מגיד משנה/הלכות שבת/פרק ז


הלכה א
זה מפורסם בגמ' ועיקרו פ' כלל גדול:

משנה שם (שבת ע"ג) וכולן נזכרו שם בלשון האדם הפועל כאמרם הזורע החורש. ורבינו הזכיר שם הפעולה וכולן שם במשנה חוץ מן השרטוט ונזכר שם במקומו המולח העור. והקשו (שם ע"ה:) היינו מולח היינו מעבד ואמר ר' יוחנן ור"ל דאמרי תרוייהו אפיק חדא מנייהו ועייל שרטוט, ע"כ. ובאור מהות מלאכות אלו וענינם יתבאר בפרקים הבאים:

הלכה ב
בגמ' (שם ע"ג ע"ב) תנא החורש והחופר והחורץ כולן מלאכה אחת הן:

הלכה ג
גם זה שם תנא הזורע והזומר והנוטע והמבריך והמרכיב כלן מלאכה אחת הן:

הלכה ד
תנא הקוצר והבוצר והגודר והמסיק והאורה כלן מלאכה אחת הן, ודע שכוונת רבינו היא שכל מלאכה שהיא דומה לאב בדמיון גמור אלא שחלוקה ממנה באיכות הפעולה או באיכות הנפעל הרי זו אב כמותה, אבל מלאכה הדומה לה במקצת זו היא הנקראת תולדה, והמשל בזה הקוצר הבוצר שהם בדמיון גמור אלא שחלוקין הנפעלים וכן הזורע והנוטע וכן החורש והחופר שהם חלוקי איכות הפעולה אבל הם בדמיון גמור. עליהם אמרו כולם מלאכה אחת הם. שאם באנו לחלק בהן נחלק במיני הזרעים גם כן ובמיני הכלים אשר יעשה בהם וכיוצא בזה. אבל בשאין שם אלא קצת דמיון כגון המחתך את הירק שאינו דומה לטחינה רק בהעשות מגוף אחד גופים רבים אע"פ שהטחינה משנה הגוף הראשון לגמרי ואין החתוך כן זו הוא תולדה והיקש זה ניתן לכלן. זהו דעת רבינו. ויש מי שפירש כלן מלאכה אחת הן שהן תולדות לאב אחד ואע"פ שאין לנו בזה אלא שינוי השמות הפירוש הראשון נראה עיקר וזהו חידוש הברייתות:

הלכה ה
כיצד המחתך ירק וכו'. בגמ' (שבת ע"ד ע"ב) אמר רב פפא האי מאן דפריס סלקא חייב משום טוחן:

וכן הלוקח חלב ונתן בו קיבה וכו'. פ' המצניע (שם צ"ט) מסקנא דגמ' מחבץ חייב משום בורר מגבן חייב משום בונה, ע"כ:

הלכה ז
זה פשוט בכמה מקומות בגמרא:

וכן הלוקח חלב ונתן בו קיבה וכו' פ' המצניע (שם צ"ט) מסקנא דגמ' מחבץ חייב משום בורר מגבן חייב משום בונה, ע"כ:

הלכה ח
זה מחלוקת ר' אליעזר ור"ע פ' אמרו לו בכריתות (דף ט"ז) במשנה וקי"ל כר"ע דאמר אינו חייב אלא אחת, ובגמרא פרק כלל גדול (שבת ע"ה ע"ב) גבי מתניתין לאפוקי מדר' אליעזר דמחייב אתולדה במקום אב, וזה פשוט:

הלכה ט
 משנה פ' כלל גדול (שם ס"ח) העושה מלאכות הרבה מעין מלאכה אחת אינו חייב אלא אחת: