מלבי"ם על מלכים א י
(א) 
. פי' מהרי"א שעבדי שלמה אשר ילכו באניות אופירה עברו בדרכם דרך ארץ שבא, שהים הסובב אותה
מתחבר עם ים סוף בצד מערב והם ספרו חכמת שלמה, והיא , ר"ל שחכמתו היא אלהית, לא טבעית:
. כי א"א בחכמה אנושית לבד להגיד כל החדות, שלפעמים ענינם נעלם, כמו חדתו של שמשון שלא
היה אפשר להגידה, כי מי ינבא שהרג ארי ושקננו בגויתו עדת דבורים ודבש:

(ב) 
השאלות (ב - ז) למה בחרה לנסותו בחדות דוקא, לא בעניני חכמה ומדע? מז"ש ויגד לה את כל דבריה שהיל"ל את כל
שאלותיה או חדותיה? ומה הכפל מושב עבדיו ומעמד משרתיו? ומז"ש אשר שמעתי על דבריך ועל חכמתך? שהוא כפל לשון:

. והגם שיכלה ללכת דרך ים עם אני המלך, למעלתה הלכה דרך המדבר לכן באת בחיל כבד לשמרה בדרך: . מגיד בזה שהיה מחכמה האלהית הנתונה בלבו של שלמה לדעת מן הדבור החיצוני את
הדבור הפנימי של הלב, כי הלשון הוא שליח של הלב ודובר בעדו, אבל הדיבור הלביי הוא מפורש ושום שכל, והלשון תחוד
חדה ותמשול משל, ושלמה הבין מן דבורה החיצוני את הדיבור הפנימי אשר עם לבבה, ועי"כ:

(ג) 
. שבעת הגיד חדתה הגיד דבריה בעצמם, כי הבין דבורה העקרי הלביי ועי"כ ידע
תעלומות לבבה, למשל כשאמר שמשון מהעז יצא מתוק, הגם שהדבור החיצוני היה חדה, הדבור הפנימי חשב שהעז הוא הארי
והמתוק הוא הדבש, וחשב המעשה שקרה עם הארי, וזאת ידע שלמה כי הבין מחשבת הלב הנקשר עם הדבור בחכמת אלהים
אשר בו, ועי"כ לא היה דבר נעלם מן המלך:

(ד) 
. חוץ מזה ראתה את כל חכמת שלמה, בכל מיני החכמות: . היינו הבתים שבנה:

(ה) 
. שהיה נעלה משולחן כל המלכים בכמות ובאיכות: . הם האוכלים על שולחן המלך,
שהיה מושבם בסדר לפי מדרגתם איש לפי ערכו: . המשרתים בשולחן המלך, כל אחד היה לו מעמד מיוחד
לפי שירותו, וכן , כל אחד היה לו מלבוש מצויין בפ"ע כפי עבודתו, שהטבחים היה להם מעמד ומלבוש מיוחד וכן
הרקחים והאופים ודומיהם, וכל אחד הכיר את מקומו והיה ניכר בלבושו: . שהיו ממינים רבים וממדינות מתחלפות:
. הוא המעלה שעשה מעצי אלמוגים שהוא עולה בה מביתו לבית ה' שיזכיר בפסוק י"ב שהיה יקר ונפלא מאד, ובד"ה
(שם ט, ד) 
אמר :

(ו) 
. כי כבר אמר החוקר שהעוסקים בחכמה העיונית קשה להם להשתלם גם בשכל המעשי, כי נושאי
העיונים הם מושגים מופשטים מחומריים ולא ישימו לב על הנהגה המדינית והמעשיי שהוא נקשר בענינים חומריים. ואני
, שהוא הנהגת ביתו ומדינתו: . בדברים השכליים, ולכן:

(ז) 
. אם מצד שלא ימצאו שתיהן יחדיו, אם מצד ההפלגה שהפליגו לספר מרוחב לבו: . שראתה הפלגת חכמתו, וגם שראתה איך עם חכמתו העיונית השתלם גם בהנהגת הבית והמדינה
כמ"ש ותרא את כל חכמת שלמה, שהוא העיוני, וגם הבית אשר בנה ומאכל שולחנו וכו': . כי
החכמה הטבעיית יש לה גבול ויגדל שמע החכם ברחוק יותר מבקרוב, שמי שרואה אותו יראה שחכמתו בעלת גבול וא"א שידע
כל הדברים, וגם שידיעתו אינה ברורה, אבל חכמת שלמה שהיתה אלהית והיה לבו כמעין הנובע מן המקור האלהי אשר בלבו
היא מתוספת כל שעה, והמקור מתרבה כל עוד שיוסיפו לשאב מים מדליו, ועז"א , ור"ל בחכמה היא
ההשכלה, ובטוב ר"ל ההנהגה הטובה:

(ח) 
. נגד ההנהגה אמרה  אנשיך, המונהגים מאתך. ונגד החכמה  עבדיך אלה, שהם עבדי המלך
הקרובים אליו, שמצד :

(ט) 
. שיעור הכתוב , שע"י אהבת ה' את ישראל נתן להם פרנס טוב כמוך: . שבזה יהיו העם מאושרים,
כי לפי זכות העם ואהבת ה' אותם ישגיח עליהם לתת להם מלך חכם אוהב צדקה ומשפט:

(יא - יב) 
השאלות (יא) מ"ש וגם אני חירם אין מקומו פה, רק בס"ס הקודם שדבר מן האניות היל"ל זאת:

. פי' רי"א שלפי שזכר למעלה שהתפלאה על עליתו שהיה עולה בה לבית ה', בא לספר מעלת העליה שנרשמה
כ"כ לפי שהיתה כולה מעצי אלמגים שהם יקרים מאד ולא בא כן עד היום הזה כי היו מעטי המציאות מאד, והיו נמצאים אצלו
בריבוי עד שעשה מהם מסעד לבית ה' ולבית המלך, וגם כלי זמר שצריכים עצים גדולים שזה אינו בנמצא כלל ממין הזה:

(יג) 
. מדברים שראתה באוצר המלך ותחפץ בהן:  בל תחשוב שהמלכה הזאת אשר נסעה דרך רחוקה כזאת שטטה לראות את המדינות ובאה אל שלמה דרך אגב, כי עקר ביאתה היה רק אל שלמה לבדו ולא פנתה לשום מקום זולתו, ואחר ששבעה שמחות את פניו פנתה בדרך ישר לארצה:

(יד) 
. תכלית ספורים האלה הוא לספר איך נתקיים בו הבטחת ה', אם במתנת החכמה, אם בכבוד אם בעושר, וספר מענין
עשרו שבכל שנה בא לו זהב רב תרס"ו ככר, ולפמ"ש הרי"א שמשקל הככר הוא י"ב אלף ג' מאות דוקאטי ווינעציאניש בא לו
בשנה שמונה מיליאן קצ"ט אלפים שמונה מאות דוקאטי:

(טו) 
. הם הסוחרים הגדולים התרים במדינות להביא סחורות ממדינה למדינה: .
הקטנים, שכל סחורה שעברה דרך מדינתו נתנה מס קצוב למלך: . שהביאו לו מנחה:

(טז - יז) 
. הצנה מקיף מג' רוחות והמגן מרוח א', והיה צריך אל הצנה שש מנים, כי כל
מנה מחזיק מאה זהב:

(יט) 
. למעלה במקום מושבו היה עגול מאחריו כמדת גופו וראשו לסמוך עליו גבו:  לתמוך
ידיו עליהם:

(כ) 
. כי דגל יהודה היה צורתו אריה, ורמז על י"ב אבותיו משלמה עד יהודה או מדוד עד יעקב, ולי"ב
השבטים, וכמו שהים שבו מימי החסד עמד על י"ב בקר ופני שור מהשמאל, כן כסא הדין עמד על י"ב אריות שהם בימין
המרכבה, לכלול חסד במשפט:

(כב) 
השאלות (כב) למה ספר זה שלישית מן האניות וכבר אמר זה למעלה ס"ס ט' ובסי' זה פי"א? שם אמר ללכת אופירה ופה
אמר אני תרשיש. שם משמע שהיו האניות לשלמה ושהיו מביאות זהב לבד ופה משמע שעקר היה חירם ושהיו מביאות גם
כסף, ושבאה אחת לשלש שנים:

. הרי"א חשב כי תרשיש היא העיר קארטאגא בצפון אפריקא על יד ים התיכון, ועי"כ הרבה לתמוה איך הלכו
אניות מעציון גבר שהוא על שפת ים סוף, לתרשיש, והלא רצועות המדבר (ארץ זיעץ) מבדלת בין ים סוף לים התיכון? ורצה
לדחוק שנקראו אניות תרשיש, ע"ש צורתם שנעשו כתבנית האניות האלה. אבל עמד לנגדו מ"ש בדה"ב (כ, לז) ויחברהו עמו
לעשות אניות ללכת תרשיש ויעשו אניות בעציון גבר, ואיך הלכו מעציון גבר לתרשיש, והפליאה הזאת מלאה את לבבו לאמר
שעזרא הסופר טעה במ"ש ביהושפט (מ"א כב, יט) שעשה אניות תרשיש ללכת אופירה, וטעה שר"ל אניות ללכת תרשיש עיין
שם, וחלילה לנו מזה הדעת שנאמר שכותב ד"ה טעה, ושלא ידע פשט הכתוב במלכים ולא ידע שא"א ללכת מעציון גבר
לתרשיש באניה. אבל האמת עד כמ"ש בפי' ישעיה (סי' כג) שתרשיש היא עיר טארזיס שהיא שפאניען הקדומה שהיתה רוכלת
הצוריים בספרד, כמו שכתבו חכמי העמים, ונודע כי הצוריים בבואם לספרד (אשר כינו בשם אושפניא ע"ש שהשפנים נמצאו
שם לרוב) מצאו כסף מזוקק על פני הארץ הרבה מאד עד שעשו כל כליהם וגם חשוקי וווי ספינותיהם מכסף, ובנו להם עיר
מושב ורוכלת העמים טערזוס, והעיר הזאת יושבת על מבואת ים האטלאנטי שהוא ים אקיאנוס, וידוע שים סוף נכנס לים
אקינוס, ולפ"ז באניות שבנה בעציון גבר היה יכול לילך בין לאופיר בין לתרשיש. ולמעלה (ט, כז) ספר ששלח משם אופירה
וחירם שלח את עבדיו עם עבדי שלמה, כי עבדי שלמה היו העקר במהלך הזה, והם לקחו שם זהב לא כסף שלא נמצא באופיר,
 
בארצות החמות לא יתילד כסף רק זהב, ומקום הכסף בארצות הקרות. ופה ספר הטעם שלא נחשב הכסף בימי שלמה, , ר"ל אניה הולכת לשפאניען ששם היה חירם עקר, כי היתה תחת רשותו, , והיא היתה נושאת גם כסף, שידוע שהיה שם לרוב מאד, וכמ"ש (ירמיה י, ט) כסף
מרוקע מתרשיש יבא, וגם הביאו משם שנהבים וקפים וטווסים שהיו מצויים שם, ומ"ש לקמן (כב, מט) שיהושפט עשה אניות
תרשיש ללכת אופירה ולא הלך כי נשברו אניות בעציון גבר, היינו שהיו האניות מיוחדות ללכת תרשיש ע"כ נקראו אניות
תרשיש והיה בדעתו ללכת גם לאופיר, וע"י שנשברו בעציון גבר אצל החוף לא הלך אף לתרשיש וכ"ש לאופיר, וזה עצמו כתב
עזרא בד"ה, וחלילה שיבא בכתובים דבר מכחיש המציאות:

(כג) 
. ר"ל מכל הספורים הנזכ' מבואר איך , ולא זאת, כי חכמתו
היתה סבת עשרו, שע"י:

(כד) 
. מפני חכמתו, עי"כ נתעשר ג"כ, כי עי"כ:

(כה) 
. כמו שהיה המנהג בבוא לראות פני מלך גדול:

(כו) 
השאלות (כו) מ"ש שהיה לו אלף וארבע מאות רכב סותר למ"ש למעלה:

. למעלה אמר שהיה לו ארבעים אלף ארות סוסים, ופה דבר מן הרכב, שהוא מרכבות ברזל שהיו לוחמים בהם
עם האויב כמ"ש (שופטים ד) כי תשע מאות רכב ברזל לו, היה לו אלף וד' מאות, והיו מקצתם בערי הרכב ומקצתם עם המלך
להגן עליו מבית ומחוץ, ר"ל מלבד מה שהמלכים היו עובדים אותו מאהבה מפני חכמתו היו עובדים גם מיראה כי היה לו סוס
מוכן ליום מלחמה ורכב ופרשים:

(כז) 
. ולא לבד שהיה עושר גדול להמלך עצמו, כי גם אנשי ירושלים נתעשרו מאד ע"י רבת עם שבאו לשם, וע"י
רבת המסחר בהאסף לתוכה עמים רבים. כל אחד מעשירי ירושלים היה בונה לו בית ארזים עד שנתרבו הארזים כשקמים:

(כח) 
. הסוסים של שלמה היה מוצאם , שם היו הסוסים המובחרים, וגם היה לו , הוא
מקום שמגדלים שם את הסוסים ונקוים שם סוסים רבים. ומפרש כי  שלא קנו סוסים
לאחדים רק קנו כל הסוסים שבמצרים כל המקוה והאוסף של הסוסים היו שייכים לסוחרי שלמה, וכל הסוסים הנולדים שם
במקוה ההוא היה שלהם והיה בידם להרבות המקח, ועי"כ:

(כט) 
. ר"ל עלה המחיר בדמים יקרים עד שמרכבה של ד' סוסים היה מחירה שש מאות שקלי כסף עד
שמלכי החתים וארם שרצו לקנות סוסים היו צריכים לקנות מסוחרי שלמה, כי סוסי מצרים היו שלהם, ומזה נתעשרו ישראל
ג"כ, כי כל מסחר הסוסים של מצרים היה ברשותם: