תפארת ישראל על נדה ט
נידה

יכין

משנה א
 השתינה בספל וכן באו"א כו':

 בספל:

 דבעומדת א"א לה להטיל מים בכח. ועי"ז המי רגלים נדחקים למקור, ואפשר דהדר אייתי דם בהדייהו, משא"כ ביושבת טהורה, דמיירי דמטלת מים בכח, דאין המי רגלים נדחקים למקור. ואיל"הק אף דבשעת הטלת מי רגלי' א"א שירד דם ממקור. דכיון דמטלת בכח. נסתם אז מעין הדם. עכ"פ דלמא אחר הטלת מי רגלים ירד הדם לספל. י"ל דמיירי ביושבת על שפת הספל ופי המקור אחורי ספל, וכיון דדם אינו מקלח בחוזק כמ"רג. אחורי ספל אבעיי לה לאשכוחי לדם. ומדמצאתו בספל. ש"מ עם מ"רג בא הדם, וממכה שבכיס השתן. והכי קיי"ל [י"ד קנ"ב]:

משנה ב
 אף דהכא כ"ש מרישא מדאיכא הכא ס"ס. קמ"ל דאפילו לכתחילה מטהר ר"י שתתעסק בטהרות. והכי קיי"ל [שם]:

משנה ג
 גדולה. שראוייה לראות:

 ואח"כ לבשתו זאת ולא בדקה החלוק מקודם:

 דנדה או עכו"ם לא תתקלקל ע"י שתתלה בה:

 זו אחר זו:

 דהי מנייהו נקלקל. ק' נימא כאן נמצא כאן היה ?:

 דאמק"ט וה"ה כ"ח מגבו ומטלית שאין בו גע"ג אצבעות. וקיי"ל כוותי' [י"ד ק"צ ס"י]:

משנה ד
 דבוקות יחד ורגליהן משולבות:

 ודוקא בלא שהתה בין מציאת הכתם לבדיקתה כשיעור בדיקה לחורין וסדקים. וה"ה בבדקה בכה"ג ומצאה טהורה היא טהורה וכולן טמאות [שם ס"נ ונ"א]:

 בהיתה א' מהן. מד' נשים שמסולקות דם, תולה בחברותיה. אפילו מצאו א"ע כולן טהורות. ומכ"ש בלא בדקו כלל:

 שכולן מסולקות דם:

 וכולן טמאות [שם סנ"ב]:

משנה ה
 ואינן משולבות. יחד:

 ר"ל אותה ששכבה סמוך לקיר:

 רק ב' החיצונות טמאות:

 ולא עברה פנימית על מקום הדם:

 שכולן עברו על מקום הדם שתחת החצונה:

 וקיי"ל כר"י [שם ס"נ] מיהו בנמצא בסדין שמתכסי' בו. בין כך וכך כולן טמאות מיהו תולות ז"בז כסי' י"ג:

 ולא מחלקינן בין באו לשאול בב"א או בזה אחר זה כטהרות פ"ה מ"ה? עי' ש"ך י"ד קי"א ס"ק טו וע' מ"שכ י"ד ש"ך ק"צ סקנ"ח:

 שיש שם כזית ממת:

 קרקע שניכר שלא חפרוה עדיין ובלא מצא תלינן בעורב שנטלו, משא"כ בג' נשים מודו דטמאות, דהאי דם מהיכא:

משנה ו
 להכיר אם דם נדה הוא, ודוקא ע"י כולן. מיהו ע"י כבוס טוב נמי. בעמד בעינו. צבע הוא ומותרת לבעלה ולטהרות:

 מין קרקע:

 בורית קמוניא ואשלג כולן מין עשב:

 להבגד שיש בו הכתם קודם שהעביר הסמני' עליו:

 שחסר מאדמימותו:

 להבגד. דטבילה א' לא הועילה שהרי הקפיד עליו וחוצץ:

משנה ז
 שלא אכל כל הלילה. וישן כל חצי ליל אחרון. ולא דיבר כלום משקם. ורק עד ג' שעות בבקר. וסי' אגיד:

 שנחלק האוכל מהקליפה שע"ג מנפשה. ר"ל מעצמה. ולא בידי אדם. ולועסו ומעבירו. רב"א:

 ששהו ג' ימים והסריחו:

 לשפשף הבגד עם הסם. בין ידיו. כדרך כבוס:

 שלא כסדר שנמנו במ"ו:

 לא לבדיקה כנ"ל ולא לבטלו קודם טבילה היכא דודאי דם נדה הוא דלא יעבור עי"ז:

משנה ח
 ברפ"ק מיירי בוסת שתלוי בזמן. והכא בוסת הגוף:

 געהנען וי"א רענגען:

 למעלה או למטה [ש"ך סי' קפ"ט סקנ"ג]:

 שכואב נגד טבורה:

 נגד פי רחם:

 ששופעת ליחה מאותו מקום, קודם ראיית דם:

 שוידער:

 שראשה כבד או אוחזת רתת או כאב לב:

משנה ט
 בתחלת העטושין:

 כשראתה דם אח"כ. דמדהוחזקה אמרינן כותלי בית הרחם העמידוהו:

 דברגילה לראות בשעה ידוע ביום. מותרת לשמש באותו יום עד אותה שעה. ובעברה השעה ולא ראתה מותרת מיד. כיצד ? היתה וכו':

 דאחר נץ החמה מותרת ולא ליל שמקודם. ואנן קיי"ל דבוסת הגוף שאינו תלוי בזמן. אינה אסורה רק בשעת הוסת, ובוסת הגוף שקבוע ליום. לפניו מותר. ולאחריו אסורה עונה. דהיינו או יום או לילה [י"ד קפ"ט סקל"ט]. ובוסת הקבוע ליום לחודא. אסורה כל אותו יום או לילה שרגילה לראות אז [שם קפ"ב ס"ב]:

משנה י
 שקבעתה ג"פ:

 אבל וסת שקבעה רק פ"א נעקר בפ"א:

משנה יא
 לענין טענת בתולים:

 דור קטוע מלהוליד:

בועז

הלכתא גבירתא