ש"ך על יורה דעה שצו


סעיף א

כתב הב"ח דהיכא שהיה אנוס כגון שהיה חולה ומסוכן שאי אפשר לקרוע או כגון שאין דעתו צלולה ומיושבת עליו וחזר לבוריו ולדעתו אחר שבעה שחשוב עכשיו כשעת חימום דל"ד לשוגג או מזיד דעבר שעת חימום כיון שהיה בריא בשעה ששמע שמת לו מת וחייב באותה שעה אבל זה לא נתחמם אלא בשעה שחזר לבוריו ודעתו צלולה ומיושבת ובאות' שעה חל עליו חובת קריעה ע"כ:

כדלעיל סי' ש"מ ס"ח:

סעיף ג

והב"ח פסק כדעת מהר"ם דבהגדיל תוך ל' מונה ז' ול' משעה שהגדיל אבל אם הגדיל אחר ל' בטל ממנו גזירת ז' ול' ע"ש מיהו מה שהקשה מלעיל סי' שמ"א ס"ב דמבדיל אחר שיקבר המת בקל יש לחלק ביניהם עיין שם: