבש"ע בראת ג"ע וכו' מאי אהדרו ליה חבריה האף אתה תפר יראה ותגרע שיחה לפני אל וכו' אמר הקב"ה בראתי יצה"ר וכו' ופירש רש"י ז"ל בקש לפטור את כל העולם מן הדין לומר שאנוסים ביד יצה"ר. אמר הקב"ה בראתי יצה"ר בראתי לו תורה תבלין ברא תורה שהיא מבטלת הרהורים הלכך לאו אנוסים שהרי יכולין להציל עצמן בתורה עכ"ד: 

ויש לחקור לפי זה נשים שפטורות מת"ת א"כ יהיו פטורות מן הדין שאנוסות הן מיצה"ר והרב מהר"ר יונתן ז"ל פירש מאמר זה דהיינו דקאמר הני נשי במאי זכיין ר"ל במה מנצחות היצה"ר על דרך שאמרו בהא זכנהו רבנן כלומר באיזה דבר ינצחו היצה"ר שהם פטורות מת"ת והשיבו באקרויי בנייהו ומנטרן לגברייהו עכ"ד ועדיין בזה לא ריוה צמאונינו בעוצם חקירה הזו דרוב נשי המון ישראל בעליהן עמי הארץ גם יש כמה עקרות וגם אשר יש להן בנים יש מהן שבניהן היו זמן מועט בית רבן ואוחזים מעשה אבותיהם מעם הארץ וכל הני נשים רבות יהיו פטורות דאנוסות מיצה"ר. ובשלמא נשי הת"ח ואשר זכו לבנים ת"ח אית להו זכות תורה ואהני להו לבטולי יצה"ר. אבל אנן מה נענה על רוב הנשים: 

ויראה דיש שני דברים המבטלים יצה"ר וחיילי בכולל ואנשים ונשים שוו בשעוריהם זה יצא ראשונה יראת שמים כי אחד האיש ואחד האשה אם יש להם יראת שמים מועיל לבטל היצה"ר וכמש"ה ובעבור תהיה יראתו על פניכם לבלתי תחטאו וכן הוא אומר שויתי ה' לנגדי תמיד כי מימיני בל אמוט וא"כ אשה אינה אנוסה דעל ידי יראת שמים יכולה לינצל מיצה"ר. וזאת שנית הענוה והשפלות מבטלות יצה"ר וכמו שכתבו גורי האר"י ז"ל דלכן מזמור לא גבה לבי מזמור קל"א דהענוה מבטלת ס"מ גימטריא קל"א דהעניו אינו שולט בו וכן כתבו משם הרב עיר וקדיש מהר"א הלוי ברוכים ז"ל וא"כ האשה אינה אנוסה דאם היה לה ענוה ושפלות היצה"ר אינו שולט בה. והני בי תרי יראה וענוה יכולות לקנות ממילא כי נקל לכל איש ואשה לקנותם והם דברים פשוטים כי עין בעין יראו מהות האדם והכל יודעים כי האלקים בשמים ומלכותו בכל משלה ועל זה חייבין אנשים ונשים דעל ידי יראה וענוה כל אחת בפני עצמה וכ"ש שתיהן כאחד שתים כהלכתן יכולים לינצל מיצה"ר והיינו דקאמרי חברוהי דאיוב האף אתה תפר יראה רמזו דאינם אנוסים מן היצה"ר דהשולט בו יצה"ר הוא מפר יראה דאילו היה בו יראה לא היה שולט בו יצה"ר. ואתיא מכללא הענוה דעל ידי הגאוה מפר יראה. ותגרע שיחה היינו בטול תורה ואם היה לומד תורה היה מבטל היצה"ר. כמו שאמר הקב"ה בראתי יצה"ר בראתי לו תורה תבלין. וכי תאמר בלבבך דעל ידי הענוה והיראה מתבטל היצה"ר אם כן אמאי הקב"ה קאמר בראתי יצה"ר בראתי לו תורה תבלין דמשמע דדוקא התורה מועלת והול"ל הרי יראה וענוה ותורה. יש להשיב דיראה וענוה אתו ממילא והוא בידו של האדם ובבחירתו להיות ירא שמים ועניו והקב"ה רבותא קמ"ל בר מהני דממילא קאתו דברוב רחמיו זכנו לתורה וברא התורה לו תבלין:

ועוד נראה לומר כי גדלה מעלת התורה דעל ידי הענוה והיראה יכולים איש ואשה לינצל מיצה"ר. אמנם אינו מועיל ליצה"ר לתקנו ולעשותו טוב ודיו שיפקיע את עצמו ממנו. אך למוד תורה לשמה מועלת לתקן היצה"ר ולעשותו טוב והיינו דקאמר אמר הקב"ה בראתי יצה"ר בראתי לו תורה תבלין לו דייקא להיצה"ר לתקנו והיינו תבלין דכשם שהתבלין מכשירים התבשיל לאכילה כך התורה מכשרת יצה"ר ועושהו טוב ומשו"ה נקט תורה דוקא דלענין זה לעשות היצה"ר טוב אינו מועיל כי אם התורה:

ואפשר דהיינו דקאמר רב לרבי חייא הני נשי במאי זכיין. כלומר לינצל מיצה"ר לא קמיבעיא לי דודאי ע"י הענוה ויראה הם ניצולות אבל במאי זכיין לתקן היצה"ר ולעשותו טוב כי לזה צריך לימוד תורה וא"ל באקרויי בנייהו ומנטרן לגבריהו וא"כ יש להם חלק בתורת בעליהם וזה מועיל לזכך היצה"ר ולעשותו טוב:

בשביל הבוט    [דף כ עמוד א] 
ואפשר דהיינו דקאמר רב לרבי חייא הני נשי במאי זכיין. כלומר לינצל מיצה"ר לא קמיבעיא לי דודאי ע"י הענוה ויראה הם ניצולות אבל במאי זכיין לתקן היצה"ר ולעשותו טוב כי לזה צריך לימוד תורה וא"ל באקרויי בנייהו ומנטרן לגבריהו וא"כ יש להם חלק בתורת בעליהם וזה מועיל לזכך היצה"ר ולעשותו טוב: 

רב גידל וכו' א"ל רבנן לא מסתפי מר מיצה"ר וכו' כתב הרב עיון יעקב ז"ל שכתב דמיין באפאי כקאקי חיורי אפשר לומר דרב גידל איעקר מפרקיה דרב הונא כדאיתא ביבמות דף ס"ד לכך נאבד ממנו חמדת נשים והיו דומין בעיניו כקאקי חיורי ממש עכ"ל. ועמו הסליחה שחשב האמוראים כאינשי דעלמא ומיעט בכבודם ואדרבא מוכח להפך דהא הוה מקמיה דאיעקר מדאמרו ליה רבנן לא מסתפי מר מיצה"ר ואלו הוה בתר דאיעקר כבר הוה ידיע להו דשתין סבי איעקור מפרקיה דרב הונא ותו דלא הו"ל נמי לומר דמיין באפאי וכו' כאלו הוא קדוש רק הי"ל להודיעם דחדל מהיות לאיש:

רבי יוחנן וכו' לא מסתפי מר מעינא בישא. אפשר דלא אמרו לא מסתפי מר מיצה"ר דרב גידל דהיה הוא מדבר עמם ואמר להו הכי טבלא והכי טבלא א"ל לא מסתפי מיצה"ר. אבל רבי יוחנן היה יושב שם לחוד שהם יסתכלו בו ודאי שהוא היה נשמר. א"נ שרבי יוחנן גדול הדור והוחזק לקדוש ונהגו בו כבוד יותר. וכ"כ בשיטה מקובצת למציעא על דף פ"ד משם הריטב"א ז"ל דרבי יוחנן יצרו בידו ודמיין עליה כקאקי חיוורי ודלא כמ"ש מהר"י פינטו ז"ל ע"ש:

אנא מזרעא דיוסף קאתינא וכו'. עיין מה שכתבתי אני עני בקונטריס זה במציעא שם על דף פ"ד בס"ד:

בשביל הבוט    [דף כו עמוד א] 
תפלות אבות תקנום. עיין מ"ש מהר"י פינטו ומ"ש הרב עיון יעקב וכל מה שדקדקתי על מהר"י פינטו ז"ל בפתח עינים קשה על הרב עיון יעקב דהביא דברי מהר"י פינטו וכתב דרך דרש ונעלם ממנו דברי הראשונים ואין רצוני להאריך:

בשביל הבוט    [דף כח עמוד א] 
ומנעו בניכם מן ההגיון. מ"ש הרב עיון יעקב שהוא כמו הוגה את ה' ר"ל פעולות שמות הקדש אינו מחוור כלל מכמה אנפי:

בשביל הבוט    [דף לא עמוד א] 
אמר רבי אלעזר מיום שברא הקב"ה את עולמו לא היה אדם שקראו להקב"ה צבאות וכו'. צריך להבין מ"ט דחנה שיצאת לידון בדבר חדש שלא קדמה אדם ולפי פשטן של דברים הדבר פשוט שרצתה לומר מכל צבאי צבאות שבראת בעולמך קשה בעיניך ליתן לי בן. אמנם זאת לפנים פירשתי אני עני ועתה אוסיף קצת נפך בס"ד והוא במ"ש רבינו האר"י זצ"ל וזה תורף דבריו הקדושים בקצ"ר אמיץ דרז"ל קראו לשמואל רבן של נביאים גם אמרו רז"ל דמ' שנה קודם שילד בת קול מכריז עתיד צדיק לילד ושמואל שמו ומאי רבותיה דשמואל ועוד כמה הערות יש בענין והדברים מגיעים למ"ש בסבא ויגע בכף ירכו דמתמן אתפגים נצח ולא הוה נביא דמתמן אתנבי עד דאתא שמואל וכתיב וגם נצח ישראל לא ישקר ולסיבת פגם הנצח דמתמן נביאים לא היו יכולים שתהיה נבואתם בשלימות ולפנים נקרא רואה ושמואל תקן פגם הנצח ונקרא נביא כי על ידו נתקן הירך ולכן נקרא רבן של נביאים דמכחו נתנבאו כלם ולכן בת קול מכריז על לדתו כי כל העולם מצפים להתקן על ידו וז"ש חנה אם ראה תראה כי כשתקן שמואל הנצח ניתן אל הנחש הירך של סוטה תמורת ירך יעקב ואמרה חנה תן לי שמואל שיחטוף ירך יעקב מהסט"א ואז ישאר לסט"א ירך סוטה ואם לאו תראה אלך ואסתתר ובהיותי טהורה אחטוף גם ירך סוטה מהסט"א ואז יקטרג על ישראל ע"ש באורך: 

ועל פי דברי הרב ז"ל יכון מאד מה שחנה קראה צבאות להקב"ה דשמעה הבת קול שעתיד לילד צדיק וכו' דמתקן הירך ואז יכולים להתנבאות מהנצח וידוע דשם צבאות רומז לנצח הוד ומשם יניקת הנביאים וז"ש ה' צבאות דרוצה לזכות לבן הזה שמתקן הירך והוא בחינת צבאות שמשם יניקת הנביאים. ואפשר דחנה בדקה בשמה כי חנה ר"ת חיזוק נצח הוד א"נ הוא ר"ת חוטף נחש הירך. א"נ ר"ת חוזר נצח הירך:

אמרה חנה וכו' נדה חלה והדלקת הנר כלום עברתי על אחת מהן וכו'. ואפשר שז"ש וזכרת את אמתך דרך צחות כלומר זכירת שמי חנה ר"ת חלה נדה הדלקה דנזהרתי בהם:

בשביל הבוט    [דף לב עמוד ב] 
אמר רבי יוחנן כל כהן שהרג את הנפש לא ישא את כפיו שנאמר ידיכם דמים מלאו. וכתב הרמב"ם ז"ל פט"ו מה' תפלה דאפילו בשוגג וכך הביא משמו מרן בב"י א"ח סימן קכ"ח וראיתי בנסחת דפוס אחד שהשמיטו שם בהרמב"ם אפילו בשגגה והיא נסחא מוטעת והעיקר כנסחא אחרת וכמו שהביאה מרן. וכך משמעותא דקרא ידיכם דמים מלאו כלומר אפילו שהיה בשוגג הרי הדמי"ם מודיעין ולא ישא את כפיו. ועוד אפשר לרמוז באומרו ידיכם דמים מלאו מ"ש התוספות ביבמות דף ז' דכהן שהרג את הנפש לא ישא כפיו דאין קטיגור נעשה סניגור. ויש מי שהקשה דהרי אמרו פרק ראוהו ב"ד דהא דאין קטיגור נעשה סניגור היינו דוקא בפנים דאין הכהן נכנס שם בבגדי זהב אבל בחוץ לובש בגדי זהב דבחוץ אין להקפיד על אין קטיגור וכו' וא"כ איך כתבו התוספות דבברכת כהנים בבית הכנסת איכא אין קטיגור. ואני בעניי אמרתי דלק"מ דמ"ש פרק ראוהו ב"ד היינו במין הקטיגור דהוא זהב דבמין זהב עשו העגל וזהב זה הוא מין הקטיגור ובהא הוא דמחלקינן בין פנים לחוץ אבל הקטיגור עצמו בכל מקום אינו נעשה סניגורו. והכי אמרו בהדיא בירושלמי דלולב גזול פסול דאין קטיגור וז"ש התוספות דהכא הרגו בידים והם הקטיגור עצמו ואינו נעשה סניגור. וזה רמז הפסוק עצמו ידיכם דמים מלאו כלומר הם הקטיגור עצמו ולהכי אין לפרוש כפים בברכת כהנים:

בשביל הבוט    [דף לג עמוד ב] 
ורבה לחדודי לאביי הוא דבעי רבים. הוקשה להם דמה שייך לחדודי בדבר שהוא משנה שלימה. והרב עיון יעקב ז"ל תירץ דבמתניתין קאמר לשון רחמנות ולהכי אמר חסת דאינו רחמנות והאריך בזה ע"ש באורך ולא נהירא דחסת נמי הוא לשון רחמנות הגם דהוי יותר מועט ולפי הטעמים הכל אחד ואין להאריך בכל דברי הרב ז"ל. ואפשר לומר דמאי דתנן במתניתין היינו שאומר שטעם לשלח את האם היינו מטעם רחמנות ולזה משתקין אותו שמטיל קנאה א"נ שעושה מדותיו רחמים והם גזרות. אמנם זה לא אמר דטעם שלח תשלח את האם משום רחמים רק הוא עשה דרך בקשה שירחם עלינו וזהו עיקר כונתו רק אמר אתה חסת על הקן מטעם הכמוס והיא גזרה חוס ורחם עלינו מטעם שהוא כמוס אצלך בזכות אבות וכיוצא. זה אפשר לטעות. ורבה בעא לחדודי אי אביי סבר שיש לחלק כן ולכן א"ל כמה ידע לרצויי ואביי השיבו דמשתקין אותו תנן אפילו שאמר בדרך זה לאו שפיר עבד. וגם רבה כן דעתו ומה שלא מיחה בו אפשר שלא היה במקום ובעת שיוכל להשתיקו ואח"כ מיחה בו ודוק הטב:

אין לגבי משה מילתא זוטרתי. אפשר דיראה הוא במלכות ומשה רבינו אחוז בדעת וביסוד אבא. וכביכול הוא בעלה דמטרוניתא:

בשביל הבוט    [דף לד עמוד ב] 
מנא ה"מ אמר רבי חייא בר אבא אמר רבי יוחנן אמר קרא בורא ניב שפתים שלום שלום לרחוק ולקרוב. אפשר דע"י התפלה הוא מיחד קב"ה ושכינתיה וזה על ידי מוחין דאבא סוד יוד וזה רמז ניב שם בן שהוא במ' ואות יוד רומז לאבא. וזה בזכות אבות אברהם יצחק יעקב דס"ת כס"ת שלום לרחוק ולקרוב:

אמר רבי יעקב בר אידי א"ר יוחנן כל המבקש רחמים על חבירו א"צ להזכיר שמו וכו'. כתב הרב עיון יעקב ז"ל כי אולי השם גרם לו החולי שהרי בשביל זה הדרך לשנות שם החולה עכ"ל וק"ק דכפי דבריו לא הול"ל א"צ להזכיר שמו אלא הול"ל אין להזכיר שמו ומה שמשנין שם החולי ע"פ כתבי האר"י ז"ל הוא להמשיך נפש חדשה:

בשביל הבוט    [דף לה עמוד ב] 
אמר רבי חנינא בר פפא כל הנהנה מן העה"ז בלא ברכה כאלו גוזל להקב"ה וכנסת ישראל שנאמר גוזל אביו ואמו ואומר אין פשע וכו'. יש לחקור דלעיל בסמוך אמרינן כל הנהנה מהעה"ז בלא ברכה מעל והכא אמרינן כאלו גוזל וכו' והרי הברכות מדרבנן ותקנום אנשי כנה"ג. ועד אנשי כנה"ג איך היו נהנים בלא ברכה. ונראה דודאי מקמי דתקינו רבנן הברכות כל אדם ירא שמים היה מודה בפיו או לפחות בלבו על כל מה שנהנה אך המון העם לא ידעו ולא יבינו. אך עתה דתקון רבנן הברכות כל מי שאינו מברך עונו ישא. וז"ש גוזל אביו ואמו ואומר אין פשע דלימים ראשונים לא היו מברכין כי לא היו ברכות ולזה אומר אין פשע. ומ"ש כאלו גוזל וכו' חוץ מהפשט אפשר דע"י הברכה והכונה מברר ניצוצות הקדושות ע"י המאכל ועולים ניצוצות הקדושות למ' ויש יחוד והוי ממש כאלו גוזל וכו' ופוק חזי מ"ש רבינו האר"י ז"ל ע"פ אם תעצרני לא אוכל בלחמך דמנוח לא היה מכוין אלא בכונת מ"ו נ"ח ולז"א לא אוכל בלחמך דצריך כונה יותר עליונה ומשו"ה אמרו מנוח ע"ה היה זהו תורף דבריו ומכאן נלמד דהגם דלא היו עדיין ברכות היו מכוונים כונות עליונות ואוי לה לאותה בושה כי מה שהיה מכוין מנוח בסוד מ"ו נ"ח הוא כונת האכילה שכתב רבינו האר"י ז"ל ולזה נקרא עם הארץ שלא היה מכוין כונה יותר עליונה. ומה יעשו כמה גדולי דורנו שאינם מכוונים אפילו כונת מנוח. ולפחות חרדה ילבש האדם לברך בכונה ובלב שלם ויעלה בדעתו שיש כונות עליונות והוא מכוין לדעת היודעים וה' הטוב הוא ברחמיו יקבל כונתו דרך כלל:

בשביל הבוט    [דף לט עמוד א] 
לא על המברך אני כועס וכו'. כתב הרב עיון יעקב ז"ל דעשה כן דרך מוסר לכל אחד בפני עצמו שלא לבייש זה בפני זה למלגלג אמר שכעס עליו ולא על המברך ולמברך אמר להפך כדי שלא ישנו באולתם ולא יתקנאו ויתקוטטו זה בזה והיה מותר לשנות בדבר השלום וכו' ע"ש ואין לשון הש"ס מורה כן רק שתכף חזר ואמר ושתי דברות כאחד נאמרו לשניהם. ואפשר דלמעט בסרחונם ולהראות להם שהוא מבקש להם צד זכות אמר כן וכונתו לא על המברך אני כועס שיש צד זכות שהוא סבר שזה פשוט אלא על המלגלג וחזר ואמר לא על המלגלג אני כועס שיש צד זכות שלגלג עליו שהיה לו לשאול אלא על המברך איך לא הבין שהיה צריך לשאול ובזה רמז שהוא מבקש להם צד זכות ולפי האמת שניהם עשו שלא כהוגן ונצטער רבם ומשום הכי נענשו:

בשביל הבוט    [דף מ עמוד א] 
מדת הקב"ה מלא מחזיק וכו'. אפשר דכל מה שקורא בתורה הוא זוכה לזכות בנפש יותר עליונה וכמ"ש בזהר הקדוש זכה יתיר יהבין ליה וכו' ולכן כלי מלא תורה נתמלא מנפש ורוח יותר עליונים ובאמצעותם זוכה יותר לתורה וז"ש כלי מלא מנפש עליונה מחזיק. כלי ריקן מבחינות נפש עליונה אינו מחזיק:

בשביל הבוט    [דף מה עמוד א] 
אכל טבל ומעשר ראשון וכו'. נשאל הרב כמהר"ר אברהם בן טוואה ז"ל בסוף תשובות הרשב"ץ בחוט המשולש בטור השלישי סימן כ"ט אם אחד אוכל בשר ואחד אוכל גבינה אם מצטרפין לזמון והשיב דרשב"ם כתב דאם אחד אינו נזהר מפת גוים וכו' ומשם הביא ראיה לנדונו ובסוף דבריו כתב וז"ל אחר שכתבתי זה מצאתי שדברי רשב"ם ז"ל הם גמרא ערוכה פ"ק דערכין וכו' ע"ש. וקשה דנעלם ממנו דהרא"ש בפסקיו בריש פרקין כתב דרשב"ם עצמו הביא ראיה זו מפ"ק דערכין ע"ש גם התוספות הזכירו סוגיא זו וכתבו כדין רשב"ם וגם רבינו יונה כתב דרשב"ם עצמו הביא ראיה זו ע"ש וגם נ"ד באחד אוכל בשר ואחד אוכל גבינה כתבו בספר האגודה ע"ש:

בשביל הבוט    [דף נ עמוד א] 
הכתיב הרחב פיך ואמלאהו ההוא בדברי תורה כתיב. כבר הרב הכותב פירש דכתיב ה"א המעלך מארץ מצרים וכתיב בהוציאך את העם וכו' תעבדון וכו' אלמא בדברי תורה כתיב וגם הרב עיון יעקב ז"ל פירש דאז"ל דלעמל פה נברא. ויש להוסיף דכתיב בתריה ולא שמע לקולי דהיינו ללמוד תורה:

בשביל הבוט    [דף נא עמוד א] 
הכתיב הרחב פיך ואמלאהו ההוא בדברי תורה כתיב. כבר הרב הכותב פירש דכתיב ה"א המעלך מארץ מצרים וכתיב בהוציאך את העם וכו' תעבדון וכו' אלמא בדברי תורה כתיב וגם הרב עיון יעקב ז"ל פירש דאז"ל דלעמל פה נברא. ויש להוסיף דכתיב בתריה ולא שמע לקולי דהיינו ללמוד תורה: 

נשדר מר כסא דברכתא לילתא אפשר דהזכיר לו שמה כי ילתא אותיות אילת שרומז לשכינה ובדיק בשמה:

שלחה ליה ממהדורי מילי. רמזה בזה דלא כיוון להלכה דאיך יחלוק על בעלה רב נחמן דהלכתא כוותיה בדיני והוא היה נוהג למשדר לה כסא דברכתא וגם עתה א"ל לשדר מר כסא לילתא והוא לא רצה. ולזה אמרה ממהדורי מילי דהיה חוזר בעיירות ואינו מיושב ומאלו אין ליקח אלא מילי בעלמא לא הלכות. ומסמרטוטי בגדים קרועים במקום דברים אמתיים כמו כנים אנחנו נעשו כנים שהם סיגי הגוף ומותרות ועמדו כני"ם ברבעתים לזלזל בכבוד בני אדם ובת ריש גלותא ואשת חבר:

בשביל הבוט    [דף נג עמוד ב] 
חד עביד כב"ש בשוגג ואשתכח ארנקי דדהבא. אפשר דרך רמז ודרש דברכת המזון הוא להמשיך שפע ברכה לשכינה והיא נקראת זהב כידוע ואפשר לרמוז כי זהב רמז אות ז' למ' שהיא שביעית חג"ת נהי"ם וצריך להמשיך לה מה' עילאה בינה ובתוכה נעלם מאבא ועי"ז יש זיווג וזה רמז ה' ועי"ז ב' מתיחדין זו"ן וזה רמז זהב וזה שהשתדל ונזדרז לברך במקומו דאף בית הלל מודו דשפיר נאה כמ"ש הראשונים אלא בדיעבד לא אטרחוהו וזה שהחמים על עצמו לתקן השכינה בחינת זהב אשכח ארנקי דדהבא. ואותו שעשה במזיד כב"ה שלא כדין והגביר הדינין במידי דאכילה אכליה אריה גימטריא גבורה ופגע בו מדת הדין שעשה שלא כדין:

מה יונה כנפיה מגינות עליה וכו'. פירוש שבורחת או נלחמת בכנפיה. וכן ישראל הקב"ה ברוב רחמיו רואה גם המצות שעתידין לקיים וניצולים בעבורם והוא כנגד חלוקת יונה שבורחת בכנפיה. ואם יש להם מצות שקיימו כבר וכל מצוה קנה סניגור אחד המלאכים שנבראו מהמצות נלחמים עם הקטיגורים והיא כנגד חלוקה אחרת של היונה. וללישנא אחרינא מה יונה כנפיה מגינות עליה כך ישראל מצוות מגינות עליהן דאעיקרא לא תבא הרעה ולא תהיה גזרה ח"ו:

בשביל הבוט    [דף נד עמוד ב] 
עקר טורא בר תלתא פרסי וכו'. אפשר לומר דרך רמז ודרך דרש דעוג שימש לאברהם אע"ה כמ"ש רז"ל ויבא הפליט ויגד לאברהם העברי זה עוג ואמרו רז"ל דלזה נתירא משה שלא תעמוד לו זכות אברהם אע"ה. ואפשר שבכונה זו עוג עקר טורא לומר שבא בכח זכות אברהם שנקרא הר כמו שאז"ל ועקר טורא בר תלתא פרסי כנגד אברהם יצחק יעקב שהכל כלולים בו ולזה עקר טורא כנגד אברהם הנקרא הר בר תלתא פרסי שכולל גם יצחק ויעקב שהם כלולים בו. אמנם הקב"ה בוחן לבות וידע דכונתו היתה שיהרג אברהם ויקח שרה. וזה פירשתי ורמזתי בעניותי בפסוק ויבא הפליט ויגד לשון גודו אילנא שכונתו שיהרג אברהם וז"ש ויגד לאברהם ונמצא שנתחייב אדרבא על זה דמחשבה רעה בגוים הקב"ה מצרפה למעשה ולכן אייתי עליה קמצי ומשכיה עד צואריה כי עונו עד צואר יגיע הנה מיתת"ו. ומשכיה שיניה דהוא מסט"א שטן נחש וכבר נתחייב על חט אשר יש בשטן נחש נשארו שן שן ויתקיים שינ"י רשעים שברת רמז לשן שן מנחש שטן כמשז"ל גם קמצי בגימטריא מר כי מרה לו באחרונה ודוק כי קצרתי:

ואמר אביי צריך לאודויי קמיה עשרה וכו'. אפשר לרמוז בפסוק אודה ה' מאד בפי ובתוך רבים אהללנו. וידוע משז"ל דתוך עשרה אתיא תוך תוך וכו' ע"ש וז"ש אודה ה' מאד בפי ובתוך שהם עשרה רבים כמש"ה רבים בתורה דתרי מינייהו ליהוו רבנן ואז אהללנו:

בשביל הבוט    [דף נה עמוד א] 
ואמר רבי יוחנן ג' דברים הקב"ה מכריז עליהם בעצמו ואלו הן רעב ושבע ופרנס טוב וכו'. פירש רבינו האר"י ז"ל בזה פסוק את אשר האלהים עושה הראה את פרעה כלומר שהוא עושה תדיר להכריז רעב ושבע ומאחר דשתים אלה איכא ראוי שתעשה השלישית למנות פרנס טוב ולכן אמר ועתה ירא פרעה וכו' ע"כ דברי רבינו האר"י ז"ל ואני הדל ברגליו אעבורה לרמוז בפסוק באופן זה שרצה יוסף הצדיק לומר לו דהרעב והשבע שהוא עושה תדיר הראהו בחלום. והשלישית שהוא הפרנס טוב לא הוצרך הקב"ה להראותך בחלום כי מעצמך תוכל לידע הפרנס שמכריז הקב"ה וז"ש ועתה ירא פרעה בהקיץ איש נבון וחכם אשר בחר בו ה' לפרנס. ויאמר פרעה אחרי הודיע אלהים אותך את כל זאת כי כל הם ג' כמ"ש הראנ"ח ז"ל אין נבון וחכם כמוך ובודאי כי ה' קרא עליך לפרנס טוב. וסימן לדבר מי כהחכם ומי יודע פשר דבר פשר ר"ת פרנס שבע רעב:

בשביל הבוט    [דף סא עמוד א] 
תנו רבנן המרצה מעות לאשה מידו לידה וכו' שנאמר יד ליד לא ינקה רע וכו'. אפלו לרמוז במ"ש הרב הקדוש מהר"ר שמשון מאסטרפולי ז"ל דקליפת זנות היא לר"י ולכן ביחזקאל סימן י"ו ותבטחי על יפיך ותזני על שמך ר"ל אותיות הקודמות לאותיות שמך הם לר"י שהיא קליפה על הזנות ולכן לאה רחל יעקב ר"ת לר"י שביטל יעקב אע"ה קליפה זו ופ"ד שנים לא ראה קרי זהו תורף דבריו ז"ל. ואפשר לרמוז בזה מה שאמרה רחל אמנו ע"ה הבה לי בנים ואם אין מתה אנכי וכתיב ויחר אף יעקב ברחל ויאמר התחת אלהים אני אשר מנע ממך פרי בטן וצריך להבין למה חרה אף יעקב אע"ה על רחל החביבה אצלו אשר היתה בצער גדול. אך אפשר שכונת רחל אע"ה הבה לי בנים ואם אין מתה אנכי שנראה שנשאתי לך באיסור שתי אחיות וסימן לדבר כי ר"ת לאה רחל יעקב הוא לר"י ששלטה קליפת הזנות וע"ז ויחר אף יעקב ברחל שחשדתו שעשה איסור ושלטה קליפת לר"י ולכן חרה אפו דאדרבא ר"ת לאה רחל יעקב הוא לר"י שביטל קליפה זו ואכן נודע הדבר שמחשבה זו היא עון ולכן מנע ממך פרי בטן: 

ובזה יש לרמוז במאי דקמן דכתיב יד ליד דמרצת מעות מיד ליד תכף מוכנת הקליפה לר"י ר"ת לא ינקה רע שהיא קליפת זנות כדי להחטיאו ולא ינקה:

בשביל הבוט    [דף סג עמוד א] 
דרש בר קפרא איזו פרשה קטנה שכל גופי תורה תלויין בה בכל דרכיך דעהו והוא יישר ארחותיך. רבינו האר"י ז"ל פירש בפסוק במ"ש בזהר הקדוש דדרך הוא דרך פתוח לכל וארח הוא דרך נעלם וז"ש בכל דרכיך כל הדברים הגלוים וידועים אתה מעצמך דעהו שבידך הוא לעשות כל הדברים על פי התורה. וכיון שהקב"ה יודע שבכל הדברים אתה מכוין לעשות לו נחת רוח ולקיים מצותיו. על כן הוא יישר ארחותיך הדברים שהם נעלמים ממך הוא יאיר עיניך שתזכה ללכת בם ביושר עכ"ד הרב ז"ל. ואתי שפיר דרשת בר קפרא שכל גופי תורה תלוים בזה שכל עניניו כתורה יעשה ויהיה לו עזר מן השמים על הכל: 

ואפשר לרמוז שיכוין בכל דבריו ליחד קב"ה ושכינתיה וזה בכל דרכיך דע ה"ו דע לשון וידע אדם ה"ו הוא יחוד קב"ה ושכינתיה. וכמו שפירשנו בעניותנו מאי דתנן וכל מעשיך יהיו לשם שמים כי שם רומז לשכינה והוא בגימטריא שד"י הוי"ה שמים קב"ה בסוד ואתה תשמע השמים. מעשיך יהיו לשם שמים ר"ת שלים שיהיה ביחודא שלים. ואמר מעשיך כלומר אפילו הגופניים כמו אכילה ושתיה ושינה יהיו בכונה לעבוד ה' כמ"ש בש"ע א"ח סימן רל"א וזהו בכל דרכיך דעהו וא"ש שכל גופי תורה הם תלויים בה:

כל המשתף שם שמים בצערו. עמ"ש בקונטריס ככר לאדן דף קע"ז ע"א בס"ד:

בשביל הבוט    [דף סד עמוד א] 
אמר רבי אבין הלוי כל הדוחק את השעה שעה דוחקתו וכו' וכל הנדחה מפני השעה שעה עומדת לו וכו'. חוץ מהפשט אפשר דרמז נמי ענין גדול והוא שחכם גדול שביזהו עשיר אחד אמר שתכף מחל לו שהזהר הקדוש אומר דכל עון מכביד גדפוי דשכינתא והעשיר חטא ואם לא מחל לו היה עון העשיר בצד מה צער לשכינה ובזה פירשתי משז"ל כל המעביר על מדותיו ובזה נמחל העון ולא יש צער לשכינה ומדה כנגד מדה הם מעבירין וכו' וז"ש כל הנדחה מפני השעה היא השכינה ומוחל שלא יהיה צער לשכינה שעה מ' עומדת לו להעביר על עונותיו ולהיות עזרו ומגינו וכן להפך ודוק כי קצרתי וה' יוסיף לנו שנות חיים: ודע שלהיות ענין זה יקר בעיני ודקדוק בעבודת ה' אני מביאו כמה פעמים כי עי"ז ישמע חכם ויוסף לקח: