חפץ חיים על ספרא/אמור/פרק ה


ביאור - פרק ה
 קאי אקרא דכתיב "ואשה כי תהיה אלמנה וגרושה וזרע אין לה ושבה אל בית אביה כנעוריה", ושאל התנא יאמר גרושה שהיא חוזרת וכל שכן אלמנה.

 דביש לה זרע לא תחזור וגרושה להקל עליה דבאין לה זרע תחזור.

 פי' מדכתיב אין ביו"ד דהוא יתר, דמצינו  דכתיב בלא יו"ד, והכא כתיב ביו"ד -- שמע מינה דאתי למדרש "אין" בשלימות, שאפילו זכר מזרע אין לה, דהיינו אם יש לה זרע זרעה גם כן מעכב אותה מלאכול בתרומה.
 והישראל מת.
 דרך אגב משמיענו דאף זרע זרעה כזו שהוא כה"ג אפילו הכי פוסל את אם אמו שיש לה זרע זרעה מישראל.

 ואף דאפקתיה לעיל לזרע זרעה מסיק בגמרא  דלזרע זרעה לא איצטריך קרא דבני בנים הרי הן כבנים, כי איצטריך קרא לזרע פסול.
 ובשניהם מיירי שהבעל מת. והנה באמת הו"ל לתנא למינקט בציורו רק בת כהן לישראל ואגב נקט בת ישראל לכהן, להשמיענו דכשם שזרע זרעה פסול מהני לפסול אותה מן התרומה כן בבת ישראל לכהן מהני זרע זרעה פסול להאכילה תרומה.
 וגם היא מתה.
 דהא יש לה ממנו זרע זרעה, אף על גב דהוא פסול. וכן להיפך בבת כהן לישראל.

 והבן מת.
 אצל בת כהן לישראל או יאכיל אצל בת ישראל לכהן.
 דמשמע דהזרע נחשב על שמה, יצא הזרע מן השפחה ומן הנכרית דבשפחה כתיב "האשה וילדיה תהיה לאדוניה" -- אלמא דהזרע נחשב על שמה. וגם בישראל שבא על הנכרית מוכיח הגמרא ביבמות דף כ"ג מקרא דאין קרוי "בנך" אלא "בנה".

חפץ חיים על ספרא