חפץ חיים על ספרא/בהר/פרק ט


ביאור - פרק ט
 האי  יתירא הוא, דהו"ל למכתב "ואם לא יגאל ויצא בשנת היובל", וע"כ דרש ר"י הגלילי באלה לשיחרור אם נגאל בקרובים יוצא לחירות, ובשאר כל אדם לשיעבוד יעבוד להם מה שהיה לו לעבוד לנכרי. והכי משמע ליה:  אלא באחר כדתנינן לעיל ונגאל ביד כל אדם, וקאמר , כלומר שיהא משועבד לגואל עד היובל.

 לאו מהאי קרא נפיק ליה, ונקט ליה בלישניה דר"י הגלילי, אלא נפיק ליה מהאי קרא דלעיל  -- הרי כאן שלש גאולות - גאולת קרובים, גאולת עצמו, גאולת כל אדם. והשתא כיון דנאמר מיעוטא באם לא יגאל בהם שדינהו להאי מיעוטא אשאר כל אדם וה"ק קרא: , דהיינו בגאולת עצמו ובגאולת שאר כל אדם אלא בקרובים, אז יהיה לשעבוד שנאמר . שאם אתה אומר בקרובים לשחרור כל יומא ויומא אזיל ומזבין נפשיה. אבל בשאר כל אדם לשחרור דמימר אמר אי מזדבן זימנא אחריתא תו לא פרקי ליה.

 ופי' ימשכנו מבית הנכרי בלא דמים ויגזלנו ממנו.
 יטעה אותו ויעשהו כגולם להוציא העבד מידו בדמים מועטים.

 ולכך כתב הכתוב שידקדק עמו אבל לא משום דגזל עכו"ם אסור.
 דאי לאו הכי מי יכפהו להוציא.

 שאף על פי שלא עבדו אלא שעשאו לבד פסלו ונאסר בהנאה, ונפיק זה מדכתיב  -- משעת עשייה היא תועבת ה' (בע"ז דף נ"א  לדעת ר' ישמעאל שם).
 הראב"ד והר"ש פירשו דמצבה דהכא היינו בימוס שהוא מושב לעכו"ם להעמיד עליה, והיא אסורה מיד כמו העכו"ם עצמה, וכדתנן שם  אבן שעשאה מתחלה לבימוס הרי זו אסורה. ומדברי הגר"א בהגהותיו משמע שהוא מפרש מצבה דהכא כמו בשאר מקומות שהוא אבן אחד שמעמידו לנסך עליו, שהוא גרס , ופי' מכיוון שהעמידו לזה אף שלא ניסך עליו עדיין מכל מקום נאסר מיד.
 וא"ת ל"ל הקישא, הכתיב . וי"ל דהו"א דקאי אלמעלה , ומלת  קאי אלמעלה (זית רענן).
 שהיא מרגמת אבנים והנהגתה דמקימין אבן מכאן ואבן מכאן ואבן ע"ג, וזורקין עליה אבנים, והיא עבודתה. וקמ"ל קרא דעל הקמתה לכתחלה יש גם כן לאו מיוחד.
 וקורין אותה 'חמנים' על שם שעומדים נגד החמה, וקמ"ל קרא דעל הקמה יש לא תעשה מיוחד.
 דלא אתא לאפוקי חוץ לארץ דהוא חובת הגוף ונוהגת בכל מקום, אלא אתא לאפוקי מקדש דשם הוא השראת השכינה והתירה התורה להשתחות שם לה'.
 ומפרש במגילה  לא אסרה תורה אלא רצפת אבנים ופישוט ידים ורגלים.

 דאי לאו הכי מה שייך אלו האזהרות פה, וגם זה הענין דשבת ומקדש הלא כתוב לעיל בקדושים  אלא בשביל הנמכר לעכו"ם כפלו כאן, ו הזהירו הכתוב על כל המצות. דבאמת ענין יראת המקדש הלא ידוע  שלא יכנס להר הבית במקלו ובמנעלו וכהאי גונא, ומה שייך זה לגבי הנמכר לנכרי בעת שהוא כבוש תחת ידו. לכן פירשו דהכונה להיות ירא מלעבור על מצות ה' דהוא דברים המקדשים להאדם כמו שכתוב . וענין יראה הוא שייך במצות כדכתיב במשלי .
 פי' אף דהוא דבר הקדש מאוד להעבד בעת שהוא תחת העכו"ם, אבל הקב"ה נאמן לשלם לו כי לפום צערא אגרא.

חפץ חיים על ספרא