פקודת חנינה כללית
.

מועצת־המדינה הזמנית מחוקקת בזה לאמור:

 כל אדם שביום הינתן תוקף לפקודה זו נמצא במאסר או במעצר, ישוחרר, אלא אם נמצא במאסר או במעצר מפני שנידון או נאשם ברצח או בעבירה אחרת שהעונש המקסימלי שהחוק קובע לה הוא עונש מוות או מאסר עולם. אין לשחרר לפי סעיף זה שבויי מלחמה ממחנה שבויים או חולי רוח ממקום מעצרם.

 אדם שלפני יום י״א בשבט תש״ט (10 בפברואר 1949) עבר עבירה, לא ייאסר ולא ייעצר עליה, לא יובא עליה לדין, ואם הובא יתבטל הדיון, ולא ייענש – אלא באשמת רצח או עבירה אחרת שהעונש המקסימלי שהחוק קובע לה הוא עונש מוות או מאסר עולם.

 אין הוראות פקודה זו משחררות כל אדם מאחריות אזרחית על מעשה או חוסר מעשה.

 שר הבטחון, שר המשפטים ושר המשטרה ממונים על ביצוע פקודה זו.

 תקפה של פקודה זו הוא מיום קבלתה על ידי מועצת־המדינה הזמנית.

 לפקודה זו ייקרא ”פקודת חנינה כללית, תש״ט–1949“.

 דוד בן־גוריוןראש הממשלה ושר הבטחון
 פליכס רוזנבליטשר המשפטים
 בכור שלום שיטריתשר המשטרה

בוט חוקים