ט"ז על חושן משפט רפו
(ס"א ויש מי שחולק) הוא דעת רבינו ישעיה בדרישה [כתב] שס"ל אפי' מסתמא לא אמרי' דמחלו זה לזה וצריכין לשלם כ"א מה שהוציא על עצמו וא"ל אמאי לא אמרי' כאן כמ"ש ריש סי' רפ"ח דאין שמין בגדים שכבר בלו י"ל דהתם היו כולם גדולים בשעת הוצאה וכיון שלא מיחו זה לזה מסתמא מתנו אהדדי משא"כ כאן דקטנים לאו בני מחאה ננהו ובכומ"ע תירץ דשאני התם דכולם גדולים וראוים למלבוש זה כזה וכיון שזה תיקן לו וזה לא תיקן לו מסתמא מחלו משא"כ כאן שאין ראוי למלבוש זה כזה וכן למזונות ע"כ לא אמרי' מסתמא נתרצה תחילה:

(ס"ג אין שומעים להם כו') אע"ג דלענין נדונית הבת אמרינן באה"ע סי' קי"ג דהולכין אחר נישואי הבת הראשונה שהשיא האב בחייו וצריך שיתנו היורשים גם לשניה כן שאני התם דמתקנתא דרבנן יש לבת עישור נכסים א"כ מה שנתן לבתו בחייו גלי' דעתי' שזה הוא במקום עישור נכסים ומסתמא גם לשניה יתן כן אבל מה שנותן אדם לבנו אינו אלא דרך מתנה בעלמא לא דרך חיוב וא"כ אפשר שלפ"ז אין רצונו ליתן מתנה אלא שבקי' אירושתו:

(שהרי לא זינה כו') כתב שם במהרי"ו סי' ק"ד דאפי' הקנה האב בקנין בשעת התנאים דהקנין לא קאי אאותו בן אלא קאי אאותו שכנגדו ששידך בתו לבנו שאם יעבור ולא יתן כמדובר ביניהם שיתן הקנס לכשנגדו ע"ש בא"ע סי' ך' [כ] סעיף ו':

(ס"ה עד שישמחו בו כו'). פי' שישאו נשים וישמחו בו כדרך ששלחו בו בעת נשואיו ויכול לומר דעת אביהם המשלח השושבינות היתה על כל בניו שיחזיר לכ"א חלקו:

(הוא לאמצע) הטעם במ"מ כיון דאם לא ישאו אחרים נשים אז פטר מהן מי שנשתלח לו והרי אביהן רצה לזכות לכל בניו וא"כ יהנה זה שנושא אשה במה ששלח לו לבד והאחרים לא יהנו מחלקן: