ט"ז על אבן העזר קי


סעיף א
ובלבד שיהא מכירה בח"מ סי' ל"ט כתבתי ביאור זה ע"ש:

ות"ח שאין דרכו כו'  בגמ' פ' ג"פ דף קס"ח ההוא תברא דהוה חתם עליה רב ירמיה בר אבא אתא לקמי' האי איתתא אמרה ליה לאו אנא הוא פי' אותה אשה שאתה אומר שחתמה על שוברה ושמא אחרת ששמה כשמי אבל אני לא התקבלתי כתובתי עדיין אמר אנא נמי אמרי להו לסהדי החתומים עמי על השובר לאו איהי ואמרו לי' מיקש הוא דקשה לה ובגר לה קלא פי' שהם הושיבו לי שטעיתי בזה שנשתנה קולה והדין עמהם וכבר התקבלת כתובתך אמר אביי אע"ג (דאין) מגיד וחוזר ומגיד צורב' מרבנן לאו אורחיה למידק פי' והגדה קמייתא דלאו איהי היא לאו כלום היא ולא מקרי חוזר ומגיד כמ"ש לבסוף את היא אלא שנשתה' קולך דכיון דאמר השתא דקדתי יפה סמכינן ומהמנינן ליה מבואר מזה דמ"ש חוזר ומגיד היינו מ"ש תחלה דלא זאת היא ובזה חוזר ומגיד לומר שזאת היא אלא שנשתנה קולה ואע"ג דבגמ' לא זכר רק שאמרו לו נשתנה קולה מ"מ מוכח דהוא עצמו הודה לדבריהם בזה דאל"כ אין שייך כאן חוזר ומגיד דהא לא היה שם הגדה אחרינא אלא צ"ל שהזר והוד' להם וכ"ה בקיצור פסקי הרא"ש וז"ל ת"ח שבא לפניו שובר על כתובה והוא אומר לא זו היא ואמרו לו זו היא והודה יכול לחזור בו כו' ואם כן מה שכתב הטור והודה לדבריה ואמר לא זו הוא שצויתי לכתבו יכול לחזור וכו' יש שם דילג וצ"ל אלא אחרת ששמהשמי צותה לכתוב ואמרו לו זו היא והודה יכול לחזור וכו' וכן העיד בדרישה שכן הוא הנוסחא בספר של קלף ומכל מקום יש ליישב בלא הג"ה דבמה שאמר יכול לחזור בו כו' הכוונה בזה שעכשיו עדיין יכול לחזור ולומר באמת זאת היא וטעיתי במה שאמרתי לא זאת היא ובחנם טרח בפרישה להכריח שהנוסח' שלפנינו א"א לישבה כי הבין דחוזר ומגיד היינו על מ"ש בתחלה שזאת היא בשעת חתימתו ולא זו הדרך כלל כנלע"ד פשוט וטעמא דחוזר ומגיד בזה הוא משום דתלמיד חכם לאו אורחיה למידק בנשים אבל אם אומר תחלה ברי לי שאינה זו אמרינן כיון שדקדק: