מלבי"ם על שמואל ב כ
(א) 
השאלות (א) למה התעורר שבע בן בכרי, והוא ראה שכל ישראל נהו אחרי מלכם? ואיך אחרי שהיה העם נדון בכל שבטי
ישראל להשיב את המלך, הפך לבם פתאום אל קול איש בליעל? ומהו הכפל אין לנו חלק בדוד ולא נחלה בבן ישי? ולמה
הקדים המלך לכלוא פלגשיו בית משמרת טרם צוה לרדוף אחרי שבע בן בכרי:

. במעמד הויכוח הנ"ל שהתוכחו יהודה עם ישראל, ולאמר כי הם העקר במלכות מצד שהם שבט המלך, נמצא
במקרה , שעורר מדנים וחרחר ריב: . ר"ל מה לכם במלכות בית דוד, אם מצד דוד
הלא הוא שייך למשפחתו לשבט יהודה ואין ליתר השבטים חלק בו, כי על מ"ש ישראל עשר ידות לי במלך, נצחו יהודה שאין
מגיע להם חלק כחלק: . ר"ל כי יחזיקו במלכות, או מצד שכולם רוצים ויש להם חלק בו, או מצד שהוא
מלך בן מלך שהמלכות נחלה מדור דור, וזה לא נמצא בו ג"כ, כי מצד שהוא בן ישי שהיה הדיוט אין המלכות נחלה ג"כ, וא"כ
:

(ג) 
. בארו חכמינו ז"ל (ירושלמי סנהדרין פ"ב ה"ג) מפני שהשתמש בהם הדיוט ואסורים למלך,
ולכן הקדים לעשות דבר זה תיכף בבואו, להראות שאבשלום (הגם שבחרוהו ומשחוהו כל ישראל) היה לו דין הדיוט, כי אין
להם כח למרוד במלכותו ולהמליך איש אחר, וזה יהיה האות כי כן ינהג עם שבע בן בכרי ועם המורדים בו עתה, להענישם
כמורדים, והעם ישמעו וייראו:

(ז) 
 וכו' . ר"ל לא יצאו לפגוע בעמשא וחילו וללכת עמו, רק לרדוף תיכף בהחיל אשר עמהם, באופן
שפגעו את עמשא במקרה:

(ח) 
. היה לשר צבא לבוש מיוסד, שבו הכירו כולם כי הוא בראש ובו היה יואב לבוש, כי עדן לא הסירו דוד
משררתו (וכבר בארנו ששם לבוש בא על לבוש המיוחד לאיזה דבר כמו לבוש מלכות (אסתר ו, ח), הוציא לבוש לכל עובדי
הבעל (מ"ב י, כב)) . ר"ל שיש תער שהוא מצומצם כמדת החרב ודבוק לה,
ואז תולים החרב על מתניו, והתער לא יפול מעצמו, ויש תער שרחב מן המדה, ויפול מעצמו, ואז תולים התער על מתניו. וכן
היה פה שהתער היתה מצומדת אל מתניו, לא החרב, ובזה כשנפל התער יצא החרב מעצמו, ועמשא לא הרגיש בזה:

(יב) 
השאלות (יב) מ"ש כאשר ראה כל הבא עליו ועמד, הוא שפת יתר וכפול:
. ר"ל שתחלה עמדו כל העם שהיו במעמד ולא רצו לעבור על פגר עמשא, שהיה מוטל בדרך
. ואחר כך ראה שעדן , ר"ל אלה שבאו מחדש ולא היו במעמד עמדו לשאול
ולדרוש, ואז  לכסות אותו:

(יג) 
. ומפרש שאלה שהיו במעמד עברו תיכף  הוגה מן המסלה:

(יד) 
. פי' מהרי"א שמוסב על שבע בן בכרי שהוא כבר  עד אבלה ובית מעכה, והם , כמו שנקהלו אחר אבשלום:

(טו) 
. אנשי יואב:  וכו' . אבל העיר  ע"י  שלפני החומה, ולא
הועילו בסוללה ששפכו, ולכן רצו להפיל החומה:

(יח) 
השאלות (יח) דברי האשה החכמה הזאת חתומים ואין פותר אותם כפי תהלוכות הלשון:

. המפרשים נדחקו מאד, ויש בזה פירושים שונים. והקרוב אלי, שהיא בחכמתה אמרה, כי בעיר אבל
שם שואלים ומתפלאים מדוע בא אליהם, וכולם שואלים הלא ראוי שידבר אליהם ויודיעם מה חטאו ומה רוצה מהם. ושעורו,
 
(שם שואלים לאמר), , ראוי שידבר תחלה מה שמבקש מהם:
. ר"ל כן ישאלו באבל  
לשאול, כי אין משיב על שאלתם ופליאתם והם אין יודעים מאומה, מדוע שופך
עליהם כאש חמתו:

(יט) 
. ר"ל כי ילכו להשחית עיר, אם מפני שמרדו במלכם, או מפני שפרצו באמונתם לאלהים
כעיר הנדחת, ואנכי (כן דברה בשם עיר אבל) , שלמים למלכם: . מאמינים באלהיהם:
. שלא חטאו למלכם: . המאמינים באלהיהם:

(כ) 
. ואף , השחתה קלה להשחית חומותיה ובניניה:

(כא) 
. אין האמת כן שאתם שלומי אמוני ישראל, כי בכם נמצא ראש המורדים, אשר , ואינם
שלמים למלכם: . שהוא צדיק מושל ביראת אלהים, וא"כ אינם שלמים באמונתם: . ואדע כי כנים דבריך שאתם שלומי אמוני ישראל, :

(כג) 
השאלות (כג - כה) למה חשב השרים אלה פה שנית וכבר נזכר למעלה סוף סימן ח'? למה חשב שם בניהו בן יהוידע לבסוף
ופה הזכירו אחר יואב? ולמה הוסיף פה אדורם ועירא היאירי? ולמה לא הזכיר בני דוד שהיו כהנים כמש"ש?:
. כבר חשבם למעלה סוף סימן ח', רק שפה חשבם בשינוי סדר, למען נבין את המבוקש, כי דוד הסכים להעביר את יואב
ולשום את עמשא במקומו על הצבא, מפני שהרג את אבשלום כנ"ל, ולכן הרג יואב את עמשא, וכאשר נודע זה לדוד, היה
במחשבתו לשום את בניהו בן יהוידע במקומו, כמו שנעשה אח"כ בימי שלמה, רק כאשר שב יואב והצליח להרוג את שבע בן
בכרי, ראה דוד כי לא יוכל לו, כי ישראל נוטים אחריו כמ"ש (למעלה ג, לט) והאנשים בני צרויה קשים ממני, נשאר הדבר
כמקדם  נשאר , ר"ל מפני שישראל נמשכו אחריו, וכן  נשאר כמקדם :

(כד) 
ומפני שישראל מרדו בו התחיל לגבות מהם מס מה שלא גבה מקדם, כמ"ש מהרי"א, ומינה את . ויען
שהמרד נצמח ע"י שגנב אבשלום את לב העם לאמר שהמלך לא יעשה משפט, ורבתה אז התלונה על המזכיר והסופר שלא
באמנה הם עושים להזכיר ולכתוב כל הבאים אל המלך למשפט, והיה איזה מחשבה להעבירם, יאמר כי גם אלה נשארו על
משמרתם, כי ראה שאבשלום התעולל בעלילות רשע:

(כה) 
והנה בסימן ח' חשב צדוק בן אחיטוב ואחימלך בן אביתר כהנים, ולא חשב אביתר שהיה כהן הגדול, אולם אחרי מעשה אבשלום שלא נענה אביתר באורים ותומים (כנ"ל טו, כד), נסתלק אביתר והיה במדרגה שוה עם צדוק, לכן אמר פה . ולמעלה (ח, יח) אמר שבני דוד כהנים היו, ומפ' בד"ה (א' יח, יז) שהיו הראשונים ליד המלך, ואחר מעשה אבשלום נסתלקו משררותם, כי היה בדעתו אז להמליך את שלמה וירא פן יצמח מבניו ראש ולענה שנית, אם יהיו יושבים
ראשונה במלכות וכ"א יתנשא לאמר אני אמלוך, ומינה במקומם את עירא היאירי רבו, להיות שורר בביתו ובעל עצתו: