מלבי"ם על שמואל א יג
(א - ב) 
השאלות (א - ג) מ"ש בן שנה שאול במלכו לא מצאו לו המפ' פירוש כפי הפשט, ולמה שלח את העם אחרי שהיה בדעתו להלחם בפלשתים, ולאספם שנית?:

. שיעור הכתוב,  
שאול במלכו כו'  (ומ"ש , הוא מאמר מוסגר). ר"ל בשנה הראשונה למלכותו לא היתה דעתו להלחם עדיין (כי היה דרכם לשבת בית בשנה הראשונה שלאחר עסק חדש שפעל, כמו לקיחת אשה ובנין בית ועלייה לשררה, כמ"ש ומי אשר ארש אשה וכו' (דברים כ, ז), ואשר בנה בית וכו' (שם, ה), וכן רצה להיות נקי למלכותו שנה אחת להשגיח על העם טרם יתגר מלחמות באויביהם), וע"כ  את העם , ולא השאיר אצלו רק שלשת אלפים למשמעתו, שגם בעת שלום לא ישב המלך בדד. וחלקם, שאלפים יהיו עם המלך שהיה דעתו לשבת פעמים במכמש ופעמים בהר בית אל, וימצאו אלף בכ"מ, ואלף יהיו עם יונתן. אולם ה' הניא מחשבותיו כי באשר א"ל שמואל שבעת ימים תוחל עד בואי אליך והודעתי לך את אשר תעשה, שכיון שיודיעהו מה יעשה במלחמת פלשתים, והיה מוכרח שילחם עם פלשתים ביום השביעי, ולכן סבב ה':

(ג) 
. עשה זאת שלא מדעת אביו, ומזה נסתבב כי , ועי"כ , כי אחר ששלח את העם לאוהליו הוצרך להודיעם שישמעו להכין א"ע למלחמה:

(ד) 
. ר"ל ועי"כ  כי , כי אחר שחזק מעשה יונתן והכין את העם למלחמה נתיחס הדבר אליו: . כי אם היה זה מעשה איש אחד מהעם לא היה בזה קצף על כולם, לא כן אחר שנעשה ע"י המלך שהמליכו כל ישראל נבאש העם כולו , ועי"כ , נאספו ישראל מצד א':

(ה) 
. נתאספו מצד השני. וספר שהיו ישראל בסכנה, א] מצד רבוי מחנה פלשתים  וכו', ב] מצד שבאו עד קיצם, כי  שהתיעדה למושב המלך, כמ"ש (פסוק ב) אלפים במכמש, עד שתיכף שכנו בקרית מלך רב:

(ו) 
השאלות (ו - ז) תחלה אמר שישראל צעקו אחרי שאול, ופה אמר שהתחבאו. ומז"ש וכל העם חרדו אחריו?:

. ספר כי , והרגישו בצרתם. וזה מארבעה טעמים, א] , כי כבר נגשו מפלשתים שחנו על עריהם ולחצו אותם בענין שכבר היתה המדינה בידם, ב] כי , שהאלף שהיה במכמש לא לחמו רק התחבאו במערות ובחוחים מיראתם:

(ז) 
ג] . שהיו קרובים אל הירדן, לא התאספו לעזרת שאול, רק  לברוח. ד] מה , שתחת שהיה ראוי שיצא לקראת האויב בל יניחהו ללכוד את עריו, לא עשה מאומה רק ישב בגלגל. ועל ידי כן  שהיו עמו , רצה לומר שמהרו בחרדה ללכת אחריו, היינו שאצו עליו שיעבור חלוץ והם אחריו על האויב ובל ישב בגלגל:

(ח) 
. מבואר שהיה לשאול ארבע התנצלות על שלא שמר את דברי שמואל שא"ל שבעת ימים תוחיל עד בואי אצלך. א] רוב הסכנה שהרגישה עליו, כמו שספר בשני כתובים הקודמים. ב] כי המתין  (מלת בא נמשך גם למעלה), וחשב שלא צוהו רק להמתין ז' ימים לא יותר, ושמקצת יום הז' ככולו. ג] , והתירא כי יותר לבדו:

(ט) 
השאלות (ט) למה עבר שאול על דברי הנביא?:

ד] . כי בכ"ז לא התחיל מלחמה בלא שמואל, רק , שהוא לחלות את פני ה' שיעזרהו, וחשב ששמואל לא צוהו רק שלא ילחם עד יודיעהו מה יעשה, לא על שלא יקריב קרבן:

(י) 
. בעוד לא הספיק להקריב השלמים בא שמואל:

(יא) 
. השיב ארבע התנצלות הנז', א] . ב] . ג] , והם קרובים אליו וחשב שיבואו עדיו, ורצה עכ"פ לחלות פני ה':

(יב) 
השאלות (יב) לשון ואתאפק בא תמיד על שמונע א"ע מעשות איזה דבר לא על העושה?:
ד] . ר"ל שבכל זה התאפקתי ולא התחלתי במלחמה, רק , לא זולת, שדמיתי שע"ז לא נצטויתי. נמצא היו לו ב' התנצלות מצד האונס, שהוא הא' והג', והתנצלות הב' והד' הוא טענת טעות שטעה בפירוש דברי שמואל, בחשבון הימים, ושחשב שלא נצטוה שלא יקריב בלעדיו:

(יג) 
 כו' . א"ל מה שחשבת להתחכם בשכלך על דברי ה', באמת  במה , כי לא היה לך לפרש פרושים ולסבור סברות, רק לקיים
בתמימות כדבר הנביא. ובאר לו שהפסיד בשתים, א] העדר התועלת, , ר"ל שזה היה נסיון מה', ואם היית עומד בנסיון היה עתה
משכורתך שהיה ה' מכין את ממלכתך בענין שהיה מלכותך נמשך עד עולם:

(יד) 
. ב] עונש בפועל, כי עתה לא לבד שלא יכין ה' את ממלכתך, כי גם  כמו שהוא עתה ג"כ , כי נתנה ה' לאיש אחר בעונש על כי 
. וגם אמר לו דע כי מה שחשבת בעברך על דברי, שמלכותך נמשך לענין טבעי כפי תכסיסי המלחמה, ולכן לא בטחת בה' לידום לה' והתחולל לו, הוא סכלות, כי אם
היה מכין ה' את ממלכתך, שזה היה אם היית משליך יהבך עליו, אז היה מתקיים עד עולם, ועתה שהוא ממלכתך המתיחס לך לא לה', כי נמשכת אחרי הסדור הטבעי ובטחת אל
תחבולות מלחמה, לא תקום, כי עצת ה' היא נגדך, אשר  אשר ימשך אחר רצונו, יען שבך לא מצא חפץ:

(טו) 
. ושאול עמו: . ששם היו יונתן ואנשיו. מבואר כי מאלף שהיו עם יונתן ומב' אלפים שהיו עם שאול לא נשארו רק שש מאות, ויתר
העם נפוצו מעליהם. והנה יספר כי מטה ידם מאד במלחמה כפי הטבע, א] מצד היותם מתי מספר, שש מאות איש:

(טז) 
ב] . שהיה מחנה האויב קרובה אליהם, כי המחנה כולה היתה במכמש עיר מלכות שאול כנ"ל:

(יז) 
ג] . שכבר נפוצו המשחיתים שיצאו להשחית את הארץ לשלשה ראשים, ולא היה לאל ידו לעצור בעדם:

(יט - כא) 
ד] . שלא היה אפשר כלל שיכינו כלי מלחמה כי לא נמצא חרש ברזל בכל א"י, עד שבעת הצטרכו ללטוש את כלי מחרישתם היו מוכרחים או לרדת לארץ פלשתים,
או שלטשום עם הכלי שיש לו פיות הרבה, הגם שאין זה מעשה אומן, כי ההכרח לחצם לזה. ומסבה זו:

(כב) 
. במלחמה הלזו שנולדה להם פתאום לא היה להם כולם (זולת לשאול ויונתן) חרב וחנית. ומלחמת, שוה בסמוך ובנפרד, כמו משמרת:

(כג) 
. ר"ל בהיותם חלושי כח נגד מחנה פלשתים עם רב אחוזי חרב, יצא מצב פלשתים לעבור אל צד שאול, החל רש והתגר בו מלחמה: