אלשיך על תהלים עח כא
(כא) לכן והוא מה שכתבנו על פסוק וישמע ה' ויחר אפו ובעיני משה רע (עי' במדבר יא), שה' למה שהשי"ת שומע ומבין כמה דאת אמר (עי' בראשית כג טו) שמעני אדוני, לומר כי הוא יתברך למה שהוא רואה מה שבלב על כן ויחר אפו שהבין כי רעה בלבבם על דבר העריות, אך ובעיני משה רע שהאדם יראה לעינים היה רע כלומר רע בלבד ולא חרון אף בעצם, כי לא ראה רק ענין הבשר. וזהו אומרו פה לומר שלמה ששמע ה' מה שבלב כאשר הכרחנו, ויהיה מעין טרם יקראו ואני אענה (ישעיהו סה), שיודעו מה שבלב הוא כאילו שמע מפיהם, על כן , מה שאין כן משה. ועל כן עם היות שאש נשקה ביעקב הם קצה המחנה בתבערת מתאוננים וראו ולא לקחו מוסר, ויבכו גם על הבשר על כן והוא מה שכתבנו בספר תורת משה כי במתאוננים לא הניח את האף לשלוט בם רק הוא יתברך בעצמו, ובבשר הניח גם את האף, וזהו :

[יט] או יאמר כו', בשום לב כי אומרו (ויאמרu) [] הוא מיותר. שאמר אוי למי שכח דבורו לדבר דבר הוא מאת האלקים, ומוציא דבורו לדבר נגד האלקים, וזהו בעזר אלקים שנתן להם דבור, ויאמרו כו'. כי מאשר נתן בהם כח לדבר, היה להם לדעת כי גם ישגיח . ומה שאחר פסוק זה על דרך הקודם:

[יח - כא] או שעור הכתובים מלמעלה וכו' והוא במה שכתבנו בביאור התורה וזכרנוהו בסמוך, כי שתי תאוות היו להם, א' עריות כמו שאמרו ז"ל על בוכה למשפחותיו (במדבר יא) על עסקי משפחות (שבת קל א), ב' תאות בשר, ועל הא' נאמר . והנה לפי זה ראוי לשית לב למה נענשו על המחשבה אחר שלא הוציאו בפיהם ענין העריות, והכתוב מורה כי על זה נענשו כמ"ש ז"ל בוכה למשפחותיו על עסקי משפחות, ועל כן ויחר אף ה' כו'. לכן אחשוב שבכלל הנסיון היה אם ישגיח ה' לדעת מחשבת לבם, וזהו שהיה ענין תאות עריות אם יתגלה לפניו יתברך ומהשגחה זו יתגלה גם לזולתה, אך מה שאמרו בפה לא היה רק . ומה עשו להראות פנים לשאלת הבשר, אמרו כו', והוא בשום לב אל שינויי השמות שאומר ואחר כך אומר , אך הנה  שהוא שכינה שמלא כל הארץ כבודה אינו מן התימה תערוך שלחן במדבר כי היא מדה התחתונה וקרובה אל העולמות התחתונים מכל השאר, אמנם מדת שהיא למעלה, בה אמרו שנסתפקו אם השפע הבא ממנו מבלי יתעבה איכותו בהשתלשלו לבא דרך המדרגות בכל מדה ומדה, כי אם שכאשר יוצא ממנו יהווה למטה במדבר דברים גשמיים, והוא כי גם שלא יבצר שיבא דרך המדרגות עם כל זה לא ישמשו המדות שלמטה ממדת רק למעבר בלבד לא שיתעבה בכל מדרגה מעין איכותה:

וזהו , וזה אינו כ"כ קשה כי אינו נגד השגחתו יתברך כי אם שהעולם השפל לגשמיותו לא יוכל לקבל שפע עליון מבלי יתעבה, ועל כן מעיד הכתוב כי לפי האמת , לומר מה שוידברו קושי לפי האמת היה בלבם, אלא שלא אלא כו' שלא פירשו רק שבמדת הגבוה היה להם הספק שהוא בלי השתלשלות המדרגות כמדובר, כלומר כי שהוא המדה האחרונה לא הסתפקו בה שודאי תוכל לערוך שולחן, אך לפי האמת גם הסתפקו באומרם בלבם כו' לומר הנה מה שהיה עד כה היה קרוב אל הטבע, כי ויזובו מים שהוא בטבע, ולא היה מה שעשה האלקים רק כי במה שזבו מעט צוה את ברכתו לעשות שונחלים ישטופו. וכן מודים אנו כי טבעי , כי היא ה"א הידיעה כלומר הידוע שהוא יוכל להוות כאשר נתן לחם מן השמים, אך הספק הוא . לכן גם שלא פירשו שמע והבין ה' כי גם שהוא על ידי השתלשלות שם אלקים הסתפקו, והיא כי נגעו בהשגחה לחשוב שיתעלם מבוחן לב מה שמשלים מכוונתם, מה שבלבם עם היות במחשבה . ועוד טענה על
מה שצירף המחשבה למעשה, על כי בא זה נוסף על מה שבתחלה כבר ותבער בם אש ה' בהמון העם שהיו כמתאוננים הנקראים עם כאומרו ויהי העם כו' (במדבר יא), עוד הוסיף עתה שגם אף עלה בישראל, שהם אשר הוסיפו ויבכו גם בני ישראל (שם), שרדה אותם באף:

או יהיה אומרו  כו' שלא היו אומרים אלו לאלו או למשה מי יאכילנו בשר, כי אם  כי עם השכינה ההולכת לפניהם דברו,  לה הוא שם כבסמוך, שערבו אל לכם לשאול לשם אלקים על שם היוכל כו' שהוא עזות לשאול את קונם עצמו התוכל לעשות שאלתי, כי הלא כל השמות אחדות אחת המה ואין פירוד חלילה, שאל"כ על שאלת בשר לא היה קוצף כ"כ, כו' כדלעיל: