בני אהובה/הלכות אישות/י/טו
הלכות אישות/י/טו

מקום שאין בי"ד יושבין בו אלא בשני ובחמישי וכו' שאם היתה לו טענת בתולים ישכים לבי"ד. ואף שהרמב"ם פסק בהלכות סנהדרין פרק ה' הלכה ג' דהמוציא שם רע בעשרים ושלשה מפני שיש בו צד דיני נפשות וא"כ קשה דהא ודאי עזרא לא תיקן לישב בי"ד שני וחמישי רק בי"ד של שלשה אבל לא סנהדרין וא"כ מה מהני השכמת לבי"ד ואפשר לומר דהא דמוציא שם רע בעשרים ושלשה היינו באומר שיש לו עדים אבל באומר פתח פתוח מצאתי ואין לי עדים לא בעי בי"ד של כ"ג או י"ל כפירוש רש"י במתניתין ריש כתובות דע"י שיבוא לב"ד הקול יוצא ובודאי כל אימת דלא מצא בתולים הוא מכניף לבי"ד של כ"ג רק בשני וחמישי אף דאין יושבין קבועין רק בי"ד של שלשה מ"מ באין שם גם אנשים אחרים לפני הבי"ד ואיכא אינשי טובא הקול יוצא ובאין עדים ומעידין משא"כ בשאר ימים אף דהוא מכניף בי"ד של כ"ג מ"מ לא איכא בבי"ד אנשים אחרים ואין לו לזה המוציא שם רע קול להתפרסם אצל עדים.

ומנהג חכמים שהנושא את הבעולה ישאנה בחמישי כדי שיהיה שמח עמה חמישי וערב שבת ושבת ויוצא למלאכתו יום ראשון. ואין להקשות לדעת האומרים דבחור שנשא אלמנה בעי ז' ימים לשמחה עיי"ש בשו"ע סימן (ס"ג) [ס"ד] וא"כ אסור בכל שבעה במלאכה למה נשאת בחמישי כיון דלא שייך שקדו משום ברכה לחוד לא תקנו כמבואר בגמרא דף ה' ע"א וכיון דבעי ז' ימים לא שייך שקדו כמו דלא שייך בבתולה כמ"ש התוס' דף ג' ע"א ד"ה אשה נישאת וכו' והמהרש"א הקשה כן דף ז' אף למאן דאמר ז' לברכה ושלשה לשמחה וס"ל דמ"מ אסור בכל ז' במלאכה וליתא דלמ"ד ז' לברכה וג' לשמחה מותר במלאכה כמ"ש הר"ן להדיא אך לאותן הפוסקים בבחור שנשא אלמנה ז' לשמחה תקשי וליכא למימר דמ"מ הטעם משום ברכה דאף דמשום ברכה לחוד לא תקנו מ"מ כיון דבאלמן שנשא אלמנה תיקנו משום שקדו לא זזה תקנה ממקומה בבחור משום ברכה דהא בגמרא דף ה' אמרינן מאי איכא בין ברכה לשקדו איכא ביניהו אדם בטל ש"מ דלא אמרינן לא זזה תקנה ממקומה. וצריך לומר דודאי לולי טעם דשקדו לא חששו משום ברכה משום דיותר ראוי להרחיק נשואין מן שבת שלא יבוא לידי שחיטת בן עוף בסעודה של שמחה דשלשה ימים לשמחה וזה יותר עדיף מן ברכה אלא משום שקדו הניחו על מקומו משא"כ בשבעה ימי משתה דעכ"פ יהיה שבת אחד בכלל ז' ימי המשתה א"כ טעם דברכה עדיף וראוי לישא בחמישי (ו).

(ו) אמר המגיה לדברי הרב המחבר קושיית התוס' במקומה עומדת בדף ג' ד"ה אשה דהא בבתולה איכא נמי שבעה ימי משתה אף דליכא שקדו תנשא בחמישי משום ברכה ולמה אמרו דנישאת בכל יום ונראה דהרב המחבר הוצרך נמי לסיועת תירוץ ראשון כיון דבאלמן שנשא אלמנה תקנו משום שקדו תקנו נמי בבחור שנשא אלמנה אף דליכא שקדו עכ"פ משום ברכה תקנו רק שבא לתרץ דהא באלמן שנשא אלמנה אמרינן דאיכא בינייהו אדם בטל דליכא שקדו דלא חיישינן לברכה ועל זה מתרץ דהתם כיון דאיכא שלשה ימים לשמחה כדי שלא יבוא לידי שחיטת בן עוף והואיל וליכא נמי שקדו לא חששו משום ברכה משא"כ בבחור דאיכא שמחה ז' ימים ויש בלא"ה שבת בנתים אע"ג דליכא שקדו טעם דברכה עדיף כיון דתקנו כן באלמן שנשא אלמנה לא זזה ברכה ממקומה מה שאין כן בבתולה.