חפץ חיים על ספרא/בהר/פרשה ד


ביאור - פרשתא ד
 בית שהושב ונבנה בעיר חומה, דמשמע שהוקף ולבסוף ישב.
 פי' עוד פרט אחד דאפילו אם הוקף ולבסוף ישב בעינן דוקא שיהא מוקף מימות יהושע בן נון, וחסר כאן בברייתא ראיה לזה. ובגמרא  למדוה לזה בגזירה שוה - נאמר כאן חומה ונאמר להלן . מה להלן שמוקפת חומה (דהיינו בימות יהושע בן נון הוקפה כבר על ידי עכו"ם), אף כאן דוקא באופן זה. והגר"א בהגהותיו  העתיקה כאן.
 שבכל חצר מהן שני בתים מקרי עיר חומה, ופחות מכאן לא מקרי עיר חומה.
 שם עיר קטנה שמחוץ לצפורי.
 בגמרא שם פריך מאי קאמר (וכי אין עיר מוקפת חומה אלא גמלא בגליל ובעבר הירדן גדוד וכו', והלא קאמר שם במתניתין וכן כיוצא בהן). ומשני רבא דתנא דברייתא בא לפרושי מתניתין דאמר שם גמלא וגדוד וחדוד  ויש שם כמה מקומות שנקרא גמלא וגדוד וכו', לכך נתן הברייתא סימן גמלא הרי בגליל, כמו שאמר הרי היא גמלא שבגליל, וגדוד הרי היא גדוד שבעבר הירדן, ולאפוקי גמלא וגדוד שבשאר ארצות, דהיינו גמלא שבעבר הירדן ויהודה או גדוד שבגליל או יהודה, דלא, כי הם אינם מוקפות חומה מימות יהושע בן נון. וכה"ג חדוד ואונו -- דוקא ביהודה וירושלים הנזכר כאן איתא שם בגמרא דתרי ירושלים הוו ולאו היא ירושלים שביהודה ובנימין שבהמ"ק שרוי בתוכה שאותה ירושלים אף שהיא מוקפת חומה - אין הבית חלוט בה כדילפינן בגמרא מקראי.
 בגמרא איתא הלשון , פי' והלא כתיב ששים עיר כל חבל ארגוב חומה גבוה וכו'.
 והוצרכו לקדש דקסבר קדושה ראשונה לא קידשה לעתיד לבא, אבל למאן דאמר קידשה גם לעתיד לבא אפילו אותם שלא מצאו בנויות קדושות הם (גמרא).
 היינו השישים עיר כל חבל ארגוב, אבל אפשר שיש עוד עיירות שקידשום וכמו דתנן במתניתין . וכדמקשה שם סתמא דגמרא אמתניתין. ועוד אפשר לומר דפליג אמתניתין וס"ל דלא קידשום יותר.
 פי' שנחרבה.

 דלא כרבי דלקמיה.
 דממכרו משמע מעת שמכרו לו.
 פי' אין יכול לגאלו ביום שמכרו לו עד שיעמוד שני ימים ביד הלוקח. ורבנן פליגי עליה וס"ל דימים מיבעי להו למעת לעת, והיינו דאם מכרה באחד בניסן בחצי היום אין מונין לו שנה עד שיגיע חצי היום של ניסן הבא.

 פי' לו מה ת"ל היה לו לכתוב עד מלאת שנה תמימה.
 ד"השנה" נחשבת מן ממכר ראשון, לא מן המכירה השנייה.

 ס"ל דמה שכתוב  היינו להשלים לה האחד עשר יום ששנת החמה יתירה על הלבנה (ששנת הלבנה י"ב חודש שכל חודש נחשבת כ"ט יום וחצי (ומעט יותר) - הרי שנ"ד) שמהם אנו מעברין את השנה.
 והא דכתב  להורות דאם נתעברה השנה, דהיינו השנה דלקחה הלוקח, הוי שנה מעוברת, לא נחלט להלוקח עד דתעבור כל הי"ג חודש וזהו מאי דסיים  -- ר"ל לפי שאמר הכתוב תמימה וכו'.

 כלומר אילו לא אמר קרא אלא "וקם הבית" הייתי יכול לומר דוקא הבית המיוחד הנקרא בית סתם.
 שכותשים בו הזיתים ועושים השמן.
 הקבועים בקרקע.
 והכי קאמר, הבית או כל מה שיהיה לפנים מן החומה בעיר אף שלא יקרא בית.
 פי' מקום הראוי לכנס שם להשתמש.

 הוא מרבה מן  אפילו שדות. ובגמרא מסיק דשדות דמרבה ר"מ אינם בשדות ממש, דהא "בית" כתיב, אלא אם כן יהיה חולסית ומצולה, פי' חולסית ליטול ממנו אבנים, ומצולה ליטול ממנו חול, והוא מקום דלאו בני זריעה נינהו וראוין לבנין בית. באילו קאמר ר"מ דדמי לבית במה שראוים לבנין הבית. ור' יהודה סבר דלא הוי אלא כשאר שדות ולשדות דמי.

 שאינו נחלט לסוף שנה, ד משמע שהחומה הוא חוצה לו והוא לפנים ממנה, אבל הבית הבנוי בחומה אין לו חומה אלא ההיא חומה הוא כותל הבית.
 כלומר אינו כותל הבית אלא צד כותל החומה הפנימי הפונה לבית, וצד כותל החומה החיצון הוא החומה לבית וקרינא ביה  עד שנה. ובגמרא אמר דבקראי פליגי, עיי"ש.
 רש"י פירש דכתיב  בוא"ו ואלף, ולזה דרשינן לא חומה ולו חומה. והכונה אשר אין לו חומה עכשיו אבל היתה לו חומה מקדם. ועיי"ש בתוס'. 

 כמו חלוט, שהוא דבר נפסק ונכרת שאינו חוזר.
 שאם גאל בתוך שנתו גואל ואם לאו חלוט לו למקבל. ובגמרא דריש לה מכפל אותיות המלה, דהול"ל , ואמר  -- תרי צמיתות, חד למוכר וחד לנותן.
 הלוקח ביום י"ב חודש כדי שלא ימצאהו המוכר ליתן לו מעותיו.
 ר"ל שיהיה נותן מעותיו בלשכות והם הלשכות שבעזרה.

 פי' הייתי אומר שלא יהי' נחלט אלא לקונהו בעצמו אבל אם מת הוא בתוך השנה ונשארו דורותיו אינו נחלט בידם אלא ליהדר ליה למוכר.
 והכי קאמר, לקונה אותו או לדורותיו.
 כלומר אילו אמר לדורותיו לחוד הייתי אומר שאינו נחלט אלא לדורותיו, והיינו שאם בחייו לא גאל מידו ונשאר הבית לזרעו, אינו יכול להוציא מידם ונשאר להם לצמיתות. אבל מידו יגאל בזמן שירצה, ואפילו לאחר שנה.

 אין שייך דורות גבי הקדש, ואם הקדישו אינו חלוט להקדש ויכול לפדותו אפילו לאחר כמה שנים.

חפץ חיים על ספרא