ט"ז על חושן משפט שעג
(ס"א) וי"ל דאם קיבל כו' בגמרא מבואר פ"ק דב"מ דף ט"ו אליבא דשמואל בלוקח מגזלן ואינו יודע שהוא גזלן מחלקינן כן דאם קנו מידו של גזלן בשעת המקח שישלם השבח הזה ללוקח אז לא מיחזי כריבית מה שיטול אח"כ השבח מגזלן כיון דנתחייב כן קודם שעת הנתינת המעות ועוד מחלקינן אם יש לו קרקע לגזלן שיתן ללוקח בעד השבח לא מיחזי כריבית ופרכינן על הני תרי חלוקים וכי מותר ללות סאה בסאה היכי דקנו מיניה או יש לו קרקע ומשנינן התם הלואה הכא זביני ומ"ה מותר בהנך תרי וכ"ז אליבא דשמואל דס"ל לוקח מגזלן ולא הכיר שזה גזילה אין ללוקח שבח אבל אנן קיל"ן כרבא דפסק התם בכ"מ יש לו שבח בלא הכיר ס"ל להרמ"ה דלרבא מהני בהכיר בה שאינו שלו אם קנו מידו או יש לו קרקע כמו דמהני לשמואל בלא הכיר מהני לדידן כן בהכיר ורבינו מביא בשם הרא"ש דלא מהני בהכיר וז"ל כיון שידע שגזולה היא אין כאן זביני אפי' ליומא ולא נתכווין כלל משום מכר עכ"ל ואם כן להרא"ש אין נפקותא לחילוקא דקנו מידו או נותן לו קרקע דבלא הכיר א"צ לזה דהוי זביני מעליא ובהכיר לא מהני קנו מידו או קרקע כ"ז פשיטא אלא דהסמ"ע לא דק כאן בתרתי חדא דכתב הרא"ש מודה בשיש לו קרקע וחולק בקנו מידו וזה אינו דבגמ' פשוט דקנו מידו וקרקע שווין ותרווייהו מועילין דלא להוי כריבית אליבא דשמואל ותו דודאי להרא"ש לא מהני קרקע כיון דהלואה גמזרה הוא ודאי יש להקשות וכי מותר ללות סאה בסאה במקום שיש לו קרקע כמו שמקשה בגמ' דהכא להרא"ש אין שייך תירוצים דבגמ' לענין לא הכיר כלל חילוק שיש לו קרקע ורמ"א שהביא בדיעה קמייתא דמהני קבלה בפי' ה"ה יש לו קרקע כמ"שרבינו בהדיא ולא חש להאריך כיון דיש חולקין דהוא הרא"ש וכוותיה קי"ל וכנ"ל פשוט וע' בחיבורי על י"ד ס"ס קע"ב מ"ש מענין אחריות ט"ס באותו הדין: