אלשיך על קהלת ו ב
(ב) והוא איש  וכו', והאלהים נתן לו כי ידע כי בזה יזכה את ארחו אם יבחר בטוב,  שהוא להשלימה על ידי הכנת עשרו מכל  האלהים הנזכר שיעשה האדם להשתלם כי היא תאותו יתברך כי הכל מוכן לפניו. וראינו בעינינו כי  הוא בעצמו  שהוא בצדקה להאכיל את עצמו,  הוא יורשו , והנה  האכילו את בניו ולא לעצמו. ושמא תאמר ולמה לא ישליטנו האלהים לעשות צדקה. לזה אמר , כי לא על חנם לא השליטו ה', כי אם  עון  יש לזה שלא השליטו ה' להטיב לעצמו:
 
או ידבר על בני אדם עשירי ארץ שמצמצמים לעצמם כעני ודל, ומשמרים אוצרות הוא לאשר לא עמל בו כיורשיו או הנושא את אלמנתו וכיוצא. ונתן טעם לדבר, וזהו אומרו  וכו' וברבים הוא כי  יכשלו בה, והוא , ולהיות כי מלח ממון חסר (כתובות סו ב), אך זה  מהונו מאומה כדי למלחו ולקיימו בצדקה בשביל . וזהו אומרו  האלהים כנזכר שיעשה צדקה שעל כן העשירו.  מדה כנגד מדה, הוא לא רצה להאכיל לזולת גם הוא לא יאכל ממנו. או שלא ישאירנו לו כי אם יעשה לו כנפים ויעוף ממנו אל זולתו, כמו שאמרו במדרש רבה (במדבר כח ח) קודשא בריך הוא לא עביד דינרין אלא דשקיל מן דין ויהיב לדין. או שלא יתננו לאכול ממנו שישים בלבו אכזריות על עצמו שלא יאכל ויפזר עד יבא אחר כיורשו או נושא אלמנתו ויקחנו במלואו, כי היה כפקדון אצלו ולא יאכל ממנו. וגם זה מדה כנגד מדה, הוא לא האכיל לנפשו שהוא חלק אלוה ממעל, גם האלהים  לגופו וישים בלבו ירעיב את עצמו. והנה  שראוי לאדם להביט אליו כי קל הוא להכינו,  הוא בלתי מעלה ארוכה כי אין מתרפא ממנו: