בני אהובה/הלכות אישות/יג/יג
הלכות אישות/יג/יג

המדיר את אשתו שלא תלך לבית אבל וכו'. המ"מ כתב על שלא תלך לבית אבל או לבית אביה דיש מי שפירש דמיירי בנדרה היא ותלתה בתשמיש ושמע הבעל ולא הפיר לה עיי"ש וכן הדברים בטור ובשו"ע סי' ע"ד ולכאורה יש מזו ראיה שאין אלו הליכות לבית אבל ובית אביה נדרי עינוי נפש דאל"כ למה הצריך תליא בתשמיש וכן מדייק הש"ך ביו"ד סימן רל"ה מדברי הטור וזהו על כרחך במפרש לבית אביה רגל אחד דהיכא דנדרה היא מודה שמואל בסתם דמסני סני לה ולפי זה מוכח מכאן דלא כש"ך דכתב ביו"ד סימן רל"ד דדעת הטור כרבינו ירוחם דאם תלתה נדרה במעשה [כגון] קונם יין אם אלך למקום פלוני אין הבעל מיפר עד שתלך א"כ כאן באומרת אם אלך בחג הפסח שהוא רגל ראשון לנדרה לבית אביה קונם תשמישך עלי אימת יפר הבעל קודם הפסח אי אפשר דעדיין לא חל הנדר ואי הלכה בפסח למה יקיים הרי אסורה עליו בתשמיש ואם לא ימצא תוך ז' ימים פתח תצא ואי לא הלכה פשיטא דיקיים ומה קמ"ל הא קיימה נדרה ולא הלכה ומהיכי תיתי יוציא ועל רמ"א יש לתמוה דביו"ד הביא דעת רבינו ירוחם וכאן בשו"ע אה"ע סימן ע"ד סעיף ד' וה' לא הגיה כלום על דין זה נדרה היא שלא תלך לבית אביה או לבית אבל וכו' ודוחק לומר כמ"ש לעיל דהיא נדרה מתשמיש ושמע בעלה והפיר לה על תנאי שלא תלך לבית אביה או לבית אבל ובזו מחלקינן אם התנה על רגל אחד או סתם בזו יקיים ובזו יוציא דודאי זהו דלא כדעת התוס' ולא הוי ליה לשו"ע לסתום דא"כ לדעת התוס' אסורה בתשמיש תיכף דבתנאי יש לחוש אולי תעבור ולא תקיים תנאו ותלך ועוד דלישנא דשולחן ערוך לא משמע כן וצריך עיון.

והנה לדעה זו דהליכה לבית אבל ולבית אביה אינו מנדרי עינוי נפש א"כ להס"ד דפריך ותתקשט (ותאסור) [ותאסר] וקאמר הניחא למ"ד דברים שבינו לבינה בעל מיפר ועדיין מי ניחא דלקמן דקתני שלא תלך לבית אביה במה מוקי לה ואי בתולה בתשמיש תלך ותאסור ז' ימים ולמה הליכות לבית האבל או לבית המשתה תיכף אסור או לבית אביה לאחר הרגל תהיה לה ז' ימים ולדעת הטור יש לה זמן רק ז' ימים כמ"ש לעיל ולפי מש"כ לעיל בדעת המ"מ ניחא די"ל באמת רגל אחד מלבד שבעה ימים המבוארים והמוגבלים לתשמיש וכן לדעת הטור לקמן מיירי במפרש ולא בסתם דבסתם אין לה רק ז' ימים אמנם במפרש רגל אחד יקיים אותה והיא תקיים נדרה דרגל אחד מצית למיקם ועל זה לא אמר שמואל אפילו בסתם ועל כרחך מיירי במפרש דבמסקנא על כרחך צריכין אנו לומר דמיירי במפרש דהא מסני סני לה ואם כן אף להס"ד אמרינן כן אבל בקישוט הכי פריך דלת"ק דס"ל דקישוט הוא עינוי נפש וא"כ אינו צריך לגבילות זמן לתשמיש וא"כ אף רבי יוסי דנתן זמן לעשירות ל' יום ויותר מכאן יוציא כונתו כת"ק וליכא למימר ז' ימים מלבד השלשים וגם ליכא למימר דמיירי רק במפרש כיון דלת"ק על כרחך מיירי בין בסתם ובין במפרש א"כ רבי יוסי דחולק נמי מיירי בין בסתם ובין במפרש דר' יוסי על מילתא דתנא קמא קאי וקשה שפיר וזה דוחק.

והיותר נראה דהנה התוס' דף ע"א בד"ה כגון דתלנהו וכו' הקשו דאמאי לא קאמר דתלנהו באיסור פירות שבעולם ולא יוכל להקשות ותתקשט (ותאסור) [ותאסר] אי לבית שמאי וכו' ותירצו משום דאכתי הוה קשה ליה ותתקשט ותאסור לרבי יהודה יום אחד עכ"ל ולכאורה יש להקשות דעדיין תקשי דלמא הא דהמדיר שלא תתקשט ת"ק ורבי יוסי לא ס"ל כרבי יהודה בהדרת פירות יום אחד וצ"ל דס"ל להתוס' דא"כ הוי ליה לתנא למתני בחדא בבא המדיר את אשתו שלא תטעום פירות ושלא תתקשט יוציא ר' יהודה אומר יום אחד יקיים ור' יוסי אומר בקישוט בעניות וכו' ומדלא תני עליה פלוגתא דר' יוסי ש"מ דמודה רבי יוסי בהא אבל הך מתניתין דלקמן בהדרת הליכות לבית אביה או לבית אבל ומשתה י"ל דתלהו בקישוט ות"ק היא דיוציא מיד ולא קשה ותלך ותאסור דאין זמן לקישוט לת"ק והא לא קשה דלתני רבי יוסי גם בהא בעניות ובעשירות דלרבי יוסי אין כאן נדר כלל שיכול הבעל להפר דקישוט גופיה לולי דתליא בתשמיש לא מצי הבעל להפר לר' יוסי א"כ לר' יוסי בהך דלקמן אין כאן נדר כלל.

אמנם היותר נראה דס"ל לטור דהליכת לבית אביה ובית אבל ובית משתה הוי נדרי עינוי נפש כמ"ש השו"ע ביו"ד סימן רל"ד בשם רבינו ירוחם והא דפסק כאן וכתב דתלתה נדרה בתשמיש משום דלא ס"ל דמיירי דנדרה תחתיו וגם לא ס"ל סברת הר"ן דלא בעינא גברא דמקיים לנדרי דבשביל זה נכוף אותו להוציא וקשיא ליה קושיית התוס' דא"כ מה מרווחת בגט ולכך מפרש דתלתה בתשמיש ולכך יוציא דאז תלך ותאסור באמת תשמישו עליה כיון דמגורשת היא ממנו ופשוט הוא.

אך לפי זה דהליכה לבית אבל ובית משתה הוא מדברים שיש בו עינוי נפש למה לא מוקי הגמרא כך לרבי יוסי בקישוט דתלהו בהליכת לבית אבל ולא תקשי ותתקשט (ותאסור) [ותאסר] דלהליכת לבית אבל אין זמן ודוחק לומר דלא משמע ליה דנדרה תחתיו רק לעולם וא"כ קשיא קושיית התוס' מה מרווחת בגט כמ"ש לעיל בטור דהא בגמרא אמרינן הכא במאי עסקינן דתלהו בתשמיש משמע דסלקא דעתא דמיירי בלא תלית תשמיש ותקשי ליה מה מרווחת ועל כרחך צ"ל דמיירי בנדרה תחתיו או כסברת הר"ן לא בעינא גברא דמקיים לנדרי א"כ אף באמת לימא הכי ולוקי בתלהו בהליכת לבית אבל או לבית משתה ואפשר לומר דודאי המדיר שלא תתקשט אם לרבי יוסי הפירוש דתלהו בתשמיש אף לת"ק הפירוש כן דאין לחלק ולומר במלת המדיר שני פירושים וכן מוכח בתוס' דתירצו דלכך לא קאמר דתלהו בפירות משום רבי יהודה דנותן יום אחד וקשה הא רבי יוסי לא ס"ל כרבי יהודה דהא לא פליג באכילת פירות את"ק ורבי יהודה ס"ל כת"ק דקישוט הוי עינוי נפש ואין צריך לתליה כלל וא"כ מה יחלוק ר' יוסי בסיפא אלא ודאי דס"ל להתוס' דודאי בפי' מלת המדיר לא יחלוקו רבי יוסי ות"ק ואם לרבי יוסי הפירוש דתליא הקישוט באכילת פירות אף לת"ק הכי הוי וא"כ הוי ליה לרבי יהודה לפלוג נמי בסיפא והשתא דאמרינן דמיירי בתליא בתשמיש לרבי יוסי אף לת"ק מיירי בהכי וא"כ קשה באמת לאיזה צורך יש לת"ק לומר דתלהו בדבר אחר כיון דקישוט גופיה הוי בכלל עינוי נפש לת"ק (וכה"ג כתבתי לעיל דדקדקו האחרונים הש"ך והט"ז והבית שמואל בדברי הטור עיי"ש) ולכך קאמר בגמרא דתלהו בתשמיש וא"כ רבותא קמ"ל דאפילו תלהו בתשמיש והו"א דתתקשט ותאסור ז' ימים לבית הלל קמ"ל דמסני סני ליה ויוציא מיד ואין להמתין זמן כלל משא"כ אי מיירי בתלהו בהליכת לבית אבל לא הוי אשמעינן רבותא לת"ק במה דתלהו בדבר אחר (ובזו י"ל לטור ג"כ דנקט בהליכת לבית אבל ולבית אביה בתלתה בתשמיש להודיענו רבותא זו כמו דאמרינן בגמרא בקישוט).

ואפשר דגם דעת התוס' מסכימים לכך והא דהקשו דלוקמי בתלהו באכילת פירות היינו משום דבלא"ה יש לדקדק בדבריהם במה שכתבו ונראה לרשב"א דא"כ לרבי יהודה ימתין יום אחד דלשון נראה לרשב"א מורה כאילו חידש הרשב"א איזה סברא וקשה הלא משנה שלימה היא אלא נראה דס"ל לתוס' דהא דפליג רבי יהודה ואומר דימתין יום אחד דוקא בהדרת מין אחד מן הפירות אבל בהדרת כל הפירות מודה רבי יהודה דיוציא מיד והתוס' כתבו דף ע"א בד"ה שלא תטעום וכו' דאף באומר קונם כל פירות לא חל נדרו מ"מ בתולה בהן נדרו חל הנדר כהך עובדא דשרקא טינא בשלהי נדרים דלא כר"ת רק כשיטת ר"י הובא בהגהת הרא"ש (ולר"ת צ"ל דהיה לו גירסא אחרת בגמרא) וא"כ קושיית התוס' שפיר לימא דתלהו נדרו באכילת כל הפירות ובזו ס"ל לתוס' בקושייתו דרבי יהודה מודה דיוציא מיד ואין כאן מחלוקת ולא קשה נמי מה רבותא אשמעינן לת"ק דתלה הקישוט בזה כיון דקישוט גופיה הוי עינוי נפש דטובא קמ"ל דאף דגוף הנדר לא חל מ"מ יכול לתלות בו ודלא כר"ת ולזה תירצו התוס' ונראה לרשב"א דסתמא נאמר במשנה יום אחד ואין חילוק לרבי יהודה בין מין אחד לכל הפירות וס"ל לר' יהודה דיום אחד מצית למיקם וליתב בתענית וא"כ הא איכא רבי יהודה דחולק וזהו לענ"ד ברור בכונת התוס' וזה דייקו בלשונם בקושייתם באיסור פירות שבעולם והיינו כל מיני פירות וברור הוא.