יהל אור/שמות/חלק א


פרשת שמות

דף יא עמוד ב
( א"ה בתיקונים נ"ב ע"א פי' הגר"א דהיינו דעת עי"ש בד"ה דנונא כו').

דף יד עמוד ב
( פי' הגר"א בתיקונים מ"ב ע"א בד"ה קם ר"ש. דהיינו שכל הי"ס נכללין בג' קוין חח"נ בג"ה דתי"ם, ועיקרם חב"ד כמש"ו.

 ר"ל המלכות שנקראת עולם נכללת בג' קוין הנ"ל שהן כלל ע"ס.

 ר"ל שחג"ת אתכלילו בחב"ד והן ג' טפין דמוחין. המסדר)

פרשת וארא

דף כג ע"ב - כד ע"א
 כה"מ ע"ס מבואר בבאוה"ג לקמן היכל ו' דפקודי (רנ"ד ב') ד"ה דאינון ד' יסודין כו'. עי"ש.

דף כה עמוד א
 ר"ל מצוה ראשונה שצוה משה רבינו ע"ה לישראל אע"ג שכמה מצות כתובים קודם לב"נ.

 ר"ל לכל ב"נ שהיא מצוה ראשונה .

 ר"ל סוף של כל המצות אחר שיעסוק בכלם כמ"ש לקמן בסמוך ולבסוף מ' שנין דקא כו'.

 ר"ל האיך אנהיג עלמא בכל מדה ומדה דיליה והן כל סתרי תורה והוא סוף כל הלימוד והמצות.

 ר"ל שכלל הוא עמודא דאמצעיתא שהוא ראשית להשגה ופרט הוא מלכות שהוא סופא דהשגה באצילות, וכן בכל העולמות. והן שבעת ימי הבנין שהם מנהיגים את העולמות. כידוע שג' הראשונות הם , והן .

 ר"ל על ידי עסק דכלל ופרט.

 ר"ל בפקודא דא הוא עוסק בכלל ופרט שהן דו"ן, כלל התורה והמצות כידוע.

 ר"ל האדם ואשתו שהוא כלל ואשתו פרט כי ביצירת הולד בטיפת הזרע נכללים כל האברים כידוע ובאשה נפרטין ונצטיירין כל האברים בפרט.

 ר"ל בעוה"ז השמים וארץ הן כלל ופרט כי הכל תלוי במזל כל עשב ועשב וכל מה שבעוה"ז כולם כלולין בשמים ונפרטין בארץ והכל נגד דו"ן. וז"ש .

 כמ"ש  . ולכן היו קודם למכות התראות לידע שהיו המכות מאתו י"ת. וזה ענין אותות ומופתים. שהאות הוא הודעת הדבר קודם למעשה כנ"ל , וזהו אות שע"י בא, ומופת הוא שינוי הטבע.

 ר"ל בין מצות התלויות בארץ ובין שאינן תלויות בארץ.

 ר"ל שה' הוא כלל שם העצם מעיד על מציאותו ואלהים הוא דיין ומנהיג את העולם ובורא ומחיה כל דבר וכל הנהגות של העולמות. ולכן נאמר בששת ימי בראשית הכל שם 'אלהים'. וידיעת הפרט האיך עצם כבודו מנהיג העולם בכל מדה זהו .

 ר"ל שקדמיתא הוא אני ה' אלהיכם למנדע מציאותו והוא מנהיג אבל לא האיך במציאותו הנהגות העולמות, ולכן לא כתיב שם  כמו שכתוב כאן, וז"ש .

 ר"ל כאן משמע שיראה קודם לדעת והאיך אמר שפקודא קדמאה הוא למינדע כו'.

 ר"ל אני אתרץ לך.

 ר"ל שדעת הנאמר בפסוק זה הוא פרט שהוא סוף כל הפקודין כנ"ל.

 ר"ל שדעת דהאי קרא קאי אלמעלה על יראת ה' שהיראת ה' הוא קודם לדעת היראה, וז"ש , שקודם משמע שתורה קודמת ליראה ואח"כ משמע שיראה קודמת, אלא שהתורה שאמר קודם הוא כלל ושאמר אח"כ הוא פרט.

 ר"ל מלכות שהיא נקראת יראת השם כידוע, והיא פרט כנ"ל.

 ר"ל אע"ג שצריך לירא מה' אע"פ שאינו יודע עדיין אותו בפרט איזה מדה הוא יראת ה' - מכל מקום הוא חייב לידע אח"כ בפרט מאן איהו כו'. ור"ל ז"ש יראת ה' כו'.

 ר"ל יראת ה' מלכות הוא ראשית לידיעת פרט כידוע זה השער כו' ור"ל ז"ש יראת ה' ראשית דעת.

 ר"ל שהכלל והפרט נכלל הכל כאחד.

 ר"ל שרמ"ח מ"ע נגד איבריו של אדם מסטרא דז"א - כלל, ושס"ה לא תעשה נגד ימי השנה מסטרא דמלכות כידוע. ואמר לעיל שקודם ידע בכלל ואח"כ ישתדל בפקודין ואח"כ ידע בפרט. וז"ש .

 ר"ל שישתדל בכל ימי השנה בפרט.

 ר"ל עילא - במלכות, ותתא - ימות השנה.

 ר"ל ז"א לנו"ק.

 ר"ל שהשפע יורד אליו מלמעלה וזהו שנסמך בשמנה עשרה רפאינו לברכת השנים ואמרו ריש פ"ב דמגילה מ"מ רפואה בשמינית כנגד מילה בשמינית, יסוד שהוא שמיני כידוע לראשית חכמה, וברכת השנים בתשיעית - מלכות. 

 ר"ל רמ"ח איברים. וז"ש  - שהן רמ"ח.

(ע"ב)

 כמ"ש בז"ח ל"ד ע"ד אנכי הכא איהו רזא כלל ופרט כו' אנכי כללא כו' ה' אלהיך פרט כו' עי"ש. ור"ל שהכל נכלל באנכי בכלל וה' אלהיך הוא בפרט כמ"ש שם.

 ר"ל על פי הסוד כמש"ש שאנכי הוא כלל כל הספירות וה' אלהיך הוא בפרט וכאן אמר לפי פשוטו שפי' המלות של 'אנכי' הוא כלל כמ"ש דאית אלהא כו' ה' אלהיך בפרט במדות דיליה כמש"ל.

[ליקוט]
  ז"ש בן מ' לבינה.

 הוא כמ"ש בר"פ שמיני דשניהם נכללו בדו"ן לכן נאמר בשניהם ה' אלהינו.

 ר"ל דס"ד כפשטיה דקודם צריך ליראה ואח"כ לידע ואם כן הדעת דקרא דכתיב סתמא הוא בכללות ולמעלה אמרינן דקודם הכל פקודא קדמאה למנדע ליה כו'. ולזה משני דיראה דקרא לא במעשה אלא בלימוד ורק ראשית הדעת הוא לדעת מאן יראת ה' ואם כן ע"כ הוא דעת בפרט. וז"ש  - ר"ל אע"ג שקודם ידיעת הפרט צריך לירא אבל ענין הקרא אינו ליראה אלא למינדע היראה וז"ש .

 עיין מ"ש בריש תס"ט דזו"ן הן עולם ושנה שהוא אדם ושנה וע"ל בריש פרשת יתרו ומש"ש.

 עיין בז"ח סוף פרשת יתרו דאנכי כללא דזו"ן וכן הוא ה' אלהיך והוא כלל ופרט וכנ"ל. ואנכי הוא בתיבה א' בכלל על כללא, ועי' פ' תרומה קס"א וקס"ב הה"ד אתה הראת כו'. [עד כאן ליקוט].

דף כז עמוד ב[זוהר] הוא אור הראשון בכתר עליון ונקרא חסד עליון אור דאויר, ואח"כ נמשך בחו"ב דרך נקודה בסוד י' אור. וזהו היאורין, והן  (בספרא דצניעותא פרק קמא) ולקמן (פרשת בא) אמר ט' שהן ט' למטה דסמכין עלוי רגלין וכאן י"ג. 

ואמר  נגד אור י' יאור, ונתחלקו בחו"ב ה' אור הב"ל, ה' לב, ל"ב אלהים דה' נקודין חושבן אלהים (ה"פ א') [ה"פ] י' מאמרות  ו'י'א'מ'ר' (אמר המסדר, נ"ל שהוא אותיות אור ים שהן ה' אור וה"פ י' - נ' שערי בינה).

וז"ש אלין סלקין ואלין כו' - עיילין ונכללין באויר.  ואמר חד אפיק כו - הוא התפשטות חסד עליון בוצינא דקרדינותא.  ואמר בתרין גופין - חו"ב. ואמר חד גופא דנהרא - הוא נהר היוצא מעדן, דעת, והוא הרקיע המבדיל בין כו'.

וז"ש  ובי' אלף אכסדראין ואלף יאורין כידוע והוא אלף רבתי - , אשריך ישראל. 

וז"ש  כמ"ש בפ' א"מ (דף ע"ט ע"א) ביעא דקושטא כו' אתבקע לד' סטרין והן ד' בתי דתפלין.  וי"ג ואלף הן סוד חו"ג וגבורות הן בדעת ועיין באדרא רבא קל"ה א'  , ושם קל"ו ע"א  . וז"ש מאינון נהרין כו' תליסר יאורין - והוא בימינא. ואח"כ אמר תצ"ט ופלגא מסטרא שמאלא - והן בחו"ג, ושם אשתאר כו' - וי"ג הוא ר"ת ג"ח של ע"ב בימינא (ר"ל ר"ת של ו'הו א'ני ו'הו -  - עולה י"ג, וכדאיתא ברעיא מהימנא בכ"מ), ואלף הוא סוף ז"ח מ"ב [ר"ל סוף דשם מ"ב]. 
(אמר המסדר, היינו ז' אותיות אחרונות מז' חלקים דמ"ב שהן -  - שהן גי' אלף וי"ג). וי"ג כלילין (פי' דאלף כלול בוא"ו וא"ו כלול באלף. המסדר) כמ"ש למטה  ושם בג' וכאן בז' ושם בראשי תיבות וכאן בסופי תיבות. 
וחילוקן בשם דנצח והוד (ר"ל צבאות), דהן כרובים זהב והאלף נחלק לב', והן אֶלֶף. והנה ו' א' הן ימינא ושמאלא, כי הן אחד אלא שוא"ו כללא וא' פרטא כמ"ש בסתרי אותיות פרשת בראשית, והנה הן כלולין זה בזה ושמאלא נכלל בימינא, אל דאלהים. ותצ"ט ופלגא ב' פעמים - עם י"ג דוא"ו תק"ו מכאן ומכאן, וכן הוא שם הראשון והאחרון [דמ"ב] אלא שבאחרון נתוסף ת' הנקבה, תולע ותולעת דמתבר טורין וסלעין דחויא, ות' הוא א' בא"ת ב"ש ונתחלף לת' תנין חויא דחיי. 

וכן דשמאלא ת' תחי' כו' ואמר ת' בי יברא העולם כו' ת' בתי דינא דמצחא ונמתקין כו'. ועי' מ"ש בסוד ד'מ'ת' וכאן  הוא ב' פלגא, ולכן ת' איש כו'. 

והנה בשם צבאות בוא"ו ופלגא נכלל ו' ופלגא חציו של וא"ו, ונעשה וא"ו שלים והוא י"ג. וזהו שם הראשון באותיותיו. וכן משלים לאחרון ות' ב' פלגי כנ"ל סופו של שם וא' בתחלתו. שם פנים הראשון וכאן אחור הראשון. ולכן לא נברא בו העולם וגם באלף שלא יכול כמ"ש השפעת עליהם כו' ונברא באות שני לראשון (נ"ב על הגליון. ומ"מ שניהם בסטרא דגבורה כי בו נברא העולם כי א' הוא כנ"ל אלא שאלף הראשון חסד אור הראשון כל יחודי בך וא' האחרון בגבורה אי"ה או"ה ובו נכלל הכל לאחד והכל חסד, זה חסד של גבורה - התחלת שם הזה, וזה חסד חסדים - אור הראשון. ע"כ). ושם הברכה ממותקות. 

ואמר  דהן ז"ק דידי' וז' דנוק' וז' נכלל בו' וז' נכלל בשביעי כידוע. והן ב' שמות הנ"ל. ות' שלימו דלהון. וז"ש באדרא רבא אלף ות' גבוראן כו'. וכמו שנכלל כאן וא"ו דחסד -- כן בוא"ו נכלל האלף באמצע כי אמצע של ע"ב השני הוא דגבורה לכן ב' ווין וא', וכן נקודין (פי' כי נקוד שם ע"ב סגול שבא סגול. והשבא הוא ניקוד גבורה באמצע. המסדר) בסוד אקי' שו"א בתוכם.  והנה אלף חסר חד באלף ונשאר א' להשלים י"ג דוא"ו ובזאת א' דמשלים י"ג נכלל גם כן ב' פלגי דנעשין אחד ונכלל בחסד דשם חסד ונכלל א' בוא"ו ווא"ו באלף וא"ו בין ב' יודין והן כלל ופרט כנ"ל שהן חו"ב כידוע בסוד ויעבור וכמ"ש בריש תז"ח.

ואמר  משום דהוא סיומא דאלף וכולל כל האלף, ועמ"ש בסוד האותיות שהן תצ"ט ופלגא בדכורא ונוקבא ואלף משלמת להן כ"ח מעשיו והוא שער הנו"ן את ואת דמישרים נכללין בשניהם לאחד, וכן האלף לפי שהן שוות.

[ליקוט]
 ידוע שהן כולם בקדושה למעלה על כולם. והוא בשם צבאות וא' נחלק לשנים בזה נשתלם ת"ק, אבל אינו אלא ת"ק חסר פלגא ולכן לא בא עוד אלף שלם, ושלימותו הוא בתנין שמשלים ב' החצאין כמ"ש למטה , והן ב' צבאות בנצח והוד (אמר המסדר, עיין בכללים שבהקדמת ע"ח), והן אלף יאורין והן חשבון אותיות התורה ומספרם בעיינין שהן עיניך ברכות בחשבון ששם תלוי החשבון ונעשים בריכות, ר"ל יאורים כמ"ש בפרשת פנחס והן נצח והוד כידוע.

ואמר בספר גנת אגוז שמספר כ"ב אותיות הם תצ"ו, ור"ל (נ"ב מא' עד ק' גי' תצ"ה) תשר"ק מספרם אלף והן א' שהוא אחד. וז"ש במדרש רבה פרשת ויקרא פ"ב וש"מ (בתד"א) שתצ"ו חיילות משבחים להקב"ה ועוד ה' כפולות -- ך מ ן ף ץ - מספרם ג' אלפים וחצי - הם ג' וחצי, עם תצ"ו - הן תצ"ט ופלגא. והן היאורים כנ"ל ברכות  בחשבון, ושני מיני אותיות הם א' כסדרן וא' תשר"ק בזו"ן כמ"ש בז"ח ש"ה והן אלף חסר חד.

וז"ש  - ר"ל באותיות הזכר שעולים כמספר זה,  ר"ל בנוקבא (ר"ל האותיות בדרך תשר"ק שהן בנוקבא הנקרא שמאל, וכן תשר"ק הולך משמאל לימין משא"כ מא' עד ת' הולך מימין לשמאל ועולים גם כן במספר תצ"ט ופלגא כנ"ל). וכן בנצח והוד כי איהו בנצח ואיהי בהוד, וידוע שסופן של כ"ז אותיות  הוא א' במספר אלף, כי הץ' - תת"ק, והוא אלף הגדול של בינה בסוד הדעת, אלף אדרין, ולזה זכה משה בסוד אלף חולקין דנטל והוא הדעת שזכה משה. וכן מה שאמרו רז"ל שזכה לבינה הוא כנ"ל, וכמ"ש אלף בינה. וכשחטא (נראה דצ"ל וכשחטאו, או דחטא הערב רב בעגל נחשב חטאו בשביל שקבלם כידוע. המסדר) א"ל לך רד מאלף הגדול לאלף הקטן של מלכות, א' ד, והן סוד מ"ט שערי בינה שנכללין הה' כפולות של זו"נ כאחד שהן מישרים כמ"ש בז"ח ש"ה. וזה האלף הגדול הוא התנין והוא סוד שנקרא משה התנין הגדול, לכן על ידו לקה פרעה. וז"ש  (בשמות רבה) והוא כליל כל האלף יאורין ולכן נקרא אלף - אָלֶף. וז"ש . 

ואמר   ר"ל פעם הוא בדכורא שהן ע' שנה ז"ס. וכן בנוקבא גם כן ז' ספירות שלה ועיין באדרא רבא קל"ה א'  וימלוך באדום רזא חדא הוא כו' דבגינה מתקטרין כו' והוא הדעת כידוע שם. וכנגדו בלעם בן בעור שהוא כנגד משה רבינו ע"ה ולכן הלך לקראת הנחשים. וז"ש כאן . ועיין בפרשת תזריע מ"ח ב'  . וענין י"ג יאורין הן י"ג טעמין וט' יאורין דפרשת בא הן ט' נקודות שאלו ג' הן כלל הכל. ועיין באדרא רבא קכ"ח ב'  בגולגלתא כו' ושם קל"ה ב'  בגולגלתא דא יתבין וכו', ושם הוא סוד היאורין והתנין כמ"ש  פ"א ושם הוא שם צבאות וג"פ קדוש בג' הויות שמסתלקין (צ"ל שמתחלקין. המסדר) לג' עיבר השערות והנימין וכ"א קדוש שער הנזיר והן שרש לי"ג תיקונים וט' תיקונין י"ג יודין וט' ווין (פי' דברכת כהנים. המסדר) ומהן יוצאין כ"ב אתוון אלף יאורין והן סוד התורה אש שחורה על גבי אש לבנה, ב' השערות הנ"ל, ומהן סוד העיינין כידוע. והן סוד בריכות שמשקות השערות וז"ש קניתי ברכות מים. ] 

עוד כ' במקום אחר שיש ג' אלפים והן אלף טורין ואלף יאורין ואלף עלמין דחתימין כו' והם ג' אלפים משל. וג' אלפין אלו הם שרשן בג' רישין -- אלף טורין בחיוורתי, אלף יאורין בנימין ששם היאורין לכן הם י"ג יאורין כידוע, ב' צבאות בהחלק האלף והן נצח והוד שהן אפיקי מים והן מעלה ומטה שכנגדן ב' צבאות - צבא מעלה וצבא מטה כמ"ש יצאו כל צבאות ה', ואלף עלמין דחתימין כו' במ"ס שהוא עזקתא כו' והן בי"ג דדיקנא עש"ב (כ"ה הרמ"ש בחיבורו ברית עולם כת"י. וסיים שם ושפתים ישק משיב דברים נכוחים וכל יקר ראתה עינו אשרי עין ראתה כל אלה. ש"ל).

פרשת בא
דף לה עמוד ב
 כי האזוב הוא בדרגא דח"י עלמין וכל אוח מסאבא הוא מצד המיתה, בין בצרעת בין בכ"ד. ולכן צותה התורה במצורע ב' צפרים - נצח והוד כידוע, ארז ואזוב - גוף וברית, שני תולעת - גבורה, מים חיים - חסד, כלי חרס - מלכות. ולכלול הכל בימין והוא דם הצפור השחוטה שהוא הימנית כידוע בסוד ב' שעירים ובמים החיים.

דף מ עמוד ב
 ר"ל במצרים קודם שיצאו כמש"ו דכתיב כו' ור"ל שנאסר להם חמץ כמ"ש בגמרא   מנין לפסח מצרים שאינו נוהג אלא יום א' שנאמר לא יאכל חמץ היום.

 ר"ל על פסח מצרים.

 ר"ל שיבער היצה"ר. ויאכל מצה - יצ"ט, שבעת ימים - שהם שבעים שנה.

דף מא עמוד א
 כמ"ש דישראל נפקו כו'.

 ר"ל אמונת ישראל מלכותא קדישא.

 ר"ל לא כמו שאר הקרבנות שהן חובת צבור מתרומת הלשכה. 

 שהלבנה בעשרה ימים בחודש מתחלת להאיר בנהורא שלימא עד ט"ו בחודש. והענין כי בעשירי מאירה מכתר ספירה העשירית ממטה למעלה שמתחלת להאיר מלמטה למעלה ואח"כ מלמעלה למטה עד ט"ו בחודש בת"ת יום ה' מחכמה ושם נשלמת כמש"ו.

 ר"ל בגבורה יום י"ד.

 בין הערבים.

 שהפסח עניינו ע"ז של מצרים - צאן, ומדרגתם בסט"א. ולכן שחטו אותו לאעברא זוהמת הע"ז כידוע.

 ר"ל לקיטת הניצוצות משם כמו בסוד הקרבן ריח ניחוחי וסוד פטום הקטרת ולכן דווקא צלי אש ולא מבושל ולא נא כדי ליהנות בריח כמש"ו ולא מן האכילה רק מהריח, דבר שהנשמה נהנה ממנו. 

וז"ש  ר"ל שלא ליהנות מהאכילה.

 ר"ל וע"ד שאמרנו לעיל לאעברא זוהמא כו' כמש"ו.

 ר"ל של מצרים.

 ר"ל זכר שחיטת יצה"ר.

 ר"ל של יציאת מצרים.

 ר"ל בברית ובפסח שזה ברית וזה שבירת הערלה.

דף מא עמוד ב
 ר"ל השכינה.

 שלכן ישראל אינו יכול לבטל ע"ז.

 כמ"ש וסכסכתי מצרים כו'.

 ר"ל חד שיצא מרשעו להיות בינוני ושני להיות צדיק. והן שני פקודין - פדיון פטר חמור וקדוש בכור. פדיון פטר חמור להיות בינוני כמ"ש בפקודא שאח"ז, וקדוש בכור בינוני להיות צדיק כמש"ו.

 ברשע כנ"ל.

 ר"ל מסטרא דבינוני, ועל הרוב דיבר שהעום נדון אחר רובו.

 ר"ל ז"ש לפני עבדו.

 כמ"ש שלי שלי שלך שלך מדה בינונית, שהיצ"ט ויצה"ר כ"א לעצמו במדה שקולה. וכשפעם זה מתגבר ופעם זה - זהו עם הארץ, שלי שלך שלך שלי. ושהכל ליצה"ר - רשע - שלי שלי שלך שלי. ושהכל ליצ"ט - שלי שלך שלך שלך - חסיד.

 כידוע שחמור בסט"א מימינא ושור משמאלא. והשור הוא הכלבים צועקים גיהנם הב הב וחמור הוא יותר משור, ששור הוא אבי אבות נזיקין, וחמור הוא אבי אבות הטומאה כמ"ש בתז"ח. ולפיכך הרשע הוא בפדיון פטר חמור והבינוני הוא בבכור בהמה טהורה שהוא שור וצדיק הוא בכור אדם כמש"ו, וסליק לדרגא דאדם כו'. וזהו שלש משמרות הוי הלילה שהוא עוה"ז שנחלקין לג' כתות שכנגדן ג' ספרים נפתחים בראש השנה, וידוע שחצות לילה הראשונה שלטא סט"א, וחצות השני הוא לה', ולכך משמרה ראשונה חמור נוער שהוא רשע, ושניה כלבים צועקים שהוא הבינוני, שחצי משמורה שלטא הסט"א וחציה לה' כנ"ל, ושלישית תינוק יונק שהוא אדם כמש"ו והוא יונק משדי אמו שהיא התורה, וז"ש .

 ר"ל וז"ש עד עלות השחר. ור"ל ויאבק איש עמו מסטרא דבינונים כמש"ו למטה. עד עלות השחר משמורה השלישית שהוא צדיק שאז ויאמר שלחני כי עלה השחר.

 שאז יצ"ט שופטו.

 הן שני משמרות הנ"ל.

 הן תלת דרגין דסט"א כמ"ש בזוה"ק בדף הקודם יעו"ש.

 ר"ל ויאבק איש עמו היצה"ר והכל מסטרא דבני יעקב כמש"ו בכף יריכו יוצאי יריכו.

 ר"ל שראה שלא יכול לו מסטרא דזכיות ויגע בו מסטרא דחובות וזהו  שהוא מדורא דיצר הרע כמש"ו ומסטר' אתנשי התורה מבן אדם, וז"ש  שהוא התורה (כמ"ש בב"ר שם עי"ש).

 עכשיו מפרש הפסוק על שני היצרים קודם בריאת העולם. 

 שהוא מסטרא דיצ"ט כמ"ש לקמן שהשני יצרים שניהם מצד גבורה כידוע, וז"ש איזהו גבור כו', ולכך נאמר  כמו שנאמר . 

 ר"ל מגבורה דמלכות שהמלכות הוא עפר ואבק שלה מסטרא דגבורה.  - גימטריא . וכן גימ' ג' מילויים ע"ב ס"ג מ"ה, שמילוי הוא דין -  גי' . וא' דאבק הוא כולל היצ"ט וכן הוא אבק דיצה"ר.

 ר"ל זהו הנשה כנ"ל.

 כמש"ו והוא מצד גילגולו הראשון.

 אע"ג דיצ"ט הוא כללא דד' מלאכין האלו מכל מקום עיקר יסודו הוא בסטרא דגבורה.

[מהדורא תניינא]

 ע"ש המאמר. ושם ומסטרא דמיכאל אתקרי בכור דבי' צריך לקדש בכור בהמה דרגיה כסף כו' דאי יחכים בתורה יתוסף עליה יוד דאיהו קדש ישראל כו' וביה צריך לעשר כו' ואיהו ו' כו'. דבין בכור ובין מעשר הם הוולדות דהיינו הבכור הוא הראשון ומעשר העשירי וביניהם הוולדות כמו שהוולדות הוא באמצע .  

 כי זהו כלל גדול שאסור להרהר במהותו רק מצד גבורותיו ומעשיו מה שאנו רואים כמו שאמר הכתוב  - היינו שהשם מחי' לבריותיו וזהו שאו מרום עיניכם ואתם רואים נפלאותיו ולכולם שיער חיותו וכחו ויקרא בשם והשם ינהיג אותו כפי הצטרכו וכמש"ה אריה שאג כו' דימה הכתוב. דהא אם אנו היו אומרים  על הש"י גבור אין מעלה לו דמ' שאנו יודעים גבורותיו ובאמת בלתי  תכלית הוא, אך אנו רואים שברא את האריה שהוא גבור יותר מכל הבריות שבעולם ובזה אנו מכנים להש"י שזה אנו רואים בעינינו. ומה שאין אנו רואים - אין לנו רשות להזכיר כי בב"ת הוא ובזכירתינו אנו עושים גבול אבל אם אנו מכנים על מה שאנו רואי םאין חסרון ח"ו בכבוד הש"י על מה שאנו מגבילים כי אנו מגבילים מה שאנו רואים והוי כאילו אנו אומרים שיותר אין לשכלינו להשיג בב"ת וזשה"כ יושב בשמים, הלא השמים אין יותר כלל להש"י אך הואיל ואין אנו רואים יותר לכך אין אנו מכנים אלא לשמים - . אבל אם אנו מכנים יותר משמים אין אנו יודעים איך לומר כי ב"ת הוא שלא יהיה ח"ו חסרון בכבודו לעשות שיעור וגבול ח"ו. וזה  - כלומר מהשמים מה שאין אנו רואים ומשיגים אסור לחקור דבחקירתינו יהיה ח"ו חסרון כנ"ל שנעשה ח"ו גבול כו'. ודוק ותבין. 

וזה שאנו מברכים על הברכה לנוכח  ונסתר, היינו לנוכח, היינו נגד הפרי שאנו רואים פליאותיו, ואח"כ נסתר נגד כבודו ב"ת הנסתר ממנו ואין שום אדם וברי' להשיגו כי הוא בב"ת. ותבין. ]

דף מב עמוד א
 ר"ל בכ"א הולכין דבכולם הד' יסודין יש בהם כמש"ו .

 ר"ל מסטא דכלל הגוף נחית מט"ט שהוא כלל הד' מלאכים כידוע בסוד ארגמ"ן שהוא אוריאל והוא היצ"ט וזהו שכתבתי לעיל שא' הוא כלל היצ"ט.

 נותן טעם על מ"ש הוא טיפש האיך הוא בימינא ואמר דלא עם הארץ חסיד והוא אינו חסיד, לכך הוא עם הארץ. וכן בימינא. הוא חכם דהוא חסיד, דתליא הא בהא, אם אין יראה כו'. וז"ש הרוצה להכחים ידרים. והענין הוא כי חכמה בימינא כידוע וד' מדרגות הן נגד ד' אותיות השם, אבא ואמא זו"ן - .  

ונראה דצ"ל . וחשיב ד' מדריגות נגד ד' אנפין דימינא. וכן בהיפוכא - גזלן טיפש ולית ביה חסד ולא עם הארץ חסיד. ר"ל שהוא ע"ה. וכן בסטרא דגבורה חשיב ד' מדרגות בכ"א.

 ר"ל ביצ"ט הוא בינוני במדות טבין לאו רחמן סגי ולאו מדה"ד על רשיעיא סגי וכן ביצה"ר בינוני במדות רעים לאו גזלן סגי ולא גבור בעבירה סגי וכן בכולם.

 שאדם הוא ה', רביעית שבשם, מלכות שהוא כולל מכל הספירות, ונשר הוא ת"ת מכריע בין חו"ג כידוע.

 קאי על כל הד' מדרגות הנ"ל.

 ד' מלאכים הן מסט' דד' אותיות הוי"ה כנ"ל.

 כי הד' מלאכים הנ"ל בין בימינא בין בשמאלא הן כללא דכל צבא השמים, וז"ש באחאב .

 ר"ל שאלו יועצים אותו לטובה ואלו לרעה, וכן למעלה אלו סניגורים ואלו מקטרגים במדה שאדם מודד בה מודדין לו כידוע.

 שאלו הנ"ל הן כלל העולם.

 ר"ל שחכמה נק' בכור וכן חסד כידוע וכן מיכאל.

 שכסף הוא בחסד כידוע והוא חוורו דרגא דחסד. ור"ל לכן נותנין פדיונו ה' כסף כמש"ו.

 שאברהם הוא דרגא דחסד כידוע.

[ליקוט]

 דעתה הוא בסטרא דשמאלא עדיין ואי יחכים יהא בסטרא דימינא - י' חכמה, והוא בהפוכא עתה בסוד פטר חמור בפדיון וכשיחכים יהא קדוש בסט' דבכור בהמה טהורה כמש"ו ומעשר הוא בסטרא דוא"ו וה"א אחרונה כלולה מכולם. [ע"כ ליקוט].

 ר"ל דקדש הוא מסטרא דחכמה דהוא יו"ד של השם והוא קדש דבהמה דבבהמה כתיב קדש וקדש הוא חכמה כידוע וכן מעשר הולדות הוא ביו"ד כמש"ו. ור"ל דפדיון דבכור הוא בה"א וקידושו בתורה הוא ביו"ד. והוא נגד ב' בכורות - פדיון פטר חמור וקידוש דבכור בהמה טהורה כנ"ל,  כמ"ש בפקודא שאח"ז דפדיון פטר חמור הוא פדיון של עם הארץ מיצה"ר אבל קידוש דבכור בהמה הוא למהוי סליק ברזא דאדם תינוק יונק משדי אמו באורייתא.

 ר"ל ולד הוא לשון בן שהוא בן י"ה כמש"ו י"ה הוא ב' בכורות הנ"ל.

 ר"ל דחיוון הוא בסטרא דאות ו' ובהמות וחיות הוא מסטרא חיות. וז"ש .

 ר"ל שהחיות הן באותיות של הויה וכן בהמות וחיות בדרגא דילהון כולם באותיות של הויה.

 יו"ד דיוקנא דרישא.

דף מב עמוד ב
 ר"ל שכתיב כצורנו שהוא יוצרנו דיוקנינו.

 ר"ל מלכות שעליה נאמר ותמונת ה' יביט כמ"ש וראית את אחורי כידוע שנקרא אחור.

 ר"ל דשם כתיב כל תמונה והוא אין סוף דכל תמונה מיניה כמש"ו וביה עצמו אין תמונה וזהו לא ראיתם.

 ר"ל תמונות הספירות כידוע כמש"ו.

 ר"ל ספי' שבכללם נק' אדם והן מרכבה לאין סוף.

 ר"ל לאין סוף.

 ר"ל למעלה מהמדה שמדמה בה כד אסתלק אל מדה ותמונה לגרמיה.

 ר"ל אפילו מה שאנו קוראין לו אין סוף גם זה מסטרא דכתר רק לפי שאין מדה גבוה מן הכתר לפיכך אנו מייחסין לו א"ס כמ"ש שדרך הכתובים להמשיל במדת הגבורה אריה שאג כו'.

דף מג עמוד א
 ש גימטריא  שהוא גימטריא  שהוא בכסא. ושם ל"ב אלקים דמעשה בראשית גימטריא  כידוע.  וז"ש 'כסא הכבוד'. וז"ש . וכן תורתינו הוא תורת הבריאה כידוע, וז"ש . והכל הוא ראיה שגם בכסא ע"ס. ונ"ל דבכום צ"ל .

 ר"ל שיהיה גם הוא יצ"ט כמ"ש (במתני' פ"ט דברכות) בכל לבבך בשני יצריך, וזהו פדיון פטר חמור, ואם לא יכול לאחזרא ליה - , יתמחי החמור הע"ה עם היצה"ר. 

 הוא רזא אחרא על פדיון פטר חמור ועריפתו. 

 ר"ל שיפדה בכלל ישראל. ואם לאו, שאינו בכללם ואינו יכול לפדותו בכללם אז  בכלל החמורים שהן הערב רב כמש"ו שנקראו חמורים - .

 ר"ל בתוכם.

 שהם עשו את העגל כידוע. וכ"ז הכל א' אם אינו עושה תשובה אז נשאר חמור בסטרא דיצה"ר, אז וערפתו עם החמורים. ואם זכה בתשובה ולעשות החמור יצה"ר לשה יצ"ט ופודה אותו בשה יצ"ט כן אפדה את החמור ע"ה בכלל השה ישראל כנ"ל. וכלל המצוה הזה בע"ה לפרוק אותו מיצה"ר. אבל מצוה הראשונה בכור בהמה טהורה לסלקא בדרגא דאדם הוא בע"ה להיות אדון על יצה"ר לקדשו מסטרא דשור ולסלקא. אבל פדיון בכור אדם הוא בת"ת והן ג' משמרות כנ"ל (ר"ל ראשונה - חמור פ"ח. שני' - כלבים,  גי' . שלישית - תינוק, בכור אדם. ).

 ר"ל שכל הפקודין נק' מצות והיא נק' קדושה כמש"ו.

 ר"ל שנקרא פאר כידוע.

 ר"ל לכך נקרא פאר.

 כידוע שהד' פרשיות הן ד' גוונים אשל"י.

 שהן עטרות דאבא ואמא וכ"ע כידוע שהן חו"ב וב' עטרין דאו"א חו"ג כמש"ו דד' פרשיות הן חכמה בינה חסד גבורה.

 ר"ל שטוטפות הוא לשון תכשיט כמ"ש .

 ר"ל שנאמר אתפאר, ר"ל בתפלין שנקראו פאר והתפלין הן דרגא דישראל כמש"ו וז"ש .

 ר"ל מט"ט ששמו כשם רבו.

 ת"ת דאצילות. ור"ל ז"ש כי נער ישראל, נער - מט"ט, ישראל - ת"ת, ומט"ט הוא יסוד דשכינה, צדיק דלתתא.

וז"ש  שקודם שנתקנא ובא לידי נסיון היה בנוקבא כמו שאר השבטים והיה ביסוד דילה, ואח"כ עלה ליסוד דדכורא וז"ש .

 ר"ל להסתמך לנוקבא ביסוד דדכורא ולכך סומכין לה קשר של יד כידוע.

 להתייחד זו"נ שהן תפילין של ראש ותפלין של יד, וז"ש .

 ר"ל שלא להפסיק ביניהן כמ"ש   הסח בין תפלין לתפלין כו', דתש"ר באין להתייחד עם תש"י.

 נ"ל שצריך לומר ברזא, וקאי אלעיל ואקרי צדיק נאמן ברזא כו', ר"ל בסט' דתש"י נקרא עבד כנ"ל וגם שהוא בסטרא דמלכות שמסט' נק' ישראל עבדים והוא אדון על כל הארץ ומסט' דת"ת נק' בנים כי ת"ת אב הרחמים, וז"ש אבינו מלכנו אם כבנים כו'.

 ר"ל ולפי שמקבלת מכולם לפיכך יש לה גם כן ד' פרשיות ולפי שהיא כלל כולם ובה נכללים באחד לפיכך בה בית א'.

 ר"ל לפיכך נק' גם כן תפלה של יד וקדושה.

 רומז למ"ש (ברכות י"ד ט"ו) ברוצה שיקבל מלכות שמים שלימה יניח תפלין כו', ור"ל שמלכות שלימה עם שמים - ת"ת בכל ד' גוונין.

 ר"ל שכבר פי' הרבה פעמים אבל כאן יפרש יותר.

דף מג עמוד ב
 כידוע שחו"ב וחו"ג דתפלין יוצאין מב' ידים וב' כתפין דא"א.

 כידוע שכל הספירות נקראו קודש כשמקבלין מחכמה שנקרא קודש.

 ששבעה היכלות הן והיכל השביעי בינה קדש הקדשים לפני ולפנים.

 ר"ל שבינה נקרא  וראיה מפסוק זה שמסט' דילה נפקו ממצרים כמ"ש לקמן.

 שהוא יומא דכליל לכולהו יומין.

 ר"ל ת"ת כמש"ו והוא נוטל שני חלקים דעת דחו"ג ונוקבא נוטלת דעת א' כידוע. ובהאי בכור נרמז גבורה שהוא חלק שני. ולפי שבחכמה עלאה אין שם דין לפיכך לא נרמז שם גבורה בפירוש רק בכללא.

 שמחכמה ולמעלה אין גלוי אבל בינה קיימא לשאלא וע"י ז"ת מתבוננין בה ובסוד אקי' דזמין לאולדא.

 ר"ל שת"ת נקרה הויה בגלוי אבל כאן הויה בהיפוך אתוון בטמירו לפי שהיא עצמה אינה נגלית.

 שזן בחסדו מקרני ראמים והכל צריכין לחסדו.

 כמ"ש שנתעטף הקב"ה באור וברא העולם כמ"ש עוטה אור כשלמה כו' ואור הוא חסד כידוע.

 ר"ל שה' אלהינו הן חכמה ובינה, ה' - ז"א, שהן למטה חג"ת שהן ג' גוונין.

 שקול כלול מאשא ורוחא ומיא כמ"ש בספר יצירה.

 ר"ל מלכות והיא נכללת בז"א בד' של הקשר.

 ר"ל שקשר של יד הוא יסוד נכלל בה.

[מהדורא תניינא]

 דהשם מורה על התגלות ובזה יגלה לנו אורה מה שהקשו כמה מקובלים קושיא עצומה מפני מה אהי"ה בכתר ובינה והוי"ה בת"ת -- הלא שם הוי"ה ב"ה שם גדול הוא יותר משם אהי"ה כי הוא כלל כל השמות כידוע. אך בזה יתורץ מאד דהא השם מורה על התגלות והשם הוא התגלות ולכן בכתר ובינה ששם אין כ"כ התגלות כמו בת"ת ולכן שם שם אהי"ה שאין גדול כמו שם הוי"ה שאין גדול ההתגלות כמו התגלות שבת"ת. ועיין היטב ותבין.

 השמרו לכם דהשמר הוא ל"ת מסטרא דדינא כידוע.

 כמש"ל איהי אחור דיליה עי"ש היטיב.

פרשת בשלח
דף מו עמוד ב
[  א"ה. ביאר הגר"א בתיקונים קכ"ט ב' בד"ה למאן, דה' הוא כליל בתרין סטרין דת"ת, יעקב הוא כלילו דתרין סטרין חו"ג.

 דלילה שכינתא היא כלילו דכולא. ]

דף נב עמוד א
 מ"ח תיבין בג' אלו הפסוקים כמ"ש במ"א שחשיב  לשנים (פי' כי כל התיבות שהן במקף נחשבין לאחד חוץ מתיבת אל זה חושב הזוהר לשנים. הרד"ל והרמ"ש)., לא כמ"ש בספרים שלנו. והן ט"ו י"ז ט"ז. וכן מ"ח שמות עד וה"ו שני שהן כללא כמ"ש למטה.

ואמר  טעות סופר, וכצ"ל , ור"ל שהשם הזה נחלק לג' חלקים. 
 רישא - וה"ו, והוא דרגא דג"ר שרשא דאילנא, והוא שרש של זו"נ, וז"ש , ר"ל של שניהם. 
 וה"ו השני הוא ו"ק 
 אנ"י הוא מלכות עטרת בעלה באמצע היכל הקדש והיא איומה כנדגלות לג"ר.

וז"ש למטה בתלת עלמין עלאין והן ג' הנ"ל שכוללין ע"ס דאצילות וכנגדן בי"ע שמקננין בהן וז"ש ובתלת עלמין תתאין.

ואמר  וג"ר בכלל בינה והיא מע"ס שלימות שכל ג"ר מע"ס שלימין והן ג"פ ג' ומלכות משלמת לעשר ספירות. וז"א ו' ספירות בפ"ג ומלכות משלמת לז"א לז' ספירות. ומלכות ד"ס פ"א ג' ומלכות שלה משלמת לד"ס. וזהו סוד יו"ד. י' - בג"ר, ו' - בז"א, ד' - במלכות.  וכן כאן בכל השם ו"פ י"ב וע"ל בפרשת תצוה ק"פ א'  [והענין כי מסטרא דאבא הוא ג' שהוא א"ב ומסטרא דאמא י"ב שהוא גד"ה כמ"ש מעבר לדף] ומהכא נחתין לתתא בתריסר לשית סטרין וכד אתתקן תריסר כו' עי"ש והן ג"פ בשם הראשון וב"פ בשם האחרון ופעם אחת בשם האמצעי. ואין חלוק בין הנ"ל אלא ששם הכל בג' וכאן בי"ב והכל א' כמש"ש למעלה ואינון צירופא דשמא קדישא וברזא דשבעים ותרין אתוון כנ"ל וכלא מרזא דתלת נקודין כו' עי"ש. ושם נכלל ביו"ד וכאן בוא"ו.  [וכנ"ל דמסטרא דאבא ג' יודין של היו"ד ומסטרא דאמא ג' ווין של הה"א]. ר"ת ג' שמות הנ"ל כמ"ש בתז"ח וכמו שנכלל בג' מלמעלה למטה כן נכלל בג' ברוחב ג' קוין חד"ר וכמ"ש בענין ג' סעודות וכן לענין קדושה. וז"ש . וכן השם ע"ב נכלל בהם כמש"ל נ"א ב' וכאן למעלה, וז"ש  - ר"ל למעלה. 

 [ליקוט] [ א"ב עד כ"ף הוא שם הוי"ה כסדר. 
 א' הוא קוצו ש"י. 
 ב' עם דגש שבתוכו הוא יו"ד עם קוץ התחתון כמ"ש נקודה בהיכליה. 
 ג' הוא יו"ד של ה'. 
 וד' הוא ד' של ה' והוא ח"ב שבבינה, וב' עם הדגש הוא חו"ב שבחכמה. 
 ו' של ה' כאן נשלם הה"א והוא הדעת מדיד מדידו כו'. 
 ו' הוא ו' של השם. 
 ז' הוא בחי' ראשונה של נוקבא, נקודה א' בלבד כאהלי קדר והוא בחינת התגין תגא בראש וא"ו שהיא מבחינת כתר שלו כידוע והוא הבחינה דלא מתפרשא ממנו ואינה חסרה לעולם והוא בכלל דכורא. 
 ח' כאן מתחיל חשבון בחינה ראשונה שלה כמו בו שהחשבון אין מתחיל מכתר הקוץ ש"י והוא בחי' קטנות שלה אותיות של תורה והוא בג' קוים נה"י שנבנית מהם ויסוד למעלה בגבוה צורת חי"ת ונקראת חוה. 
 ט' הוא כדגש בתוך האות והוא בחינת נפש דגשין של תורה והחי"ת נתהפך למעלה לקבל הרוח ממנו שאז מוכנת לקבל הרוח והוא בחינת נערות.
 יו"ד הוא בחינת נקודות שהן צורת יו"ד והוא בחינת הרוח כידוע ובחינת בגרות סתומה שעדיין היא בתולה ומתקטנת עצמה שמתאוה לאיש כידוע בסוד שחורה אני וכו' והג' בחינות אלו הן ו' של הה"א והגג והמפיק של הה"א.
 כ' הוא בחי' משנישאת והוא רגל השני שבתוך הה"א כמ"ש ד' הוית כו' והוא כ' כמ"ש בז"ח ח' ב' עי"ש. ואמרו כ' הוא משיכה מיובל לקרן דאתרק משחא והן הטעם כתרי אותיות. וז"ש  כ' כתר. וכאן תשלם ה"א של השם. וכן נקר' זאת הבחינה ה' אשה מאיש חכם חכמה ע"ש בעלה, והן ד' בחי' של נ'ק'ב'ה', רק הק' קודם לנו"ן וזאת הבחינה היא לצורך התחתו' שהרגל שני שלה הן ב' כרובים דתחותה ונשלם השם ביו"ד אותיות. 
והשאר י"א אותיות הן בה בדרך א"ת ב"ש. וכשהיא שוה לו בדרך א"ל ב"ם. ע"כ.]

דף נג עמוד ב
 נמסרו למשה. הן  ו גי' קע"ג. 

דף נד עמוד א
 שכל העטרין דע"ק כלילין בא' כמ"ש בפרשת אחרי מות ע"ג ע"א   וכמ"ש שם.

 כי א' הוא אור והוא כולל כל נהורין וז' הוא חשך כמ"ש בז"ח שה"ש כאהלי קדר דא ז' כו'. והן אור וחשך, כתר ומלכות, וכשמאיר לה מאיר ממנה לכל הו"ק שהיא נקודה אמצעית וזה סוד שבת שמאיר לכל ששת ימים, וז"ש .

ואמר  שהיא עושה מלחמה ונסים וגבורן נסים לישראל וגבורן לעכו"ם והוא כד אתחבר אור וחשך. וז"ש .

ואמר  ששירתא מסטרא דגבורה של הלוים והוא בהמתקת הגבורות בחסדים וזהו התחברות א"ז ומצד אחר נקרא גם כן שיר כמ"ש בז"ח ריש שה"ש שר עם יו"ד והוא נהורא דעתיקא.

דף נט עמוד ב
 ר"ל לפיכך בה"כ במקום בהמ"ק. 

 ר"ל משא"כ משכן (כמ"ש כי לא באתם כו' אל המנוחה כו').

דף ס עמוד א
 ר"ל דהטעם דצריך אתר דחיק דתפלה במקום עבודה ועבודה בצפון וכן תפלה. וזהו , דמשם סליק לרחובות - בינה, עומקא דכולא, כי תפלה צריך לעומקא דכולא בינה. לכן מצפון קו שמאלא עולה בארח מישור לבינה ירושלים עלאה). וז"ש ענני במרחב כו'. משא"כ יצחק דמדתו היה וא"צ לזה.

[מהדורא תנינא]
 ר"ל מנוחה ונחלה, ופי' כמ"ש בזוהר במקום אחר שהקשה המשכן גם כן מרמז כגוונא דלעילא מ"מ לא בנו כ"כ כמו שהיה בבית המקדש, ופי' משל למלך שהוא בדרך אינו רוצה להוציא כל כליו וכל קשוטיו כדרך שהוא עושה בביתו על מקומו, כך המשכן היה בדרך במדבר היה עושה הקישוטין בדרך רמז מעט אבל שלמה כו' וז"ש כאן , וגם אמר כאן משכנא דקא עביד משה הוי כגוונא עלאה ועיין.

דף סד עמוד א
 כתב האר"י ז"ל שהוא בהכאה, וכן  ו ו ו. והענין כי  הוא כל אות בעצמו, ו הוא הכאת י"ה זה בזה, ו"ה זה בזה. ועוד יש הכאת המוקדם במאוחר -- י' פעמים ה', ה' פעמים ו', ו' פעמים ה' -- והוא חושבן  דמטה באת וניסא הוה כמש"ש ו הוא חושבן  ונס בעצמה ובמוקדם ורצון הוא מקום ועץ בעצמה וזה בזה ויתר על  בנו"ן - נ' שערי בינה, סוד המטה שהוא מ"ט ה', שער הנו"ן שהן נ' שערי בינה. ולכן  דבפתוחי חותם, נ' שערי בינה, נבקעו המים. (גם זה מכתב יד קדשו).

דף סד עמוד ב
 [א"ה. עיין מ"ש בזה בבאוה"ג בתיקונים נ"ד ע"א. עש"ב].

פרשת יתרו
דף סז עמוד א
 צ"ל ר"א, וטעו המדפיסים בין א' לח'.

 בפרשת נשא תאנא אר"י כהן כו' אר"א רזא הוא משום דכתיב והוא ימשל בך. וז"ש והא אוקימנא רזא, דר"א אוקים ופי' הרזא משום דימינא הוא דכורא דנטיל ה' חסדים בה' אצבעאן דימינא ונוק' ה"ג ועיין באדרא רבא קמ"ב א'  ושם קמ"א ב' .  ועי"ש קמ"ה ב'  .

 הן י' ספירות דבריאה, ועיין מ"ש בפסוק והחכמה תעוז כו' שהן חכמה ובינה וז"ש ואינון עשרה שליטן כו'. דעיר היא , , ושם הקטנה רחל, הנה מטתו שלשלמה כרסייא דילה ואמר במ"ה קפ"ז ב'  א"ל חמינא דהאי אור הראשון דמטלנוי עשרה כו' ובאתוותא עשרה כו'. וז"ש לתתא עשרה שליטין דקאמרין אינון עשר אמירן לתתא ברזא כו'. והן י' מאמרות שבהן נברא העולם. וידוע שהם בבריאה אלהים דעובדא דבראשית, אלהים לתתא, את המאור הקטן כמ"ש בפרשת בראשית כ' א'  וע"ל ס"ח ב' וכן מקננא בי' אלהים חיים בעובדא דבראשית, וז"ש והחכמה תעוז כו' דהיא למעלה מבינה וכן אצילות דרגא דחכמה ור"ל דהתורה יותר מעולה מתפלה כמ"ש אלין אינון כו' צלותא כו' ור' חזייה  דהוי מאריך טובא בצלותא אמר מניחין כו' . והענין כי ה בדכורא ו בנוקבא - קיימא ליה שעתא. והן רמ"ח איברים ושס"ה ימי שנה.  ועיין מ"ש בתס"ט ק"ג א' ונפש כליל לשניהם ברמ"ח איברים ושס"ה גידים, מצות עשה ומצות לא תעשה, והוא נגד דעת דכליל שניהם, ג' ספרים - ספר כו'. וכן התורה כליל שניהם, מצות עשה ומצות לא תעשה, שהוא הדעת. ו היא חכמה תחיה בעליה. ו - בינה, עץ חיים היא, כמ"ש בתי' כ"ב דשניהם נקראו חיים. ועולם ושעה - זו"נ כנ"ל. והן חיים דילהון כידוע וכנ"ל. וכן מועל להפקת שאלה יותר כמ"ש  ותפלה היא מעומקא עלאה ממעמקים קראתיך כו' והוא באצבען - כ"ח מ"ה. ועיין מ"ש בתל"ט א' אע"ג דמ"ה גם כן בהו הוא חכם בבינה והכל בצלותא עובדא דבראשית, עשר אמירין וחכמה במחשבה. והוא צלותא בכסא דע"י מתברך שמא קדישא. דהוא ברוך דצלותא כמ"ש רס"א א'  . וז"ש . 

ואמר  כמ"ש שם , ור"ל אתה - הוא כ"ב (אתוון) וה"א עטורא דנותנין לה, וזהו ; את - כ"ב,  - ה' כליל לון. והוא סוד מנצפ"ך, סוד נוקבא דכליל לון בגוי' וזהו  דהן נ' שערי בינה, ה' תרעין, והן כ"ח פרקין. וא' בתראה הוא אשר תאמר ינתן לה, והוא דעת הנהר אלף אדרין דהוא אלף בתראה וכ"ב בחכמה בל"ב נתיבות -- כ"ב ויו"ד, וה' בבינה - נ' שערי בינה, וא' בדעת. ושם הוא הפקת השאלה נהר דנפיק כו' ולכן הוא ראש לכל השאלות אתה חונן כו' שאם אין דעת כו'. ומעיקרא צריך מתתא באינון ז' היכלין דבריאה שהן י' ספירות, וע"ש רנ"ו ב'  . וסוד הידין ע"ש ר"ס א'ב'   עיין שם באורך, וידוע דשמהן הן בבריאה ועיין מ"ש בסוף תנ"ה.

 הוא מלכות דאיהי קיימא בין תתאי ועלאי ואתברכ' מעשר ספירות דלתתא ועשר ספירות דלעילא הוא שמא קדישא דבה שמהן כמש"ש. 

ואמר  ר"ל מהגבהת הידים של האדם לצד מעלה. 

ואמר  כצ"ל והן מיין נוקבין ומיין דכורין. 

ואמר  ור"ל שזהו סוד נשיאות כפים בב"כ ועיין ברעיא מהימנא פרשת נשא קמ"ה א'  . והששים הן גם כן על ידי הידים, דשלשים בפיסת היד. ובב"כ מתברך שמא קדישא תחלה כמש"ש קמ"ו א'  ובגין כך אתמסר דא לכהן כו' כה תברכו כו' ובשעתא דפרשין כהני ידייהו כו'. 

וז"ש  - ר"ל כמ"ד אברכם לכהנים  כמש"ש קמ"ז ב'  . ואינון ס' אתוון כ"א סליק לרבוא כמ"ש ברעיא מהימנא ואינון ב' שמות מצפץ מצפץ דסוד י"ג מדות דהן סוד ב"כ כמש"ש קמ"ו קמ"ז . 

 נגד ג' דרגין כסדר מלמעלה למטה צלותא כנ"ל וג' דרגין אלו כוללין כל העשר ספירות שהן עשר אמירן.

 דעשר ספירות כוללין קומה שלימה שהוא רמ"ח איברין וכן בשם המפורש. וכן בברכה כמ"ש בפרשת נשא קמ"ז א'   חושבן  איברים דבאדם. וכבר כת' דבברכת הנים אתערו אינון עשרה שליטין כמש"ש ברעיא מהימנא קמ"ה א' עיין שם באורך.

 דסיפא דקרא , ור"ל שלא ראה להרים בתפלה כו'.

 כמ"ש שממית בידים תתפש,  דאיהו כו' , ר"ל מקום שהיה ראוי לקדושה לחול ולא חל שזהו טעם של ש"ז וכן בדבר שנתרוקן כגון במצורע ומת וכיוצא. 

 ר"ל סוד הדעת שהוא נקרא רזא  , סוד דיסוד, והוא בחשאי בזיווג. והוא ה' חסדים וה' גבורות, ה' אצבעין דיד ימין ויד שמאל, חסד וגבורה. ולכן ברית קדישא אתער באצבעאן.

וז"ש  ר"ל שממשיך הדעת שהוא יקר שנמשך מדיקנא יקירא דכל  יקירותא ביה תליא ועיין מ"ש בריש פרק ב' דספרא דצניעותא וכמ"ש ונגד זקניו כבוד.

ואמר  דה"ח כל א' כלול מחמשה שכנגד' ששה פסוקים  - כל אחד מה' תיבות כמ"ש בהקדמת הזוהר, ופסוק ששי הוא ביסוד כלילותן, וכן כל אחד כלול מששה אם תחשוב כלילותן בכל אחד ואחד והוא סוד שם מ"ב, וכמ"ש בתיקונים ל"ח א' ועמש"ש וכ"ה בגבורות.

 הן ג' עלמין בי"ע. דיצירה הן רתיכין פנימי', ועשייה רתיכין דלבר דעלייהו נאמר  - מט"ט שר הפנים וכמ"ש בזוהר חדש פרשת בראשית דעלי' נתחבט משה לראות , והן פנים וחיצון נגד זו"ן וכולהו אתייחדין באצבעין בראשי אצבעאן כורסיא דהוא רם ונשא למעלה על כלן ובפני' האצבעות ואחורי האצבעות ב' רתיכין הנ"ל וכמ"ש בפרשת ויקהל ברזא דאצבעאן ע"ש ר"ח א' ב'  . ור"ל דהן נגד יצירה ועשיה, דכר ונוקבא. וז"א הוא גוונין  דלא אתחזיין כמ"ש בריש פרשת וארא וכן יצירה דמקנן בהו. ונגד נוק' גוונין דמתחזיין וארא את ה' את הקולות הוא עשיה אחוריים כנ"ל והם שצריכים לאתברכא משרג' בלילה דאיהו מאורי האש אבל לא פנימאין דאינון מאורי אור, יוצר המאורות, שאין גוון שם. ועיין פ"ב על פ' יהי מאורות וכן בג' עלמין דרישא כמ"ש באדרא רבא , אלא דשם הוא להיפך בסוד בהרת עזה כשלג כתלג חוור שאת כו' דחוורא דגולגלתא נחית בקודלא כמ"ש בסוד התנין ותיקונא דמ"ס בדיקנא שהן ראשית ושורש דו"נ שהן ב' עלמין הנ"ל ואין הדינין נכפין אלא בשרשן.

וז"ש  והוא עלמא דיצירה שהוא פני דלא יתחזי כו'. וכמ"ש  שהוא מאורי האור בעלמא (ר"ל עולם הב') הנ"ל -  - נ"ז אלפין מארי כו' אסרו חג כו' ונאמר זה בסוף הלל ברגלים. 

והן ג' עלמין: 
 ברוך הבא בשם ה' - עשר אמירן שהם בשם ה',  - ביצירה כנ"ל, 
  הוא ברזא דנוקבא שעלה קאמר דוד , דרגא דאתאחד בה כמ"ש בפ' א"מ 
  - למעלה על כולם, שמא קדישא כנ"ל.

 הוא אתוון דשמא מפרש. וז"ש כגוונא דלעילא, ר"ל כגוונא דאצילות. ועיין בתיקונים ל"ט א' דעשר אצבעאן אינון עשר אתוון דשמא מפרש שהן כ"ח מ"ה בעשר ובכ"ח פרקי עיין שם באורך. 

ואמר  דאינון קדמאין ראשית לכל. וכן הם בראשי אצבעאין בארמא לעילא. 

ואמר ובהא כל סט' דקדושה כו' - שהן ג' דרגין ול"ל לסט"א לינקא מסיומא דטופרי דאצבעין כיון דאתרמו לעילא וכלא אתאחיד בשמא קדישא ואינון באודאה בארמאן דאצבעאן. 

וז"ש  דאינון ל"ל אחיזה אלא במאיכו דאצבעאן אינון בדרגא דלתתא לבד כמ"ש בפרשת ויקהל שם  עיין שם באורך.

דף סז עמוד ב
 ר"ל דקומת אדם הוא מב' דברים - ראש וגוף, והוא ג' ראשונות וז' תחתונות. ובינה כוללת ג' ראשונות וחסד ז' תחתונות - יומא דאזיל בכולהו יומין. והן מלך וכהן. וכן בריאה - ג' ראשונות, יצירה ועשיה - ז' תחתונות. וז"ש .

והנה הקדים מתחילה וישא אהרן ידו חד כו' ואח"כ אשכחנא בספרא דשלמא כו' משום דבפ' הרימותי כו' דהרים ידוי אז דאז נתעלה הקב"ה משום מלך וכהן שנתחברו יחד לגבוה ומלכי צדק כו' והוא כהן ויתן כו' ובאותו היום עמק שוה שהושוו כל האומות כו' וכן כ"א הי' שניהם אלא בכללות זה מלך וזה כהן ויחזק חרש את צורף כו' ולכן נאמר שם לאל עליון שנתעלה אז אלא שנאמר הרימותי ידי - יד א', ולכן התחיל דבעי לארמא ימינא כו' והוא יד אברהם ידי.

 גם כן כמו בקדושה וז"ש  למטה , ר"ל דכל סט"א הוא סטר שמאלא ויותר שמאל הוא בס' וזהו שם סמ'. ואמר . וע"ל קצ"א ב'  אמאי על אהרן בגין כו' דהאי כו' ועיין שם קצ"ב א'   , והוא סוד ראשית אונו דסטרא דימינא הוא בכור כמ"ש ברעיא מהימנא ס"פ בא והוא ראשית ולכן כל ראשית לו ונק' כח כמ"ש בתיקונים וכמ"ש ימינך ה' נאדרי בכח ונאמר כחי וראשית אוני, אבל הוא מסטרא דלא אכלתי באוני, לחם אונים, וכל תוקפא הוא בימינא לכך נקרא כח ואון. וז"ש יעקב בן ימין מבן און, דהוא אחד, אלא ש'און' יש לו גם כן בסט"א לכן כמעט שנפלו בפלגש בגבעה אלולי שמיהר יעקב לקרותו בן ימין דל"ל חולקא שם.

 ר"ל באצילות - עילא, ובי"ע - תתא, וכנ"ל. ותתא הוא כד אתברו ואהדרו מסט' דילהון שהן נגד עלמין דבי"ע, אבל למעלה לא יגורך רע ושם העילוי.

 כדעת דקודם מ"ת בא.

 כמ"ש בסוד , וכמש"ל דפרעה אמר ה' הצדיק ויתרו עתה ידעתי כו' ואורייתא הוא עשר אמירן דכלילין בי' הכל מלך וכהן לכן לא ניתן אורייתא כו' וכן היא כוללת כל עלמין.כצ"ל - פתח ואמר יודוך כו' עמים כלם ת"ח בשעתא דקוב"ה אתער כו' עמים כלם כדין דוד מלכא קם ומשבח ואודי למלכא קדישא ואמר ישמחו וירננו כו' כיון דהוי אשתדל באורייתא כו' וכנורא הוה מנגן ואמר שירה ואמר יודוך כו' ורוח צפון מה הוה קאמר ארץ נתנה יבולה יברכנו אלהים אלהינו. דוד כד הוה אתער עלי' רוח קודשא פתח ואמר יברכנו אלהים כו' . כצ"ל. ו הוא דרגא דבינה דמקנן בכורסייא. ומבינה כל ברכאין וכמש"ל  ומהאי שביעא' מתברכין וש"מ רבו מספר. ורוח צפון דאתער ונחית לעלמא הוא המשכת הדעת בעלמא ואתערותא הוא מבינה כידוע. וכנור הוא מלכות - כנור דדוד, וביה מנשב ההוא רוחא. ועיין בתיקון כ"ה ות"נ ואח"כ קם דוד ובי' הוה גם כן אלו ג' כד אתער משינתיה ואח"כ התעסקו בתורה שהוא הדעת. וז"ש . והכנור מנגן גם כן באתערותא באורייתא ודוד הוה אמר ורוח צפון וכנור נגד ג' הנ"ל. אלא כאן פסוקא דכנור קודם לרוח דדוד שני מדות דיליה כמ"ש בפרשת פנחס ואח"כ בשריית רוח הקודש על דוד אמר פסוק השביעי כלל כולם דביה ז' תיבין נגד ז' פסוקים. והנה ג' פסוקים הן באצילות וג' דדוד הן בבי"ע שהן עלמין דמלכות, דרגא דדוד. ג' לעילא דכליל כלא וג' לתתא. והשביעית הוא בארץ שלנו שכוללת הכל בחי' התחתונה של העולמות. וז"ש כאן האי מימרא ומפרש ואזיל ולבתר אתא דוד כו' בגין דשלימו דיקרא כו'. והכל בשעתא דעמין אתברו דלכן כנור מנגנא יודוך עמים כו' וכמש"ו. וכן הז"פ נגד ז"ת וד' אחרונים - נהי"ם - הן דנוקבא, לכן הם בבי"ע, ומלכות נגד הארץ שלנו כנ"ל. וידוע שאבהן חג"ת שכוללין ג' דרגין כמ"ש בסוד סעודת שבת ולכן הם בחג"ת ובנה"י.

דף סח עמוד א
 טעות סופר למעלה ס"ז ב'  , אלא צ"ל , והכל מדברי ר"ש להסכים עם ר"א. 

ואמר כאן ע"ד כתיב כו' -- לראיה  על דבריו שעליו קוטב כל המאמר של ר"ש כמש"ל  כנ"ל. 

 כי הדעת הוא כלל ופרט וכלל כמ"ש בתיקון מ"ז, ומשה הוא הדעת במקומו למעלה. ולכן הם בדרגא חדא בכללם. וז"ש ו"ו תרין כחדא - ר"ל הו"ו מלא של השם דכל ו' הוא בדעת כמש"ש ל"ח א'  וכן נקרא  ביסוד על שם הדעת. והנה זיווגא דדעת כ"י כמ"ש שאמרה שבת כו' שהוא הדעת וכמ"ש בת"ע דחסד ונצח כחדא וכן כולם וכ"י באימא והוא הדעת שמשתתפת בתחתונים ועיקרו בשבילה שאין המשכות הדעת אלא בזיווגא בנוקבא והנהר נקרא שלום כמ"ש  שלש שלומות כו' כנהר שלום, והיפוכו בסט"א, וזהו אשת מדנים וזהו כהן מדין דכל ספי' כלולה מי' ספירות וביוסף נקרא און כחי וראשית אוני כנ"ל, וכאן עלמא הוי קאים בסוד הדעת, כהן מדין.

 (ויותר נראה דלא גרסינן כאן  אלא למטה אחר . כל זה נכתב בגליון בכי"ק). בתחלה פי' דאגין עלייהו בגולתא ומשה וישראל בכלל. ועתה פירש ניסין דעביד עמהון ולכ"א בפרט דבגלותא לא אתגלי רק שמא דאלהים כי שמא דהויה נתגלה בגאולה למעביד ניסין דבהאי עביד ניסין כידוע. 

 ראשון פדות מבבל בבית שני במדי והן בג' אומות בג' גליות. שני ביוון על ידי הכהנים וזהו צוה לעולם בריתו וכמש"ל רנ"ח א'  וע"ד הוו כהנים כו' ולהאי אצטריך כו' והוא לקבל היכלא שתיתאה דלהון ערלה את הברית ואת החסד. שלישי לעתיד לבא והתגדלתי והתקדשתי כו' והתנבא דוד על העתיד לבד מה שאמר. 

ואמר  כמ"ש ראשית חכמה כו' והוא התורה פי' פתחה בחכמה בראשית שהוא ראשית חכמה וכמ"ש בתיקונים בחוכמתא. שכל טוב שהוא על ידי המעשים והסיפורים כמ"ש במ"א והוא בנביאים, והתחלת נביאים . תהלתו הוא כתובים שראשיתו תהלים. וכן איוב ושארי. והן בו"ק תורה בת"ת ספר זכרון ספר תורה. ונביאים וכתובים בחו"ג ופורקנ' בנה"י שהן גוונים דאתחזיין דמתמן ב' משיחין וכל הנסים. וז"ש בגין לאשלמא כו'.

ואמר  ר"ל כל תנ"ך. שכל טוב כו' תהלתו כו' קאי אראשית חכמה שהוא שכל טוב כו' והוא כמ"ש  ליכא מידי כו' דלא מרמזי כו'.

 השתא מפרש באופן אחר כל הפסוק על גאולת מצרים. 

ואמר מתמן כו' - ר"ל זהו לעולם בריתו. ואמר ומתמן ולהלאה קדוש כו - כנ"ל, ור"ל בכל הגוים והן ג' דרגין - מלך וכהן וישראל. וכן באומות. ואח"כ ראשית חכמה דאח"כ אתייהב אורייתא כנ"ל וכלילא בה תנ"ך כנ"ל וכמ"ש  בריך רחמנא דיהיב לן אורייתא ביום תליתאי כו'.

דף סח עמוד ב
 אמר זה משום שר"ל לקמן  ואמר זה כאן על קוטב הנ"ל דאתקדש שמא דקב"ה כמש"ו . ואמר . ועיין לקמן קכ"ב קכ"ג  דל תיקונא דכורסייא הוא על ידי משפט וכמ"ש בזהר חדש פרשת בראשית בשירה דחיות כונן למשפט כסאו.

 אצילות ובי"ע דאלהים חיים למעלה. ואמר וכלא רזא חדא - ר"ל עם מ"ש טוב סט' דימינא מאד כו'. 

ואמר  כבר כתב' למעלה רזא בסוד הדעת ושם טו"ר כאחד וכן הוא באלב"ם כמ"ש בפרשת תרומה וכתיב טובה תוכחת מגולה כו' דאור הראשון נגנז, טוב כעס וגם מות טוב דעל ידי זה מתלבש בלבושים טובים מזה, וע"ל ק"נ א' .  והנה בפשוטו של מקרא נראה דיש טוב שאינו גמור והוא שיש בקצתו רע, ו"טוב מאד" הוא שכולו טוב. והנה בכלל הבריאה יש לכאורה רע מה אבל כיון שאומר מאד ע"כ גם הוא טוב וע"פ הסוד הוא אם ימינא ושמאלא יחד הגבורות טובים שהם ממותקים ויותר טובים הם כמו הזהב עם הכסף, רק זהב לבד קשה להוציאה. ועיין בספר הבהיר (שאמר כסף קל להוציאה וכמ"ש חז"ל הזהב קונה את הכסף שהוא פרי נגד הכסף), וכמו מלח ופלפלין לתבשיל רק אם הקדיח מלח קשה. וזהו סוד בריאת קליפה למוחא רק שבחטאם כו' וזהו בכל לבבך כו' וכן טוב ורע יחד ולכן הם באדם יחד והוא בצדיקים יותר טוב ומועיל לאדם לא לבד בשביל קיבול שכר אלא שמחה של מצוה וחדוא דאורייתא. וז"ש את כל אשר עשה בכללא חדא דייקא וז"ש . 

ואמר  ר"ל שכינה תתאה על בי"ע והכל דרגא חדא כמו שבינה כוללת ג' ראשונות והיא על זו"נ כן היא בבריאה ועל יצירה ועשיה. ובד"א פירש הכל על בינה וכנ"ל.

 כבר כתוב' במ"א ונכתב זה כאן משום שאמר  וכמש"ל בזוהר דא אלהים חיים וירא דאסתכל כו'. 

 ר"ל אוירא עלאה ברוחא דגניז בגוי' שמשם נאצל נקודת חכמה כמ"ש באדרא זוטא והאי אבא מרוחא דגניז בע"י.

 הוא סוד י' דנפיק מאויר - אויר - י אור, והוא שרש אבא.

 הוא אבא עצמו נקודה עלאה שנתגלה עצמו ויצא מההוא רוחא דגניז וההוא רוחא הוא שורש היו"ד והוא י' בתוך אור ועתה נתגלה היו"ד ואעפ"כ סתום מאוד כמ"ש  קיימא ולא קיימא. ובתז"ח פ"ט ע"ד , עי"ש. וז"ש . 

 כמ"ש בפרשת ויקרא דף י' ע"ב  .

 כנ"ל בתז"ח איהו זעיר ומגו זעירותא דיליה טמיר בסתימו דמעוי ולא ידיע. -- צ"ל , ר"ל שניטל מא"ס ממ"ס כמ"ש בז"ח ה' ע"ב את יו"ד סלקא ברעו דמחשבה כו'.

 הוא בינה שגנוז בתוכה אור החכמה כמ"ש בריש פרשת בראשית דף ט"ו א'  עי"ש, ובפרשת תרומה קכ"ו ב' .

 הוא ה"א עלאה אתפשטותא דהאי ראשית שמקודם בצורת י' זעירא.

 הוא סוד הדעת דגניז בה והוא סוד המזלא דחפיא עלה שנקרא' לבושין דיקר כמ"ש בספרא דצניעותא פ"א וכמ"ש ולבושיה כתלג חיוור. הוד והדר לבשת. והדר זקנים שיבה. וז"ש  והדר  - כי הם ענין תציקון של א"א ושל ז"א כי של א"א מורים על השיבה שהוא לישיבה ושל ז"א על המלחמה כמ"ש בספרא דצניעותא , וכן באדרא רבא בכמה מקומות. וז"ש כתוב אחד אומר ולבושיה כתלג חיוור וכתוב א' אומר שחורות כעורב, כאן לישיבה כאן למלחמה דאמר מר אין לך נאה כו' ושל א"א נק' 'הדר' בסוד   - לבושין דיקר. ושל ז"א נקראו 'תפארת' כמ"ש באדרא רבא דף קמ"א א'  , ושם ע"ב .  וז"ש כאן , וזהו שאמרו שמים נבראו מאור לבושו של הקב"ה והוא סוד הדעת, זוהר הרקיע, [אש ומים], שממנו נברא שמים שהן חו"ג והלבוש יקיר הוא א' של מילוי ה"א שהוא אור שמאיר מסוף העולם ועד סופו שממנו נברא שמים שהוא סוד אל"ף.

 הוא פתיחת הה"א וכלילתה ביו"ד.

 חכמה שנגנז בה והוא סוד נקודה האמצעית של ה"א כמ"ש בפרשת תצוה ק"פ ע"ב .

 דע כי כלל הכל הוא סוד אוירא וניצוצא, סוד ה' חסדים וה' גבורות, ב' עטרין דגניזין באבא ואמא. גו אבא עטרא דחסד וגו אמא עטרא דגבורה כמ"ש באדרא זוטא. והן נהורין וניצוצין כידוע. ונ' שערי בינה הוא סוד ה' גבורות שכל אחד נחלק לעשר, והן ה' מוצאות הפה שהן נ' שערים לאותיות בסוד רל"א שערים של אותיות דנפקין מבינה כמ"ש בתיקונים דאותיות מבינה ונקודות מחכמה והן נהורין. והן סוד כוכבים ורקיע, שרקיע בסוד ניצוצין וככבים הם נקודין נהורין. והוא בסוד  - שהוא נהורא וניצוצא. ועיין בתז"ח ע"ט ע"א , עיי"ש ותבין זה.

 הוא ו"ק של בינה סוד הדעת שלה שהן נ' תרעין וכלילתן ביסוד. וז"ש אינון חמש, והן סוד ו' שהוא חמש יריעות כמ"ש בז"ח ש"ה כיריעות שלמה יריעות שלמה אינון כלילין באת חד ובההוא את לא אתחזין ביה כלל אינון שית ואינון חמש ורזא דא חמש יריעות חוברות בלא פירודא כלל דכליל לון ו' דאיהו טמיר וגניז כו', והן סוד השמים - ה' שמים, שהן יריעות דמשכנא כמ"ש בפרשת ויקהל וכמ"ש נוטה שמים כיריעה עוטה אור כשלמה הוא סוד לבוש יקר דנהיר שנתעטף הקב"ה בו ובו ברא  שהן השמים כמ"ש , והוא נוטה שמים כיריעה וכמ"ש בפרשת בראשית .

 הוא סוד החסדים שהן כלולים באחד כי ה' גבורות מתחלקים שהן ה' גוונין כמ"ש בפרשת בראשית ט"ו  ובתיקונים תיקון י"ח, אבל החסדים אין להם גוונים אלא דמיני' אצטבעו גוונין כמו הנשמה ולפיכך מתחלק לה' חסדים כדמיון האור בגוונים והנשמה באיברים וזהו יריעה חדא, והוא סוד י' והוא סוד שם אהי"ה והוי"ה. (ע'  בפרשת אמור ע"ד רמז. המסדר). וזהו היריעה הוא רוקם בתכלת ובארגמן שהם הגוונין ואמרו שרוקמין במקום שחושבין והוא בסוד המחשבה והוא כאן וכמ"ש בסוף תז"ח צ' ע"א בי' שוויין ציורין אומנין כו'.

 הוא הלבוש יקר הנ"ל.

 בסוד נותן לחם לכל בשר כי לעולם חסדו, וכמ"ש שם .

 בסוד הנה לא ינום ולא יישן שומר ישראל שהיא נק' , והיא שומר ישראל דלעילא וממנה רוחצות בחלב - בחלבא דאמא דנגיד ונפיק תדירא והן ל"ב עיינין דסתימין בחכמה כמ"ש שם , וכאן אתפתחו בסוד ארחין.

 הוא סוד אוירא כנ"ל.

 הוא חכמה שלא ידע אנוש ערכה ועיין בסתרי אותיות ה' ע"א  .

 ר"ל מכתר.תא חזי יתרו כו' והכי אצטריך - כמו שמפרש והולך ורדא דא אודי כו' ולא לס"א - כדי לאתקדשא שמא דקב"ה כנ"ל, וכמו שמפרש והולך, אבל שאמר  הוא משום דקין אמר לית דין כו' והוא נפרד מקין ואתתקן בזה.

דף סט עמוד א
 והוא מ"ש למעלה , והוא כנ"ל אם שניהן יחד ימינא עיקר וע"י שמאלא נעשה 'מאד',  ועכו"ם שמאלא. ועיין פרשת שמיני ל"ו ב' .

 כסדר ג' קוין ובסט"א ימינא חמור משמאלא כמ"ש בתז"ח וכמ"ש טוב כעס דמרה משחוק דטחול דהוא ארס דזוחלי עפר. והענין כי בצד שמאל יותר נאחז בקדושה וי"ל קרוב יותר לקדושה. ולכן דכורא דקיק יותר ואינו מפתה דהוא כעס כו' אבל אמצעיתא דילהון כיון שביעקב אין אחיזה כלל ל"ל בסט' דקדושה כלל ולכן איוב בדחילו כו' ויתרו דהוא כהן אבל בלעם נגד דעת דמשה בישראל לא קם כו' ויודע דעת עליון ור"ל עליון במקומו שהוא עליון.

 ר"ל הגוונים בעינים סתומות דאין בהם באמת ראי' ועיין בריש פרשת וארא דמשה ידע בהון ידיעה אבל בלעם לא ידע כלל כנ"ל ולא ידע מאי קאמר אלא ראיה ואין בהם ראיה באמת וז"ש .

דף סט עמוד ב
 כמ"ש אמו ודאי. ור"ל דלר"ח ור"י קשה למאן קראן אח"כ בניו.

 ר"ל דלעולם לא נקראו ע"ש ומ"ש  - ובניו דיתרו  ועל יתרו דרישא קאי.  ודחקו משום דכאן הקדים בניו לאשתו משא"כ שם. אבל לר"א משום דקראן בניה לכן הקדים האשה. ועוד דרשו אם אין אתה עושה כו'. ופ' ויקח משום שהאריך הקרא לפרש שמותם אבל עיקר הראיה הוא דאח"כ חוזר ושני בניה עמה דהוא קשיא לר"א. ואמר  - דלא תימא האיך הניח בנותיו לרעות ואמר כמו בלבן ומביא ראיה מקרא ובני קני כו'.

 ולא גרסינן ד"א. וכ"ה בבהמ"ק הר הבית וגם אל הנכרי כו' דבחיל דוקא אין עכו"ם כו' ובית הוא עזרה והיכל דאינן אלא לישראל. ומפ"ו שהן גרים וישראלים דגרים הן בנוק' דילה גר צדק מלכות דילה, אבל ישראל הן בגופא דאילנא וכמ"ש בהקדמה והוא בת"ת. ובגמרא אמר ג' דרגין שדה ביצחק והוא ביסוד ששם חרישה ומלכות הוא תפוח דילה הר. וב' ענינים באשה - חדא לביאה והוא בגרים גם כן שהוא קיבול המצות, והשני לבית וישובא, עזר כנגדו, לאשתי ביתי, וזהו לישראל. דראשון הוא גם כן בפלגש והוא שדה וזה בית. והן ג' דרגין הר אף לעמין דלא אתגיירו וכמ"ש לע"ל שהן גרים ולא יתקבלו לע"ל וגרים הן ביצחק דחק בשארו שם. אבל אברהם נתקרב קודם המילה והוא אב המון גוים. והן הבארות אשר חפרו דיצחק מקרב הגרים דאתגיירו בימי אביו ולא חפר בארות אחרים. אבל יעקב לא חפר כלל והוא בירר חולק' דיליה לזרעו. אבל כאן בזהר ל"ק רק ב' דרגין. ועוד ג' דרגין הנ"ל הן הר ירושלים דאיהו בראש ההרים ושדה ציון - שדה תחרש, ובה"מ, והן ג' דרגין הנ"ל. נטעתיך שורק (ר"ל ג' נקודות שורק וזהו שנאמר שם  . כ"ה בס' ע"מ. ש"ל) באבהן כידוע.  וכן בבה"מ עצמו הר הבית ועזרה וההיכל ועזרה בו עבודה (עבודה) שדה עבודה בשחיטה וזריקה אבל בפסוק זה לא נזכר שדה דיצחק (שהוא האמצע) הר רישא וסיומא בית ואל בית כו' רק לראות גדולתם אבל בהר ונעלה, וכן לא הזכיר בזהר כאן רק ב' דרגין שאין חילוק בבה"מ בין גרים לישראל, וכן בירושלים וציון. וכאן אמר להיפך. ואמר על גרים בדרגא הראשונה הר כמש"ו (ע' בליקוטיו שבסוף הספר).

דף ע עמוד א
 ר"ל דהוא הפקר.

 במלכות צדק כמ"ש בספר יצירה ובת"ע.

 ור"ל שז"ש זה ספר כו' דכל תולדות אדם נכתבים בספרא דאדם וכמ"ש בפרק הפועלים  ובסנהדרין .

 ר"ל חכמה עלאה ותתאה. וע"ל דף ר' א'  וכאן הוא תתאה.

 דהוא כל זכורך דבי' הוא דכורא דכר. 

 עי' בתי' (לב).

 ר"ל דלכן לא כתיב "זה וספר".

 כמו באדם דלתתא דכתיב שם זכר ונקבה ברא אותם ויקרא שמם אדם - שלים נקרא, כ"א פלג גופא, וכמ"ש כי אחד קראתיו, וכמ"ש בתי' תמ"ז.

 ר"ל דז"ש תולדות אדם דכל תולדות באין מ וכמש"ו.

 ר"ל ההוא שקיו כמ"ש בתי' (י"ג א') דהוא שמא מפרש שהוא אדם וכל הנשמתין באין מההוא שקיו וזהו תולדות אדם ושקיו הוא הדעת הנהר כו'.

 ר"ל האדם אשר בארץ והוא דוגמת אדם הנהר. וז"ש .

דף ע עמוד ב
 ר"ל ע"ש הנהר כנ"ל.

 ר"ל במראה שהדיוקנין הנראה אינו אלא לפי שעה שהדיוקנין עומד כנגדו וכ"ה באנפין מההוא רוחא דבפנים וע"ל ע"ג ג'.

 ר"ל על מנין האברים כ"א בדמות.

 כמ"ש אחור וקדם צרתני וכמ"ש  מאן סגי ברישא כו'.

 ר"ל בזכור ושמור רמ"ח ושס"ה.

 ר"ל אלהים דכאן דאינו אלהים לתתא שליט על תתא דאינון מעשה מרכבה ועובדא דבראשית הוא באצילות והיא אחור שם והוא אלהים האחרון דמעשה בראשית - , כמ"ש בזוהר דף ס"ח ע"ב  .

 ר"ל על ספר הנ"ל רזא דדיוקנין וכמש"ל א' בהג"ה זה ספר למנדע כו' דאתמסר לאדם קדמאה כו'.

 כצ"ל. וע"ל ע"ח א' . (ע' באוה"ג על פ' ואתה תחזה שבז"ח כ"ז).

דף ע עמוד א (שנית)
רזי דרזין
 ר"ל ספר ממש דאדה"ר על דיוקנין כמש"ו.

 כצ"ל.

 כנ"ל שהוא כללא דכולא נשמתין וכן נקרא כל שכולל הכל.

 ר"ל שהוא מגלה תולדין בעלמא שממנו יוצא התולדין.

 ר"ל דלכן אמר זה זהו ולא אחרא כמ"ש בהחדש הזה כו'.

 ר"ל כמ"ש בפרשת תצוה ואתה תצוה כו' א"ר חייא מ"ש הכא ובכל אתר דכתיב ואתה כו' אלא כלא ברזא כו'.

 ועיין בסוף תי' קל"ד ב' ומש"ש.

 עיין בז"ח ריש פרשת יתרו ומש"ש דאינון שית סטרין ד' תיקונין דשם הוי"ה אנשי חיל כו' כמש"ש ובתי' ת"ע. ושערא הוא אודנין שלכן נקרא אז"ן שכולל אמ"ש שערא ומצחא. ואפין וידין הן ב' אלפין אי"ה או"ה ועוד יש ד' תיקונין דאדנ"י כמ"ש בריש תיקון ע' ולכן חשיב בז"ח שם שמונה תיקונים ובתי' שם עשר תיקונים ובתיקונים שם חשיב שערו' במקום הברית שמוש ועוד יש תיקון ברגלים הילוך וצוואר הוא החמישי של אדני כמש"ש והן י"א תיקונין וכולן הוא ב - ב' תיבות בכל תיקון. (נרמז בר"ת יראי אלהים אנשי. הד"ל). שם הקדוש י"א י"א כ"ב אתוון דאורייתא דכל תיקונין הוא מרוחא דבי' כ"ב אתוון כמ"ש לקמן ואמרו בשית סטרין כו' דהן דרישא דקרא ו"ה דסיפא דקרא וחסר כאן חוטמא ופומא.

דף ע עמוד ב (שנית)
 ע"ל ע"ו א' .

 דגם אינון נקראים קץ כל בשר כמ"ש בסוף פרשת פקודי וריש פרשת צו.

ואמר  הוא קץ כל בשר ממש, לכל תכלית כו', אבל אינון הנ"ל הוא מבשר דקורבנין אישים.

 כמ"ש ומסדר את הכוכבים במשמרותיהם ברקיע כרצונו. ועיין תז"ח שם דלא כתוכנים (ע' פי' על ספר יצירה מ"ש על תלי).

 ר"ל ציור המצחא עצמו, וכן כולם עומדין בקיומם כמו שנולד ומראין האיך שנתחייב בגלגולא קדמאה שעל זה נאמר מעוות כו' אבל הציורין הן מתחלפין.

ואמר  שהן אתוון ז"ה ספ"ר, ותולדות אדם הוא צ' - דרגא דצדיק, ומכ"ש בפרשת בראשית , ואינון נגד ו"ק ד' אותיות השם נגד חו"ג נו"ה כמ"ש בפרשת בראשית בענין הדגלים, ואפין הוא נגד תפארת - פני אדם שנקראו פנים כמ"ש ברעיא מהימנא סוף ח"א וש"מ, וידין נגד צדיק תולדות אדם, ולכן כולל ה' תרעין דזה ספר כמש"ל  ע"ד א' דצדיק כולל כל ה' קצות. 
 וז' בשערא כמש"ו, 
 ר' בחוטמא, 
 ס' בעיינין, 
 פ' בפומא, 
 ה' באנפין, 
 וזה - מצחא ואפין,
 ספר - נקבים 
 צ' בידין וכולל כל ה' דזה ספר כנ"ל.
והן ה' תרעין כמש"ש ומ"מ הן כלולין זה בזה לכן חשיב בכל א' כמה אתוון.את דא דמתחלפא כו' - ר"ל הזיי"ן משמש בשערא ובי' מתחלפין שאר אתוון. ואמר וסמניך זיין ומאני כו' - דכל כחו של שמשון בשערא כמש"ש והוא זיי"ן, ואמר עוד ודא הוא נזרא כו' - ר"ל דכתיב כי נזר אלהיו כו' (אצ"ל נזיר אלהים יהיה. המ"ל) לשון עטרת ותרגום עדיו זייני' וכמ"ש בריש ספרא דצניעותא.

דף עג עמוד ג
 הן חלוקין בשנים והן אחד. א' כי אינן בקיומא רק לפום שעתא. ב' כי אינן באתגליא רק דמתחזי באתכסיא לעיינין דחכימין והן בד' גוונין ד' אנפין דחיות. ואמר שהן לפום ההוא רוחא דשריא לגו דבא מגו עלמא דאתי דבה סוד התורה בינה ימא דאורייתא והנהר היוצא מעדן צדיק דנטיל הדעת  מבינה נטיל האתוון ומצטייר ברוח דנפיק מצדיק דרוחין פרחין מיניה כנ"ל . 

ואמר  דאתוון הוא בזרע האב דנפיק מצדיק אבל ציורא דאימא בבטנה שהוא מאימא שכינתא אינה עושה כלום. ותי' דפעולת האימא הוא שמצטייר הציורא לבר לעיינין. דציורא דאביו בכ"ב אתוון הוא לגו וציורא דאימא ד' אנפין דחיון הנ"ל כשמ"ו. ומפרש ואזיל דציורא דאריה כאשר חוזר בתשובה שהוא מתגבר כארי ושור הוא כאשר הולך בדרך לא טוב ואדם בצדיק. והן ג' דרגין צדיק ורשע ובעל תשובה. ונשר הוא לתקן גלגול הקודם.

דף עד עמוד אד' סימנין דאתוון אית בהו כו' בליט בשכיבו -- צ"ל בשכיכו - וכן בכל המאמר הזה. וע"ל ע"ד ג' בציורא תניינא דבעל תשובה דעדיין לא מתיישב באורח קשוט אמר שם ואלין בלטין בבהילו דלא שכיכין וכד מתיישב' ואתגלי' באורח קשוט שכיכין.

 ר"ל בסטר שמאלא הן ג' אתוון ג' שורייקין ושמאלא כליל ב' דהשורש הוא ב' אתוון עד ו"ת הוא לשון רבים ואין רבים פחות משלשה - ג' שורייקין, לכן נכללין בד' והן עד דעדות בשנים ימינא ושמאלא.

 דהן מסטרא דנוקבא ובה מתהפכין הדיוקנין כחומר חותם ושני מדות דיליה.

 דכן כתיב אדמוני מדרגא דעשו ולבתר וטוב רואי כו'.

דף עד עמוד ג
 עיין לקמן ק"ח א' . 

 כצ"ל. ולכן אינן שכיכין דעדיין לא מתיישב באורח קשוט. 

ואמר  דהא הוא פתח לבעלי תשובה .

ואמר  ולא פירש שהן עדות הנ"ל - ע' הוא דסליק לחוטמי' לעילא, דו"ת הוא תרין דשמאלא וחד לתתא מאינון תרין ואחיד בשניהן כנ"ל, וה' הוא ה' דהכרת דתב לסטר דימינא לה"א והוא ה' ביהוסף שמו דחזר מעבד לנער וכמ"ש בסוף פרשת בא וכן במשה כד אתיליד כמ"ש בפרשת בשלח נ"ד א'  דסליק לסטרא דבן.

דף עה עמוד א
 ר"ל אותן שהיו בו בדיוקנא דשור עתה אינון בולטין כמש"ו ואמר למטה .

 אותיות כר"ת. וכן בשמאלא ב"פ כרת. וזהו . ואמר  לאפוקי אי תב בתיובתא דשכיכין ואחרנין בלטין וכמש"ו וכנ"ל.

ואמר חד איהו כ' כו' - דחד הוא דקיק בעיגולא לכן הוא לבד. ואמר וכלהו בעגולא - כי אותיות עגולות הן גם הת' מצד ימין.  ואמר הכרת פניהם כו' - דהוי הדרין בתיובתא וחוזרין לקיאן כרת על ה"א.

 בגלגולא קדמאה. וז"ש ושבה כו'. 

ואמר  שהוא מסוכן למנדע כמ"ש בפרשת בראשית והוא בדברי אגור (בן יקא) דרך הנשר ודרך כו' והוא היפוכא דאדם במרכבה כידוע.

דף עד עמוד א (שנית?)
 כתר.

 ידוע דמדיד משחתא.

 חכמה.

 בינה דאיהי סלע ואיהי תקיפא כידוע.

וז"ש  שהרוח מורכב מחו"ב - בן י"ה.

ואמר  שהוא ו' קצוות שמשא וסהרא נגד מעלה ומטה. ונפשא דעפרא אמר לקמן דהוא כליל מד' סטרין והן ו"ד של רוח ונפש, ד"ו פרצופים.

דף עד עמוד ב
 וז"ש , דנפש אינו באדם אלא מחמת הרוח דאתלבש בגוף נעשה בגוף נפש וכמ"ש בפרשת בראשית.

 זהו  , ביד - בשעתא דנאים דאז הוא כותב כל מה שעשה באותו היום ומשתני' השרטוטין בי' כפי מעשיו כמש"ל.

 ר"ל בעור האדם שהוא אחרון במעשה בראשית. ועיין לקמן ע"ו א' .

ואמר  ר"ל העפרא סטרא דגוף ובי' מתלבש הרוח והעפר מתקבץ מד' רוחות העולם כמ"ש בסוף פרשת עקב וש"מ וכמ"ש בסנהדרין  מכל העולם הוצבר עפרו כו'. 

ואמר  ר"ל הגוף. 

ואמר  ר"ל למעשים. דברוחא הוא דיבור. ועיין בז"ח פרשת יתרו. 

ואמר  דיוקין הוא צורת המצח בעיגולא וכן בכ"ד. ורשימין הן הקוין ושרטוטין. 

ואמר  שתוהו הוא קו ירוק ולכן עושה גם כן קוין שד' סטרין הן תוהו ובוהו וכו' ד' יסודין דגוף. 

ואמר  ר"ל שכל שרטוטין הוא אותיות מהופכות כחומר חותם לפי שהוא מסט' דבוצינא בסוד תשר"ק כידוע ותוהו הוא אחרון שלכן הוא בעובדין ושם הוא בהיפוכא ה' אחרונה נגילה ונשמחה בך לאתחברא אתוון בא"ת ב"ש וזהו החדוה לאתבסמא דא בדא.

דף עה עמוד ב
 סוד העיבור גם כן בפסוק זה כמ"ש הגאונים והוא רזין דדרגין לעילא בתקופין כמו שמפרש ואזיל.

 הן בי"ע ברזא דדעת דבהון סוד אצבע אהו"ה גושפנקא כו' וכף הוא הוא כסא וכמ"ש בריש פרשת בראשית. ולבר ולגו - כ' למעלה. וחלוק' דאצבעאן. דשממית בידים כו' כי הן ה' גבורות והוא בסוד דאהדר לשני טלפין ועיין במעשה המרכבה (מז.). משא"כ בבריאה שהוא נגד ג' ראשונות לכן שם כף בחיבורא וכף הוא כסא והוא כבו"ד והוא כתר דמקננין שם לכן נקרא כסא הכבוד דכתר טמיר וגניז א' דכסא שיושלם לע"ל.

סדר ביה כל כו' דלעילא - ג' דרגין דאצילות. ותתא - דבי"ע, וכמו שפירש לעיל ס"ז א' .

 דאלקים דמעשה בראשית אלקים חיים ולתתא אלהים לתתא שליט על תתאי כמו שפירש לעיל ס"ח ב'  והוא בכורסייא וזהו בצלמו צלם אלהים, והן כף אל כף בחיבורא, עלמא דלעילא ותתא, אף אחת, וכמש"ו וכמ"ש למטה רזא דכף אחרא.

וצורת כ ג' קוין בג' דרגין הנ"ל באדם נר"ן רב"ג  והוא בעיגולא ברזא דאת ס', וכ' הוא במדידו דבוצינא דאתפתח כמו הב' מן מ"ם כמ"ש בתיקונים רת"ה. ובה ב' בחי' ס' ומ' כמש"ל בריש פרשת תרומה והן עיגולא וריבועא מרזא דבוצינא. קו המדה הוא באצבעאן כנ"ל והן ה' מדות כמש"ש בתיקונים, והוא בה' אצבעאן וז"ש שהכף הוא צלם אלהים דיוקנא דאלהים.

 דבשניהן יחד הן י' אצבעאן, עשר אמירן, ה' וה' בב' לוחות, והן נגד חו"ג, וזהו רזין עלאין סוד הדעת. 'רזא' - כל 'רז' הוא דעת.

ואמר  שהוא עלמא תתאה מעלמא דהוא בגלותא דאינו לפי עלמא עלאה.

גאותן של ישראל - שנטלה  כו', גאותן של מ"ש כו' - והכל אחד.

ואמר  והן עשרה בשניהם דהן אחת.

 ר"ל אלהים הראשון, כף הראשון, ובי' נברא האדם דו"נ ברזא דזו"נ והוא כלל האצילות. ואח"כ בצלם אלהים רזא דכף אחרא - כסא, זכר ונקיבה ברא אותם - יצירה ועשיה. וכאן נגלה יותר שנים. ואמר  - סוד הדעת שבה שהוא רזא דאדם והוא הצלם כידוע וביה נברא הכל גושפנקא דשמים וארץ.

דף עו עמוד א
 ב' עורות, מילה ופריעה, בשר וקרום ב'. וכן בעצמות עם אותן שבפרקים. וכן בגידין עם העורקין. והן ב' מכסאות דעורות וב' יריעות וקרשים ואדנים ובריחים ועמודין והן ב' עלמין דגרשון ומררי ובכ"א ד' נגד השם, וכמ"ש בתורה בפרשת במדבר. והן השמים ושמי השמים (בהג"ה על הגליון. ויש גידין קטנים ודופקים וכמה בחי' וכן קרסים ווין וחשוקים וטבעות). ואח"כ  ברוחני כן. ובעולם יצירה רתיכין ומשיריין והגידין אותם שנאמר והורדתי בריחים כולם כמ"ש בריש פרשת שמות ואח"כ אברים הפנימים גפ"ג רב"ג בכל א' ג'. והן ד' גם כן כמ"ש בנשיאת קהת הארון והשולחן והמנורה והמזבחות. דמזבחות כולל השאר וכן בכולם שהן ז' שהן עשר והוא עולם הג' פנימאה והוא כסא ה' על הארון. וכן באדם ובתוכם נר"ן ג' אשה ריח ניחוח ג' אשות דארון וב' מזבחות, וכן דמים באים עליהן כי הדם הוא הנפש וכולן כלולין ונאחזין בה. והמזבח החיצון תמיד בדם הנפש ואשה ריח ניחוח ידוע כמו באכילה לחמי כו' ובין כל א' פרגוד וכן בעולם ובאדם. 

ואמר  שהוא על הכסא ג' דרגין דאדם על ג' עלמין. והוא ששורה במשכן ושכנתי בתוכם, והוא רוח מזרחי ששמרו משה אהרן ובניו. משה - בינה, אהרן ובניו - נגד דו"נ, כה"ג וכה"ד, וכמש"ל ס"ו מלך וכהן וכה"ד בנוקבא נגד ג' של לוים וילוו עליך גופים להון והן הכוחות של הגופים נושאים דלהון ואדם שורה בתוך כולם.

 ר"ל כמו ברקיע כוכבים ומזלות כן ביד רשימין ושרטוטין. וז"ש עור דאיהו חבורא כו' דהאי עור רקיע דסכיך כו' ולאסתכלא בהו למנדע.

ואח"כ אמר  ר"ל נגד האסתכלות באנפין שאינן רק במראות עין בחיזו דלבא הוא הסתכלות במראות השמים כד היא ברה וזהו הוברי השמים ונגד ידין החוזים בככבים. ואמר שדוקא כשהם ברים וכן באדם כשהוא בנייחא.  וז"ש .

 אחוריים דעשיה ועיין בפרשת ויקהל.

דף עו עמוד ב
 כמש"ל כקטן כגדול תשמעון. א' לעניינא דאורח' וא' לעובדי' דמחשבה כמש"ו והכל בשרטוטין.

 ע"ל (ע' ד') כמה דמתחלפי כו' דהא בזמנא דרוח כו' וזהו אדם דלגו כנ"ל ע"ד ד' בטש בידוי בשעתא דב"נ נאים כו' וכפום עובדין כו'.

דף עז עמוד א
 אבל דלמעלה הוא אדם כמש"ל דהאי אדם כו' כפום גוונא דאדם כו' וזהו תולדות אדם.

 כסדר של ה' תרעין נגד ה' אותיות תלדות והן כלל זה ספר דידין נגד ברית כל ששם תולדות אדם.

דף עח עמוד א
 הן ד' חושים דאנשי חיל כו' משה ושלמה למראה עיניו למשמע אזניו משיח והריחו ושאר עלמא במימר פומא  ומשה עצמו רזא דדעת ברה"ק אלא אתפשטותא דשמשא על כוכביא. חכימין דאשתמודען באינון דיוקנין כו' ואתה תחזה כו'.

 והן נגד דו"נ רמ"ח ושס"ה שאוריא"ל הוא רמ"ח ואוריאל הוא חדש הג' כמש"ו והוא נשר.

 כצ"ל.

 חמשל הוא לעולם בקו האמצעי בסוד הדעת כולל חו"ג, חשמ"ל עתים חשות כו' מ' דוממות כו'. ויש חשמל בחיות ביצירה ויש במלכות ויש ביסוד ויש בת"ת ובדעת. וז"ש מגו חשמל  - והוא בת"ת. ואמר  - משה מלגו. ואמר  - על הדעת במקומו. ואמר גניז וסתים נגד ב' מדרגות שבו, חו"ג, נגד או"א, אבא טמיר יתיר תוכחת מגולה מאהבה מסותרת, דחסדים הם טמונים, אור הגנוז.

ואמר  הוי"ה בד' אותיותיו והן ד' החיות שבתוך החשמל.

דף עח עמוד ב
 ר"ל החשמ"ל תפארת ודעת, משה ויעקב, כמש"ו איש הוא מארי דביתא כו' - משה רבינו ע"ה. 

 ר"ל לשון סיום שהתפילין בסוד ד' מוחין - כחב"ד, ג' וחד דעתיקא קדישא כמ"ש באדרא רבא וב' רצועות המקיפות חו"ג וקשר ת"ת וזהו שהראהו הש"י למשה וכמש"ו.

 והוא הקשר ששני הרצועות נקשרים בי'. 

ואמר  ר"ל שהדעת הוא בדיוקני'.

ואמר  ור"ל שזהו תם על שם תאומים וכמש"ו  שכלול ב' נהורין והוא אוריאל מזל תאומים, קשר שכולל ב' רצועות.

 אף שי"ל צורת אדם כמו בתולה וכן שאר צורות מ"מ חסרים מהם פה ולשון.

ואמר  ר"ל שיעקב לבדו הוא תומים תם וכולל ב' ומפ"ו שהוא בסיון כולל ניסן ואייר, משא"כ בעשו. והענין כי יעקב הוא בדעת משא"כ בעשו כי אין לו מכריע שנסתרס זקן וכסיל איש בער כו'. 

ואמר  שתם שלו חרבות ותם שלו לשון אפיסה לפי שאינו תם.

דף עט עמוד א
  הן בד' אותיות ה'ו'י'ה' כסדר הזה שהן בד' יסודות כסדר שהן אצלינו תחת הרקיע כמ"ש למטה . והן משה בשמים בינה כליל ג"ר ה' ראשונה, אהרן רוח בז"א ו' של השם שהוא כהן, והן מלך וכהן, והוא רוח אשר רוח חיים באפיו, ישימו קטורה באפיך, והוא אסף וכילה את הרוח על ידי הקטורת, ואליהו בסוד צדיק אל חי דלכן לא מית, יו"ד של השם שהוא אדם דיצירה - חכמה, והוא כולל נה"י - נדב ואביהוא בנו"ה, כהנים סגני כהונה, חסדי דוד הנאמנים בני כהנים. אברהם במל' ארץ ובסודו גירי הצדק, ה' אחרונה של השם. וז"ש והוא אמר מי עלה שמים וירד דא קב"ה כו' בד' אתוון הנ"ל בסוד הוי"ה. וכן ד' קטירי עלמא כו' והן ג' הויות - י"ב, ועיין ריש פרשת וארא ומש"ש.

 כמ"ש עוז כו' ועוז הוא חכמה כמ"ש במים עזים ברקיע עוזו שהוא ממ"ס ששם בוצינא כו'. (החכמה תעוז לחם כו' גם  עם ד' אותיות ג' .

דף עט עמוד ב
 והוא סוד מה ומי. מי בד' קטירי עלמא - ד' אתוון של השם כנ"ל. ומה הוא סוד יו"ד אתוון גבוה עזרה כו'. ומ"ה הוא בדכורין ומ"י בנוקבין. וכן מ"ה הוא בקו אמצעי ת"ת ויסוד, שיסוד הוא חכמה כנ"ל. וד' חו"ג ונו"ה הן מ"י שהן ו"ק כלל הכל ולמעלה נעלם שאף זה בסוד שאלה מ"י ומ"ה, משא"כ למעלה ואף שבינה נתנה לשאלה היינו למטה בסטרהא.

 שאמירה בנוקבא והגדה בצדיק - דכורא, גיד, ג"ד - והמן כזרע גד. ועם הזרע נעשה גיד ומשם שוחקין מן כו'. ושם הוא סט' דרחמי חסד דכלול בפום אמה וז"ש ויגד לכם את בריתו.

דף צ עמוד ב
 כמש"ו בב' כורסיין עלמא עלאה ותתאה.

דף צא עמוד א
 שהן זו"נ, מ"ע ומל"ת, ואלו ב' זכור ושמור, וכן אנכי ולא יהיה לך הן כלל מ"ע ומל"ת אלא שזה בסוד ע"ז שכל המודה בה ככופר כו'  וכמ"ש את כל אשר צוה ה' כו' וזה בסוד השבת שהיא שקולה כע"ז (שם. עירובין ס"ט ב'), ולכן נאמר זכור ושמור תיכף אחר אנכי ולא יהיה לך. ולא תשא הוא כלל אנכי ולא יהיה לך.

 כ' הוא ה' עילאה, כסא כבוד. אני - ידוע.

 כצ"ל. ור"ל ד' אתוון דהויה כמש"ו וכולן נתחלף לבד היו"ד. וז"ש למטה . ויחודא תליא באלף ואלף הוא ו' כמ"ש בסתרי אותיות פרשת בראשית ובריש פ' תצוה בארוכה ושם הוא יחודא. נ' הוא סיהרא וע"ל רט"ו א'  ויהושע בן נון כו' ומש"ש, ושם למדחל ויראת מאלהיך.

ואמר  כמ"ש בפסוק אני ה' אני נאמן לשלם כו' ואני נאמן כו'. וזהו סוד הנו"ן כמ"ש  נו"ן כפוף נו"ן פשוט - נאמן כפוף כו', והוא נו"ן מלא כמש"ש, וה' הוא נון כמש"ש בה' תרעין בנ' תרעין, י' פעמים ה'. וכ' הוא כורסייא ה' עלאה כידוע ושם לקדשא ולצלאה ממעמקים קראתיך. 

ואמר  שהכל הן באות ברית יו"ד שאורייתא ברית אם לא בריתי כו' כרתי אתך ברית כו' וכן כולם כידוע. והן תריסר פקודין דתליין בצלותא נגד י"ב אברים פנימים שאמרו במעשה תורה ובאותיות דר"ע ובסוף ברכות  וכמש"ל בפרשת ויקהל וי"ב במלת לא ד והן נגד י"ב איברים חיצונים מנהיגי הגוף, י"ב פרקים פרקי המרכבה, והן נגד פנימי וחיצון נגד י"ב חיות וי"ב אופנים כידוע ואדם כלל כולן. וז"ש . והן ב"פ אח"ד - מ"ע ומל"ת. וב' אותיות לא - דו"נ של סט"א. וז"ש , והוא בנו"ק. 

 והוא בדכורא כידוע שהן דו"נ דיצה"ר, שאור ודבש, אני ה' הוא שמי וכבודי לאחר כו'. ועיין בריש רות ד' אתוון דשמא קדישא באדם ד' נשמתין וב' דיצה"ר שאינן אלא נגד זו"ן. ולכן ד' אתוון ב וב' ב. ומכל מקום ד' ל"ת ביה - לא יהיה לך, לא תעשה כו', לא תשתחוה, ולא תעבדם. 

וז"ש  והן ד' וכן בלא תעשה עצמו הן ד' כמש"ו ואיהו לא תעשה חד כו' ועיין מ"ש בתיקונים תל"ב [שם כתב שט"ס מ"ש בזוהר כאן לא תעשה לך חד וצ"ל ל"ת לך פסל וכל תמונה - חד]. 

וז"ש  שהוא קליפה השלישית כמ"ש למטה וכל תמונה - תלת. 

ואמר  ר"ל בשם אל תתאה כמש"ו. וביאר ורזא דא על שלש רגזה כו' - ואף שכ' ה' אלהיך כבר פי' שהוא ענין אחר לאתעראלבא כו'.

דף צא עמוד ב
 ר"ל ז"ת.

 ר"ל שו"ק נק' הוי"ה.

 ר"ל שכולל נפשו בב"ד והוא מדת מלכות כידוע.

 בבינה.

ותריסר - צ"ל ושית - ר"ל ו"ק.

 ר"ל של בינה.

 דו"ק כנ"ל.

 ר"ל למה נקרא חיי דמלכא.

 בינה.

 ר"ל בנדר שורה חיין דבינה למטה ובשבועה שורה רוחא וגופא דבינה בהן וזהו עצמו.

דסתיר - צ"ל דסתים.

[מהדורה תניינא]
[  ר"ל לאחר שיקיים כל השם קודם כמ"ש את ה' אלהיך תירא אותו תעבוד ובו תדבק ובשמו תשבע, היינו 
 תירא י' של שם שהיא חכמה, יראה רוממות כמש"ל וכמ"ש הן יראת ה' היא חכמה,
 תעבוד - ה' עלאה דעבודה בצפון,
 ובו תדבק - היינו ו' של השם שהוא מייחד ומקשר לון והן רעים דלא מתפרדין בסוד הדעת כידוע,
 ואח"כ ובשמו תשבע - שמא קדישא כו' ].

דף צב עמוד א
 העוה"ב.

 כמש"ו דשבת עילאה בינה ובה כלולין ג"ר. שבת דיומא כו'.

 הוא יום שכולו שבת.

 שכולן נכללין בה משא"כ ביום.

 ר"ל דתנ"ך נגד ג' מדרגות הנ"ל דאורייתא מבינה ימא דאורייתא כמ"ש בת"ז ונביאים נו"ה דמלכא וכתובים במלכות כידוע.

 בינה ומלכות.

 ו"ק.

עלאין - צ"ל עאלין.

 שהז' אותיות וז' שמהן דנפקין מנהון הן בז"ת. אה"י בג"ס חג"ת, יה"ו בנה"י ממטה למעלה, וה' דאהי"ה במלכות באמצע כמש"ו והיא משלמת לאהי"ה למעלה ולהויה למטה שהיא חי' רביעית מתהלכת בין החיות כמ"ש בת"ז. וכל ב' אותיות דעאלין זה בזה הן בקו אחד. א' עם ו' בקו ימין בחסד-נצח. ב' ההי"ן  בקו שמאל - ג"ה. ב' יודין באמצע - ת"י. ולג' ראשונות חג"ת קורא גוון חוור ולג' נה"י קורא גוון סומק לפי שחג"ת חסדים נגדם כידוע.

 שהן בקו האמצעי שהוא מבריח מקצה אל הקצה.

 ר"ל מקו ימין ומקו שמאל כידוע שהקו אמצעי כוללן.

 ידוע שב' האותיות דעאלין דא בדא מגדיל אות הקטן כמו אות הגדול כידוע בסוד נח נח וכל האותיות כאן שוין חוץ מן הא' עם הו' וכן בשני שמות אהי"ה הוי"ה - אין חילוק בהם רק הא' עם הו', וכשעאלין מתגדל הא' ונעשה ו'. נמצא בצד ימין - ו"ה. וכן בצד שמאל והן י"א ענפים מכל צד כמש"ו והן נכללין בשני היודי"ן כי יו"ד הוא עשר וכללותו א' והן כ"ב אותיות התורה כמש"ל.

 ר"ל שהשני שמות הוי"ה הן מתחלפין בא"ת ב"ש והן שני הפאות כידוע. וכן כאן שני השמות שבקו האמצעי מתחלפין.

 ר"ל על כל ה' שמות. שכוללין את כולם כנ"ל.

דף צב עמוד ב
 שכל א' כלול מעשר.

 ר"ל ב' היודי"ן הנ"ל.

 ר"ל באותיות א"ב של כ"ב אותיות.

 בכח שני ווי"ן הנ"ל.

 שת"ת ויסוד כ"א כלול מו"ק כידוע והן י"ב.

 ר"ל גם כן שני ווי"ן הנ"ל.

 ר"ל בש"ת סוף כ"ב אותיות.

 בכח ב' ההי"ן שבצד שמאל. ובצד ימין נשתלו שני אותיות של קצה הימיני של א"ב ובצד שמאל ב' אותיות של קצה השמאל.

 נ"ל דל"ג .

 ר"ל כרסייא הנ"ל של שבעין אנפין וב' אותיות הנ"ל שהן כלל כל השבע שמהן הן ע"ב. ובכ"ב אותיות התורה נשארו ח"י אתוון האמצעות וד' אותיות רישא וסופא דאתוון נהרין בהו בכח ד' אותיות דימין ושמאל הנ"ל. נמצא כ"א כלול מד' והן ע"ב. וז"ש , שד' אותיות הנ"ל כלולין מכ"ב כנ"ל לפיכך הן נהרין בכל הכ"ב אתוון ומתנהרין מנייהו כ"ב אתוון. וז"ש .

 ר"ל אל אדון שאומרים בשבת אלא ששם בהיפוך, שא' ב' כלול מה' תיבות וש' ת' כלול כל אחד מששה תיבות. וח"י תיבות האמצעיות מד' תיבות.

 בפרשת תרומה.

 הן ז' אותיות גימ' מ"ב. ומ"ב הוא בבינה, ז' אותיות הנ"ל, וע"ב בחג"ת וכן בנה"י כידוע והוא הכרסיי' הנ"ל, וכ"ב במלכות בסוד את"ה - א' ת' כידוע, והן ג' שבתות הנ"ל.

וז"ש  והכל בסוד ז' אותיות הנ"ל בסוד שבת. וז"ש אל אדון שמרגלא תתאה מתעטר בשם אדני כנ"ל ובכ"ב אותיות כנ"ל ולכן אומרים בשבת.

.

 כמ"ש זכר צדיק לברכה בשעה שאתם מזכירין צדיקו של עולם כו' וכן כאן הוא אומר זכור את יום השבת שהוא מלכא צריך לברכא. ומכאן יצא לרז"ל  שזכרהו על היין, היינו לברך (). 

 הענין כי יש במוח אדם תרין מוחין לפניו ואחד לאחורי שתיהם והוא הדעת, כח השומר שלא ישכח. וזהו שמור לנוקבא, כי אחור וקדם צרתני כידוע.

 פי' חג"ת (). 

 חג"ת ().

 פירוש מלכות.

 כי שבת הוא ש' בת, בת הוא שבת דליליא, נוקבא, ש' הוא שבת דיממא כי ג' רישין הן חג"ת ותלת ואוי"ן דשי"ן הן נה"י - הרי ו"ק, וג' תגין של ג' רישין דשי"ן הן שבת עילאה - ג"ר.

 תושב"כ היא בג"ר ששם בינה ונביאים הן בו"ק ששם נה"י, וכתובים במלכות.

 הם שבת עילאה ושבת דליליא.

 הוא שבת דיממא דקאים בין האי ובין האי [כד"א מן העולם הוא שבת עילאה ועד העולם הוא שבת דליליא כי יעקב איש תם יושב אהלים].

 פי' כי הז' אותיות הן כסדר הזה:
 אה"י - הן חג"ת,
 ה' אחרונה - היא מלכות שהיא דרגא רביעאה,
  ואח"כ אותיות יה"ו, כסדר ממטה למעלה, כיון שהה"א היא מלכות,
ואם כן יו"ד דיה"ו הוא יסוד, ה' דיה"ו הוא הוד, ו' דיה"ו - נצח. והן כולם במרגלא עילאה. 

והנה בסתרי אותיות דזהר חדש ובזוהר שלח לך איתא שאל"ף הוא רזא דוא"ו ע"ש לכן א' מתחבר בוא"ו ונהרין תרווייהו בתרין גוונין. חד גוון חיוור  - הוא הוי"ה שבחסד היוצא מאות א' שבחסד. וחד גוון סומק הוא אל שבנצח היוצא מאות ו' שבנצח שהוא סומק נגד חסד [בסוד שפתותיו שושנים, שפתותיו שהן נו"ה אדומים כשושנים].

 הן גבורה הוד.

 הן ת"ת ויסוד, גוף וברית חשבינן חד.

 פי' ת"ת ויסוד, כי הן בקו אמצעי.

 פי' הן ו"ה דיה"ו שהן בגימטריא חד סרי מצד זה, וא' דאהי"ה שהוא רזא דו' כנ"ל, וה' דאהי"ה שהן גימטריא חדסרי. וי' י' דאהי"ה ודיה"ו באמצע שהן בסוד ת"ת ויסוד קו אמצעי.
(מצאתי כתוב על הגליון: שהן כלולים מכולם. וה"א דמלכות הוא בחסד האלף ברתיה דאברהם חסידא והוא שם הקדוש י"א י"א - שם כ"ב, ב' עיטרין וב' אחסנתין שהן ביודי"ן מלא ופשוט, כ"ב אתוון דאורייתא. כך מצאתי בכתיבת ידו עכ"ה על הגליון)

 כי כאן הוא סוד החיבוק כי מאלו הב' יודי"ן יוצא ב' שמות מצפ"ץ שהן גימטריא אלהים במילוי יודי"ן והוא הוי"ה באתב"ש -- הרי הויה הוא האלהים, כי הזיווג הוא שהדוכרא נכלל בנוקבא, לא הנוקבא בדוכרא, אבל החיבוק הוא ששניהם מתחבקין ומתכללין זה בזה. וזהו סוד שאמר לעיל , כי י' י' שבאמצע הן ב'  שהן בגימטריא , ועם  שבצדדין -- הרי תרי"א כמנין , כי המצפ"ץ הוא סוד החיבוק שמתכללין זה בזה וזה בזה ולכן באו שניהם בחשבון תורה. אבל ו"ה אינו חושב אלא לאחד.

 פי' ה' אחרונה של אהי"ה דמרגלא כו'.

איהי סלקא בשמא חד לאתחברא בהדיי' ואיהי אדני כו', וקאמר חד שמא מיניי' אדני דאיהי שביעאה מתעטרא ועאל במרגלא תתאה כו' לבתר דבטש בהני שמהן כו'.  פי' שמות הששה אלו שהן 
 הויה בניקוד אלהים 
 והויה פשוטה, 
 ואל אלהים, 
 ומצפ"ץ מצפ"ץ היוצאים משמות אהי"ה יה"ו הנ"ל.

 פי' מכח הבטישו נתמלאו אלו השמות ונעשים ע' ענפין אתוון, 
 כי ב' הויות במילוייהן הם כ' אתוון 
 וכן ב' מצפ"ץ גם כן כ' אתוון כזה -- , 
 וכן השני -- הרי מ' אתוון. 
 ואל אלהים - י"ט אתוון, 
 ואדני - י"ב אתוון. 
סך הכל עולין ע"א אתווין. והן ע' ענפין והכלל, כי כן סוד ע' סנהדרין וא' על גביהם. והע' ענפין הנ"ל הן מתחלקין לכל סטר מפני שהם יוצאים מהשמות שהן בכל הו"ק ומתחברין כולהו כחדא ואתעביד רתיכא וכרסייא חדא למרגלא עילאה.

 פי' א"ו, הן מתעטרין בכ"ב אתווין כללא דאורייתא כדמפרש ואזיל בטשי בתרין אתווין וסלקי לחד לשית שבטין כו'. כי גם א' רזא דו' אם כן הן י"ב.

 הם ה' ה' הם כ"ב אתווין דאורייתא.  .

 הענין כי אהי"ה יו"ה הוא מרגלא עלאה במילואם כזה --  -- הם ח"י אותיות, ושם י"ה הוא שמא אחרא דאתיישב תחותי' שאמר למעלה וכשהוא במילוי כזה - , ועם הי"ח דמרגלא עילאה - הן כ"ג סנהדרי קטנה, ועם הע"א הנ"ל  הם ע"ב וכ"ב. וז"ש .

 פי' מלכות. 

 פי' מל' בכח האותיות שנרשמים בה שהן אדני היא מסתכלת בההוא נהירו וסליק ההוא נהורא ונטיל כל אינון כ"ב אתווין  עלאין.

 פי' שבח 'אל אדון' שאומרים בשבת שהב' חרוזים הראשונים הן עשרה תיבות והב' האחרונים י"ב תיבות -- הרי כ"ב, והאמצעיים - ע"ב.

 פי' שם  דאתיישב כנ"ל הוא מעלמא עילאה ושם  הוא מרגלא תתאה, שניהם בגימטריא  כמנין  שהוא המחברם, והאותיות המתנוצצין מב' הצדדין הם ב' פעמים ו"ה כנ"ל, כי הא' גם כן רזא דוא"ו  - הרי , וב' היודי"ן הם  - גי' , ועם הכ"ב הנ"ל הוא , ועם היסוד המחבר י"ה עם אדני שהוא  - עם תרכ"ב הנ"ל -- הוא מנין .  וז"ש . .

ולי אסקופה הנדרסת ומורפסת לאליהו נראה ואני סניף לאריות ארי' דא אבא אליהו כי אי לאו דדלי לי חספא לא אשכחי' מרגניתא תותי'. כי מ"ש , פי' א"ו כו',  - לא מפרש באיזו תרי אתוון הוא הביטוש, וגם מהו , כאלו אחר הבטישה הוא סליק לשית שבטין הלא קודם הבטישה הוא שית כי אותיות א"ו הן רזא דתרי ואוי"ן כנ"ל.

לכן נראה לפרש ואינון תרי אתווין קדמאי הן אותיות י' י' שדיבר בהן בתחלה וקראם תרין אתוון כנ"ל ואינון תרין אתוון מתחבקין שקאי על י' י' הנ"ל כנ"ל ומדוקדק יותר אמרו ואינון תרין אתוון קדמאי שזכרנו לעיל שהם גופא דאילנא קו אמצעי משפיע בענפים שהם מצדיהם. וז"ש לקמן , פי'  שני פעמים ו"ה שמצדיהם שגם א' הוא רזא דוא"ו כנ"ל הם כ"ב.
 [זה מצאתי כתוב בנוסחא אחרינא במוסגר. והנה אף שמצד ימין הוא א' ו' שהן רזא דו' ו' כמ"ש בפנים מהאי סטר כו'. הנה הר"מ אזיל לשטתי' תרומה  ג' קני מנורה מצדה האחד גופא ותרין דרועין ושלשה כו' מצדה השנית תרין שוקין כו' והבן]

ומפרש ואמר , פי' י' י' הנ"ל בטשי בתרי אתווין קדמאי שהן א' ו' הנ"ל שהם חסד ונצח קו ימין כנ"ל. , כי גם הא' הוא וא"ו. ואלין אינון י"ב שבטין כו'. ואמר  תו , פי' עוד אלו הב' אותיות י' י' , פי' בקו שמאל שהם ה' ה' שהן גבורה הוד, . והענין שרוצה לפרש השבח של אל אדון שבב' אותיות הראשונים חמש חמש תיבין ובב' אחרונות שש שש תיבין ובאמצעיות ד' תיבין בכ"א. כי הוא ממש כי קו אמצעי ששם ח"י חוליות שבשדרה וכ"א כלול מד', כי השם שהוא בקו אמצעי בן ד' אותיות והם ע"ב והוא בטש בימין ובשמאל. וכאן אינו חושב כ"א אותיות שממנו יוצאין שמותיהם כיון שהאותיות שבשמות שבצדדין אינם שוין כי יש מב' אותיות כגון בנצח אל ויש מד' כגון בחסד הוי"ה זהו בקו ימין, וכן בקו שמאל בגבורה הוי"ה בניקוד אלהים הוא ד' אותיות ובהוד הוא אלהים ה' אותיות, לכן חושב האותיות שממנו יוצאים השמות והן שוין שבקו ימין א"ו הם גם כן ב' ווי"ן כי הא' גם כן רזא דוא"ו כמש"ל, וכן בקו שמאל הן ב' ההי"ן וכן בשבח של אל אדון הוא ממש כזה מצד א' הן ב' חרוזות של ששה ששה תיבין ומצד א' של חמשה חמשה -- הרי כ"ב, ובאמצע י"ח חרוזות של ד' ד' תיבין הוא ע"ב תיבין.

והנה לכאורה יקשה למה חרוזות א"ב הם של ה' ה' יבין וב' חרוזות ש"ת הן של ו' ו' תיבין, ואדרבא חרוזות של א"ב שהן ימיניים ראויין להיות של ו' תיבין כמו א' ו' מרגלא שבקו ימין. אבל יובן עם מ"ש האר"י זללה"ה כי 'אל אדון' הוא 'אל אדני' שבנוקבא שנתמלא אדני שבנוקבא - תרע"א, ועם א"ל -- מספר , ועל ידי זה נעשי' הנוקבא 'אדון' שהוא זכר המשפעת לבי"ע, עכ"ל. וכיון ששבח זה הוא לה ומה שבקו ימינו של ז"א הוא מאיר בקו שמאלה כאדם העומד פנים בפנים עם חברו -- לכן בחרוזי א"ב שהוא קו ימינה הם של ה' ה' תיבין וחרוזי ש"ת שהן שמאלה הן של ו' ו' תיבין. וק"ל.

ומ"ש  -- זהו בדכורא, אבל בנוקבא הוא להיפך. והבן.

וז"ש  - היינו שמתמלאת ונעשית אדני במילוי כנ"ל בשם האר"י ז"ל.

 - פי' שמקבלת הכ"ב אתווין של הזכר שהן עלאין נגד הנוקבא ושאיב לון ההוא  מרגלא בגוי'. ובה ודאי תתהפך כחומר חותם ומה שהוא בימינו יהיה בשמאלה כו'. 

 - היינו שמקבלת גם מקו האמצעי ע"ב נהורין. וזה שמסיים  - היינו שבח של אל אדון שבזה יובן הטיב ולא תיקשי לך מידי כנ"ל. ואפשר גם כן זהו שסיים , פי' מרגלא תתאה נקרא שבת כנ"ל בשם האר"י ז"ל שאל אדון בגימטריא , וכן שבת דיומא נקרא שבת. כנלענ"ד משה שלמה. 
[מצאתי כתוב על הגליון. ועיקר הענין של שבת -  הוא שם מ"ב, עישור של , שכ"א נכלל בעשר לבד הב' שהוא הכללות - ב' אודנין. ועם הש - שבת - הוא רזא דע"ב. לכך נכתב ב' באמצע. ורזא דכ"ב א"ת ב"ש הוא שבת לבד האלף הוא רזא דאדם כנ"י יהיה בת זוגך. כך מצאתי בכתיבת ידו. עכ"ה עה"ג].

[מהדורא תנינא]
 ולכך במשנה תורה כתיב  דהוא נוקבא.

 והנהו ג' שבתות איהו 
 שבת בראשית 
 שבת דמתן תורה 
 שבת לעתיד לבוא. 
שבת בראשית איהי מלכות דאיהי ראשית כידוע וזה שבת דלילי' ולכך אנו מתפללין בלילה אתה קדשת כו' תכלית מעשה שמים וארץ, שבת מתן תורה איהו ת"ת וזהו שבת דיומא ולזה אנו מתפללין ישמח משה כו' בעמדו לפניך כו', שבת עלאה בינה חירו דכולא זהו שבת לעתיד לבוא ולכן אנו מתפללין אתה אחד כמ"ש והיה ביום ההוא יהיה ה' אחד ושמו אחד, ולזה שבת נשתנה נוסח התפלה בכל פעם ולא ביו"ט, לזה מרומזים ג' סעודות בשבת.

 עי' במהדורא קמא כל המאמר באר היטב והנה יש כאן ד' אותיות היינו א' מימין, ה' משמאל, וא' הוא וא"ו כמ"ש במהדורא קמא, וגם וא"ו מימין, ה' תניינא משמאל. הוי כ"ב. וה' תתאה שם קיימא אדנ"י דמתעתד במרגלא תתאה - הוי ס"ה. ובמרגלא עלאה אתיישב שם י"ה ע"ש -- הוי כ"ב וס"ה וי"ה -- הוי ק"ב. וב' יודין האמצעים מאינון מצפץ מצפץ ברזא דתליסר מכילין כו' כמ"ש שם וע"ש ב' שמות הנ"ל  - שי"ן שי"ן, והוי . וז"ש וכלא האי והאי איהו שבת. ועי' היטב ותבין].

דף צג עמוד א
 ר"ל שתכבד את ה' בתורה ומצות שתעשה לשמו ית'.

 ר"ל שתעשה הכל כבן לאביו שלא על מנת לקבל פרס אלא שהוא חייב.

פרשת משפטים

דף צד עמוד ב
 [א"ה. כתב הגר"א בתיקונים נ"ד א' ד"ה קרקפתא וז"ל ואמר דבת יחידה כמ"ש ששים המה מלכות כו' אחת היא יונתי אחת היא לאמה כו' ומסטרה נק' הנשמה יחידה והוא דרגא דמשה שלא זכה שום אדם אליה].

דף צה עמוד א
 והן כולם בקו ימין חח"נ כהן גדול, סגן, .

 כן צ"ל, ולא גרסינן כאן איש כהן. ור"ל דסגן נקרא כהן סתם ואיש נקרא כה"ד אבל במקומות אחרים משמע דאיש עדיף יותר והוא לשון שררה וכמ"ש אישי כהן גדול, הלא איש אתה גדעון איש ישראל, וכ"כ המפרשים. וע' פנים לתורה ולפי זה איש הוא סגן.

 דבת כה"ג הוא נשמתא כי הן ג' דרגין דאצילות שכוללין הכל.

דף צז עמוד ב
 ר"ל שז"ש  בסוד ב"ן. וענינו הוא כי יש ל"ב נתיבות ומהן כ"ב ויש מ"ב ויש נ"ב. 
 ול"ב הוא אלהים דבראשית
 ומ"ב הוא עם י' אמירן דשם
 וכ"ב הוא אם תסיר י' אלהים דעשר אמירן שהן בסוד י' נקודין שהן המהווה והמחיה הכל,
 ונ"ב הוא עם עשרה יומין, ו' יומין ו' לילות הן כללן אח"ד, והיא השביעית שכוללת כל הו"ק שבה יואחדו הכל כמו בתפילין של יד שבה בית אחד לבד, וג' ימים דיום השביעי שהן ג' דשבת, ג' ראשונות. 
והן כולן בשמות במילואם אדני ואהיה הוא כ"ב דאתוון ושמא מפרש הוא עשר דנקודין ושם ס"ג למעלה מהן והוא עשר דנשמתא ובהו נשתכלל מ"ב דמע"ב בסוד נר"נ כ"ב, ויו"ד ויו"ד וכ"ה בסוד מ"ה זיני נהורא כו' כי הנשמה הוא גם כן בסוד י"ג ועוד עשר דע"ב.
ואלו הג' מלויים הן כלל הכל ובהן הוא נ"ב. וזהו סוד שם ב"ן שלא נזכר מילואה כלל.

ומ"ש  הוא סוד נעלם בסוד שלג שגל ושלג  נגד ב"ן כידוע (כתב הרד"ל. ע' בלק"ת להאר"י בשמואל שם), והוא סוד שהכה את הארי ביום השלג שכ'  דנחית דיוקנא דבלאדן, וז"ש בתוך הבור - נוקבא בישא, והוא דרגא אחרונה ועל זה תמה תלמידו של ר' חנינא בן דוסא [מפני מה זכו. כ"מ בהעתק הרד"ל] כו'.

דף ק עמוד ב
 [א"ה. המאמר סובב על סוד היבום ועיין בפרשת בראשית כ"ח מ"ש בזה הגר"א. ועי' בהיכלות פקודי רנ"ה א'  מה שכתב שם הגר"א ד"ה אלין כלהו ממנן. וביאר שם.

דף קא עמוד א
 דבי"ע הן עלמא דנוקבא והיא נקראת בת נדיב, בתו של אברהם אבינו שנקרא נדיב.

דף קא עמוד ב
 ר"ל כמו תרומה שניתן לאכול אפילו לנשים משא"כ בקדש ועיין שם באורך].

דף קד עמוד א
 [אמר המסדר. כתב הגר"א בביאורו לתיקונים צ"ה א' בד"ה ועוד ויבן כי בענין יהודה ותמר נתעלה בב' עניינים, כי היה אב ולא ירדו לאחר להתבנות. ועוד שזכו לעניינם הראשון ולזה לא זכה שום אדם כי כאן היה התיקון שלא בידיעת יהודה רק על ידי הקב"ה ועי"ש בפרשת בראשית הנ"ל ותבין].

דף קיד עמוד א
 מלכות.

 שמתלבש בת"ח בכל דרא ובגלותא רביעאה הת"ח בגלות יותר וכמ"ש בסוטה יראי חטא ימאסו וסר מרע משתולל כו'  וכ"ז הוא גלות דיליה.

 ר"ל לך שאמר לו השי"ת אמר לו על גלות הרביעי שעל ידי שבירת הלוחות צריך לילך בגלות הזה. רד גם כן בגלות כנ"ל רמיז נחיתו דילך כו'.

דף קיד עמוד ב
 ר"ל מארצך וממולדתך ומבית אביך הן ג' גלגולים בג' אבות שהן שי"ן דמשה כמ"ש בתז"ח, והן נגד ג' אותיות של השם - יה"ו, חג"ת שכנגדן ג' גלות. וד' - גלגול דמשה עצמו - מ"ה דמשה, מלכות, שכנגדו גלות הרביעי.

 ר"ל גימ'  והן נו"ן דורות שמתעכבין בגלות כי הקץ הוא במספר שני הדורות כמ"ש בפרק ב' דעדיות.

 ר"ל נ' הוא נפלה כמ"ש למה לא נאמר נו"ן באשרי כו'.

 ר"ל שבסוף הגלות בעקבות משיחא אתגליא אילנא דחיי אורייתא דמשה כמ"ש בתז"ח.

 בינה דרגא דמשה כמ"ש בת"ז.

 הן כ"ד ספרים דאורייתא כמ"ש בהת"ז.

 מ"ט שערי בינה שהוא ה' עילאה ה' דמטה.

 הוא התורה והתשובה שמצלת לכל דאתו מסטרי' דרדפין אחריהן הסט"א ורוצה לאחוז בהן כמש"ו.

(ליקוט)
 נקר' כלת משה כמ"ש שאמרה שבת לכל נתת בן זוג כו'. והוא כמ"ש בת"ז (קכ"ג ב) והכי שכינתא אשתמודעת בד' גוונין כו' אימא תתאה נטלת שוקא ימינא כו' והן הז' ימי בראשית דיום ראשון אשתתף בעובדא עם יום רביעי דיום ראשון אור וכן יום ד' וכן בכולם, וכמש"ש בתי' מ"ב, והוא חסד ונצח. וכן בכולם.  לבד שבת בינה שהוא הדעת דאשתתף בז"ת והוא השבת דרגא דמשה שלכן נתנה תורה ביום שבת ועל ידי משה וכ"י בת זוגו והיא כלה דיליה ואבדה על ידי ערב רב שהן כנגד הדעת וכן חשבון  כחשבון . וז"ש לקמן קט"ו דבתחלה לא היה אלא באילנא דטו"ר וכו' ישראל עם ערב רב שהכל קאי על ישראל שבגינם אבד והוא והדעת באתפשטותיה למטה שהוא הדעת טוב ורע אבל לע"ל וישכן ישראל בטח בדד עין יעקב ויתמחון מעלמא ויחזור במדרגת בן בן י"ה הדעת במקומו והוא תיובתא לבינה תשובה והכל בדעת.

 ר"ל דכתיב , לך בגלותא ורד נחיתו והשפלה בגלותא בת"ח כמ"ש.

 בג' אבהן כמ"ש שג' גלויות היו בג' אבהן ונגאלו בזכותן אבל גלות הזה במשה ואין נגאלין אלא בזכות התורה.

 שהוא גבר שדרכו נסתרה ולא ידע איש כו' (כמ"ש בפר' בראשית).

 דאתפשטותיה נ' זימנין לקבל אורייתא דניתנה לנ' יום להגיע לשער הנ' וכן עתה עד לע"ל כמש"ל קט"ו ב'  , והוא הניתן למשה גם כן במ"ת אלא שאבדה בנחיתו דיליה שירד למטה התפשטות הדעת מ"ט שערי בינה וזהו אלף חולקין דאתנטיל מיניה אלף אכסדראין אל"ף רבתי אלף בינה שהוא א' ונשאר א' זוטא וזהו אריכות הגלות שלא מוצא במי להתגלגל ונתארך ולכן יציאת הגלות תליא בלימוד הקבלה אורייתא דמשה.

 וז"ש הקם תקים כמ"ש לקמן.

 באר היא בת מלך דאצי' ועי' תיקוני זהר ריש תיקון כ"ב דיתיב על מגדלא והיא מים שאל"ס כמ"ש ברעיא מהימנא פרשת פנחס והתורה היא בבריאה ימא דאורייתא מדרגא דבינה דמקנן שם והאי באר אמלי לה ולא יהבין הבת מלך אלא למשה כמש"ש בארוכה, והוא אדוניה איש האלהים, זווגא דדעת כנ"ל. וז"ש  מני ים הנ"ל.

 כמ"ש בריש פרשת בראשית.

[מה"ת]
 שמתלבש בת"ח בכל דרא והן בגלות יותר כמ"ש בסוטה יראי חטא ימאסו וסר מרע משתולל כו' וזהו מדה כנגד מדה שקירב הערב רב ולך יהיו גדופים וכמ"ש בזהר והן הן רישא דעמא.

 שבג' אבות מארצך כו' שהן שין דמשה כמ"ש בת"ז.

 גבר - ר"ת גמילות חסדים ביישנים רחמנים, היינו חג"ת. גמילות חסדים - אברהם חסד. ביישנים - יצחק כדאיתא במדרש עבד משכיל ימשול בבן מביש זה אליעזר ביצחק. ולכן נקרא בייש דאזיל סומקא ואתי חיוורא. רחמנים דא יעקב רחמים. נמצא מרומז בג' גליות הנ"ל וגם מרומז גלות רביעי דמשה -  - היינו עם משה דכתיב  ובמשה כתיב . וענין נ' זמנין - נ' דורות. שמענו ממנו דור שאין בו הארת משה רבע"ה לא נכלל בחשבון נ' דורות וזהו אריכות הגלות.

 כי זה היה בקשת משה רבינו ע"ה ליכנס לא"י כי שם היה מוכן לשאוב מהבאר הנ"ל והתורה שנתנה לנו היא כ"ד כמש"ו והבאר דרגי' דיליה אך לעתיד יעלה למדרגתו וישאוב מהבאר הנ"ל וכלל ישראל יעלה בת"ת מה שכעת הם עם עני דרגא דצדיק כפי אשר אבאר לקמן וזה היה תשוקת משה רבינו ע"ה עד למאד, והקב"ה אמר עלה כו' וראה כו' ושמה לא תבוא כו'].

 הן בגלות בבל ששם חטאו בנשים נכריות. 

 ר"ל בן י"ה אותיות בינה, שהיא תשובה כידוע.

 ר"ל שעל ידי התשובה השיב יה"ו לה' אחרונה, וזהו תשובה - תשוב ה' כמ"ש בזוהר ועל ידי מחשבה שהוא בעילת העילות כתר ששם שמא מפרש מלוי מ"ה כמש"ו. כי מחכמה ולמטה הוא ד' אותיות יהו"ה כידוע ובכתר מלוי מ"ה.

 חשיב כל המדות שהיו בו והתחיל מחסד ומפרש והולך.

 ר"ל בינה שבה השם יה"ו - בן י"ה שהוא ו', ובה כלול גם כן חו"ב - י"ה, הרי יה"ו. וכן הוא בצדיק. ועל ידי תשובתו בצדיק חיבר בינה בצדיק.

 בכתר כנ"ל.

 הן נו"ה, וכן נביאים וכתובים, וכן נגון וזמר - למנצח בנגינות, מזמור לתודה - נצח והוד.

 שאמת הוא עמודא דאמצעיתא וכן תורה, וז"ש בתורת אמת כו'.

 בד' אתוון כנ"ל. וש"מ במחשבה כנ"ל דהוא סוד דרגא דמשה שקיו דאילנא ועד הכתר עלת כו' דמחשבה דיליה ל"ל סוף.

 ר"ל בדור המדבר שעדיין לא היו מתוקנים.

דף קטו עמוד א
 ר"ל במט"ט.

 שהוא מ"ט פנים טהור מ"ט פנים טמא, משא"כ שער הנ' שאין נגדו ושם עלמא דחירו.

 ר"ל לא יתן מט לצדיק בעבור הוא"ו שבמוט.

 ר"ל ב' ווי"ן הן מ"ט שבכללן הם מ"ט אותיות וא' באמצע הוא שער הנ'. וחוזר ומפרש צדיק מט לפי שאינו רק מ"ט וב' ווי"ן הם בפירודא שאין דרגא דמשה ביניהן וכמש"ו הקם כו' בן עמרם דאיהו א' ואז הקם תקם.

 שהן ג' קשרים רישא ושרשא כו' דכלילן כלא.

 ר"ל בגלות האחרון שיפדו על ידי התשובה שגאולה הראשונה לא היתה על ידי התשובה ומע"ט היתה במנוסה מסטרא דעבד שלא היה להם שטר חירות. אבל גלות האחרון שיצאו ממנו על ידי תשובה ומעש"ט יצאו מסטרא דבן כמ"ש בתז"ח.

 ר"ל שית תיבין דשמע.

 דברוך הוא צדיק כמ"ש בתז"ח והמלך שלמה ברוך ושמע ישראל הוא ת"ת ישראל סבא.

 ר"ל שמ"ט שערים הוא מסטרא דבינה שנקראת אל"ף - אלף בינה, והיא מתפשטת בתוך שני ווי"ן ונעשית וא"ו, ובכ"ז עדיין אינו בשלימות דעיקר הא' שהוא שער א' שער החמשים שהוא בינה עצמה שנקרא' אל"ף כנ"ל שמ"ט שערים שלה הוא בסוד התפשטות שלה למטה ושער הנ' הוא בה. וז"ש פעם שמשה רבינו ע"ה הוא בעמודא דאמצעיתא ופעם אמרו שהוא בבינה והוא בסוד מ"ט שערים הנ"ל שעליו נאמר , שאלהים הוא בינה,   הוא מ"ט ע', והן ע' אנפין, ומ"ט אנפין הידועים. וז"ש  שהצדיק הוא יסוד עדיין מ"ט כו' בשביל שאין בו אלא מ"ט שערים כמש"ו.

 ר"ל שבפורקנא בתרייתא יתגלי ליה אילנא דחיי שער החמישים של בינה כנ"ל.

 ר"ל  הוא ר"ת וא"ו, והוא וא"ו הנ"ל.

 ת"ת

 וצ"ל תנינא ומשיח אחרון.

 ר"ל עמ"ו אותיות עמרם.

 ר"ל בו נשלם וא"ו. והן ג' מדריגות - בינה ת"ת יסוד. וא"ו. משה משיח ראשון משיח אחרון. ואמר עם ו' ר"ל עמו, הוא אותיות עם ו', וקאי אשניהן א וא - שניהן עם ו'.

 והוא ה' ד, וכן קאי אאלף החמישי ה' כמש"ו.

 כמ"ש בהרבה מקומות שע"ב שנה באלף הששי הן חבלי משיח.

 כצ"ל. שג' שמות האלו הן כלל הע"ב שמות כמ"ש בזוהר ובתיקונים והן ראשי תיבות וא"ו, שהוא וא"ו הנ"ל, והן גימטריא י"ג - גימטריא  של עזוב, והן בע"ב שנין הנ"ל נגד ע"ב שמות הנ"ל.

 ר"ל בע"ב שנה הנ"ל יקויים פי' עזב כו' רק עזר אבל בתר ע"ב שנה יקויים הקם כו'.

 ר"ל בעתו  שם ע"ב.

 הוא כמ"ש בגמרא  זכו אחישנה לא זכו בעתה (מצאתי כתוב על הגליון: בעתו ר"ל תמן במלת תעזוב יש אותיות בעתו).

 כמש"ל דף ק"כ ע"ב  . והן ברזא דג' אבהן דגן מסטרא דיעקב כו' מלמטה למעלה. 

 כמ"ש ואתם תלקטו לאחד כו' ותאמר ציון כו' וה' שכחני ואז יקויים התשכח אשה כו' שילקט השכחה.

 ר"ל לישראל תעזוב וזהו עזוב תעזוב ומפרש והולך פי' לעני ולגר כו'.

 ר"ל עזוב תעזוב הוא מסטרא דצדיק הקם תקים מסטרא דת"ת כמש"ו.

 ר"ל דעזוב הוא עני.

 כנ"ל ד הוא בן עמרם ו קאי אשניהן -- א וא, ועזוב הוא עני ועמו הוא גר כמש"ו, ולשניהן תעזוב. וז"ש .

 ר"ל שדרגא דמשה בת"ת וזהו בדרגא דילך כנ"ל, ודרגא עילאה דיליה בכתר. ובת"ת הוא הוי"ה פשוטה ובכתר שמא מפרש - מ"ה מחשבה, דרגא דמשה כידוע. וזהו מ"ה דהקם, וק' ק' ד -- מפרש והולך שהן ר' לאלף הששי שאחריו יהיו ע"ב שנה הנ"ל כמ"ש ברעיא מהימנא פרשת פנחס . ואלף הוא אלף החמישי הנ"ל. וכן הוא בתיקונים. ואז יקויים , . ותים דתקים מפרש והולך - .

 ר"ל ת"ת.

 חוזר כל הג' מדריגות.

[ליקוט]
 (נ"א בהעתק אחר באות ברית. דחטאו בזה בכמה נשין בבבל וכד יהדרון בתיובתא בזה ועיקר התשובה תליא בזה שסוד בן י"ה הוא ביסוד כו'). בינה ועיקר התשובה תליא ביסוד בינה), שסוד בן י"ה הוא ביסוד ששם נהר היוצא מעדן פגם ותיקון הדעת.

 לא גרסינן ומיותר הוא.

 שיעזוב אותם שילקט אותם העני והגר בן עמרם. ואמר  עם עמרם שנקרא רם דסליק לבינה - רם ונשא, וכן כ'  -- עם י"ם גם כן.

 שבתחלה פי' שניהם בת"ת וצדיק רק זה לעזר וזה לקימה, ועתה מפרש עזב תעזוב בצדיק דשם רק עזר. וקימה בת"ת דשם קימה. כורע בצדיק בברוך לאסמכא לה, וזוקף בשם כמ"ש בתז"ח.

 לא גרסינן.

[ו' תתאה לא גרסינן, וכצ"ל  כצ"ל, ור"ל עזוב כו'. (כ"מ ביתר העתקות שלפני)]. 

 לא גרסינן. וכצ"ל  - כצ"ל, ור"ל עזוב תעזוב הוא שנעזב והוא צדיק שנקרא עני כמ"ש בכ"מ, ועמו הוא בן עמרם כי גר וגו' ואמר שיעזוב לישראל שהם עני ולגר - משה כמ"ש אשר עשה ה' למשה ולישראל עמו.  אבל לעתיד לבא הקם תקים בדרגא דת"ת ישראל והוא מדרגת ת"ם דתקים, ונשאר ק"י, ומשה בדרגא עילאה דידיה דבתחלה לא היה אלא בצדיק בדעת המתפשט אבל כשישראל בת"ת יהיה הוא בדעת במקומו שהוא בן י"ה, שמא מפרש, מ"ה דהקם. ונשאר ק' שני' (בנ"א ק' ק') וז"ש איש תם. וכ"ז הכא בדרגא חד כאשר יהיו במדרגת עני בצדיק אז לבד מ"ט שערי בינה אבל כאשר יהיו בת"ת ושם הקימה ושם בני בכורי ישראל וכן הוא בן י"ה אילנא דחיי אלף בינה כנ"ל. 

[מהדורא תניינא]
 קאי על הדורות דגאולה אחרונה יהיה דוקא על ידי תשובה דג' גלויות לא היה על ידי תשובה.

 כי בינה היא תשובה כמו שכתוב  היינו תשובה .

 משום דחטא קודם בברית דנשאו נשים נכריות ובתשובה יתוקן זה הפגם בברית.

 שלא היה להם שטר חירות היינו התורה ולכך היה מנוסה במצרים עוגות מצות כו'. אבל לעתיד כתיב . ויתורץ מה שהקשה הרמב"ן וכמה קדמונים שתוכחה שניה מסיימת  ובראשונה כתיב . אך באמת היה כן דג' גליות ראשונים היו על ידי זכות אבות דהיינו כנגד ג' אבות כנ"ל, והשתא כנגד משה ודרגי' בינה תשובה, לא יגאלו כי אם על ידי תשובה. ובאמת ב'אתם נצבים' בפרשה שניה כתב , וע"ש כי שם כתב באר היטב ענין התשובה באריכות להורות שעל ידי תשובה דוקא יהיה נחמתן אך לכך הפסיק בין בתוכחה ובין פרשת התשובה פ' שלמה לומר לכשיהיה בהסח הדעת כלומר באריכות, וזה הפ' שמפסוק וע' ותבין.

 כי כבר נאמר במאמר דמרגלאין דבבינה יה"ו אהי"ה וכרסייא ע' אנפין נמצא מ"ט אנפין גבוהים כביכול מע' אנפין. וע"ש. וזהו במ"ט דילך. ודוק. וזש"ה  -- מ"ט ע'.

 וזש"ה לא יסור שבט מיהודה ומחוקק מבין רגליו עד כי יבא שילה ולו יקהת עמים. מרמז על הנ"ל דבעת הוצרכו שיהיה ב' משיחין היינו ב' ווין הנ"ל ומשה אחד בין ווין ולוי וקהת ועמרם כמ"ש בת"ז  גימטריא , וגם שבט הוא וא"ו,  גימטריא , ומחוקק נקרא וא"ו. וזהו . והבן.  - גי' .ולו יקהת עמים -- אותיות לוי קהת עמרם, דר' וי' חדא הוא כדכתיב , .

 ר"ל לבינה.

 ע' הוא ע' קלין דצווחא היולדת וב' חבלי לידה.

 ר"ל תעזוב מלא תמן בעתו וזה הכלל כל מקום שאמר תמן אינו כל התיבה רק בתיבה תמצא תמן זה.

 היינו ג' מדריגות חג"ת - יין, שמן, תבואה. קדש ישראל כו' ראשית תבואתה זה ישראל. נמצא ג' מדריגות מרומז כאן כנ"ל.

 שכתוב ואתם תלוקטו שכחה ותאמר ציון כו' וה' שכחני זהו עשרת השבטים. פאה הם בני הרכבים בני משה שנשא אותן הענן לסוף העולם לכך נקראים פאה.

 פי' לחזור הפסוק לעני ולגר כו'. גר אנת בקדמיתא עם עני. ותבין ענין גר וגם תבין ענין הבאר שהזכרתי לעיל שפי' גר שאין הוא בביתו ודירתו רק במקום אחר כגר בארץ נכריה, והבין.

 כצ"ל.

 כצ"ל. 

מאי קא ל"ג ואחזי כו' בן עמרם יוקים ל"ג רק עם בן עמרם הקם צדיק מ"ה כצ"ל.

 ר"ל שישראל שעכשיו בדרגא דעני צדיק יהיו בדרגא דתם יעקב איש תם כנ"ל ע' בפיקודא הקודם ובמהדורא קדמאה וזהו ענין כריעה בברוך וזקיפה בשם ע"ד והמלך שלמה ברוך].

 שהוא ו"ק דיצירה כידוע.

 שהן במט"ט כמ"ש בתיקוני זהר.

 בש"ס.

 כמ"ש מימינו אש דת למו.

 שעל מנת לקבל פרס הוא בדרגא דעבד מט"ט כמ"ש בתיקוני זהר.

 חסד שמשם התורה כנ"ל.

 ר"ל ראיה שהתורה נקראת קנין. ואמר ג' קנינים נגד חו"ב וז"א, כי ריבוי בדרגא דז"א כידוע והן ג' אותיות יה"ו כידוע שמהן שית סדרי משנה בששה חותמות המתהפכין כמ"ש בתיקוני זהר.

 ר"ל שאח"כ יתעסק בעץ החיים - רזין דאורייתא שהוא עלמא דחירו שהוא בדרגא דאצילות ועיין בתיקוני זהר.

 ר"ל שאין מגיע כל ימיו לרזין.

 ר"ל עד שילמוד הש"ס ואח"כ ילמוד רזי תורה שמשם יגיע ליראה פנימית וישתדל שלא על מנת לקבל פרס שאז הוא בדרגא דבן באצילות כידוע כמ"ש אם אין יראה אין תורה, אם אין תורה כו', דהראשונה קאי על יראה החיצונית ופשיטו דאורייתא, והב' על קבלה ויראה פנימית.

 וז"ש  - רומז על שני מדריגות הנ"ל, ור"ל ביובל לעוה"ב שאז יצאו מדרגא דעבד לעלמא דחירו ויתגלה עץ החיים כידוע. וז"ש רבנן לר' חנינא עולמך תראה בחייך כו' . וזהו . ויש שנגאלין על ידי אחרים והיינו על ידי גלגול וידוע שגלגול היותר מועיל הוא על ידי קרוביו כמ"ש בסוד היבום ובועז וכמ"ש בירושלמי (בב"ר פרשת חיי שרה)  חטין דקרתך זונין זרע מנהון ע"ש. וז"ש או דודו כו' כמ"ש לקמן וז"ש  בקרובים לשחרור בשאר כל אדם לשעבוד, וחכמים אומרים הכל לשחרור. ויש שאין נגאלין כלל על ידי גלגול וזה צריך להמתין עד לעוה"ב כנ"ל.

דף קטו עמוד ב
 ר"ל נ' תרעין דבינה כמש"ו.

 ר"ל בק"ש ותפלה מרומז שני דרגין הנ"ל, ר"ל דבק"ש הוא עבד נרצע שאין לו גאולה על ידי אחר שאין מוציא אותו אחר י"ח אלא הוא בעצמו צריך לקרא. אבל בתפלה מי שאינו בקי הש"ץ מוציאו ידי חובתו. וק"ש הוא בדרגא דיובל נ' תרעין ואותו שעובד לעולם אין לו גאולה אבל בתפלה שהוא בדרגא דשש לפיכך יהיה לו גאולה על ידי אחר. ובשניהן הוא עבד -- בק"ש בעול תפילין וז"ש דאיהו עבד כו' וכן בתפלה עבד כמ"ש לקמן ואין עבודה כו' אלא שהן ב' מדרגות כנ"ל.

 ר"ל שהוא נרצע והוא עובד לעולם כנ"ל.

 שצריך שישמיע לאזניו משא"כ בתפלה. לפיכך בתפלה אינו נרצע אלא בשש.

 ר"ל של"ת דשמע כתיב משמע אפילו על ידי אחר לכך אמר שאדרבה דקאי שצ"ל בעצמו.

 כנ"ל.

 ר"ל דגבי נרצע לא כתיב או דודו דל"ל פדיון על ידי אחר כנ"ל.

 דבאמצעות אינן רק צרכי עוה"ז שמבקש פרס.

 ר"ל דתפלה היא בדרגא דצדיק ח"י עלמין כידוע שלכך בה י"ח ברכות והיא ו' זעירא שכנגד זה ג"ר וג' אחרונות וק"ש בעמודא דאמצעיתא, וזהו שמע ישראל - ישראל סבא, ובו שית תיבות - ו' דעמודא דאמצעיתא, ועמודא דאמצעיתא סליק לבינה כמ"ש לקמן לפיכך נאמר שמע ששמיעה הוא בבינה, וז"ש לעיל בכל לשון ש הוא בינה - נ' תרעין.

 ר"ל דבעז בדרגא דצדיק כידוע ופלוני אלמוני בדרגא דעמודא דאמצעיתא דסליק לבינה. וזהו פלוני שהוא אינו נגלה כל כך כצדיק, אלמוני דסליק לבינה. ופלוני לא רצה לגאול ובעז גאל.

 כמ"ש קרוב ה' לכל קוראיו שבתפלה שהוא בדרגא דצדיק ה' קרוב לאדם נמצא בדרגא דצדיק ה' קרוב אל האדם.

וז"ש  ר"ל כמו בעז אע"ג דפלוני היה יותר קרוב אעפ"כ טוב בעז לרות יותר מפלוני כנ"ל. וכן בתפלה מלכות טוב לה יותר צדיק שהוא שכן לה וקרוב אצלה יסוד למלכות, מאח שהוא עמודא דאמצעיתא שהוא אחי' ורחוק שנתעלם בבינה בעת הגלות דאשתאר חד כרוב כידוע ויסוד סמיך לה לעולם. וכן על ידי צדיק יש לו לאדם גאולה בעוה"ז בשש כנ"ל והוא קרוב ועל ידי  בעוה"ב וזהו שנתעלם בבינה. וכן בק"ש ותפלה. דבתפלה אית ליה פדיון על ידי אחר כמש"ו.

 בראשונות ובאחרונות והענק תעניק לו באמצעיות שממלאין לו משאלותיו. וזהו הענק תעניק כפל עבודתו שהוא שש כנ"ל ומעניקין לו י"ב ברכות האמצעיות. וזהו שפתח לעיל פקודא לפדות כו' לדון כו' הענק כו'. ומ"ש לפדות אמה לייעד כו' לפרוק בתפלה השכינה ולייחדא שבעו"ה ושפחה כי תירש כו' כמ"ש ברות .

 ר"ל אם איני גואל את עצמי,  -- ביובל אצא לחירות.

 ר"ל בשניהם מליל עמך.

 ר"ל שמלולך בק"ש בשניהם כמש"ו.

 כמ"ש בגמרא  דהאי קרא אק"ש קאי.

 ר"ל חוט השני המקיף בעיגול ב' השפתים והוא גולמא כמו יו"ד כידוע.

 כצ"ל. ר"ל שחרב הוא שם הוי"ה -- י' ראש החרב, והחרב עצמו - ו', ה' ה' - שני פיפיות. וכן בפה -- יו"ד המקיף וכן חכמה מקיף הכל כמ"ש בספר ברית מנוחה. ה' ה' - שפתים, כי  גימ' , שפה עילאה - שכינה עילאה, שפה תתאה - שכינה תתאה. ולשון - ו', בין השפתים, בין ב' ההי"ן. והן כל הספירות מחכמה ולמטה. וכ"ע הוא המילוי דשם מ"ה כמש"ו במחשבה לפי שכ"ע מחשבה סתימאה. וז"ש  ר"ל שם הפשוט ושם מ"ה במחשבה.

 ר"ל בגלות ובפרט דוחק של ת"ח שמשה רבינו ע"ה מתעלם בתוכן. וז"ש בגין דעניותא כו' כמ"ש אגרא דכלה דוחקא.

 ר"ל שגם משיח עני כמש"ו. 

 ר"ל להתיר בג' השבועה של הגלות.

 ר"ל בת של שבועת.

 ר"ל שבעת הוא אותיות שבת - חגת"ם, ועוד ע והוא כורסייא בע' אנפין כמש"ל ברעיא מהימנא פרשת יתרו . ור"ל עד שיתירו לה חג"ת.

 מביא ראיה ששבועה בשכינה.

 ר"ל באצילות.

 ר"ל ביצירה ועשייה.

דף קטז עמוד א
 ר"ל שכל בנינה בי' וראיה להנ"ל דל"ל קיומא אלא כו'.

 שיסוד הוא מערב כידוע.

 שהכל מריקין בו.

 שכולל ט' ספירות כמנין . [ט' גלגלים בשמים - מצאתי כתוב על הגליון]. 

 שד' הוא מלכות כידוע [מארבע כנפות הארץ - מצאתי כתוב על הגליון]. 

 שהוא נקרא ח"י עלמין.

 בא לתרץ מ"ש לעיל ונפלו שמיא כו'.

 ר"ל באמת.

 ס"ת אמת.

 ברית הוא יסוד ואות ברית הוא מלכות - עטרת יו"ד כמ"ש ברעיא מהימנא פרשת בראשית וכאן הוא תחת יסוד אבל שם על גבי יסוד.

 שס"ת הוא בדרגא דיסוד.

 תגא הנ"ל.

 ר"ל בעוה"ז היא למטה נקודה תחת ס"ת ונקודין משמשין לאותיות ולפיכך יש תשמיש בעלמא הדין אבל בעוה"ב הוא תגא ותגא אין משמשין לאותיות לפיכך אין תשמיש שם. ולפיכך דאשתמש בתגא חלף - נטרד מעוה"ב שאין שם שימוש כנ"ל.

 דאתייהבית מבינה אבל בע"פ אמרו מלכות תורה שבע"פ.

 כמ"ש המשתמש בכתרה של תורה כו'.

 שהוא ס"ת.

 ר"ל שכינה עילאה ותתאה לפי שכל המאמר סובב עליהן וכן מאמר הנ"ל דעבד עברי שני מדריגות של העבדים דצדיק הוא בשכינתא כמ"ש דבעלמא דין כו' שהוא מלכות ולפיכך אמר שם פי שכינתא כו'.

 נ"ל שצ"ל בפסלת גרן כו', ור"ל אותה שנחצבה מגרן ויקב והיא השכינה כמש"ו.

דף קטז עמוד ב
 ר"ל הלכות פסוקות שהן בסטרא דנער.

 ר"ל מלכות מסטרא דגבורה נחצבת דתורה שבכתב מסטרא דחסד ושבע"פ מסטרא דגבורה.

 ר"ל שהוא גבור על הבנות עשו חיל.

 שגבורה נתקן ע"י.

 שבינה משם הברכה שהיא נקראת ברכה.

 וזהו בקרב הארץ

 כמ"ש ( ) אגורה באהלך עולמים וכי אפשר לדור בב' עולמים כו' שהוא חי בקבר וזהו בקרב הארץ - בתוכה.

  ר"ל כי חיים בבינה כידוע.

 ר"ל לכך נאמר חיים לשון רבים.

 ר"ל בגוף.

 ר"ל שאמרו שהמלאכים נקראו חשמ"ל - חיות אש ממללות, והן הולכין עמו ואינו שומע קולם בעודו מלובש בגוף.

 ר"ל שנתלבש בכתנות עור.

 ר"ל מעשה אדם הראשון שמרכיבין טוב ברע בעונותם והוא עץ הדעת טוב ורע ולפיכך אינן זוכין לידיעת עץ החיים.

 ר"ל שרפים עולם המלאכים שמשיגין משם ידיעתו.

 לשון כנפיים.

 ר"ל בחייך. שאפילו משה רבינו ע"ה אין יכול לראות בעין הגשמי בחייו מ"מ חילוק בינו לשאר בני אדם שמכל מקום ראה בעין השכל את הכל כמש"ו.

 ר"ל ראיה שבעין השכל שייך ראיה לחכם.

 ר"ל מצד החכמה יכול להסתכל. אבל מצד הנבואה אין יכול להסתכל אפילו בעין השכל ולפיכך חכם עדיף מנביא כמש"ו.

 ר"ל כל שכן שאר נביאים שאין יכולין להתסכל בעין השכל. ואמר כל שכן נביא, ר"ל נביא לבד שאפילו בעין השכל דחכמה לא השיגו וכל שכן בנבואה.

 ר"ל ומה שראו הנביאים מראות בעיינין הגופניים ראו. ולא שראו ראיה ממש שאפילו משה רבינו ע"ה לא ראה כלל בעיינין כנ"ל אלא בחזוונין דעיינין כמ"ש שראו באספקלריא דלא נהרא אבל משה רבינו ע"ה לא ראה כלל בחזוונין כמ"ש שראה באספקלריא דנהרא לפיכך לא ראה כלל בנבואה. וז"ש .

 והוא ראיה שראיית הלב משובח מראיית העין.

דף קיז עמוד א
 ר"ל בעין השכל דחכמתו אסתכל בחייו.

 ר"ל אע"פ שבעיינין לא יכול להתסכל. ואמר בקדמיתא לאפוקי לאחר פטירתו כידוע.

 ר"ל אע"פ שמשה רבינו ע"ה מתעלם בכל ישראל מכל מקום טפשין שבהן אין מעכבין אותו שלפי רוב גדולתו אין חשובין כנגדו להפסיק כמו קליפה קטנה על אדם גדול.

 ר"ל במילולו וראייתו וכל שימושיו בז' נקבים שריא שכינתא וכל משריין.

 וראשי בשמים לא חשיב שהוא כלל כל הבשמים והוא בג' ראשונות - כח"ב שהן ראשים, והן כלל כל האצילות כידוע.

 קאי על בינה שהיא גם כן כלילא מתלת.

 אע"ג דמור ולבונה קא חשיב למעלה בז"ת היינו מצד שרשם בג' ראשונות. 

 שהיא כלל כלילא כנ"ל.

[מהדורא תנינא]
 דהיינו בגין שאמר לעיל בן י"ה אסתלק לעילא וידוע דמשה נקרא בגלות כבד פה וכבד לשון ואליהו הוא יהיה לפה, ר"ל שכל זמן שאליהו לא בא הוא כב"פ ופנחס אליהו בן אהרן וז"ש ואהרן כו' יהיה לפה.

 שאמר קודם  ז"ש מכל ממונא כו'.

 אף שלא יהיה עותרא.

 דשבע"ת ע' ע' אנפין ש' ג' אבהן חג"ת. ר"ל עד שיתירו לה חג"ת אך א"ת מי מעכב אך מוכרח להיות בזה העולם ג' אנשים בדרגא חג"ת ז"ש בגמרא איכא ר"ח ובניו].

 ר"ל ז"ש אחרי רבים דווקא להטות.

 ר"ל חג"ת והיא חיה רביעית פני אדם דכליל כל תלת חיוון וזהו כלל ב"ד.

 ר"ל שהוא דין של עמודא דאמצעיתא שנקרא אמת לכך צריך משפט אמת.

 זה לעומת זה נגד אמת עמודא דאמצעיתא - שקר ס"מ, ונגד  - גימטריא  - שפת שקר כו'. 

 שהוא היפוך של גיהנם כי גן עדן הוא נוקבא דקדושה ועץ החיים ת"ת כמש"ו.

 ראיה שדין במלכות.

 ר"ל שנאמר שבעה עיני ה' כו' וכתיב עיני ה' משוטטות כו' שהוא על המחשבה וז"ש  דע מה כו' עין רואה, וכתיב עיניו על כל דרכי כו' שהוא על המעשה וז"ש וכל מעשיו בספר כו' ובכ"א שבע כנ"ל.

 ר"ל למה באימא עילאה נוקבין לפי שהיא רחובות נקבים רחבים.

 קאי אלמעלה.

 ר"ל מכאן ששכינה תתאה נקרא גוף.

 ר"ל ע"ש התחלקות רמ"ח פקודין נקרא אברים.

 שהוא נשמתא דרגא דת"ת כמש"ו שמלכות גופא ליה כמ"ש לקמן.

 חוזר למעלה ר"ל שהוא שופט מסטרא דבינה כמש"ו.

 ר"ל אע"ג דבינה בעולם הרחמים מ"מ דינין מתערין מסטרא דלמטה וזהו שאותיותיה הוי"ה ונקודותיה אלהים.

 ר"ל ז"ש שופטים ושוטרים כו' לאשלמא כל ספירין.

 צ"ל ותפארת.

 של"ת הלא אמר למעלה שוטר מסטרא דצדיק.

 ר"ל שאין הפי' מדבר שקר תרחק שלא יעשה שקר במשפט דאם כן מאי מדבר ומאי תרחק, אלא שלא יוציא לעז עליו כמש"ו.

 ור"ל להשוות כמ"ש (שבועות ל' א' וע"ש ל"א א') שלא יהא א' יושב כו'.

 ר"ל אחד לשני הבע"ד כמש"ו.

 כנ"ל דעמודא דאמצעיתא אקרי דיין והוא מכריע בין חו"ג ואי ןנוטה לזה יותר מזה - כן דיין בין זכאי וחייב. ואח"כ לפי המשפט נוטה אם לחסד או לדין - כן הדיין. 

וז"ש  כמ"ש כל באי עולם עוברין כו' וכלם נסקרין בסקירה אחת.

 זה לראיה שכ"א נידון כפי מעשיו.

 לא גרסינן .

 כמסקנא דגמרא צדיק וטוב לו כו'.

 ר"ל לא טוב ורע בעוה"ז וכמ"ש בזוהר דהרי יעקב צדיק גמור היה וכל ימיו בעאקו אלא על תורתו ונשמתו.

  מכרסייא כמש"ו לקמן דשם מורכבין טוב ורע וכן צדיק ורע.

 כצ"ל.

 ר"ל דהרע שליט על הטוב ועטרא ליה וזהו מכתיר.

 ר"ל גם ענוש לצדיק לא טוב בשביל דיצה"ר דכד כו' - ר"ל אמאי קאמינא שפחה דיצה"ר לכן קאמר דיצה"ר כו'.

 שהיא השכינה, לאחר שהוא הסט"א כמש"ו דשכינה דאילנא דחיי אין רע נוגע שם.

 ר"ל בכרסייא וכן בנשמתא כמש"ו ובכ"א כשהנשמה פגומה הכסא ח"ו פגומה שמשם נחצבה.

דף קיח עמוד א
 דרעיא מהימנא שחיבר על המצות.

 שכל אחד גומל חסדים בחסד וכן בשאר המדות בכל רמ"ח אברים.

 ר"ל בצירוף כזה כמש"ו.

 ר"ת שנא"ן שפשיטותא דנו"ן הוא אדם כידוע והן רכב  אלהים - המרכבה. ואמר רבותיים אלפי - כמ"ש   שאין השכינה שורה בפחות מכ"ב אלפים, וענינו נגד כ"ב אותיות של התורה כ"ב צינורות של השכינה.

 דד' חיות הן ד' אותיות של השם ולפי הצירוף של השם כן החיוון.

 כצ"ל. לפיכך הלכות נזיקין מסטרא דשמאלא בצירוף הוי"ה מתחיל בה' בשמאל הוא שור נשר כו'. ואע"ג דבפרשת בא אמר דבשמאל סדורא גבריאל מיכאל אוריאל רפאל -- שם הוא בצירוף היו"ה דשם לא צירף אלא ד' צירופים רק התחלת השמות ושאר הג' אותיות הניחן בסדורא דלהון.

 לא גרסינן.

 ששני פרקים הראשונים מדבר מכלל הד' נזיקין ומסיים באדם מועד כו' אע"ג דסובר הרעיא מהימנא דמבעה הוא אדם כמש"ל ומבעה תנא קודם -- הכל הולך אחר החיתום.

 כצ"ל. ור"ל בית דין הוא שכינה בג' לקבל כו'.

 ר"ל דיין מסטרא דמלכות ושופט מסטרא דבינה כמש"ל, כי דיין לשון דינא כנ"ל ובינה נקרא אלהים חיים וז"ש ומסטרא דשם כו'.

שומר שכר - לא גרסינן.

 ר"ל שע"כ בנזיקין כי ד' שומרים הם גם כן מאבות נזיקין.

 והוא הכל א' ג"פ ד' לקבל תלת חיוון בכל אחד ד' פנים - י"ב אנפי חיוון כידוע שהן ג' דיינין ג' אבהן וחיה רביעית שהיא כלל החיות הנ"ל כלל ב"ד נגדה ארבע מיתות בית דין כמש"ו ובה דן לשפחה כמש"ו.

 הן או"ה שמצערין לישראל כמש"ו.

 וצער א"צ לפרש.

 בכובד המס כמש"ל.

 הן אומות העולם כנ"ל.

 ר"ל לבית המקדש שהוא רשות היחיד ששם קרן מועד כרבינו טרפון .

 דסתם ובער דשן דמכליא קרנא משמע כדמוכח בגמרא. דברי דוד].

 ר"ל דכתיב אכלה ומדקא ושארא כו', ור"ל אכלה בשן ושארא שהן אימורים שהן שיריים ופדרים כו' ברגלה רפס' - הוא רגל.

 כמ"ש וקרנא דכן עבדא קרב כו'.

 כמ"ש הרס בעברתו מבצרי כו'.

דף קיח עמוד ב
 שהוא ממונה על חורבן ושם הוא הקליפה ע"ז קדמוני' כידוע.

 ר"ל בתיבת שבתי אותיות בית.

 שהוא בור כמ"ש כי שמו אותי בבור.

 ר"ל השכינה.

 ולא זו בלבד אלא אף מבזין אותה וז"ש כל מכבדיה כו'.

 כצ"ל, והיא נוק' השניה גיהנם.

 כצ"ל.

 בזה משוה הפלוגתא במבעה שהוא אדם ושן.  שור ואדם דכורין ושני' האחרים נוק' היפוך ממה שבקדושה.

 אמר זה שהתפלין לשור הנ"ל קשר על קרנוי ולכל ד"א נזיקין כמ"ש בת"ז וז"ש יהבת לן מצות כו'.

 וזהו לבינונים כמ"ש שם, וז"ש ולצדיקיא כו'.

 לקוב"ה וכנ"י שהן תפילין של ראש ותפילין של יד כידוע.

 ר"ל טעם שתש"ר קוב"ה ותש"י כנ"י, שתפילין של ראש ברישא ותפילין של יד בגופא.

 הן ג' מדרגות - גופא ונשמתא ונשמתא לנשמתא.

 כצ"ל.

 ר"ל שכינה.

 שאצל תש"י נאמר והיה לאות כו'.

 בקוב"ה. וזה בכלל אבל בפרט בשניהן אמר אות דזו"ן תש"י ותש"ר ומילה ופריעה כמש"ל.

 ששני בחינות יש בעמודא דאמצעיתא -- א' קיבולו מחו"ב וא' כללותו חו"ג. וכן במלכות. ומסטרא דעמודא דאמצעיתא הן שוין, ומסטרא דחו"ג זה לשמאלא וזה לימינא כמש"ו. ומ"ש רשימין כו' מסטרא דחו"ג.

 גם כן תש"ר ותש"י.

 לשון נקבה ותורה ומצות גם כן מימינא ושמאלא.

 ששמירה בנוקבא כמ"ש כ"מ שנאמר השמר כו' בלא תעשה.

 דימינא ושמאלא.

 חו"ב.  חו"ג.

 צ"ל לקבלו.

 שכל אות הוא בצדיק. ואע"ג שאמר למעלה בקוב"ה וכו' והוא מסטרא דצדיק.

 לא גרסינן  וצ"ל . 

 רומז על ע"ה שאין בהם מצות כלל בחזרם בתשובה ומוסרין עצמן צוארן לשחיטה והולכין לבה"כ לברכא לקוב"ה הן ב' סמנין האלו כמש"ל.

 קאי אעופין ושם מקומו. דהעברת הזפק דומה למילה וקליפת הקורקבן קליפה הפנימית דומה לפריעה.

 וכולן בבחי' הנ"ל.

דף קיט עמוד א
 בנוקבא.

 בדכורא כמש"ו.

 שדומין לבעירן כנ"ל.

 בבהכ"נ.

 ויחודא אמר לעיל בסכין.

 ר"ל בשחיטת הבהמה כן מקריב עצמו קרבן וזה אשר היה בקרבן ג' מינים - בהמה ועוף ואדם - כהנא דמייחד לון לג' מינים הנ"ל רומז.

 ענין בפ"ע ולא קאי אע"ה.

 ר"ל של ברוך כנ"ל.

 והוא  של הברכה והן יק"ב ג' אותיות של השם ולכך אמרו  כל ברכה שאין בה שם אינה ברכה. ור"י אמר גם כן מלכות על אות רביעית של השם. אבל רב אין מצריך מלכות לפי דל"ל מגרמה כלום אלא כלולה מהם לפיכך היא אות כפולה והה"א כפול לפי שהיא נוקבא.

 באדם.

 כיון דהוא בנוקבא לבד וגם כן מטרוניתא לא נחית דהיא אינה בפירודא. אבל למעלה דמייחד לקוב"ה ביחודא קוב"ה נחית וז"ש והנה ה' נצב עליו כו'  על ההוא רוחא כמ"ש נצב עליו על יעקב, וכן בכ"א.

 ר"ל דקוב"ה וכ"י שומרין את הרוח ומשיריין דקב"ה וכנ"י שומרין את הנפש.

 בכ"ע.

 ר"ל בכל חלקי הנשמה בד' אותיות הוי"ה שהן נשמה לנשמה ונר"ן כמש"ו.

 ר"ל נשמתא לנשמתא ונשמתא. וזהו . ורוח הוא וא"ו ונפש הוא ה"א. וז"ש ובנפשא כו'.

דף קיט עמוד ב
 ר"ל של כל ד' אותיות הוי"ה וז"ש מארבע רוחות כו'.

 ר"ל ד"פ רוח.

 שהוא למעלה מהוי"ה פשוטה שם מ"ה כנ"ל.

 צ"ל חסר ור"ל שחסר כאן מהמאמר.

 פקדונות הרוחות.

 ר"ל הנשמה וכתיב כל הלילה.

 שנאמר זאת תורת העולה כו'. וז"ש דקרבין כו' קרבנין כו'.

 ר"ל דכל סליקו הוא בשם הוי"ה ובשם מ"ה ומפרש דבתורה אלו שני שמות וכן במצוה מפרש לקמן בתפלין וה"ה לכל מצוה.

 כצ"ל. ור"ל עשר אמירן עשר מאמרות שבהן נברא העולם.

 דויהי בנסוע הארון ספר בפני עצמו. ואע"ג דבגמרא אמרו שבעה -- היינו למ"ד במקומה נאמרה.

 דל"ת הא אמרינן בכ"מ חמשה ואמר לבד מספר בראשית שהוא קודם מ"ת.

 בתרין דרגין - עתיק יומין ואריך אנפין.

 ר"ל שם מ"ה.

 כמש"ו י"ד אותיות של השני השמות.

 עכשיו מפרש שם הוי"ה דאתכליל  בשכינה.

 ר"ל בינה - בן י"ה, בן הוא עמודא דאמצעיתא, ו' -- הרי יה"ו. וז"ש כלילא שהיא כוללת גם עמודא דאמצעיתא ועם מעשה כל השם.

ורצועה דיד - לא גרסינן.

 כצ"ל.

 ר"ל שדי שבתפלין ש' שכינה י"ד הוי"ה הנ"ל.

 שהוא בדרגא דעמודא דאמצעיתא ולפיכך בידך שהוא הוי"ה.

 שקוב"ה ושכינתיה הן שד"י ושם הזה שומר ישראל כידוע ולפיכך שם שד"י ביסוד ששם כלול ת"ת ומלכות.

 חסר כאן מהמאמר, וע' תיבין מלמנצח עד סוף המזמור שהן רומזין על ע' שנין חבלי משיח דצווחת אילתא ע' קלין כמש"ו שהן ימי צרה ומתוכן יגאלו שבזה מדבר כל המזמור.

 צ"ל ומאי.

 כמש"ו בקר חסד ושחר נצח ושניהן דרגין דפורקנא שהן קו ימין אלא ששחר הוא ע' שנין בתראין חבלי משיח ובקר הוא הגאולה שיהיה אח"כ.

 ר"ל חסד.

 ר"ל שמניחו על הגאולה.

 דרחמה צר וחבלי לידה קשין מאד כנ"ל דצווחת כו'.

 דבשני המזמורים - מזמור  ומזמור , דכל מזמור דאילת השחר הוא צווחה דאילת השחר בכובד הגלות בע' שנין הנ"ל. 

 צ"ל ע' קלין.

 דהלילה נמשל לגלות ובקר לגאולה כמ"ש לקמן שכבי עד הבקר וקודם הגאולה יכבד הגלות יותר מכל הגלות כמ"ש בגלות מצרים תכבד העבודה כו'. וזהו למהר הגאולה כמ"ש  אגרא דכלה דוחקא, והוא שחרות השחר שקודם שמתחיל להאיר היום הוא מחשיך יותר מכל הלילה ולכן נקרא שחר. וע' קלין הן ע' שנה והן נקראין חבלי משיח שכל הגלות דומה להרה שמתקרבת הלידה כל יום והגאולה דומה ללידה כמ"ש היולד גוי כו' כי ילדה ציון כו' וכשמתקרבת לילד אז כואבת יותר מכל ימי הריונה כמ"ש הרבה כו' והרונך צער הריון שהוא הגלות וכשיושבת על המשבר זהו חבלי משיח. 

וז"ש  דזה נאמר גם כן על הע' שנין כמו היושבת על המשבר שתקוה לילד מהרה כן יקוו באותו זמן לגאול מהרה.  וז"ש לראות מהרה בתפארת עוזך. ולכן יש בו ע' תיבות ו הוא תיבה אחת.

[מצאתי כתוב על הגליון. ר"ל מלת  גימטריא ע'. וז"ש בר"מ כ"ן היינו כו' וזהו על כ"ן נקוה. עד כאן מצאתי על הגליון. ואני דוד אומר שהדבר אמת בכוונת הר"מ. אבל רבינו הגר"א ז"ל כוון כאן למספר התיבות ב עד  (ומ ואילך אין שייך להנוסח כי הוא נמשך מנוסח מלכיות דר"ה כידוע) שהן ע"א תיבות, וכתב רבינו ז"ל ש נחשבים ב' התיבות רק לתיבה אחת מפני שהן מחוברין יחד וכעין מה שכתב רבינו ז"ל בלקוטיו על מאמר הזוהר בשלח  מ"ח תיבין בפסוקי שם ע"ב שכל התיבות שהן במקף יחד נחשבין לתיבה א', עי"ש]. 

 ר"ל בע' שנין הנ"ל.

 דכן עושה אילת בחבלי לידתה כידוע וצווחת ע' קלין עד דילידת.

 דאיהו ראש דידה כמ"ש על ראש המטה - יסוד כמ"ש בזוהר בכ"מ.

 שמהן בנינה כידוע וז"ש ברכהא.

 ר"ל ביסוד שבו תליא השבועה כמ"ש לעיל. וכן האבות - שים נא ידך תחת ירכי כו'. וז"ש חי ה' שכבי עד הבקר כמש"ו. ואמר  שהן הע' שנין שהוא מסטרא דנצח כנ"ל. ואע"ג דקאמר לעיל מסטרא דנצח הוא מכל נה"י וכן הגאולה שאמר מסטרא דחסד אמר לקמן שיהיה מכל ג' ספירות חג"ת וכן יהיה בע' שנין בבחינ' דחג"ת בנה"י.

 שאריה מימין כמ"ש ופני אריה אל הימין כו'. וז"ש הן עם כלביא יקום כו' - ר"ל בבקר.

 כמ"ש וישכם אברהם בבקר.

 ר"ל השבועה כנ"ל עד זמן הגאולה בבקר.

 ר"ל בחסד.

 וזהו ימין משה זרוע תפארתו.

 וזהו בוקע שבשם ע"ב בקע ימא ולפיכך ר"ת וס"ת בוקע הוא ע"ב. מים הוא חסד.

 ר"ל זהו חי ה' כו' הבקר. דהבקר הוא חי ומני' יסוד נקרא חי דחסד גנוז בפום אמה.

 וכולן כלילין באברהם. ולכן אע"ג שג' הפסוקים ויסע ויבא ויט הן בג' אבהן -- מכל מקום שם ע"ב הוא בחסד דהוא יומא דכולא יומין.

 דשי"ן הוא מג' ווי"ן.

 גימטריא אדם.

 שאדם מלכות דאתקשר בשמאלא.

דף קכ עמוד א
דוחה מרומי -- דוחה לא גרסינן.

 בניסן.

 ושני המאמרים אמת שהפקידה תהיה בתשרי אבל תדחה עד ניסן דתשרי דרועא שמאלא - ראש השנה כידוע, ואע"פ כן יהיה בסוף הגאולה בתשרי כמש"ו ולבתר כו'.

 כמ"ש בכור שורו הדר לו כו' ושור בשמאלא כנ"ל בהם עמים כו'.

 כמ"ש קדש ישראל לה' ראשית כו' ועכשיו התבואה מעורבת ומכוסה בקש, רשע מכתיר את הצדיק.

 מסטרא דשמאלא כנ"ל.

 ר"ל קבוץ גליות.

 יעקב דהוא דרגא דעמודא דאמצעיתא.

 ר"ל לבהמ"ק וכן ביעקב נאמר אל המטה שכינה.

 שהוא שור כנ"ל ופני השור כו'.

 ר"ל מפסח ועד תשרי נקרא עד כמ"ש בבקר יאכל עד.

 ר"ל עדי הוא כל זמן ור"ל כל זמן העד יהא השמדם כמ"ש לקמן דמשיח ב"ד ייכול כל האומות עו"כ בבקר יאכל עד וכד מטי תשרי לא ישאר מהם כלום כלחוך השור כו'.

 עד  - לא גרסינן.

 ר"ל הגאולה.

 ר"ל קבוץ גליות.

 עמודא דאמצעיתא כמש"ו.

 שענין הכריעה ליסוד לסמוך למלכות סומך נופלים וקימה למזקף לה כידוע.

 דצדיק נקרא ברוך כידוע בסוד בשכמל"ו וברוך דח"י ברכות שהן ביסוד (ועי' ריש פרשת עקב רע"א א' . דוד).

 שהסמיכה ביסוד בדרגא דבקר כנ"ל בסוד ג' ווי"ן וזהו שכבי וכורעין לאסמכה שם בשכיבתה. 

 עמודא דאמצעיתא.

 דהוא יקבץ גליות כידוע.

 דמשה רבינו ע"ה הוא גופא דכל ישראל וכל ישראל הם אברים כמ"ש בתז"ח אילנא רבא דבי' כו'.

 ר"ל מסטרא דיעקב הן משולשין כמ"ש  - משולש כחבל כמ"ש רש"י שם.

 ר"ל השלשלת הנ"ל הוא ש' דמשה, ש' ראשי תיבות שלשלת, והש' משולש בג' ווי"ן (ומספרו שלש מאות) כנ"ל.

 ר"ל לעמודא דאמצעיתא שמסטרא דעמודא דאמצעיתא הס' משולשין כמ"ש בתז"ח.

 כנ"ל דבאריה יגאל אותנו ובשור ילחוך את האומות ובנשר יקבץ וזהו ואביא אתכם אלי.

 והם ט' ספירות ג' בקו ימין וכן בשמאל וכן באמצע.

 כמ"ש בתז"ח דאיהי עשיראה לט' ורביעאה לכל תלת.

 ר"ל כמ"ש , ור"ל דש' דמשה מצד כללותו באבות ועיקר שמו מ"ה דמשה והוא מל' באסתלקותא לכתר. וז"ש  כמ"ש ודמות פניהם דכולהו אדם.

 דפסוק הזה נאמר באדם והוא דרגיה דמשה רבינו ע"ה שליט על כל הדרגין - דגת הים ועוף השמים ובהמה, שהן ימינא ואמצעי' ושמאלא, וכן בישראל ימשלו על האומות דג' דרגין זה לעו"ז כמש"ל ואומין כו' חיה דאדם לשלטאה עלייהו כו'.

 שהוא שר ישמעאל עכשיו שנאמר ותקח לו אמו אשה כו'.

 ששלטנותיה בכל הימים.

 שנחש וכלב הן מימינא ושמאלא וכלב הוא בהמה ועוף השמים הוא בדרגא דאמצעיתא כידוע כליל מכל הג'. וז"ש תערובות כו' בין בישראל כו' וישמעאל בימינא ועשו בשמאלא כידוע.

 שהן ירדו שלטנותא דישמעאל ועשו.

 ר"ל דתרין משיחין וישראל הן ג' דרגין חג"ת וימשלו על הג' דרגין הנ"ל.

 משה גימטריא שיל"ה וזהו עד כי יבא שילה.

 שהוא כלול שלשתם.

 ר"ל לכל חי' ד' גדפין שהן י"ב שבטים ופני אדם משה שהוא על כולם הן בני משה כמש"ו.

 ר"ת משה, ור"ל הגואל הראשון שהיה במצרים יהיה גואל האחרון שהוא יקבץ גליות כנ"ל.

אדם עד הנרדפים - לא גרסינן.

 כמ"ש לקמן ילחכו הקהל כו'.

דף קכ עמוד ב
 כ"א כנגדו זה לעו"ז כנ"ל וכן אדם לשלטאה מסטרא דמל' כמש"ו.

 שאמר לעיל עבורא דאינון ישראל.

 רמז לה' מיני תבואות והן ה' כ"י בגלותא.

 ר"ל חכמה כמש"ל שאז ומלאה הארץ דעה.

 דאין התבואה חייב במעשר עד שימרח וז"ש ובגין דא מוץ כו'.

 שהוא נמוך מכל הנטיעות [ונקרא במשנה רוגליות], וכן התבואות נמוכין מן האילנות אע"ג דהן נמי אילן כמ"ש עץ הדעת חטה היה.

 שהן נדרכין ברגל.

[ והן מרזא דג' אבהן דגן מסטרא דיעקב כו' מלמטה למעלה. ליקוט].

 ר"ל בגפן וזית.

 בפסוק א'.

 ר"ל שלא יתערב בגוים כמש"ו.

 ר"ל אבל אותן שנתערבו צריך להתברר.

 ר"ל על ישראל בימי רע בזמן הגלות,  - שהערב רב נקרא עקב מסטרא דנחש -  כמש"ו,  - שהם מסובבים וילמדו מעשיהם כנ"ל.

 תחלת המקרא  להזהר  ביניהם בגלות.

 ר"ל  אותיות יעקב והוא כמ"ש ברעיא מהימנא פרשת וישלח דיעקב נוקבא דאדה"ר וכ' שם ודא גרם גלותא ע"ש.

 שמתחלה נמשלים לגפנים כו' שהן בעצמן המובחר מכל הפירות רק שלמראה הן תבירין וכן ישראל נאמר לא תאר לו ולא הדר כו' אבל התפוח למראה הדר.

 ר"ל שישמעו שמעם למרחוק כמ"ש לריח כו' על כן עלמות אהבוך.

 ר"ל מתקשים בה.

אתרוג דאתמר ביה -- לא גרסינן. אית עד הפירות -- לא גרסינן.דאילן כו' -- צ"ל דבאילן לא הלכו אלא אחר כו' והוא טעם למה הלכו אחר חנטה ואמר דהכל הולך אחר בישולו ובאילן הוא חנטה ובתבואה לקיטה.

דף קכא עמוד א
 שהן באילנות וישראל נקראו ראשית ומביא ראיה שנאמר ראשית גז כו'.

 שהן נמשלין לתבואה.

 מזון ממש. שהשפע ע"י תפלה בא לעולם כידוע.

 ר"ל וז"ש ובענפיה ידורון כו'.

 שנאמר פתח הסמדר.

 סיפיה דקרא הנ"ל.

 ר"ל המעשר הוא דשריא עליי' י' חכמה ובת"ח אף בגלותא התאנה חנטה שנגמר הבישול שלהם ונגמר בהם השם כמש"ו.

 מן הגלות.

 בש"ד כמ"ש במתני' ור"ל מקצתן דומין לת"ח.במסכת כו'''' -- הוא מוטעה מאד וכצ"ל:  ור"ל דאחיד בתורה ובמצות באילן ובירק ובאילן יודע ובירק רואה כמש"ו דעת כו' עיינין כו'.

יהל אור