מלבי"ם על מלכים א ה
(א) 
השאלות (א - ח) לפי הסדר הי"ל לספר תחלה ויהי לחם שלמה וכו', ואח"כ יאמר ושלמה היה מושל וכו', כי הוא רודה בכל
עבר הנהר וכו'. וכן מ"ש בפסוק ז' וכלכלו הנציבים וכו' הוא מיותר, שכבר אמר זה. גם הסתירה שיש בענין מספר הארוות
סוסים בין ספר זה לספר ד"ה:

ג] . היה צריך להגדיל שולחנו מצד גודל מלכותו ויקר תפארת גדולתו, כי , ושולחן
המלך יגדל כפי גודל מלכותו. וגם בזה לא היה למשא אל העם, כי כולם , ועי"ז ינקו
ישראל חלב העמים והגיע להם שפע מן הארצות הנכנעים תחתם:

(ב) 
ולכן  וכו'. ר"ל והיה זה ראוי כפי עושר עם ישראל וכפי גדולת מלכות שלמה, וכפי רוב
האנשים שבאו אליו יום יום מסביב:

(ד) 
. עתה יציע שנית למה שיספר מרוב הסוסים שהיו לשלמה, שגם אלה מוטלים על העם לכלכלם, שגם זה
היה כפי הראוי והנכון, כי הסוסים היו מוכנים למלחמה בעת הצורך, ועל ידם רדה בכל הממלכות באשר ידעו כי לו חיל וסוס
ורכב ויראו מפניו, ועי"כ לא הצטרך למלחמה. ר"ל שע"ז פעל ג' דברים, א] שרדה ביד חזקה, שזה ההבדל בין מ"ש תחלה ושלמה
היה מושל ובין מ"ש פה כי הוא רודה. ומפרש שהיה , ר"ל כי הלוחם וכובש רודה בהעמים אשר
כובש, לא כן שלמה שלא לחם עם העמים רק מלכיהם פחדו מלפניו ובם רדה וע"י נכנעו עמיהם ממילא, וזה ע"י שראו רב חילו
ופרשיו. ב] , שגם העמים ביתר הצדדים שלא רדה בם עכ"פ התיראו מלהרים יד להלחם נגדו:
(ה) 
ג] ועי"כ . כי לא הצטרכו להלחם, ולא החרידם רגל אויב מחוץ ולא מרד ושערוריה בפנים:

(ו) 
. ר"ל ולתכלית זה היו לו . ובד"ה (ב' ט, כה) כתוב ארבעת אלף, שם חשב
מה שהיה לו לצורך תשמישו כמ"ש וינחם בערי הרכב ועם המלך בירושלים כי שם חשב כבוד עשרו, ופה חשב מה שהיה לו
לצורך החיל להיות נכון ליום קרב ומלחמה:

(ז - ח) 
. עתה גומר דבריו שע"י הנציבים אשר הכין השיג כל הצריך לו, בין אל שולחן המלך בין מה שצריך
לצורך הסוסים, וגם הביאו כל הצריך עד המקום אשר יהיה שם:

(ט) 
. חוץ מחכמת ההנהגה שדבר בה עד הנה, . וכבר
בארנו בפירוש ספר משלי בפרטות ההבדל בין חכמה ותבונה, בחכמה כלול כל חכמת המדות וכל ענינים שנופל עליהם טוב ורע,
ובתבונה כלולה החכמה העיונית שנופל עליה שם אמת ושקר: . לדעת כל פרטי החכמות והתכונות ומיניהם אשר
אין להם סוף:

(י) 
. שהיו מחוכמים בחכמת התכונה ודומיה, וחכמת מצרים שהיו חכמים
בחכמת הטבע ומזגי הדברים עד שהיו יכולים להפך הדברים בלהטיהם:

(יא) 
. שהם החכמים הגדולים וחרטומים שהיו בזמנו, וכבר ידעת מה שדרשו חז"ל בזה, ועי' במהרי"א
שבאר באורך ההבדל שבין חכמת שלמה ליתר החכמים, שעל שהיתה חכמתו בדרך הנס השיג הכל מן הקודם אל המאוחר
בידיעה פתאומית לא בידיעה הדרגיית שלא תושג רק ע"י השגת החושים ובעמל ויגיעה וברב זמן ובריבוי ההוצעות והיא עלולה
לטעות וא"א לו שישיג שרשי הדברים וצורותיהם העצמיים ולא השכלים המופשטים מחומר, ע"ש באורך:

(יב) 
. חוץ מן החכמה הקבועה בלבו, דבר ג"כ דברי חכמה ברוה"ק וחבר ספרים, שהם , הוא ספר
משלי שנחלק לשלשה חלקים, כמבואר בפירושי, ור"ל שלשת למודים (מלשון (איוב לג, לג) ואאלפך חכמה): 
. הוא ספר שה"ש שנחלק לחמשה שירים ושיר האחרון המתחיל (ח, ח) 
אחות לנו קטנה, שאומר שם (יא - יב)
איש יביא בפריו אלף כסף, האלף לך שלמה, נקרא שיר האלף, כמו שבארנו זאת ת"ל בפי' שירי הנפש:

(יג) 
. גם חבר חבורים רבים על חכמת הטבע שבם דבר על הצומח בכל מיניו, מן הארז עד האזוב, וכן בחכמת הבע"ח
לכל מיניהם, ההולך על ארבע, והמעופף והשוחה במים, והרמש שכולל האמפיביאן וגם הרמשים הקטנים:

(יד) 
. פי' מהרי"א שמאת מלכי הארץ ששמעו שמע חכמתו נשלחו שלוחים מכל העמים חכמי עם ועם לשמוע את
חכמת שלמה. וי"מ שמלכי הארץ באו לשמוע חכמתו, ובשובם למדינתם באו כל העמים ללמוד לקח מפיהם מה ששמעו
המלכים ממנו. וי"ל שרמז בזה על ספר קהלת שנאמר בהקהל, ובו דבר בדרך החקירה והחיפוש על כל עניני העולם, והיה בזה
לימוד גם להמלכים לההביל הצלחת העולם, גם להמון העמים יחד:

(טו) 
. הנה בשמואל ב' (ה, יא) נזכר שחירם שלח מלאכים אל דוד ועצי ארזים וחרשי עץ וכו' ויבנו בית לדוד,
ופה אמר ששלח את עבדיו, כי שם רצה לכרות עמו ברית בפעם ראשונה, והיה צריך לשלוח מלאכים, ששם מלאך הונח על ההולך בשליחות נכבד, כי היו שרים נכבדים ומלאכים מליצים ומורשים מאת המלך לכרות עמו הברית עפ"י הקשורים שיעשו
ביניהם, אבל עם שלמה לא היה צריך לחדש ברית חדשה, כי הוא עומד תחת אביו והברית שהי"ל עם אביו נכונה גם לבנו
המולך אחריו, ולא שלח , לברכו ולדרוש שלומו. ומפרש . ולכן שלח עבדיו ולא הוצרך
לשלוח מלאכים, , והברית נאמן וקיים ביניהם מכבר עפ"י הברית שבינו לבין דוד:

(טז) 
. הנה מהרי"א העיר והתפלא על החלופים שבין הספור שבכאן אל הנזכר בד"ה, ובאשר דרכו בישוב
החלופים לא נכונה אצלי, הנני מעתיק הלשון בד"ה להעיר עליהם ולבחון היטב ענינם. שם כתוב (דהי"ב ב, ב ולהלן)  , ע"כ. והנה לא נזכר שם השליחות, ובשליחות של שלמה הראשון ששלח חירם עבדיו
אל שלמה כתוב כאן בהוצעת דבריו ענין אחר, ושם כתוב ענין אחר מדברים אחרים לגמרי. וגם השאלה דכאן משונה מן
השאלה דשם, פה כתוב צוה ויכרתו לי ארזים, שמשמע שלא בקש רק פועלים שיכרתו ארזים מן הלבנון אשר בארץ ישראל,
ושם כתוב ושלח לי עצי ארזים שמורה שישלח לו מן הלבנון אשר בגבול חירם, והוסיף ברושים ואלגומים, ושישלח לו עצי
ארזים לרוב, שלא נזכר בבקשה דפה. שם פירש השכר עשרים אלף כור חטים וכו', ופה נזכר ושכר עבדיך אתן לך ככל אשר
תאמר, הרי רצה שחירם יקוב שכרו עליו ויתן. פה אמר כי אתה ידעת כי אין בנו איש, ושם אמר כי אני ידעתי, ושם הוסיף
לבקש איש חכם לעשות בזהב וכו' שלא נזכר פה. וכן תשובת חירם משונה בשני (מ)[ה]ספרים, פה אמר שהשיב שמעתי את
אשר שלחת אלי וכו', ושם הוסיף דברים רבים. מכל זה נראה בעליל שהיו בזה חמשה שליחויות, תחלה שלח חירם אל שלמה
לנחמו ולחזק עמו הברית והאהבה, ואז שלח שלמה אל חירם וחירם השיב אל שלמה הדברים שנז' פה, ואחרי תשובת חירם
חזר שלמה ושלח אל חירם וחירם השיב הדברים שנזכר בד"ה, באופן שעזרא הסופר השלים בד"ה הדברים החסרים כאן,
והדברים המבוארים כאן לא הוצרך לשנות שנית, וכמו שנבאר. ועתה נבאר בפרט, שלמה בשאלתו הראשונה לא שאל תיכף
שישלח לו עצי ארזים הרבה מהלבנון שבגבול חירם, כי בחכמתו התחיל בשאלה קטנה, שאינו מבקש רק יתן רשות לעבדיו
האומנים לכרות עצים, ר"ל שיעשו מלאכתו לכרות ארזי לבנון אשר בא"י, והקדים לשאלתו הוצעה שעל פיה יתנדב חירם
מעצמו לתת לו יותר מאשר בקש:

(יז) 
. הקדים התנצלות על דוד אביו שלא התעסק בדבר הגדול הזה, כי לא היה זה מרפיון ידים, רק שהיה טרוד
תמיד במלחמותיו. ויש בזה ג' כונות, אם כפשוטו שלבנות בנין גדול כזה צריך עת שלוה ושקט, ואם מפני שכן גם מצות התורה
שלא יבנו בית הנבחר עד יניח ה' להם מכל אויביהם, כמ"ש חז"ל (סנהדרין כ ב) ג' מצות נצטוו ישראל למנות מלך ולהכרית זרע
עמלק ולבנות בית הבחירה, והוכיחו שם שבנין הבחירה יהיה בסוף כמ"ש (דברים יב, י - יא) והניח ה' וכו' והיה המקום אשר
יבחר, ועוד ענין שלישי בארתי בדרושי ארצות השלום (דרוש ב), כי באשר עקר המצוה הזאת אינה הבנין עצמו רק אם יבנו
הבית יהיה לשם ה' בלבד מבלי שום פניה חיצונית שיכוונו להשיג על ידו איזה כבוד או תועלת לעצמם, וכמו שדייק פה במ"ש  ג' פעמים וידוע שקשה מאד על טבע האדם לעשות דבר שמצפה ממנו ריוח גדול ותועלת, ולא יפנה כלל להנאת עצמו רק יעשהו לשם ה', כמ"ש שם באורך, וכבר הובטח דוד ע"י נתן שע"י בנין הבית ימצאו מנוחה מן האויבים, כמ"ש בברכות (ז ב) כל הקובע מקום לתפלתו אויביו נופלים תחתיו שנא' (ש"ב ז, י) ושמתי מקוםלעמי ישראל ונטעתיו ושכן תחתיו ולא ירגז עוד ולא יוסיפו בני עולה לענותו, שהבטיח לו שאחרי יבנה הבית ימצאו מנוחה מאויביהם, וא"כ היה נמנע שיבנה דוד הבית בכוונה נקיה לשם ה' בלבד, באשר היה מצפה ג"כ התועלת שימצא ממנו לנוח מאויביו סביב שתו עליו כל היום, רק שלמה שבל"ז היה שלום בימיו, והובטח ע"י נתן שיהיה איש מנוחה, היה נקל לו לבנותהבית בכוונה שלמה מיוחדת לשם ה' מבלי שום פניה חיצונית. וז"ש , ר"ל שלא היה יכול לבנותו בכוונה לשם ה' בלבד מבלי פניה חיצונית, מפני המלחמות אשר סבבוהו, והיה עולה בלבו בהכרח ג"כ תועלת עצמו שבונה הבית מפני המלחמה למצוא מנוחה מאויביו:

 (יח) . שכבר , וגם בלא המקדש אין לי מלחמה עם האויבים: . מן האומות
הקרובים: . שיפגעני אויב מרחוק בדרך מקרה:

(יט) 
. ר"ל אני הוא שיכול לאמר , היינו בכוונה מיוחדת לשם ה' בלא שום פניה חיצונית, אחר שאין לי לקוות למצוא על ידי הבית מנוחה ממלחמות: 
. והוא כבר ימצא ממלכה נכונה בשלות השקט: . דייקא, לשם ה' ביחוד, שזה
העיקר הנרצה בבנין הקדוש הזה:

(כ) 
. אחר ההוצעה הזאת שמורה שרוצה לבנות בנין גדול והפלא מאד, עד שלא היה בכח דוד אביו לבנותו הגם
שהיה מלך גדול ונורא למלכי ארץ, בקש שאלה קטנה מאד, והוא שיתן רשות לאומנים וחרשי עץ במלכותו שיעשו מלאכת
שלמה ויעזרו לעבדיו  אשר בגבול א"י, שעז"א ועתה , לא בקש שיתן לו ארזים
משלו רק אומנים כורתי ארזים שיעשו מלאכה ביער הלבנון שבא"י, ושהוא ישלם שכר פעולתם כפי שיקוב עליו חירם. ובאר
הטעם שמבקש אומנים מאתו, מפני שהוא יודע שלא נמצא בישראל איש יודע לכרת עצים כצדונים:

(כא) 
. הנה חירם הבין מדברי שלמה כי בלבו מבקש דבר גדול יותר ממה ששאל, כי
על אומנים לבד לא היה צריך להציע באורך שדוד אביו לא היה יכול לבנות הבית, שזה מורה על גדולת הבנין ושהוא גם כן צריך
עזר וסעד אל הבנין, ומזה הבין שרמז לו שהוא יתן לו ארזים משלו, כי בחלק הלבנון שאצל צור היו ארזים וברושים טובים
יותר ולרוב מאד. וז"ש , ר"ל כאשר הבין דבריו: . כי זה מורה
על רוב חכמתו ששאל מעט כפי המוסר והנמוס ובכ"ז כלכל דבריו כפי תבונתו שחירם בעצמו יבין את זאת להפריז לו כרצונו:

(כב) 
 וכו'  וכו'. ר"ל הבנתי:  לא אמר
אעשה את שאלתך, רק את כל חפצך, ר"ל מה שחפצת בלבך, הגם שלא שאלת בפיך שאתה חפץ שאתן לך עצי ארזים מהלבנון
אשר בצור, וכן אעשה:

(כג) 
. שבגבול צור אל הים, וקבל עליו להוליכם עד המקום שיפרט שלמה, ומשם ישאם לירושלים.
והתנה עמו שבעבור זה :

(כד - כה) 
וספר שכן היה ,  ללחם ביתו . ופה לא השלים הספור, והשלימו עזרא בד"ה, שאחר השליחות
הזה הנזכרת פה שנרצה לו לתת לו עצים משלו, חזר שלמה ושלח אליו השליחות שנזכרת בד"ה 
, ר"ל הלא זה דומה כמו שעשית עם דוד ששלחת לו ארזים
משלך, וכן הבטחת לעשות עמדי, אבל , וע"כ תוסיף
בחסדך  ג"כ , הוסיף שני דברים, איש חכם לעשות בזהב, גם שישלח
אלגומים, והוסיף עוד ולהכין לי עצים לרוב, ושם פרט שכר העבדים החוטבים וכורתי העצים, שלהם נתן עשרים אלף כור
חטים וכן שעורים, וגם יין ושמן כ"א עשרים אלף בתים. וע"ז באה התשובה מן חירם פעם שנית בכתב, ששלח לו איש חכם
יודע בינה לחירם אביו, וכן גלה לו שנרצה בהשכר שפרט לעבדי חירם ושהוא יביא לו העצים על ים יפו שמשם יעלם
לירושלים:

(כו) 
. ספר כי השלום שהיה בין שלמה ובין חירם לא היה מצד שהיה לו אהבה עם דוד אביו, רק
מצד חכמת שלמה, כי מה שעשה חירם שלום עם דוד היה בעבור שהיה איש מלחמה כובש ארצות והיה צריך לעזרתו, ומה
שהיה לו שלום עם שלמה היה בעבור רוב חכמתו, ושלזה הוסיף לכרות עמו ברית האהבה:

(כז - כח) 
. הנה עבדי חירם עשו מלאכה עם עבדי שלמה ביער אשר בגבול חירם, וחוץ מזה כרת ג"כ ארזים
מהלבנון שבגבול שלמה, כי היה נצרך גם אל עצים קטנים שהם ימצאו בגבול ישראל, ולמלאכה זו העלה מס שלשים אלף איש,
שתמיד עסקו עשרת אלפים בכל חדש ועשרים אלף מהם נשארו בביתם שני חדשים לעסוק בצרכי ביתם:

(כט) 
. ועוד היה לו מן הגרים שהיו בא"י (הם הגבעונים ואותם נשארו מן האומות אשר לא הורישו ב"י), והיו ק"ן
אלף איש, ועשה מהם , לשאת העצים מן הלבנון שבגבול שלמה ומן ים יפו עד ירושלים, ולשאת
האבנים מן ההר אל מקום הבנין, :

(ל) 
. שהיו ממונים עליהם, . ובד"ה (ב, ב) אומר שהיו ג' אלפים ושש
מאות, והיינו כי היו שלשת אלפים שרי חמשים, ושלש מאות שרי חמש מאות, והם הרודים בעם העושים במלאכה. ובד"ה (שם)
שכתוב ושש מאות מנצחים, הם היו ממונים על הג' אלפים הנצבים, כל אחד ממונה על עשר:

(לא) 
. ספר שצוה  בכמות,  באיכות, ר"ל אבני שיש טהור, .
שהגם שדרך העולם שביסוד מניחים אבנים פחותים, צוה שגם אל היסוד יבחרו אבנים גדולות וכבדות ושתהיינה :

(לב) 
. ואחרי שקצצו העצים מן היער והסיעו האבנים מן המחצב אז עסקו הבונים לפסלם ולהשוותם וליפותם, ובזה הכינו הכל שיהיה מוכן אל הבנין, באופן שכל מה שהביאו אלהבית היה מופסל בכל הלכותיו, שלא היה צריך לעשות בו דבר רק להניחו במקומו, וכמ"ש (להלן ו, ז) ומקבות והגרזן וכל ברזל לא נשמע בבית בהבנותו: