חפץ חיים על ספרא/בהר/פרק ז


ביאור - פרק ז
 ולא לעכו"ם.
 פי' נקרא עבד במקומות מרובים על כן יש לו לנהוג עצמו כעבד לקרות אותך אדוני, אבל אתה לא תקראנו עבד אלא תאמר לו אחי עשה אתי מלאכה זו.

 פי' בשוק שלא תוליכהו לטייל אחריך בשוק שיראו הכל שהוא עבדך והוא מתבייש בזה (קרבן אהרן). ובילקוט הגירסא , ופי' בזית רענן הוא מרכבה שטוענין בה בני אדם. (וכן משמע בהגהות הגר"א).
 היינו שלא יוליך כליו אחריו לבית המרחץ.
 מפני שבן חורין עושהו מרצונו.

 והיינו לאחר שש שנים מפני שהוא אצלו כשכיר על שש שנים ותנן  היה שכיר שבוע יצא ביום גובה כל היום. וי"מ דמיירי שהתנה עמו שישלם לו תיכף דמי ממכרו וע"כ אם לא שילם לו דמיו עובר עליו תיכף.
 האי קרא כתיב גבי  ובספרי דריש לה שם על תושב.
 וכן הוא בילקוט, ופי' שהעבד א"צ לעשות מלאכה לאחרים אף שרבו רוצה למסור העבד לאחרים, וכדמסיים שאם היה רבו בלן לאחרים אין העבד מחוייב לעשות זאת לאחרים שיכול לומר לו לך נשכרתי ולא לאחרים.
 דהיינו שהיה העבד מתחלה גם כן בלן או ספר מסתמא אדעתא דהכי נשכר לו.
 פי' אף שלאחרים לא יכול להכריחנו, על כל זה אבל לעצמו של האדון מחוייב לו לעשות כל אלו.
 דמ משמע שהוא דר אצלו.
 דמי הכניס לבניו שיצאו וע"כ דבעודו בבית רבו שאין יכול בעצמו לפרנסם מוטל הדבר על רבו וכן אשתו נמי למידין ממה שאמר הכתוב בפרשה משפטים  -- מכלל דבעודו שם מוטל על הרב לפרנסה.
 והוליד ממנה בנים.
 פי' דכתיב הכא  וכתיב התם  -- הוקשו אשתו ובניו לו.
 פי' שהיה לו קודם שנמכר אשה ובנים וידע רבו מהם.

 באומרו שהיובל מוציאו.
 שנים או שלש שנים לפני היובל ופגע בו יובל.
 כבר בקרא דכתיב לעיל בפרשת יובל , והוכחנו לעיל שבנרצע הכתוב מדבר.
 שנתיים או שלש לפני היובל ופגע בו יובל הרי כבר אמור מקודם דכתיב .
 ר"ל שנמכר על ידי בית דין.
 כבר פירשתי לעיל בפרשתא ב' סוף פ"ב עיי"ש.

חפץ חיים על ספרא