מלבי"ם על יהושע טז
(א) 
. הם לקחו בצד הצפוני של הארץ שנכבשה לפני יהושע, ובין יוסף ויהודה היה בנימין באמצע, כמ"ש (יח, ה) יהודה יעמד על גבולו מנגב ובית יוסף יעמדו על גבולם
מצפון. ופה חשוב הקו שיצא ממזרח למערב במצר דרומי של בני יוסף שהוא ג"כ מצר הצפוני של בנימין (לקמן יח) לבד שנחלת בנימין לא נמשך עד כל המערב רק עד קרית יערים,
ונחלת יוסף נמשך על פני כל אורך א"י: . מן הירדן שנגד יריחו התחיל והלך למערב ופגע במי יריחו, כי יריחו עצמה היה לבנימין ולכן ציין בו (יח, יב) חוט של גבול בנימין:
. כי מוצא מי יריחו היה במערב יריחו כמו שמשמע (מ"ב ב, כג) 
שאלישע הלך משם בדרך בית אל שהוא במערב, לכן אמר שפגע בהמים שהם במזרח יריחו: .
ר"ל כי אצל בנימין ציין ועלה (מכתף יריחו) בהר ימה (ר"ל בהר בית אל) והיה תוצאותיו מדברה בית און. כי הר בית אל היה מנחלת בנימין ושם עבר חוט המצר שלו, אבל חוט מצר
של יוסף עבר מן הצד שבצפון הר בית אל היה מדבר, וז"ש שיצא אל המדבר (אשר המדבר הוא) , ולכן לא הזכיר פה מדבר בית און כי הוא נשתלשל
שם ונתחבר עם המדבר הזה:

(ב) 
. לוז לא עמד כנגד הר בית אל, רק נכנס לצד דרום, שכן אמר (יח, יב) והיו תוצאותיו מדברה בית און (מבואר ששם כלה חוט הרוחב), ועבר משם הגבול לוזה, א"כ היה
כנוס לפנים לצד דרום, לכן אמר . ולוז היה ליוסף: . ביושר: . ר"ל על גבול האורך הוא עצמו הגבול שהיה לבנימין בצפונו,
 
אדר (שם יג). ואמר גבול הארכי, כי היה עוד  בגבול הרוחב שהיא במזרחו של נחלת יוסף כמ"ש בפסוק ז' וירד מינוחה עטרות:

(ג) 
. משם ירד הגבול למערב עד הים הגדול:

(ד) 
. והנה היה לבני אפרים גורל מיוחד ולחצי מנשה גורל מיוחד, רק ע"י שיצאו סמוכים בתחום אחד קראם גורל א'. ופה מפרש כי נחלו , כ"א עפ"י גורל
מיוחד:

(ה) 
. הנה מן התחום הכללי הזה שמלא כל אורך א"י מן המזרח למערב, לקחו בני אפרים חצי אורך שבצד מזרח, ומנשה לקח חצי האורך שבצד מערב, רק מן חצי האורך של
מנשה היו עוד ערים המבדלות לבני אפרים כמו שחשב פה:  כו' . יען שחשב פה שני מיני גבולים, אמר תחלה  בני אפרים, ר"ל
כל מה ששייך להם, ונכלל בזה גם הערים המבדלות. ועתה התחיל לפרש  נחלתם העקרי שהיה בצד מזרח מה שהי' רק לאפרים, ובפסוק ח' יבאר הערים המבדלות: . ר"ל גבולם היו בחצי הארך המזרחי, כי החצי המערבי היה למנשה: . זה היה רוחב נחלתם מן הדרום לצפון, ובית חורון התחתון
והעליון שניהם היו לאפרים כנזכר בדברי הימים א' (ז, כד):

(ו) 
. בצד צפון של המצר, ר"ל במקצוע צפונית שהיא מבית חורון עליון יצא  ונתרחב והלך למערב עד המכמתת: . עתה מציין קו הצפוני מבית חורון עד
סוף כל המזרח. הגבול סבב , ר"ל אל צד המזרח (כי פה חושב ממערב למזרח) והיה מהלך הקו בסיבוב שתי רוחות (שזה גדר ונסב, שהלך כמין ד). ומפרש איך היה, כי הלך
באלכסון מבית חורון, עד , (שהיה מגבול נגד בית אל מצפונה כמ"ש שופטים כא, יט) וקו זה היה ממערב למזרח, ומשם  ובא , הלך הקו
מצפון לדרום עד שעבר בפאת ינוחה במזרחו. ובזה תבין משחז"ל (זבחים קיח ב) בשלשה מקומות שרתה שכינה וכולם בחלקו של בנימין, ואיך יצויר שילה בחלק בנימין, והלא
שילה מצפונה לבית אל, נמצא היה חלק יוסף מפסיק בינתים. אך למ"ש למעלה מתאנת שילה ומיריחו לצד המזרח לא היה שייך ליוסף, ומשם יצא רצועה על פני כל מזרחה של
נחלת יוסף עד שילה שהיה לבנימין, וברצועה זו נבנה המשכן. ובזה תבין מ"ש (שופטים כא, יט) הנה חג ה' בשילה מימים ימימה אשר מצפונה לבית אל מזרח השמש למסלה העולה
מבית אל שכמה, כי החג הזה עשו במזרח שילה במסלה זו שהיה לבנימין, ולכן היה להם רשות לחטוף שם מן המחוללות אחר שנכנסו לגבול נחלתם:

(ז) 
 וכו'. ובזה הלך הכל באלכסון, שפגש קו הצפוני את הדרומי שיצא ממי יריחו. וז"ש , כי שם פגע את הקו הראשון ושם היה לו רק רצועה קצרה עד הירדן.
והנה בזה ידענו גבול אפרים מארבע רוחותיה, מעטרות אדר עד הירדן בדרום ומבית חורון עד הירדן בצפון, ובצד מערב מדרום לצפון היה מעטרות אדר עד בית חורון, ובצד מזרח
פגשו שני המצרים זה את זה באלכסון והיה לו רק רצועה קטנה, חוץ ממה שהיה לו עוד מבית חורון עד מכמתת לצפון:

(ח) 
. עתה חושב הערים המבדלות לבני אפרים תוך גבול מנשה בצד דרום. כי מעטרות אדר ולמטה למערב היה למנשה, ונפסק גבול אפרים, שכל חצי אורך מבית חורון
(זולת הרצועה עד מכמתת) 
ולמערב ומעטרות אדר ולמערב עד הים היה למנשה, רק בתפוח שהיה בצד דרומי של מנשה התחילו ערים המבדלות לבני אפרים (וקראם מבדלות, מפני שכבר נפסק גבול אפרים, ומן עטרות עד תפוח היה למנשה). והנה ארץ תפוח ר"ל המדינה בצד צפון של תפוח היה למנשה כמש"ל (יז), רק תפוח עצמה היה לאפרים: ומשם  של ערים המבדלות,  (ר"ל מדרום לנחל, כי צפונה של הנחל היה למנשה כמש"ל (לקמן יז, י) והשתרע עד הים, שכל צד הדרומי שמה היה לאפרים
ולכן גם גזר היה לאפרים:

(ט) 
. שיעור הכתוב  כו'  המבדלות, ר"ל פה באר בין נחלת מטה אפרים שהיה מדובק בחלק מזרחי של נחלת יוסף, שחשב
גבולם (פסוק ה' ו' ז') בין הערים המבדלות שהפסיק נחלת מנשה ביניהם, והם היו בחלק מערבי של נחלת יוסף בדרום: . שבחלק הזה והחצרות השייכים להם. ומלת
מבדלות כמו מובדלות בשורק:

(י) 
. כי גזר היה מחלק אפרים תוך הערים המבדלות: