יוסף תהלות/נד
תהלים נד

פרק נד

פסוק ג
אלהים בשמך הושיעני ובגבורתך תדינני. פירוש: בשמך המיוחד, שם הויה מדת רחמים, תושיעני במדת רחמיך. ובגבורתך תדינני, על אויבי, תדינם במדת הדין הקשה, לשלם להם כפעלם. כי זרים קמו עלי, שאין להם שום טינא וטענה, והם זרים ולא שמו אלהים לנגדם, שמשחני על יד שמואל הנביא, ואף אני בלי עון.

פסוק ד
ואמר: אלהים שמעה תפלתי. והטעם, כי הוא עניו, : "לא גבה לבי" וכו' , ותפילת העניו נשמעת. ועוד, דכתיב: "הן אל כביר [ו]לא ימאס" , ומלך כרבים דמי. ולפי רוב הענוה לא פירש דבריו, רק אמר: אלהים שמע תפלתי; וכונתו: אלהים שאתה בוחן לבות וכליות, וידעת מה שבלבי, שמע תפלתי. האזינה לאמרי פי, כלומר: רוח ה' דיבר בי ומלתו על לשוני. ורוח הקדש אומרת שתושיעני ותשיב הרע וכו' :

פסוק ו 
הנה אלהים עוזר לי אדני בסמכי נפשי וכו'. אפשר  רז"ל, דכל מקום  "לי", אין לו הפסק לעולם.  נאמר: "כי ראיתי בבניו לי מלך" . גם אמרו בשבת דף נ"ה: "וה' עמו", אפשר שכינה עמו וחטא בא על ידו? : הנה אלהים,   עוזר לי, כלומר: עוזר לקיים "לי". אדני שהיא השכינה – בסמכי נפשי, דכיון שהיא עמדי ודאי לא חטאתי.

פסוק ז
ואמר: ישיב הרע לשוררי, המסתכלים בי בעין הרע ישיב הרע להם; באמיתך שהיא התורה הצמיתם.

פסוק ח
בנדבה אזבחה לך. שלא היה מתנדב אלא בשעת זביחה,  בפסחים דף ס"ו על הלל. 

אודה שמך ה' כי טוב וכו'. הנה  כי כשהנס בזכותו, זוכה ורואה במפלת אויביו; ואם הנס הוא במדת רחמים, אף שאין הנס בזכותו, יכול לראות בנקמת אויביו. ודוד , לפי רוב הענוה אומר שאין הנס בזכותו, אלא במדת רחמים ולכן ראה באויביו. : אודה שמך ה' כי טוב, כלומר שהנס נעשה בשם ה' במדת רחמים, ולכך באויבי ראתה עיני; ולא שהנס בזכותי, כי אם בשם ה', מדת רחמים:

הערות

תהלים נד