פסוק המתחיל ומסתיים באות ל ו
לָכֵן הִנְנִי מֵבִיא רָעָה אֶל־בֵּית יָרָבְעָם וְהִכְרַתִּי לְיָרָבְעָם מַשְׁתִּין בְּקִיר עָצוּר וְעָזוּב בְּיִשְׂרָאֵל וּבִעַרְתִּי אַחֲרֵי בֵית־יָרָבְעָם כַּאֲשֶׁר יְבַעֵר הַגָּלָל עַד־תֻּמּו
 לְכִי וּבֹאִי אֶל־הַמֶּלֶךְ דָּוִד וְאָמַרְתְּ אֵלָיו הֲלֹא־אַתָּה אֲדֹנִי הַמֶּלֶךְ נִשְׁבַּעְתָּ לַאֲמָתְךָ לֵאמֹר כִּי־שְׁלֹמֹה בְנֵךְ יִמְלֹךְ אַחֲרַי וְהוּא יֵשֵׁב עַל־כִּסְאִי וּמַדּוּעַ מָלַךְ אֲדֹנִיָהו
 לְמַעַן יִרָאוּךָ כָּל־הַיָּמִים אֲשֶׁר־הֵם חַיִּים עַל־פְּנֵי הָאֲדָמָה אֲשֶׁר נָתַתָּה לַאֲבֹתֵינו
 לְהַטּוֹת לְבָבֵנוּ אֵלָיו לָלֶכֶת בְּכָל־דְּרָכָיו וְלִשְׁמֹר מִצְוֺתָיו וְחֻקָּיו וּמִשְׁפָּטָיו אֲשֶׁר צִוָּה אֶת־אֲבֹתֵינו
 לא־טוב הדבר הזה אשר עשית חי־יהוה כי בני־מות אתם אשר לא־שמרתם על־אדניכם על־משיח יהוה ועתה ראה אי־חנית המלך ואת־צפחת המים אשר מראשתו [מראשתיו
 לכן כה אמר יהוה הנני נתן אל־העם הזה מכשלים וכשלו בם אבות ובנים יחדו שכן ורעו יאבדו [ואבדו
 לאברהם למקנה לעיני בני־חת בכל באי שער־עירו
 לכו ונמכרנו לישמעאלים וידנו אל־תהי־בו כי־אחינו בשרנו הוא וישמעו אחיו
 לא תטה משפט אבינך בריבו
 לא־תעלו עליו קטרת זרה ועלה ומנחה ונסך לא תסכו עליו
 לא תגנבו ולא־תכחשו ולא־תשקרו איש בעמיתו
 לא תאכלו על־הדם לא תנחשו ולא תעוננו
 לא יטמא בעל בעמיו להחלו
 לאביו ולאמו לאחיו ולאחתו לא־יטמא להם במתם כי נזר אלהיו על־ראשו
 לא־ישאירו ממנו עד־בקר ועצם לא ישברו־בו ככל־חקת הפסח יעשו אתו
 לכן אתה וכל־עדתך הנעדים על־יהוה ואהרן מה־הוא כי תלונו [תלינו] עליו
 לא־הביט און ביעקב ולא־ראה עמל בישראל יהוה אלהיו עמו ותרועת מלך בו
 לרב תרבה נחלתו ולמעט תמעיט נחלתו איש לפי פקדיו יתן נחלתו
 למה יגרע שם־אבינו מתוך משפחתו כי אין לו בן תנה־לנו אחזה בתוך אחי אבינו
 לא נשוב אל־בתינו עד התנחל בני ישראל איש נחלתו
 לא־תכירו פנים במשפט כקטן כגדל תשמעון לא תגורו מפני־איש כי המשפט לאלהים הוא והדבר אשר יקשה מכם תקרבון אלי ושמעתיו
 לא תעשון ככל אשר אנחנו עשים פה היום איש כל־הישר בעיניו
 לא־תאבה לו ולא תשמע אליו ולא־תחוס עינך עליו ולא־תחמל ולא־תכסה עליו
 לא תאכלו כל־נבלה לגר אשר־בשעריך תתננה ואכלה או מכר לנכרי כי עם קדוש אתה ליהוה אלהיך לא־תבשל גדי בחלב אמו
 לא־תראה את־חמור אחיך או שורו נפלים בדרך והתעלמת מהם הקם תקים עמו
 לא־תחרש בשור־ובחמר יחדו
 לא תלבש שעטנז צמר ופשתים יחדו
 לא־יקח איש את־אשת אביו ולא יגלה כנף אביו
 לא־תתעב אדמי כי אחיך הוא לא־תתעב מצרי כי־גר היית בארצו
 לא־תסגיר עבד אל־אדניו אשר־ינצל אליך מעם אדניו
 לא־יומתו אבות על־בנים ובנים לא־יומתו על־אבות איש בחטאו יומתו
 לא־תחסם שור בדישו
 לי נקם ושלם לעת תמוט רגלם כי קרוב יום אידם וחש עתדת למו
 לכל־האתות והמופתים אשר שלחו יהוה לעשות בארץ מצרים לפרעה ולכל־עבדיו ולכל־ארצו
 לא־נותר ענקים בארץ בני ישראל רק בעזה בגת ובאשדוד נשארו
 לבוא חמס שבעים בני־ירבעל ודמם לשום על־אבימלך אחיהם אשר הרג אותם ועל בעלי שכם אשר־חזקו את־ידיו להרג את־אחיו
 לעזתים לאמר בא שמשון הנה ויסבו ויארבו־לו כל־הלילה בשער העיר ויתחרשו כל־הלילה לאמר עד־אור הבקר והרגנהו
 לכן נאם־יהוה אלהי ישראל אמור אמרתי ביתך ובית אביך יתהלכו לפני עד־עולם ועתה נאם־יהוה חלילה לי כי־מכבדי אכבד ובזי יקלו
 לכן כה־אמר יהוה אלהי ישראל הנני מביא רעה על־ירושלם ויהודה אשר כל־שמעיו [שמעה] תצלנה שתי אזניו
 לכו דרשו את־יהוה בעדי ובעד־העם ובעד כל־יהודה על־דברי הספר הנמצא הזה כי־גדולה חמת יהוה אשר־היא נצתה בנו על אשר לא־שמעו אבתינו על־דברי הספר הזה לעשות ככל־הכתוב עלינו
 לולי יהוה צבאות הותיר לנו שריד כמעט כסדם היינו לעמרה דמינו
 לכו־נא ונוכחה יאמר יהוה אם־יהיו חטאיכם כשנים כשלג ילבינו אם־יאדימו כתולע כצמר יהיו
 לכן כאכל קש לשון אש וחשש להבה ירפה שרשם כמק יהיה ופרחם כאבק יעלה כי מאסו את תורת יהוה צבאות ואת אמרת קדוש־ישראל נאצו
 לא־תאמרון קשר לכל אשר־יאמר העם הזה קשר ואת־מוראו לא־תיראו ולא תעריצו
 להטות מדין דלים ולגזל משפט עניי עמי להיות אלמנות שללם ואת־יתומים יבזו
 לבי למואב יזעק בריחה עד־צער עגלת שלשיה כי מעלה הלוחית בבכי יעלה־בו כי דרך חורנים זעקת־שבר יעערו
 לעת ערב והנה בלהה בטרם בקר איננו זה חלק שוסינו וגורל לבזזינו
 לחם יודק כי לא לנצח אדוש ידושנו והמם גלגל עגלתו ופרשיו לא־ידקנו
 לכן כה־אמר יהוה אל־בית יעקב אשר פדה את־אברהם לא־עתה יבוש יעקב ולא עתה פניו יחורו
 לכן כה אמר קדוש ישראל יען מאסכם בדבר הזה ותבטחו בעשק ונלוז ותשענו עליו
 לא יצעק ולא ישא ולא־ישמיע בחוץ קולו
 לא יכהה ולא ירוץ עד־ישים בארץ משפט ולתורתו איים ייחילו
 למה צמנו ולא ראית ענינו נפשנו ולא תדע הן ביום צמכם תמצאו־חפץ וכל־עצביכם תנגשו
 לכן כה־אמר אדני יהוה הנה עבדי יאכלו ואתם תרעבו הנה עבדי ישתו ואתם תצמאו הנה עבדי ישמחו ואתם תבשו
 לקול תתו המון מים בשמים ויעלה נשאים מקצה ארץ [הארץ] ברקים למטר עשה ויוצא רוח מאצרתיו
 לא־כאלה חלק יעקב כי־יוצר הכל הוא וישראל שבט נחלתו יהוה צבאות שמו
 לכן כה־אמר יהוה על־אנשי ענתות המבקשים את־נפשך לאמר לא תנבא בשם יהוה ולא תמות בידנו
 למה תהיה כאיש נדהם כגבור לא־יוכל להושיע ואתה בקרבנו יהוה ושמך עלינו נקרא אל־תנחנו
 למה היה כאבי נצח ומכתי אנושה מאנה הרפא היו תהיה לי כמו אכזב מים לא נאמנו
 לשום ארצם לשמה שרוקת [שריקות] עולם כל עובר עליה ישם ויניד בראשו
 לנבאים נשבר לבי בקרבי רחפו כל־עצמותי הייתי כאיש שכור וכגבר עברו יין מפני יהוה ומפני דברי קדשו
 לא־שלחתי את־הנבאים והם רצו לא־דברתי אליהם והם נבאו
 לכן הנני על־הנבאים נאם־יהוה מגנבי דברי איש מאת רעהו
 לכן כה־אמר יהוה אלהי צבאות אלהי ישראל הנני מביא אל־יהודה ואל כל־יושבי ירושלם את כל־הרעה אשר דברתי עליהם יען דברתי אליהם ולא שמעו ואקרא להם ולא ענו
 לכן הנה־ימים באים נאם־יהוה ושלחתי־לו צעים וצעהו וכליו יריקו ונבליהם ינפצו
 לקול תתו המון מים בשמים ויעל נשאים מקצה־ארץ ברקים למטר עשה ויצא רוח מאצרתיו
 לא־כאלה חלק יעקוב כי־יוצר הכל הוא ושבט נחלתו יהוה צבאות שמו
 לעיניהם חתר־לך בקיר והוצאת בו
 לכן דבר־אותם ואמרת אליהם כה־אמר אדני יהוה איש איש מבית ישראל אשר יעלה את־גלוליו אל־לבו ומכשול עונו ישים נכח פניו ובא אל־הנביא אני יהוה נעניתי לו בה [בא] ברב גלוליו
 לכן כה־אמר אדני יהוה חי־אני אם־לא אלתי אשר בזה ובריתי אשר הפיר ונתתיו בראשו
 לכן כה־אמר אדני יהוה יען הזכרכם עונכם בהגלות פשעיכם להראות חטאותיכם בכל עלילותיכם יען הזכרכם בכף תתפשו
 לכן כה אמר אדני יהוה ונטתי ידי על־אדום והכרתי ממנה אדם ובהמה ונתתיה חרבה מתימן ודדנה בחרב יפלו
 לכן כה אמר אדני יהוה הנני עליך צר והעליתי עליך גוים רבים כהעלות הים לגליו
 לכן כה אמר אדני יהוה הנני נתן לנבוכדראצר מלך־בבל את־ארץ מצרים ונשא המנה ושלל שללה ובזז בזה והיתה שכר לחילו
 לכן כה־אמר אדני יהוה הנני אל־פרעה מלך־מצרים ושברתי את־זרעתיו את־החזקה ואת־הנשברת והפלתי את־החרב מידו
 לכן כה אמר אדני יהוה יען אשר גבהת בקומה ויתן צמרתו אל־בין עבותים ורם לבבו בגבהו
 לכן אמר אליהם כה־אמר אדני יהוה על־הדם תאכלו ועינכם תשאו אל־גלוליכם ודם תשפכו והארץ תירשו
 לכן כה אמר אדני יהוה אני נשאתי את־ידי אם־לא הגוים אשר לכם מסביב המה כלמתם ישאו
 לא יתנו מעלליהם לשוב אל־אלהיהם כי רוח זנונים בקרבם ואת־יהוה לא ידעו
 לכו ונשובה אל־יהוה כי הוא טרף וירפאנו יך ויחבשנו
 לא ישבו בארץ יהוה ושב אפרים מצרים ובאשור טמא יאכלו
 לעגלות בית און יגורו שכן שמרון כי־אבל עליו עמו וכמריו עליו יגילו על־כבודו כי־גלה ממנו
 לפניו אכלה אש ואחריו תלהט להבה כגן־עדן הארץ לפניו ואחריו מדבר שממה וגם־פליטה לא־היתה לו
 לכן כה־אמר יהוה אשתך בעיר תזנה ובניך ובנתיך בחרב יפלו ואדמתך בחבל תחלק ואתה על־אדמה טמאה תמות וישראל גלה יגלה מעל אדמתו
 לפני זעמו מי יעמוד ומי יקום בחרון אפו חמתו נתכה כאש והצרים נתצו ממנו
 לפניו ילך דבר ויצא רשף לרגליו
 לא־רגל על־לשנו לא־עשה לרעהו רעה וחרפה לא־נשא על־קרבו
 לא־יבשו בעת רעה ובימי רעבון ישבעו
 למה־פניך תסתיר תשכח ענינו ולחצנו
 למנצח אל־תשחת לדוד מכתם בשלח שאול וישמרו את־הבית להמיתו
 לירות במסתרים תם פתאם ירהו ולא ייראו
 לבשו כרים הצאן ועמקים יעטפו־בר יתרועעו אף־ישירו
 למען תמחץ רגלך בדם לשון כלביך מאיבים מנהו
 לפניו יכרעו ציים ואיביו עפר ילחכו
 לכן ענקתמו גאוה יעטף־שית חמס למו
 לכן ישיב [ישוב] עמו הלם ומי מלא ימצו למו
 לפני אפרים ובנימן ומנשה עוררה את־גבורתך ולכה לישעתה לנו
 לו עמי שמע לי ישראל בדרכי יהלכו
 לא־ישא אויב בו ובן־עולה לא יעננו
 לעולם אשמור־[אשמר־] לו חסדי ובריתי נאמנת לו
 להגיד כי־ישר יהוה צורי ולא־עלתה [עולתה] בו
 לכו נרננה ליהוה נריעה לצור ישענו
 לפני יהוה כי בא כי בא לשפט הארץ ישפט־תבל בצדק ועמים באמונתו
 לדוד ברכי נפשי את־יהוה וכל־קרבי את־שם קדשו
 לא כחטאינו עשה לנו ולא כעונתינו גמל עלינו
 להושיבי עם־נדיבים עם נדיבי עמו
 לעשה נפלאות גדלות לבדו כי לעולם חסדו
 לעשה השמים בתבונה כי לעולם חסדו
 לרקע הארץ על־המים כי לעולם חסדו
 לעשה אורים גדלים כי לעולם חסדו
 למכה מצרים בבכוריהם כי לעולם חסדו
 לגזר ים־סוף לגזרים כי לעולם חסדו
 למוליך עמו במדבר כי לעולם חסדו
 למכה מלכים גדלים כי לעולם חסדו
 לסיחון מלך האמרי כי לעולם חסדו
 להודיע לבני האדם גבורתיו וכבוד הדר מלכותו
 לשמר מזמות ודעת שפתיך ינצרו
 לב אדם יחשב דרכו ויהוה יכין צעדו
 לא־יחפץ כסיל בתבונה כי אם־בהתגלות לבו
 לקח־בגדו כי־ערב זר ובעד נכרים [נכריה] חבלהו
 לגבר אשר־דרכו נסתרה ויסך אלוה בעדו
 ליש אבד מבלי־טרף ובני לביא יתפרדו
 לא־ישוב עוד לביתו ולא־יכירנו עוד מקמו
 לא יש־בינינו מוכיח ישת ידו על־שנינו
 לא־יסור מני־חשך ינקתו תיבש שלהבת ויסור ברוח פיו
 לא נין לו ולא־נכד בעמו ואין שריד במגוריו
 לעבדי קראתי ולא יענה במו־פי אתחנן־לו
 למה תרדפני כמו־אל ומבשרי לא תשבעו
 לחמו במעיו נהפך מרורת פתנים בקרבו
 לכן יכיר מעבדיהם והפך לילה וידכאו
 לא־יגרע מצדיק עיניו ואת־מלכים לכסא וישיבם לנצח ויגבהו
 להמטיר על־ארץ לא־איש מדבר לא־אדם בו
 לא־[לו־] אחריש בדיו ודבר־גבורות וחין ערכו
 לוא אליכם כל־עברי דרך הביטו וראו אם־יש מכאוב כמכאבי אשר עולל לי אשר הוגה יהוה ביום חרון אפו
 לב חכם לימינו ולב כסיל לשמאלו
 לאדני אלהינו הרחמים והסלחות כי מרדנו בו
 ללחם המערכת ומנחת התמיד ולעולת התמיד השבתות החדשים למועדים ולקדשים ולחטאות לכפר על־ישראל וכל מלאכת בית־אלהינו
 לגרשום לבני בנו יחת בנו זמה בנו
 לעדן בנו עמיהוד בנו אלישמע בנו
 לבני אפרים הושע בן־עזזיהו לחצי שבט מנשה יואל בן־פדיהו
 למען ייראוך ללכת בדרכיך כל־הימים אשר־הם חיים על־פני האדמה אשר נתתה לאבתינו
 
מענדלוין (שיחה) 19:27, 15 בדצמבר 2019 (IST)