חובת השמירה/פרק ב
בו יבואר שעומדין עליו מלמעלה ומונין דיבוריו.  גם יבוארו בו כמה פרשיות בתורה המדברות בזה.

יתבונן האדם, בשעה שהוא מדבר לשון הרע לפני איזה איש, אל יחשוב שבבית אין שום בריה, כי אם הוא וחבירו, אלא מלמעלה עומדין אצלו ומונין כל דיבור שהוציא מפיו, וכדאיתא במדרש רבה פרשה תצא על הפסוק:  , .

ובשעת הדין יציעו לפניו בל הדיבורים שדיבר, כמו שאמרו חז"ל על הפסוק: , . ואיתא בספרי על הפסוק:   - .

והנה איתא בספרים הקדושים שבעת הדין שדנין אותו בבית דין של מעלה, פותחין לו ספר תורה ואומרים לו קרא בפיך, ושואלין אותו על כל דבר, ועדים באים ומעידים לטוב או למוטב. והנה אמרו חז"ל, שאמר הקדוש ברוך הוא לדואג הרשע: כשתגיע לפרשיות מספרי לשון הרע, מה אתה דורש בהן? והתבוננתי מה אלו הפרשיות, ומצאתי שכל התורה מלאה מזה, וכאשר ביארנו בשמירת הלשון חלק ב׳ פרק ג׳ . וכמה צריך להיות נרעש ונפחד, כשיזכור שעבר על כל אלו בימי חייו בשאט נפש. והנה איתא במדרש פרשת תבוא: . ולפי זה, אותם האנשים שבשאט נפש הם עוברים על איסור לשון הרע ורכילות ושאר חלקי דיבורים האסורים ואינם מקבלים על עצמם להשמר מזה, כמה בושת וכלימה יסבלו כשיגיעו לפרשיות אלי, ויקויים עליהם הכתוב:  .

 ואשנה אותם פה, כי ניתוספו עוד כמה פסוקים שתלוים בכח הדיבור. ראשון לכל מעשה דנחש שסיפר לשון הרע על הקדוש ברוך הוא ובזה גרם מיתה לכל באי עולם. ובפרשת ויצא:  , ואמרו חז"ל:  - מלשון הרע. ובפרשת וישב במעשה דיוסף, שכתוב:  , שזו היתה הסבה הראשונה לירידת בני ישראל למצרים. ובפרשת שמות:  , עיין שם בפרוש רש"י. עוד שם, שאמר משה רבנו עליו השלום:  , שהשיב לו ה' יתברך:  (שם, ב - ג). עוד שם:  (שם, ו). ובפרשת יתרו:  . וסמיך ליה:  (שם, ח), על שקלקלו בדיבורם. ובפרשת משפטים:  , שהוא קאי על המספר ועל המקבל, כדאיתא בגמרא. ובפרשת תצוה על ענין המעיל:  , וכל הפרשה:  (שם, לה), שהוא קאי על כפרת לשון הרע כדאיתא בערכין. וכל פרשת תזריע ומצורע, נגעי בתים נגעי בגדים, נגעי אדם, בדד ישב - מרוחק אף ממחנה ישראל, וכפרתו ציפורים המפטפטין, על שפטפט בלשונו. וכדאיתא בתורת כהנים, שהכהן היה אומר לו דברי כיבושים: בני, אין הנגעים באין אלא על לשון הרע, עיין שם. ובפרשת קדושים:  ,  (שם יז), שהוא קאי על הלבנת פנים. ובפרשת בהר:  , שהוא קאי על הונאת דברים, שהוא גם כן דיבור רע. ובפרשת נשא:  , שהוא משתלח חוץ לשלש מחנות, ו"כל" מרמז, אפילו הוא גדול בתורה כדואג. ובפרשת בהעלותך:  . וכן פרשת שלח לך, המדברת מעניין המרגלים. ובפרשת חוקת:  , ונשלחו הנחשים, עיין שם בפרוש רש"י. ובפרשת דברים, שבכל החטאים שהוכיחם, הזכירם בדרך רמז, חוץ מעניין המרגלים, הזכירם בפירוש ובאריכות גדולה, ולא חש על כבודם. ובפרשת שופטים,   , ואמרו חז"ל: . ובפרשת תצא פרשה של מוציא שם רע (דברים כב). ועוד כתוב שם:  , והיינו השמר מן העוון המביא לידי צרעת. וסמיך ליה:  (שם ט). ועוד כמה לאוין כקרח וכעדתו. ודברי גאווה ובוז ממה שנאמר:  , שהוא אזהרה לגסי הרוח, כדאיתא בגמרא. והמכחש במה שיש בדיו מחברו, עובר על:   הכתוב בפרשת קדושים. ואפילו בדברי שקר בעלמא עובר על:  . ועוד יש שני איסורים חמורים, שתלויים בכח הדיבור, והם: כעס וליצנות. ועוד בפרשת תבוא:  , שהוא קאי על לשון הרע. וידוע שכל הארורים פתחו בברכה ואמרו: . הרי שהזהיר בזה, תהיה לו ברכה. 

וזה יהיה שייך, אפילו כשינוקו מעונותיהם על ידי יסורי גיהנום וכדומה, ויזכו לגן עדן. וכמאמרם: . מכל מקום בושת וכלימה יכסו פניהם כשיגיעו לפרשיות אלו. וכעין שמצינו בסוטה אצל אגריפס המלך, כשהגיע בקריאתו בספר התורה לפסוק:  , זלגו עיניו דמעות, עיין שם. וזה היה רק פעם אחת לשבע שנים בבית המקדש בעת בואו לקרוא בתורה. ובפרט בגן עדן, ששם הוא עולם הנצח, וצרורה שם נשמתו בצרור החיים, כמו שכתוב בקרא, ורגיל לשמוע שם מפי השכינה כמה וכמה פרשיות, שמדברות אודות דיבור האדם. כמה צער ובלימה יסבול, כשיזכור שהיה דש כל אלה תחת רגליו בעודו בזה העולם, ולא התמרמר מעולם על זה, ואיך יוכל לישא את פניו מפני הבושה. ולא יועילו לו אז שום תנחומים לנחם את נפשו, בזכרו תמיד את גודל העוולה שעשה בזה. ועל כן צריך כל אדם להתבונן בזה בעודו בזה העולם, ויקבל על עצמו חובת השמירה, ויהיה טוב לו בזה ובבא.

עוד צריך איש נבון להתבונן, שיש כמה הלכות חמורות בתורה, שרמוזות באיזה פסוק או באיזו תיבה, ואלו בענין כח הדבור, שלא יקלקל אדם לשונו באיזה דיבור האסור, שנה הכתוב ושילש כמה פרשיות בזה. מזה אנו יכולין
להתבונן גודל חיוב השמירה שיש עלינו בזה.

[והנה אמרו חז״ל: , ממה שכפל הכתוב לספר כל הדיבורים שדיבר אליעזר, ואלו בתורתן של בנים דרך התורה לקצר. ואף אנו נאמר בענייננו, ממה שריבה הכתוב פרשיות על עניין חלק הדבור, על לשון הרע ורכילות, על הוצאת שם רע, על אונאת דברים, ועל הלבנת פנים, ועל דיבור שקר, ועל דברי גאוה, ועל דברי חנופה, ועל דברי מחלוקת, וכן עניין הוללות וליצנות (שזה בודאי נכלל במה שאמר הכתוב:  , ואמרו חז"ל: ). מה שלא מצינו כן בשאר עניינים, נוכל להתבונן מזה את גודל עניין כח הדיבור, ואשרי חלקו מי שנזהר בם].

מקורות