תפארת ישראל על מקואות ט
מקואות ט

יכין

משנה א
 אם מהודקות. ושבצואר דוקא רצועה רחבה חוצץ. ולא חוט דק. דממילא אינו מהודק שלא תחנק א"ע בו:

משנה ב
 שער שנסבך שם:

 שער שנסבך באותו מקום:

 ורק בנשואה שמקפדת שלא תתגנה לבעלה:

 צואת עין אפי' רך:

 ריר מכה שנתיבש:

 שנטף מהפירות ונתיבש על בשרו:

 קרטי זיעה:

 נדבקים מאד:

 טיט שנלוש בלובן ביצה לתקן סדקי כלים:

 טיט מעוך ע"י רגלים. כשהוא לח נקרא גץ יוני. וכשנתקשה ובולט כיתדו' נקרא יתדות הדרכים:

 כשהוא במקוה. אפי' הוא קשה. מדאין נוח לעמוד עליהן. חיישי' שמא לא תטבול כהוגן [כי"ד סי' קצ"ח סל"א] כך נ"ל:

 בדבוקים בבשרו:

 ובדיעבד מהני:

 עם רום שע"ג:

 והסירו לגמרי. ומדלא קאמר וצריך שישפשף משמע דאפילו נשאר קצת רושם סגי:

משנה ג
 תחת הזרוע:

 שאינו מקפיד וה"ה פנויי'. וקאלטניס אינן חוצצין [שם בי"ד ס"ו]:

 ואנן קיי"ל רוב גופו מלוכלך ומקפיד עליו. חוצץ מדאו'. ובחדא לריעותא מד"ס [י"ד קצ"ח רט"ז סק"ד]:

משנה ד
 דוקא לח אינו חוצץ שם. ויבש חוצץ משא"כ חוץ לעין. אפי' לח מקפיד עליו. וחוצץ. וכשהתחיל להוריק נקרא יבש. מיהו בא"א לטבול שנית. אפי' ביבש יש להקל. כפוסקים דס"ל דהכא דוקא לענין טהרות מחמרינן. ולא לטבילת נדה [ש"ך שם סקי"ג]:

 שער שבעור ילד רך:

 בנגע שם טומ':

 בהי' טמא ונגע שם טהור. ואכולהו קאי. בין הנך שחוצצין או אין חוצצין לא טמא ולא מטמ'. דאינן חשובין חבור לגוף. רב"א:

משנה ה
 שרף הנודף:

 מטה קטנה:

 דוקא אם נקיים הן חוצצין דמקפיד עליהן:

 מלוכלכין:

 זאטטעל:

 נושאי נודות:

משנה ו
 בעבר הכתם מב' צדדי':

 ת"ח שצריך להקפיד על נקיות [כשבת דקי"ד]:

 גרוע מע"ה. ונ"ל דבע"ה בקפיד' בפירש תלי':

משנה ז
 שמקנחי' א"ע בו מתעסקי בזפת:

 נוטלי הפסולת מאילנות. וי"א כורתי הענפים לעבות הגזע:

 מיבשי פירות:

 קמ"ל דאף בכלי כן:

בועז

הלכתא גבירתא