מלבי"ם על מלכים א יח
(א) 
. דברי חז"ל (סנהדרין קיג א) ידוע שכאשר הוצרך למפתח של תחיה היה מוכרח להחזיר מפתח של גשמים. וע"פ דרכי
הנה תחלה סתם אליהו כל צינורות השפע מהריק מטר וחיות, ולכן לא היה בכחו עד עתה להריק חיות על איזה דבר, אחר
שבזה יפתח הצינור, אולם בעת החיה את הילד היה מוכרח לשוב מדרכו זה העוצר וסוגר בעד השפע, נהפך הוא כי הוצרך
להוריד שפע חיות וחיים על הילד, ובזה נפתחו כל מקורות החיים אשר נסגרו ע"י עצירת הגשמים שמביאים חיים לעולם על
החי ושיח השדה, ולכן אמר ה' כי עתה יתן גם מטר כי כבר אמר לאסורים פקח קוח: . כבר כתבתי (סי' יז, ז) כי
מעת יבושת הנחל לא היה המטר מחויב מצד הטבע והיה צריך למטר השגחיי, וזה לא יצוייר בלי תשובה מחטא ע"ז שבידם,
ולכן צוהו  וישתדל להשיב את ישראל בתשובה שיכירו כח ה', כמו שהיה אח"כ שאמרו ה' הוא
האלהים, כמ"ש (ירמיה יד, כב) היש בהבלי הגוים מגשימים, ובזה  השגחיי:

(ב) 
. ספר כי היה העת מוכן להחזירם בתשובה בקל, א] , וישובו מצד יראת מות. ב]:

(ג) 
. שגם אחאב כבר שם על לבו צרת עמו ורוע מעלליו, ,
להתיעץ עמו. וספר סבת קריאתו (וגם יל"פ מ"ש , שבימים האלה שראה עונשי ה' מנה אותו צדיק על ביתו,
למען יהיה לו סמך בזכותו) שכ"ז היה יען שהוא ירא ה', ורצה להתלונן בזכותו. ג]:

(ד) 
. וזה זכות גדול אשר הוא כדאי לעמוד לו בעת הרעב, כמ"ש חז"ל (ב"ק נ א) בעובדא דנחוניא חופר שיחין
אפשר דבר שנצטער בו אותו צדיק וכו':

(ה) 
. לכן צוה לו לבקש מזון לבהמותיו, ועל צד הצורה אמר אליו שיבקש מזון להבהמות, ע"פ שאמרו במדרש כשאין בני
אדם ראוים לגשמים יורד המטר בשביל בהמה, כי האדם הבחיריי ניתן לגמול ועונש, לא כן הבע"ח שלהם ברית כרותה, ברית
הטבעי שלא יכרתו מיניהם, וע"י הברית הזאת יורד המטר גם על האדם הגם שהוא נידון לפי המעשים, וז"ש 
, ועי"כ , לא נגרע מהבהמה, וע"י הבהמה לא יכרתו גם בני אדם:

(ו) 
. ובכ"ז אחאב בפ"ע לא עזב דרכו, וכ"א פנה לדרכו זה לה' וזה לעזאזל, וז"ש אחאב הלך וכו' ועובדיה הלך וכו':

(י) 
השאלות (י - טו) למה הקדים מה ששלח לבקשו בכ"מ, וזה אינו מחייב שימיתהו אם יאמר אליו הנה אליהו? ולמה האריך
בלשונו וכפל ב"פ ועתה אתה אומר לך אמור לאדניך הנה אליהו והרגני? ולמה הזכיר מה שהחביא מאה נביאים?:

. ר"ל שאם אתה רוצה להתראות אליו מדוע נסתרת עד עתה כ"כ עד שלא מצאוך בשום מקום שע"כ ישבת בסתר, ואם
שלא רצית להראות עד שיבקש לראותך הלא כבר בקש אותך, וא"ת שלא ידעת מזה הלא  וכו', ובודאי
ידעת מזה:

(יא) 
. איך יצוייר שתעשה עתה בהפך, שלא די שלא תסתר מן המבקשים אותך רק , ואתה רוצה להמציא א"ע אליו, וזה א"א:

(יב) 
. וע"כ כי באמת אינך רוצה להתראות אליו, רק אתה רוצה להראות שמבקש אותך בחנם בארצות אחרות כי אתה
מצוי פה, ובכ"ז  וכו' , וזה מגמתך להראותו, אבל הלא בזה תגרום לי
סכנה כי  וכו'  ולמה תסבב הריגתי:

(יג) 
וא"ת כי לא יהרגני בעבור זה כי לא יתלה בי האשם במה שאתה יכול להתעלם מן העינים כרגע, ז"א,  וכו', וזה נודע אח"כ לאחאב (כי הריגת נביאי ה' נעשה ע"י איזבל לא ע"י אחאב), ועי"כ אני נחשד בעיניו כי ידי עם נביאי ה' להחיותם ולהצילם, ובזה:

(יד) 
. ר"ל עתה אחרי החשד הזה שעוד לא נקיתי ממנו: . כי יחשוד
אותי שאני הסתרתי גם אותך במערה:

(יח) 
. כי בעברם על מצות ה' לעבוד אלהים אחרים אינם ישראל רק כגויי הארצות, ו את ישראל.
אבל , עכרתם את ישראל, כי בזה היו כגוים, וכן הפסקת הטל ומטר גזרתי
בחטאם כי כן ראוי להם, ואתה הגורם:

(יט) 
. למען אשיב אותם בתשובה ואברר מי אלהים אמת, :

(כא) 
. ר"ל אתם עובדים את הבעל, ובזמן רעתכם תצעקו אל ה', כמ"ש (ירמיה ב, כז) ובעת רעתם יאמרו קומה

והושיענו, כי אתם פוסחים בין שני הרעיונות ואינכם יודעים את מי תעבודון, וזה לא יתכן, כי אין בין שני ההפכים אמצעי, ואם
ה' הוא האלהים, אין ממש בבעל, אשר צוה להכריתו ולשקצו. ואם יש ממש בבעל, אין לכם חלק בה': . כי העם היו
מסתפקים:

(כב) 
. ר"ל כי בבחינה הזאת, לא יהיה להם תירוץ לאמר שהבעל יש לה יכולת כמו האל רק שהיה איזה חסרון בעבודתו
ומעלה בעבודת אליהו שלכן הוריד הוא את האש ולא המה, כי לכם יתרון, א] מצד שנביאי הבעל רבים ו יחיד, ועז"א 
 
וכו' ב]:

(כג) 
. מצד הקרבן, בל יחשבו שאני בחרתי קרבן שיש בו איזה יתרון: . (הגם שיהיו שנים בלתי
שוים): . את המובחר. ג] יש להם מעלה מצד רב העובדים והמתעסקים, וז"ש  שיהיו
המתעסקים רבים. ואצלי יהיו שני חסרונות, א] , הנשאר הגרוע. ב] שאני לבדי:

(כד) 
. וכן לא יהיה הבדל בין הפעולות שנעשה, כי  ואני אקרא, וגם בזה אתם תקראו ראשונה, ולפ"ז
יתברר כי , כי לא יהיה במה לתלות, לא בחסרון הקרבן ולא במקריבים וזמן
ההקרבה, שבכולם לכם משפט הקדימה, רק יהיה החסרון מצד שהבעל אינו אלהים: . כי הם היו מסתפקים
באמת ורצו לעמוד על הבירור:

(כה) 
. א] , המובחר. ב] . ג] , כנ"ל:

(כו) 
השאלות (כו) למה אמר אשר נתן להם והם בחרוהו? ולמה פסחו על המזבח? והיה צ"ל אשר עשו בלשון רבים:
 
וכו' . לפי הפשט, אחר שהפרים לא היו שוים כמ"ש שנים פרים (שכבר בארנו (בס' התוה"מ אחרי סי'
י"ז)  מורה השיווי, ושנים מורה שהם בלתי שוים) והיה אחד גרוע ואחד מובחר, והוא אמר בחרו, הרי כאילו נתן להם
את המובחר. וחז"ל (במ"ר כג, ט) דרשו שלא יכלו להזיז את הפר ממקומו עד שאליהו נתנו להם בידיו: .
הבעל היה עבודת השמש, והיה תוקפה מהבקר עד הצהרים שאז השמש בגבורתה: . ר"ל כי הסימן שקרבנם נרצה
יהיה, או ע"י קול של נבואה, או ע"י ענין של אש כמ"ש אשר יענה באש, כי על האש שאלו ואם היתה יורדת אש היו נענים על
שאלתם, ושניהם לא היה: . כפי הפשט אליהו עשה ג"כ מזבח תיכף, והם בראותם שלא נענו חשבו כי ע"י מזבח של
אליהו העומד בצדו נפסד עבודתם, , להרסו ולבטלו, וז"ש אח"כ וירפא את מזבח
ה' ההרוס:

(כז) 
. שאז עקר תקותם בעת תגבורת השמש: . דרך שחוק ולעג אמר דברים הפך כונתו: 
. הנה בתנאי האלהות שלא ימצא במקום עד שלא יצוייר יצטרכו לקרא בקול, לא מצד שהוא ברחוק מקום ולא מצד שיש
בו איזה העלמה או עיפות או חסרון ידיעה, והוא אמר אחר שאלהיכם יש לו משיגי הגשם, יוכל להיות שיש לו משיגי הנפש
המדברת שתתעלם, או ע"י שהוא מדבר ומשיח מענין אחר, וז"ש , או מצד המחשבה שחושב ומעיין בענין אחר,
וז"ש  והשגה לו, או שיש לו החסרונות של נפש החיונית שמתנענע ממקום למקום, וז"ש , או שיש לו
משיגי הנפש הצומחת וחסרונותיה שהיא השינה, שהתחלתה בצמחים ומהם נשתלה באדם מצד שיש בו כח הצומח. וההיתול
היה במה שהפך סדר דבריו, שאם היה מדבר עמם שלא לצחוק היה צ"ל בהפך, כי ישן הוא, או דרך לו, או שיח לו, שהוא סדר
המדרגות ממטה למעלה, והוא שכיון להשפיל עבודתם שאינו אלהים, הורידהו עד חסרון הצומח, ואמר לפ"ז קראו בקול גדול,
אולי יתעורר משנתנו:

(כח) 
. למען ישמע אלהיהם הרחוק מהם: . שאולי ישן הוא וירגיש בצער דקירת הרומח בנביאיו:

(כט) 
. שאז ידעו ששב השמש אחורנית ולא ישיגו מבוקשם: . נביאות שקר, מדוע לא שעה
אל מנחתם, ונבאו מזה שאלהיהם כועס על עובדיו וכדומה: . כנ"ל: . שהעם לא הקשיבו אל נבואתם
הכוזבת:

(ל) 
השאלות (ל - לא) מאין נמצא שם מזבח הרוס? למה אמר אשר אמר ה' אליו ישראל יהיה שמך?:

. הנה נתברר להם כי אין ממש בבעל, ועתה אמר שיגשו אליו: . כבר כתבתי כי אליהו עשה מזבח ה' תיכף ונביאי
הבעל הרסוהו, ועתה רפא אותו להשיבו לאיתנו:

(לא) 
. מספר בפרטות איך תקן המזבח, שלקח , ולבל נטעה שהיה מספר י"ב כנגד י"ב מזלות, כמו
שהיו גם עובדי המזלות משתמשים במספר י"ב, לזה באר שכוונתו במספר זה שיהיה למעלה מן המזלות ומושל אף על המלאכים, שמצד זה א"ל    שהמה גבוהים מן המזלות:

(לב) 
. אמר בפירוש שבונהו לשם ה' לקדשו בקדושת מזבח: . היה כדי לעשות נס במים, והיה כבית סאתים, כשיעור חצר המשכן שזה הגבול שגבל ה' שתתפשט הקדושה סביב המזבח:

(לד) 
. הנה היה צריך להוריד שפע המטר מן המקור העליון, שידוע כי ארבעה חיות
נושאים את המרכבה העליונה והתחתונה שדרך שם תעבור השפע, ולנגדם מלא ארבעה כדים להוריד השפע מארבע כנפות
הארץ העליונה שבעולם האצילות אל עולם הכסא: . להריק השפע מארבעה נושאי הכסא אל עולם המלאכים:
. להוריד המים מן ארבעה חיות שראה יחזקאל במרכבה התחתונה המלאכיית אל האופנים שהוא העולם
השפל:

(לו) 
. שמאז אהל שכן בישראל:. א] שעוד אלהותך בישראל, משגיח עליהם ושוכן אתם בתוך טומאתם. ב] שאני עבדך. ג] שכ"ז עשיתי בדברך להקריב בבמה ולהוריד האש:

(לז) 
השאלות (לז) מ"ש וידעו כי ה' הוא האלהים הוא כפול עם מ"ש היום יודע כי אתה אלהים בישראל. ומז"ש ואתה הסבות
את לבם אחורנית?:

. באופן , כי הגם שישיגו כי אתה אלהים ביניהם ואני עבדך, עדיין לא ידעו כי אלהי
ישראל הוא הנמצא האחד מחויב המציאות שמהוה כל הוה ומקיים כל המציאות, כי יטעו שכחו כח מקבל מן הסבה העליונה,
ועז"א ענני באופן שידעו כי ה' הוא האלהים. וז"ש חז"ל (ברכות ט ב) למה אמר ענני ב"פ, ענני שתרד אש וענני שלא יאמרו
מעשה כשפים הם, ר"ל שלא יאמרו שהורדת האש הוא ע"י כח א' מן השרים התחתונים ושהוא שר ישראל. ולכן מלא את
התעלה מים, כי הכשפים נבדקים במים כמ"ש חז"ל: . אמר הטעם שישראל טועים ובלתי משיגים אלהותך הוא
מצד שבראת את האדם באופן שלא ישיג שום דבר מן הקודם אל המאוחר ע"י מופת השכל, רק מן המאוחר אל הקודם, מן
המסובב אל הסבה, ולכן הוא מוכן אל הטעות והשגיאה בדברים העיונים. ועי' פירושי ישעיה (מא, כג):

(לח) 
. תחלה , שהוא העקר שבעבורה ירד האש, ואח"כ  שהם מכשירים הקרבן, ואח"כ , ואח"כ :

(לט) 
השאלות (לט) למה כפלו ה' הוא האלהים?:

 
וכו'. המאמר הראשון משפט מחייב , שזה נודע להם מן ירידת האש, והב' כחו משפט שולל, לא זולתו, וזה נודע להם ממה שראו כי הבעלים אלילים:

(מא) 
השאלות (מא) למה א"ל אכול ושתה? ואיך אמר כי קול המון הגשם ועדן לא היה שום רושם אל הגשם כמ"ש אח"ז?:
. הנה כבר פעל מה שהיה צריך לפעול, א] שישראל חזרו והודו באלהים אמת, ב] ששחט את נביאי הבעל המדיחים את
העם, וכפי הנראה גם אחאב נטה אחרי אליהו בעת הזאת בראותו את מעשה ה' כי נורא הוא, כי לולא זה לא היה מניחו להרוג
את נביאיו, ולכן א"ל , כי ביום ההוא בודאי גזרו צום כמו שהיה מנהגם בעת שהיו מתפללים על עצירת גשמים,
אמר , ר"ל כי הקול הזה הנשמע בין מה שצעקו ישראל ה' הוא האלהים בין צוחת
החוטאים הנשחטים הוא הוא המון הגשם אשר ירד לקראת קול הזה. ובאמת לפי הדין אם ירדו גשמים אחר חצות צריך
להשלים התענית, ואז היה אחר חצות, רק שאליהו הודיע שבעת התחילו לשמוע לדברי הנביא שנתאספו שמע קול המון הגשם,
וכאילו ירדו גשמים קודם חצות שא"צ להשלים:

(מב) 
. כי כבר האמין בדבר אליהו שיבא הגשם, ואליהו עלה להתפלל, שהגם שא"ל ה' שיתן מטר היינו שלא יעצר המטר
הטבעי, אבל הוא התפלל שירד תיכף ע"פ נס:

(מג) 
. הסוד ידוע כי הים העליון שכל הנחלים הולכים אליו, לו שבעה ימים, ואז עלתה השכינה בעון הדור לרקיע השביעי
לכן הוצרך לשוב שבע פעמים, ובשביעית ראה עב קטנה ככף איש, כי לא ירד הגשם רק בשביל איש אחד הוא אליהו, ואז ידע כי
על ידו יתפתחו השמים, והודיע לאחאב שירד לביתו:

(מו) 
. כי מאז נטה לבו אל אליהו ולכן כבדו כמלך כי שב באותו שעה וחשב לקרבו לעבודת ה'. ומ"ש 
, הוא כח וגבורה לרוץ לפני מרכבתו: