אבן עזרא על שמות א א
ואלה — טעם הוי"ו, בעבור שהזכיר בסוף הספר הראשון כי ראה יוסף לבניו בני שלשים, הזכיר כי אחיו ברדתם היו מעטים, ופרו ורבו. ומלת אלה – גם בחסרון הה"א – שוה לזכרים ולנקבות; וכתיב "כי את כל התועבות האל" , ואחריו "מכל התועבות האלה" ; "לאנשים האל" ; "אלה יולדו להרפה" ; "מה אעשה לאלה" . וככה מלת "לז": "השונמית הלז" ; "הנער הלז" . ובעבור היות מלת אלה מלעיל היה הה"א נוסף, כה"א "לילה"; "נחלה מצרים" , ושם לשון זכר. 

ורבים שמות, כי התי"ו כולל סימן רבים ורבות, כמו "מקומות" ו"אבות". גם המ"ם ככה סימן הזכרים והנקבות, כמו "נשים" ו"פילגשים". ויש שמות שימצאו במ"ם גם בתי"ו, כמו "נפשים" , "נפשות"; "לבבות" גם "לבבים" – "על לבבהן" .

ה"א מצרימה — תחת מלת "אֶל", כמו "נלכה דותינה" ; "ותבא אותי ירושלימה" .

את יעקב — עם יעקב; כמו: "כרת ה' את אברם" .

איש וביתו — יוצא חלציו. ואין בית בכל המקרא אשה, והנה העד: איש וביתו באו; כי לא היו נשי השבטים במספר השבעים. ואל יקשה בעיניך "וכפר בעדו ובעד ביתו" , כי פשוטו בית אביו, כי שלשה וידויין היו. ועזר הכהן שהיא אשתו – בכח "בעדו" והיא נכללת עמו, כי האיש ואשתו הוא האדם: