ש"ך על יורה דעה רנד


סעיף א

משום דאיכא חילול השם דמבזי נפשיה בפרהסיא:

סעיף ב

אבל לא לעניי ישראל משום דכתיב ביבוש קצירה תשברנה כלומר כשיכלה זכות שביד עובדי כוכבים ויבש לחלוחית מעשה צדקה שלהם אז ישברו:

גם הי"א מודו דאם שלחם סתם ינתן לעניי עובדי כוכבים בסתם כדאיתא בש"ס פ"ק דב"ב סוף דף י' אלא דס"ל דאם המושל צוה כך וכך יעשה כן משום שאסור לגנוב דעת הבריות ואפילו דעתו של עובד כוכבים כדלעיל ס"ס ס"ה ובחשן משפט ר"ס רכ"ז שכתבו אמאי דשדרה התם אימיה דשבור מלכא ת' דינרים למצוה רבה דקבלם רב יוסף לפ"ש של ישראל ולא אפשר לחלק לעניי עובדי כוכבים דאסור לגנוב דעת הבריות אפי' דעת של עובדי כוכבים אבל מעות המתחלקות לעניים אין בהן גניבת דעת דאינהו נמי ידעי שהישראלים רגילין לפרנס עניי עובדי כוכבים עם עניי ישראל עכ"ל. וסברא הראשונה אינה מחלקה בכך והב"ח פסק כהי"א אלו וכתב דאסור לפדות בהן שבויי עובדי כוכבים משום גניבת דעת ומשום דעובדי כוכבים מורידין ולא מעלין אותן:

כדלקמן סי' רנ"ט ס"ב והטעם משום דהוי כמו קרבן שמקבלין קרבנות מן העובדי כוכבים ובהג"א פ"ק דב"ב כתבו טעם בדבר מפני שהצדקה מכפרת ע"כ אין מקבלין מהן אבל נדרי' ונדבות אין באין לכפר:

ובתשובת מבי"ט ח"ב סימן רי"ד דף קע"ד נראה שמקבלין מן המומר שכתב שם אע"ג דאמרינן אדם כי יקריב מכם להוציא את המומר היינו בקרבן ודמי ליה אבל בהקדש לעניים או הקדש בית לב"ה כנדון דידן מקבלין כו' וע"ש: