לבוש אורח חיים סב


סעיף א
אף על פי שמצוה לדקדק באותיותיה כמו שכתבנו, אם קראה ולא דקדק בהן יצא. מכל מקום יזהר מאד לדקדק בהן, והמדקדק בהן שכרו הוא שמצננין לו גיהנם, שהוא מדה כנגד מדה: שמאחר שהוא מעורר עצמו בזה, ומניע חום טבעי שלו לדקדק באותיותיה – ובשכר זה החום הטבעי שהוא מעורר, מצננין לו כנגדו חום אחר, שהוא בגיהנם.
‏

סעיף ב
ויכול לקרות בכל לשון, דשמע פירושו הוא: בכל לשון שאתה שומע, רוצה לומר מבין. רק יזהר גם כן מדברי שיבוש שבאותו לשון וידקדק בו, כמו בלשון הקדש שאמרנו.

סעיף ג
וצריך להשמיע לאזנו מה שמוציא בפיו, מדכתיב שמע. מיהו אם לא השמיע לאזנו יצא, דעיקר פירוש שמע – לשון הבנה הוא, שיבין מה שיאמר. ובלבד שיוציא בשפתיו, שאז הוא מבין יותר מכשהוא מהרהר בלבו.

סעיף ד
מיהו אם מחמת חולי או אונס אחר קרא קריאת שמע בלבו – יצא, שהרי הבין מה שהרהר.
‏

סעיף ה
ואף לכתחילה יעשה כן, שיהרהר ולא יוציא בשפתיו, אם הוא במקום שאינו נקי וטהור לגמרי, ואינו יכול לנקותו מחמת איזה אונס, יהרהר בלבו, דהרהור כדיבור דמי, שנאמר : "אמרו בלבבכם" וגו'. ובלבד שלא יהא המקום מטונף לגמרי, שאז אפילו להרהר אסור, שאסור להרהר בדברי תורה במקום הטינופות משום "והיה מחניך קדוש" .‏