מלבי"ם על מלכים ב א
. מספר איך החל ה' להעניש את בית אחאב, א] שמואב שהיה נותן עד עתה מס למלך ישראל פשע במות
אחאב וכמ"ש לקמן ג' ד':

(ב) 
. ב] שאחזיהו נפל, והיה זה במקום שלא היה ראוי שיפול כי היה בעלייתו. וחלה, ובכ"ז לא שב בתשובה ושלח לדרוש
בבעל זבוב, כי בראותו שהבעל לא ענה אותו בחר אלהים חדשים, וגם כי הזבוב סימן המות וכומרי בעל זבוב היו מנבאים מי
יחיה ומי ימות:

(ג) 
השאלות (ג - ז) אליהו אמר המבלי אין אלהים בשם עצמו, והמלאכים ספרו שאמר גם זאת בשם ה', ובפסוק ט"ז גם אליהו
שינה דבריו ואמר הכל בשם ה':

. צוה לו, א] שלא ילך אל המלך רק לקראת מלאכיו, ב] שיאמר להם תוכחה על הליכתם. והתחלת התוכחה  
וכו' א"ל מעצמו, לא בשם ה', והודיע להם, כי:

(ד) 
. שבעבור זה נגזר עליו מות:

(ה) 
. שמעו לתוכחת הנביא:

(ו) 
 וכו' . הם שינו את הסדר ואמרו גם התוכחה המבלי אין אלהים בישראל בשם ה', כי היו יראים
לאמר לו שהוכיחם על ששמעו פקודת המלך, לכן אמרו שהיה כ"ז נבואה על המלך ושליחות אליו ושהם שבו להודיע לו דבר
הנביא שבעבור שליחות זה ימות:

(ז) 
השאלות (ז - ח) למה האריך, הול"ל מה משפט האיש הזה? הכי לא היה להם סימן אחר בו רק השער והאזור?:

. הוא התפלא מדוע לא בא הנביא אליו בעצמו, אחר שלפי דבריהם היה עקר השליחות אל המלך אין דרך
שהנביא ימסור שליחותו ביד אחר, ועפ"ז דן שזה יהיה אם הוא אינו נביא מוחזק, או אם לבוש בגדי עניים שבוש לבא בשער
המלך, ועז"א , ר"ל מה ענינו תוארו ומלבושיו, אחר , ולא בא
לדבר אלי. וגם חשב שבזה עבר על שליחותו וגם הקל בכבוד המלך וחייב מיתה, וגם זה נכלל במ"ש מה משפט, ר"ל מה ענינו
ומה ענשו:

(ח) 
. והם רצו לדונו לכף זכות ויאמרו שמה שלא בא בעצמו מפני שהוא , ולא עשה שערו:
. ולא יבא אל המלך בלבוש כזה. והמלך הכיר כי אליהו , אשר לא יבוש לבא לפני
מלך שרים, וחשב שלא בא אליו מפני שנאתו את בית אחאב:

(ט) 
השאלות (ט - טו) בראשון כתוב ויעל אליו וכן בשלישי ובשני לא כתוב כן? הראשון אמר המלך דבר והשני אמר המלך אמר?

בראשון אמר וידבר אל שר החמשים ובשני אמר וידבר אליהם? למה בפסוק (יג - יד) אמר שני פעמים תיקר נפשי בעיניך?:

. השר הראשון לא ירא מפניו רק עלה אליו אל ראש ההר: . בזה הלשון, אתה , אחר  
וצוה, א"כ , ואל תמרה פי מלך (וידוע שיש הבדל בין דבור ואמירה, שהדבור בא על הדבור
הארוך ואמירה יבא גם על מלה אחת (כמ"ש בספרי התו"ה ויקרא סי' ג' באורך), וא"כ היל"ל המלך אמר רדה, וע"כ שמ"ש המלך
דבר פי' שדבר דבר מלכות, ומלת רדה הוא פקודת השר):

(י) 
. כי חמשיו עמדו מרחוק, רק הוא היה אצלו, לכן ענה אותו לבדו. א"ל  איך העזת פניך נגדי, ולכן :

(יא) 
. השר השני התירא מעלות אל אליהו ועמד בתחתית ההר וקרא בקול, לכן אמר , שהוא מורה על
הרמת קול, כמו (שמות טו, כא) ותען להם מרים. וגם שינה לשונו במ"ש , שציוי מהרה רדה
הוא ציוי המלך, המלך אמר זה לא דברי השר, שזה מורה במלת אמר כנ"ל פסוק ט':

(יב) 
. דבר אל כולם, כי עתה עמד השר וחמשיו למטה. והגם שזה לא העיז פנים כראשון, בכ"ז אחר
שחשב שאם עומד רחוק מאליהו לא יוכל לו, אמר אם איש אלהים אני גם זאת אעשה, ולכן כתיב ,
שמורה אש גדולה השורפת מרחוק:

(יג) 
. עלה לבדו ובא לבדו, ר"ל לא בא כבא עם צבא ומחנה להורידו בחזקה, רק כבא לבדו לפייסו:

(יד) 
. ר"ל שאם תכלית ירידת האש להפיל מוראך עליהם, הלא כבר ראו כחך שני פעמים. ואם היה זה מצד
שדברו עזות, הלא אני מתחנן . וגם כפל , בראשון בקש בל ישרף אותו ואותם, ועז"א . ובשני בקש שילך אתו, שאל"כ יהרגנו המלך על שלא הביאו בחזקה, ועז"א :

(טו) 
. תחלה שלא נצטוה ללכת התירא, ועתה שנצטוה היה שליח מצוה ולא ירא רע:

(טז) 
. עתה שינה לשונו והקדים , להודיע שלכן יענש. ולא יכול להקדים המבלי אין אלהים,
שע"ז יכול להשיב שלא ידע מקום הנביא ואם ידרש לו, משא"כ אל האנשים הקדים המבלי אין אלהים, לאמר שא"צ לבעל זבוב
כי בא דבר ה' אליו: