ט"ז על חושן משפט רטו
(סעיף א) פרק המוכר את הבית אמרינן רא"א המוכר את החצר לא מכר אלא אוירה של חצר משמע דלת"ק דקייל"ן כוותיה דקנה אפילו בתי' וכ"ש אוירה וקשה ממ"ש בסימן רי"ד ס"ה יש מי שחולק לענין עומקא ורומא וי"ל דהתם איירי באויר שברומא דהיינו שיש רשות למוכר לבנות ברומא ולהניח החצר עם האויר משא"כ כאן דמיירי שקנה מה שבתוך מחיצת החצר הן האויר והן הבתים אבל לא האויר ששייך חוץ למחיצת החצר ובחנם דחק הסמ"ע בזה סק"א:

(סעיף ב) האבן הגדולה הב"י הקשה על רבינו כאן כמבואר בו ינ"ל דרבינו נקט הענינים כדרך מלאכתם בתחלה כותשין זיתים במפרכת ואח"כ נותנין אותן ברחים ואח"כ בבית הבד אם כן נקיט תחלה האבן הגדולה שהיא פי' של מפרכתא האמור בגמ' אע"ג דלא זכר רבינו מן המפרכות כלום בפי' מ"מ היא בכלל האבן שזכר שטוחנין עליה שמתחלה כותשין עם מפרכתא ואח"כ נקיט הים והיינו שנקטא המתני' ג"כ ים והיינו מה שנקטא הברייתא יקבים דחדא היא ולא כמו שחילק אותם הרמב"ם ובזה מתורץ מה שהקשה הב"י למה לא זכר רבינו מפרכות גם מה שהקשה למה לא זכר העכירים דהיינו כובשים ותי' שנכלל במ"ש רחיים העליונה והוא תמוה דחילוק גדול יש ביניהם דהא בגמרא בברייתא תנא אם אמר היא וכל מה שבתוכה כולם מכורים לענין הרחיים העליונה אבל לענין העכירים לא מהני אע"ג דלתנא דמתני מהני מ"מ מצינו שיש חילוק ביניהם עכ"פ ונ"ל דרבינו לא הוצרך לכתוב העכירים שהיא נשמע מכלל הדיוק כיון שאמר שמכר הלוחות דהיינו הדפנים שנותנים סביב הוא ממילא נשמע לשאר דברים בשלמא בברייתא דתנא תחלה שמכר הנסרים סתם הוצרך לומר אח"כ שיש חילוק ולא מכר עכירים כמ"ש רשב"ם בגמ' משא"כ הטור דנקט תחלה בפי' הנסרים שמכר מכלל הן אתה שומע לאו דאל"כ לכתוב סתם גם מה שהקשה ב"י למה לא נקט רבינו שלא מכר גלגל ונרא' דהוא נלמד מכח ק"ו מכח הקורה כיון דתרויהו תלושים הם והגלגל הוא טפל לקורה כיון דלא קנה הקורה לא קנה הגלגל ומתני' דנקט ליה הוא דרך לא זא"ז והא דלא נקט דמהני הוא וכל מה שבתוכה בענין העכירים משום דהוא בכלל מה שכתב הכל מכור חוץ משקין כו' שמע מינה דהשאר הכל מכורים כן נראה לי כוונת רבינו: