תפארת ישראל על כלאים א
כלאים א

משנה | סדר זרעים | מסכת כלאים

תפארת ישראל על מסכת כלאים: א | ב |  ג | ד |  ה |  ו |  ז |  ח |  ט | כל המסכת

יכין למשניות: א | ב | ג | ד | ה | ו | ז | ח | ט || בועז || הלכתא גבירתא

יכין לפרק ראשון

משנה א 
כלאים אינו רק בב' מינין שמשונים זמ"ז. בשם או מראה או טעם. כפר"ב במ"ה [וסי' שמט]. ודבר זה מסור לחכמים [כירושלמי פ"ק דכלאים ורמב"ם ריש פ"ג]. דיש מהן דומין כמין א' ואסרום. ויש שדומין לב' מינין והתירום:

 קוה ווייצען. מין חיטין גרועים. ואף דלא חזו למאכל אדם. שייך בהם איסור כלאים. מדדרך לזרען למאכל יונים. מש"ה לא דמו לקוצים דשרו.

 ומותר לזרען בעירוב. ולהכי הפסיק בזוג קמא. לאשמועינן. דכולה פרקן זוגי זוגי קתני. מיהו דוקא בכלאים. מדהו"ל הגרעינין ניכרים. משא"כ בעיסה לחלה.  בנשכו ב' עיסות יחד. הכל מצטרף עם השעורין חוץ מחיטין. ואין הכל מצטרף עם החיטין חוץ מכוסמין. מיהו בלש כמה מיני עיסות יחד לגוף א'. וכל שכן בעירבן קמח. הכל מצטרף .

 האפער.

 דינקעל.

 ראגגען.

 באהנען.

 ציסרען. והן מין קטניות שחורות.

 מין ערבזען.

 קורטמאן.

 ווייסע באהנען.

 וועלשע באהנען.

משנה ב 
 במשנה א' תני מינין הנעשין קמח. והשתא נקט מיני ירק.

 גורקען.

 ציטראנען קירביס.

 מעעררעטטיג.

 חזרת הגדל בהרים.

 ענדיוויען.

 שגדל בלי זריעה.

 קרעססען הגדלים בגינה.

 שגדל בלי זריעה.

 קאריאנדער.

 זענפט.

 מעלאנע מתוקה.

 מעלאנע מרה. וממתקין אותה ברמץ. והוא אפר חם.

 שמינקבאהנען.

 מין קטניות ומדשרביטיו דומין לחרובין. קוראין אותו חרוב. אבל בלשון יחיד כדי להפריד ביניהן לחרובין ממש.

משנה ג 
 ריבען.

 שטעק ריבען ומדעלי שניהן דומין אינן כלאים זב"ז.

 קרויט.

 קעפיס קרויט.

 מאנגאלד קרויט.

 מעלטע קרויט.

 קנאבעל.

 שום מדברי ואינו מחובר מחלקים כשאר שום. רק כולו גוף א'. ואפ"ה אינו כלאים עם שאר שום מדטעמן שוה.

 צוויבעל.

 בצל מדברי וטעמן שוה.

 פייגעבאהנען.

 ווילדעפייגעבאהנען.

משנה ד 
 השתא נקט כלאי אילן:

 בירן:

 הכא פי' ר"ב מין אגסים קטנים. ופ"א דמעשר פי' מין תפוחים קטנים. ואפשר שזה שם כולל לב' המינין:

 קוויטטען:

 מין פרי עץ:

 תפוח יערי:

 פפירזיכע:

 מאנדלען ב' מינין אלו גרעינן שוה:

 פרי מורכב מזית ורמון. וי"א הוא הנקרא פפלוימען:

 מין פפלוימען ואפשר הפפלוימען הסגלגלין. ושזפין הן פפלוימען ארוכין. ובזמנינו אין א"י מגדלת פפלוימען. אבל הרכבה הרי גם בח"ל אסור. ובריש דמאי פירשנו רימין בראמבערען:

משנה ה 
 רעטטיג:

 אנדארענקרויט:

 מדרחוק טעמן ביותר זמ"ז:

משנה ו 
 הוא קטן ודומה לשועל:

 געמזע:

 חמור מדברי:

 לרמב"ם דוקא להרבעה. הם כלאים ולא להנהגה [עמ"ש בתי כלאים ק"ו]:

משנה ז 
 הכא מפרש דמה דאסרינן לעיל כלאי אילן. זהו דוקא להרכיבם יחד. אבל להסמיכן שרי. וקיי"ל דהרכבה אפי' בח"ל אפי' ע"י עובד כוכבים אסור  אבל סרק בסרק או שחורות ולבנות ממין א'. שרי. ואפ"ה נוהגין להחמיר. מדלא בקיאינן במינן:

 מין בא"מ:

 וה"ה איפכא וטעמיה משום דאין מתאחין. ולת"ק עכ"פ מדיונקים זמ"ז. הוה כלאים:

משנה ח 
 עץ תאנה יערי כורתין גזעו ושרשיו שבארץ נקרא סדין ועי' לקמן (פ"ג מ"ד):

 רויטעקרויט:

 ווייסען צימטבוים:

 ענף:

 מין עשב ששרשיו נוקבין ויורדים בעמק בשוה. ובהם תיחם יהושע א"י. והוא חם ביותר. גונדעל רעבען בל"א:

 ר"ל שיהיה לתקרה ולצל על החצוב. או שהוא לשון מקררו:

 ראטהע ריבבע:

 האבטיח:

 פאפפעל קרויט:

 שתהא החלמית מרטיב לזרע הדלעת ושומרו עד שישתרש בארץ:

משנה ט 
 בטמנם אגודות של לפת או צנונות מיירי. דגלי דעתי' דלא רצה בהשרשה. דאל"כ חייב בכולן [כתוס' שבת ד"נ] חוץ משבת דאפי' נתכוון לזרען בלא השריש שרי ליטלן [מג"א שי"א סקכ"ב]:

 רק משום שבת נקט מגולין דאל"כ א"א ליטלן מבלי שיזיז עפר ממקומו:

 משום זורע כלאים. או הוסיף מאתיים תחת הגפן. ואע"ג דמותר לערב גרעין זרעים עם גרעין אילן ולזרעם יחד במפולת יד [כרמב"ם פ"א מכלאים ה"ו]. עכ"פ גרעין זרע עם זרע גפן אסור לזרען יחד:

 בטמנם בשביעית. לא יהיה כזורע ומותרים. ואפי' הוציא ספיחין בטמינתו:

 דאינו חייב לעשר מה שהוסיף בטמינתו. דלאו זריעה היא:

 דלאו תולש הוא. ואוחז בעלין ומוציאן. ואף דמטלטל להעפר. הו"ל טלטול מהצד לצורך דבר המותר. ואינו נוגע באיסור. דשרי. ואפי' נתכוון שישאר שם כל השבת. לא הו"ל הצנון בסיס לעפר. דאדרבה העפר משמש לצנון [מג"א שם]:

 לענין מלקות. אבל לענין איסור כל ב' מינין אסור עכ"פ מדרבנן אף שלא במפולת יד. כשזרען סמוכים אסורים ממראית עין [רכ"מ ספ"ד מכלאים]:

 פלוגתיי' בלישנא דקרא. שדך לא תזרע כלאים. לת"ק אפי' באינו זרוע נקרא שדה. ולר"י צריך שיהיה זרוע מלבד הכלאים. מיהו בכרם כעל"פ. דבאינו זרוע לא מקרי כרם. וקיי"ל כת"ק . וג' מדריגות יש. להרכיב אילן אסור גם בח"ל מדאוריי'. וכלאי כרם אסור בח"ל רק מד"ס אפי' באכילה. מיהו דוקא בזרע חרצן וב' מיני זרעים יחד במפולת יד. אבל מותר לזרען סמוכים בח"ל וא"צ הרחק ביניהן [שם ססרצ"ו]. וכלאי זרעים אפי' במפולת יד שרי אפי' לכתחילה בח"ל [רצ"ז]. וכל מקום שאסור לזרוע אסור לקיים. אבל פירות כלאים מותרים אפי' בא"י חוץ מכלאי כרם. ובא"י אסור באכילה [ובהנאה] מדאורייתא. ובח"ל מד"ס. מיהו מותר לנטוע ענף המורכב:

בועז לפרק א 
 כ"כ הר"ב דלשיעור חלה מצטרפין. וכתב עלה רבינו הגאון מהו' עקיבא שליט"א [באות א]. וז"ל אף דתנן פ"ב דתרומות מ"ו. דכל שהוא כלאים בחבירו כו'. ומזה תמוה לי דברי רש"י (פסחים דף ל"ה ע"א) כו'. והא בתרומה כל שהוא כלאים אין תורמין מזע"ז וצ"ע עכלה"ט. ואני אנה אני בא בפרוזבוטי. דלפע"ד היה נראה. דרש"י סמך א"ע. מדבל"ז קשה דב' כללי דנקט בפ"ב דתרומות סתרי אהדדי. דקאמר כל מין חיטין א'. משמע אפילו כוסמין וחטין. וקאמר בתר הכי כל שהוא כלאים אין תורמין מזה על זה. אלא על כרחך מדאין למדין מהכללות אפילו במקום שנאמר בהן חוץ (כעירובין דף כ"ז ע"א) ע"כ הך כללא דכל שהוא כלאים ל"ד. והך כללא קמא דכל מין חיטין א'. דוקא. דאי נימא איפכא. וכללא קמא רק בשחמתית ולבנה מיירי. א"כ למה ליה להך כללא קמא כלל. דשחמתית ולבנה אינן כלאים. ותו מדמתחיל אין תורמין ממין אשא"מ. וקאמר בתר הכי כל מין חיטין א'. ונקט נמי בפסחים דכוסמין מין חיטין ש"מ דכוסמין וחטין נכללו בכללא קמא. ויצא מכללא דסיפא דאף שהן כלאים עכ"פ מדהן מין א' תורמין מזע"ז. השבני רבינו הנ"ל א"א לומר כן דכללא קמא דוקא וכללא בתרא ל"ד. אימא איפכא. וטפי נראה דכללא בתרא קאי אכל מה דתני מקמי הכא. ומפרש לה דעכ"פ בעי' שלא יהיה כלאים זה בזה. ותו דכיון דדינא דאין תורמין ממין אשא"מ נפקא לן מק"ו מתירוש ויצהר. ע"כ דבכוסמין וחיטין יש איזה דרש דתורמין. אם כן נימא פרכא על הק"ו חטים בכוסמין יוכיח.

הלכתא גבירתא כללא דפרק א