תפארת ישראל על ביצה ד
ביצה ד

יכין

משנה א
 בתוך התחום:

 [פאס], לתת הרבה כלים לתוכה, דדרך חול הוא. מיהו מבית לבית בחצר א', ומכ"ש מזוית לזוית, שרי דעדיף הכי טפי, כדי למעט בהילוך :

 הרבה כלים:

 בידו, דאז מוכח דלצורך יו"ט הוא:

 נ"ל דלעיל נקט "לפניו" מדמיירי שהם כלים רבים, צריך לכפוף ידיו לפניו. משא"כ הכא הרי מיירי בקופה יחידית שיוכל לנשאה בידו:

 ליקח ממנה ביו"ט תחלה, לצורך הסקה. אף שלא זימנו מערב יום טוב להסקה:

 מיירי בתבן דאית ביה קוצים, דלא חזי לגבלו בטיט שבבניין, להכי סתמו לבהמה קאי, וכשאצרו בערימה הוקצה רק מבהמה, ולהכי כשנסרח אח"כ באוצר דלא חזי תו לבהמה, מותר להסיקו תחלה ביו"ט, דמהסקה לא היה מוקצה לעולם. מיהו עצים שזימן לחורף הרי אקציה מהסקה דהשתא, ואסור ביו"ט :

 רחבה שאחורי הבתים, דעצים דשם מוקצין לבניין:

משנה ב
 אפילו ביו"ט דלאו חג הסוכות, דעכ"פ סתר אהל:

 שהעמיד עצים סמוך לדופן כדי לעבותו אחר שנגמר. אבל בסמכן לעבותו בתחלת עשייתה, אסור לטלן. מיהו חבילות, אפילו זרקן ע"ג סכך שריין. אבל עצים יחידים שזרקן ע"ג סכך, אפילו אחר שנגמר, בטלים לסכך ואסור לטלן [שם]:

 תלושין:

 שאספן שם בחול. וקיי"ל דאסורים בכה"ג, אטו מפוזרים דאסור לקוששן אפילו בר"ה משום מעמר :

 [געהעג]. והוא מקום חוץ לעיר, שיש גדר סביבו:

 דבישנו בקרפף הו"ל כהזמנה. ואילה"ק מ"ש מלקמן משנה ו' דאינו רשאי לגבב. י"ל התם לא הוכן להדלקה:

 תוך ע' אמה וד' טפחים, ויש לדלת של הקרפף מסגר, שמשתמר ודמי לחצר, ודעתיה עלויה:

 מסגר:

 אע"ג דרחוק קצת מהעיר. אבל בסמוך תוך ע' אמה וד' טפחים, לא בעי סגור. וי"א דהלכה כת"ק, וי"א כר' יוסי [שם]:

משנה ג
 שמוקצות לבניין:

 אפילו היה רעוע מעיו"ט עכ"פ נולד הוא :

 מקורה שנשברה מעיו"ט:

 [אקסט]:

 [זעגע]:

 [זענזע]. משום דמוקצין למלאכתן:

 [פליישהאקקע], שצדו א' רחב, וצדו ב' מחודד, ולא שרי רק בצד המחודד כדי לשנות מאופן בקוע בחול. ואף דבקיעת עצים הו"ל מכשירין שאפשר לעשותן מעיו"ט דאסור. עכ"פ בקיעת עצים אינה מלאכה רק אסור מדהו"ל עובדין דחול, ולצורך יו"ט שרי ע"י שנוי. ואנן נוהגין לאסור בקיעת עצים אפילו בחוה"מ. ורק לבקוע בסכין שרי אפילו ביו"ט [שם]:

 מוכנים לאכילה:

 י"א דמיירי אפילו בכותל בריא. וי"א דוקא ברעוע:

 שנפל הכותל ביו"ט:

 מכאן מוכח דבהוציא עכו"ם ביו"ט לפתות החפורים בארץ בחורף, שריין ביו"ט. מיהו בעשה לצורך ישראל, אסורים  ועיין פ"ג סי' י"א:

 ודוקא בהיה הכותל מאבנים סדורות זע"ז בלי טיט:

משנה ד
 [אויסהעהלען]:

 שיקח חתיכת טיט, ויעשה בו גומא להדליק בו :

 [קאהלען]:

 דהו"ל כלי לצורפי זהב. ולר"ן אסור משום מכבה :

 דמתקן מנא:

 בצריך לב' נרות, נותן הפתילה בב' מנורות, ומדליק הפתילה באמצע, דלא מוכח דמכוין לתקן מנא, רק להדלקה :

משנה ה
 כדי להניחן תחת דג מליח הנצלה ע"ג אסכלא, שלא ישרף. ואסור משום מתקן מנא:

 אם נפל לשם מטיח הטיט, ואפשר לצלות בלי גריפה, הו"ל טלטול מוקצה בחנם. [ולרש"י הטעם משום מתקן מנא. והו"ל מתניתין דלא כהלכתא, דקיי"ל כר"י דמכשירי אוכל נפש מותר לתקנן [עי' פ"ג סי' ל"ג]:

 ר"ל שכובש ומרדד ודוחק האפר שלא יגע בפת שדיבק בדופן התנור. דאף דבזה מטלטל מוקצה, עכ"פ כיון דאם לא יעשה כן יתקלקל הפת שרי. או נ"ל דלהכי שרי מדהו"ל טלטול כלאחר יד [אמנם ב"י תק"ז פירש דמיירי שמטלטל האש עם האפר שבו, דאז אינן מוקצה. וע"ש במג"א סק"כ]:

 אין מקרבין:

 חביות של חרס:

 ר"ל להושיב קדירה עליהן ממעל לאש שבין החביות. ואסור מדדמי לבניין:

 [שפאן]. דעצים מוקצין מלהטלטל רק להסקה:

 וכן הדין בדלת שאין סומכין אותה בבקעת :

 דמחזי כמנהיגה למכרה :

משנה ו
 [שפענכען]:

 מהמונחים לפניו, ואפילו מונחים בחצר:

 דעצים מוכנים נמי להא:

 מלקט ג"כ מהמונחים כאן וכאן בחצר. דמדלקט סמוך לקדירתו, קדירתו מוכחת עליו, שאינו מעמר לצורך מחר. משא"כ לעיל במשנה ב' דמונחים בשדה שייך חשש מעמר לפיכך רק מכונס שרי:

 אבל בחצר לא. אבל לחצוץ שניו בכל מקום אסור דלא נתנו עצים רק להסקה אבל לגבב ולהניח, לכ"ע אסור :

משנה ז
 כשיחכך ב' עצים זע"ז, יצא אש מביניהן:

 צפיעי בקר מתלהבים תחת העפר:

 שמעמיד זכוכית מים בשמש, והנעורת נדלק בו. וטעם כולהו מדהו"ל מוליד. מיהו בעבר ועשה שרי :

 [גליהען]:

 [דאכציעגעל]:

 אפילו רעפים ישנים [ודלא כר"ב]. מדמתחזקין ע"י הלבון :

 אמשנה ו' קא דהתם נמי תנא ר"א קולא:

 פירות שמונחין ליבש והוקצו ונאסרו מלאכלן בשבת כיון דדחן בידים שהניחן להתיבש, להכי צריך לעמוד ולהזמינן מע"ש אפילו לר"ש דלית ליה מוקצה. ולהכי נקט בשביעית, משום דפירות שביעית פטורים ממעשר, ולהכי סגי בשיזמינם מע"ש בפיו. אבל בשאר שנים, כיון שסתם פירות מוקצין לא נתעשרו עדיין, א"כ מה מהני הזמנה מע"ש, הרי טבל הן ואסורין לאכל:

 וא"צ לברר מה יקח למחר. ואע"ג דבפ"א מ"ג צריך לברר היום מה שיקח למחר. מוקצה דבע"ח חמיר טפי:

 דאין ברירה והלכה כחכמים:

בועז

הלכתא גבירתא