חפץ חיים על ספרא/אמור/פרק ט


ביאור - פרק ט
 פי' שכבר נאמר בפרשת צו "ובשר זבח תודת שלמיו וגו'".
 ר"ל לעת הזביחה שיזבחנו במחשבה שביום א' יאכל, ופי' הפסוק  היינו כאשר תזבחו  אז  ומחשבתכם  תהיה ש.

 דהאי זבח יתירא הוא דהול"ל וכי תזבחו תודה, אלא דאתי לרבות שאר זבחים הנאכלים ליום אחד שיהיה גם כן באופן זה.

 דלא עם הארץ חסיד.
 היינו בלבד שהלימוד הוא תועלת כדי שיבוא מזה לידי מעשה אלא שהלימוד שלהם הוא גם כן מצוה בפ"ע.
 עבור הלימוד ועבור המעשה.

 היינו שאמר בזה קדש את שם ה' שאם לא יקדש הרי הוא מחלל (והגר"א גרס ), ולמה אם כן נאמר ונקדשתי מסור את עצמך וקדש שמי, ופי' היינו שימסור עצמו עצמו במחשבתו ע"מ שלא לעשות לו נס אלא שיתקדש שמו יתברך על ידי זה וכדמסיים והיינו כשיאנסוהו לעבוד בעכו"ם או אפילו על שאר עבירות אם הוא להעביר על דת.
 ר"ל אף ביחיד אם יאמרו בינם לבינו לעבור ימסור נפשו.
 היינו אם הוא בפרהסיא אז מחוייב למסור נפשו. עיין ביו"ד סימן קנ"ז.
 היינו בעשרה מישראל דיליף תוך תוך ממרגלים דאמור שם הבדלו מתוך העדה הזאת, מה להלן עשרה אף כאן עשרה.

 דאי לאו הכי מאי שייך היציאה לזה.
 והענין כידוע שבמצרים היו הרבה עובדי עכו"ם ובשגגה כדי שיקילו מהם את עבודתם וכדאיתא בתנא דבי אליהו  שהיו אומרים להם מפני מה לא תעבדו את אלהי מצרים ויקיל עבודתו מכם ובודאי היה משה רבינו ע"ה מוכיחם על זה וקבלו על עצמם על להבא שאם יבואו פעם שנית לזה ימסרו את נפשם לזה ויקדשו את שמו ולא יחללוהו ח"ו, וזה שאמרו בשירה זה אלי ואנוהו והיינו שאכבד את שמו ואקדשו היפך מה שעשיתי בתחילה, וזהו שאמר כאן על תנאי הוצאתי אתכם.
 כמו שנאמר חי אני נאום ה' אם לא ביד חזקה וגו' אמלוך עליכם.

חפץ חיים על ספרא