ט"ז על חושן משפט תי
(ס"ק ט') ואם היזקו פטור במ"ש כסמ"ע בשם הרי"ף לחלק בזה קשה ממשנה פ' הגוזל בתרא נחיל של דבורי' שיש לו רשו' לילך לשדה חבירו להציל נחילו ואם הוזק משלם מה שהזיק והא התם לא הוי ג"כ אלא לפי שעה ועכצ"ל שאני התם שהוא הולך לשדה חבירו ודומה להוצאות זבלים אלא דק"ל ממה דאוקמינן בפ' בתרא דב"מ הך מתני' דהוצאת זבלים לר"ה דחייב בהיזק דלא כר' יהודה דאמר בנר חנוכה שהזיק דפטור אלמא דס"ל לת"ק דחייב ומ"ש זה מחופר סמוך לר"ה דכאן דהא בנר חנוכה הוא עושה ברשותו ואינו אלא לפי שעה ואפ"ה חייב לרבנן וצ"ע:

(סי"ז אפי' לא מתה כו') מה שהקשה הסמ"ע ז"ל קשה כיון שזה כשמואל דחייב נמי בחבטה כו' א"כ הי' לו לומר בחבטה ואצ"ל בהבלא כו' אינו יודע מה קשה לו לסמ"ע בלשון הפוסקים יותר מלשון התלמוד שאמר ג"כ הכי ושמואל אמר הבלו וכ"ש לחבטו:

(ס' כ"ד) ויש מחלק. כתב רש"ל וק"ל רפ' המפקיד דלא אמרינן מגו שפשע לענין שיצא לאגם כו' כ"פ התוס' שם וכן הרא"ש גופא דלא אמרינן תחלתו בפשיעה כו' היכא שהאונס לא בא מחמת הפשיעה וכ"ל דלשון מגו לחוד ולשון תחלתו בפשיעה לחוד כי מגו לא אמרי' אלא היכא שהפשיעה והאונס הכל ענין א' ובענין א' הוא כגון הכא שהפשיעה בזה זה שלא יכשול ולא יפול בבור והאונס בשור זה שנפל נמי בבור ע"כ אמרינן שפיר מגו אבל התם שהפשיעה היא במה שיצאה לאגם דאיכא למימר שמא תגנוב או תאבד והאונס היא במיתה אין שייך מגו בזה אלא מכח תחלתו בפשיעה באת לחייבו לזה אף באונס א"כ היכא דלא בא האונס מחמת הפשיעה פטור עכ"ל:

(ס"ק לז) ויש חולקין כו'. כתב רש"ל מצאתי באשר"י ישן בהגהה וז"ל כ' בה"ג בתשובה בשם גאון שאם ישראל ועכו"ם היו שותפין בעסקא ועשו סחורה עם יהודי אחר ואנהו לישראל דעבד סחורה בהדייהו דין הוא דמחייב הישראל בכלל האונאה ואע"ג דליכ' לאשתלומי מהעכו"ם משתלם מישראל כר' נתן וצ"ע עכ"ל ולא דמי לברח או העני דאפשר לתשלומי מיניה. אם יתעשר ותו דהישראל שנתאנה נסמך על הישראל שיהי' נזהר מאונאה והוי כאלו הוא לבדו הזיקו ומ"מ היכא דנתאנה במקח טעות דאפי' בדיניהם מוציאין מיד המאנה כגון שחמתית ונמצאת לבנה כסף ונמצא בדיל התם ודאי אין הישראל משלם את הכל עכ"ל: