סמ"ע על חושן משפט תיב


סעיף ב

 שפעמים מניחין שם כדין כשבית הבד מלא או כיוצא בו. טור:

 דאף דאין דרך בני אדם להתבונן בדרכים שאני הכא דיודע דלפעמים מניחים שם כלים וה"ל להתבונן ולראות אם יש שם ואם היתה אפילה שלא היה יכול להתבונן ה"ל כנתקל בכלי דשאר מקומות ופטור:

 כן הוא ל' הרמב"ם בפי"ג דנ"מ ד"ו. ונרא' דאף דקאמר דממלא כל הדרך כדים מ"מ מיירי דהי' אפשר לו לסבב ולילך מן הצד או להגבי' רגליו לעבור דרך עליהן מ"ה דוקא בנתקל בה ושברו קאמר דפטור אבל כשמילא כ"כ עד שא"א לעבור בזה כ' המחבר אחר זה מיד דאפי' שברה בידים וברשות פטור וכן הוא משמעות הגמרא דר"פ המניח ורש"י והתוס' שם ע"ש וגם ע"ל ס"ס שע"ט:

סעיף ג

 כמ"ש בסימן ש"ץ ושצ"א:

 פי' חייב ח"נ כדין קרן:

סעיף ד

 כ"כ הרי"ף והרמב"ם וגם הטור סתם וכתב בסי' זה כן בס"ו ולא חילק בין נתקל במקום מדרון לבמקום שאינו מדרון אכן בר"ס ש"ד חילק בינייהו וכ' דנתקל במקום שאינו מדרון פושע הוא מדינא וכ"כ בקיצור פסקי הרא"ש בס"פ האומנין אבל הרא"ש ג"כ לא הזכיר שם חילוק בין מקום מדרון לאינו מקום מדרון ועד"ר בר"ס ש"ד שם הארכתי:

 דמסתמא אדם מפקיר החרסים מן הכלי שנשבר לו בדרך והמים שנשפכו ממנו להארץ:

 דה"ל מפקיר נזקיו אחר שהונחו במקום שלא היה להן רשות להניח כגון זה שפשע בנפילתו:

סעיף ה

 שם כתבתי ל' התוס' דמוקי לה בנפל לארץ שבו המים נשפכו דה"ל כקרקעית הבור דא"כ קשה מ"ש מנתקל בבור ונפל אחורי הבור דפטור כמ"ש בסי' ת"י ע"ש:

 ונמחה מהן הארץ עד שנעשה רפש וטיט:

 דוקא הזיקו הא אם מת מזה השור פטור כיון דאין כאן הבל וגם ליתא כאן חבטה דעומק עשרה טפחים וכמ"ש בסי' ת"י בטור ובדברי המחבר דחבטה גובה י' טפחים דוקא בעינן לתשלומי מית' ע"ש: