ט"ז על חושן משפט שלד
(ס"א) ופסק הנהר כו' צ"ל דלאו נהרא רבה קאמר דאם לא כן הוה מכת מדינה וכל ההפסד על ב"ה וכמו שהוכחתי מדברי המרדכי בסי' שכ"א בענין גזירות המושל שלא ללמוד כו' ע"ש וכן משמע ממ"ש כאן רמ"א ואם היה מכת מדינה כו' וסמ"ע חולק כמ"ש בס"ק ב' וכבר הוכחתי בסימן שכ"ח דליתי' לדבריו כמו שהבאתי מהגהת אשר"י ואלו ראה אותה לא היה כ"כ:

(הוי כשאר אונס) וה"ה באחד שהיה משכיר בית לחבירו ונתהוי שנוי אויר ב"מ שצריכין הכל לברוח נראה פשוט שההפסד של ב"ה חדא דזה הוא מכת מדינ' דא"א לדור בבתים שבעיר וא"ל דהא בבית גופא ליתא שום מכה דהא הגזירו' המושל שלא ללמוד במרדכי פ' האומנין פסק דלא הוי מכת מדינה כיון דרוב העיר לא ברחו מ"מ משמע במקום שצריכין הרוב לברוח ודאי הוה מכת מדינ' ועוד דעכ"פ הוה שום אונס על מכת דבר ח"ו וכיון דהבע"ה ושוכר שניהם לא ידעו הוי ההפסד על המוציא שהוא הבע"ה שהוא המשכיר כ"ז נ"ל פשוט אלא שראיתי פסק א' נדפס בספר האלפסי דפוס קראקא בזה דהשוכר צריך לשלם כל השכירות וטעות הוא ומביא שם ראייה מתשובת מיימון סי' קכ"ט והמעיין שם יראה שאין שום ראייה משם הנלע"ד כתבתי.

(ס"ד פסידא דמלמד) עיין מ"ש בסי' של"ד ק"ד [ס"ה] אם חוזר ומקבלו סתם אחר שהבריא מה דינו:

(דכל לומדי תורה כו') בת' רשב"א אלף ק"צ כתב בדין זה וז"ל ולענין פרעון תלוי בראיית ב"ה שאם רואין שמלמד זה הוא טורחו בלימודו הנאה לו בישיבתו בטל נותן לו שכרו משלם ואם לאו נותן לו שכרו כפועל בטל מאותה מלאכ' דבטיל מיני' עכ"ל: