יוסף תהלות/נז
תהלים נז

פרק נז

פסוק א
למנצח אל תשחת לדוד מכתם בברחו וכו'. אפשר  במזמור הקודם משם גורי האר"י זצ"ל, דבשעת סכנה יזכיר זכיותיו, וכתבנו בעניותנו שצריך להזכירם ברמז כדי שלא יקטרגו עליו. והנה בסוטה דף יו"ד דרשו מכתם, מך ותם לכל, שהיה עניו מאד. ורז"ל  במזמור ט"ז אמרו: מכתם, שהוא עני וקטון מאד. לאדם שלא יש לו כי אם שני איסרין וכו', . ונמצא דבתיבת מכתם יש שני פירושים: אחד,  מדת הענוה; ואחר, שהוא עני וקטן ואינו ראוי להיות עם הגדולים,  שם בש"ט. והנה מעלות הענוה רבו; ובפרט  ז"ל, דאם נגזר עליו מיתה, בעבור הענוה מתבטלת הגזרה,  בקונטרס דבש לפי בס"ד. ועתה בעת צרה אמר: אל תשחת לדוד מכתם – פנימיות כוונתו שהוא עניו, וסגולת הענוה דאם נגזר עליו מיתה מתבטלת הגזרה. : אל תשחת, לדוד מכתם שאני עניו. בברחו מפני שאול והוא שעת סכנה, לכן אזכיר עניני שאני עניו. וזה ידבר לפני ה', שהוא בוחן לבות; אך השומע יבין שהוא שפל ועני והוא בצרה:

פסוק ב
חנני אלהים.  למדת הדין; שזה רודף, ועושה נגד רצונך. ואם לפי  לא אזכה, חנני ממדת רחמים:

פסוק ג
אקרא לאלהים עליון לאל גומר עלי. בירושלמי פ"ק דכתובות ובנדרים פ' המבושל אמרו: אקרא לאלהים עליון לאל גומר עלי.  אבין: בת ג' שנים ויום  ועברו  השנה, בתולותיה חוזרין. והרב באר שבע בתשובותיו סי' י"ד נשאל לפרש ירושלמי זה, וכתב:  דהכי פירושו, דר' אבין קאי : בת ג' שנים ויום א', בא עליה  בסקילה. נמלכו ב"ד לעברו, אינו בסקילה. וכדי שלא ישאל השואל: היאך אפשר חזרת בתולים, דבר טבעי, תלוי בעיבור ב"ד? לכך בא רבי אבין: אל תתמה, כי ה' ממהר ומאחר חזרת הבתולים לפי מה שבית דין קובעים השנים וכו'; זהו מה שהשיגה דעתי בפירוש זה הלשון, . ונעלם מהרב ז"ל דכבר הרב המגיד  דאישות ובהגהות מרדכי פ' החולץ ביארו הירושלמי כן, וגם הרב יפה מראה שנדפס הרבה קודם ספרו פירש כן. ועיין בדברים אחדים דף ט"ל. ואפשר שכוונת דוד המלך  לומר, ששמואל הנביא משחו בדבר ה'. והנה ה' בחסדו, לעשות יקר  משנה הטבע;  כאן, לכבודו  ולכבוד שמואל הנביא יצילנו משאול, ויתקיים דבורו יתברך שימלוך. : אקרא לאלהים עליון, שאם עברו ב"ד השנה, משנה הטבע לכבוד ב"ד;  ישלח משמים ויושיעני חרף שואפי וכו' לכבוד שמואל ויצילני,  ישלח חסדו ואמיתו, שאמלוך, לקיים דבורו ונבואת שמואל :

פסוק ז
רשת הכינו לפעמי וכו'. ומלבד הפשוט, שעל שאול ואויביו ידבר, אפשר שכיון גם כן על . והוא שכתב רבינו האר"י זצ"ל בשער הגלגולים  "עת אשר שלט האדם באדם לרע לו", דזמנין דאיזה נשמה עליונה הוא בעמקי , והם רואים ביאה שיש בה איסור ומכניסים הנשמה ההיא ברשות אדון הכל, שסוברים שתתלכלך יותר ולא יהיה לה תקומה.  נשמת אברהם , שבא תרח על הנדה, ונשמת דוד , דישי חשב על שפחתו וכו'; וזהו קיצור דבריו, . ולזה  ירמוז בפ' זה: רשת הכינו לפעמי, הסט"א כפף נפשי להכניסה כשאבי חשב בשפחה. ובראותם שאני התאמצתי להיטיב, עתה נתנו בלב אויבי שירדפוני להדיחני, כרו לפני שיחה. אבל נפלו בתוכה הסט"א ואויבי, שזה יהיה לרע להם וטוב לי:

תהלים נז