ט"ז על אורח חיים ריח


סעיף ה

מי שנעשה לו נסים הרבה כו'.  דבר זה איתא בגמ' ריש פרק הרואה מר ברי' דרבינא הוה קאזיל בפקת' דערבות היה צמא למים איתעביד ליה ניסא איברא עינא דמיא ואשתי. ותו זימנא חדא הוה קאזיל בריסתקא דמחוזא נפל עליה גמלא פריצא (פי' משוגע) איתפרקא ליה אשיתא שנפלה החומה ונכנס לתוכה מפני הגמל כי מטא לערבות בריך ברוך שעש' לי נס בערבות ובגמלא כי מטא למחוזא אמר ברוך שעשה לי נס בגמל ובערבות. וכתב הרא"ש מכאן משמע שיחיד שנעשו לו נסים הרב' בהגיעו אל אחד מהמקומות יכלול כל שאר נסים עם זה. וקשה מאי הוצרך ללמוד ממשמעות והלא בפי' איתמר כן בגמ'. ותו שהטור כתוב וז"ל כ' א"א מי שנעשו לו כו' כמו שהעתיק כאן. וקשה למה יחס דברים אלו להרא"ש והם מפורשים בגמרא. ונראה לי דהטור הוקש' לו בדברי אביו מ"ש ותירץ על זה דקמ"ל דלא נפרש בגמ' שיכלול הנסים על מקום אחד לא שאר המקומות כדמשמע לכאור' שאמר רבינא בערבות ובגמלא הרי שלא הזכיר מקום הגמל דהיינו מחוז' קמ"ל דודאי צריך להזכיר גם שאר המקומות וגמלא דאמר הוא לשון הגמר' ור"ל מקום הגמל וזה מוכח מדאמר אח"כ בערבות ובגמלא והך בערבו' ע"כ דלא אמר כן דהא שם היה אלא ודאי מקום ערבות קאמר הכא נמי מקום גמלא ע"כ דקדק בטור כל שאר המקומות כו' והיינו שעשה לי נס במקום הזה ובמקום פלוני וגוף הנס אין צריך להזכיר כנ"ל נכון:

סעיף ח

ועל לוט.  פי' על ידי שרואה אשאו נזכר בבעלה לוט:

סעיף ט

אינו חייב לברך.  פי' על הנס אבל הגומל חייב לברך כמ"ש סוף סי' רי"ט: