חפץ חיים על ספרא/אמור/פרק יז


ביאור - פרק יז
 קרא יתירא הוא. דכבר אמר תחוגו את חג ה' שבעת ימים, לזה אמר דאיצטריך כדי להוסיף בו ולומר אותו למיעוט.
 בלשון יחיד דהדר איום ראשון דאמר מעיקרא "ולקחתם לכם ביום הראשון" ועליה הדר "וחגותם אותו" לזה היום ראשון.

 שאם לא חג ביום הראשון חוגג ומשלים בשאר ימי החג.

 וגם הוא בחודש השביעי.
 בסיפיה דקרא תחוגו אותו דתרי "אותו" כתיב ביה ומלת "אותו" הדר לרגל, ור"ל אותו והוא ימי החג תחוגו ולא חוצה לו.

 שכפי זה הוא יושב בסוכה ובבית וקרא אמר "בסוכות".
 דכתיב "בסוכת" חסר ובזה הוא יושב תחת שתי סככות.
 היינו שאין התחתונה יכולה לקבל כרים וכסתות של עליונה אז העליונה כמאן דליתא דמיא וכשרה התחתונה ובזה גם רבנן מודו וקמיפלגי ביכולה לקבל ע"פ הדחק, דלרבנן פסולה התחתונה דסוכה תחת סוכה קרינן בה, ולר' יהודה כשרה.

 .

 דכתיב  ודרשינן ביום ולא בלילה.

 דהיינו סוכה שצריך להיות כעין דירה. מאוהל מועד שצריך להיות שם תמיד שכן כתיב שם .
 דמדאגביה נפיק ביה.

 פי' אי כתיב "האזרח" בה"א היינו המיוחד שבאזרחים והוא רק גברי ולהוציא נשים. ובגמרא מסיק דלהוציא נשים לא איצטריך קרא דיש על זה הלכה למשה מסיני, והא דקאמרה הברייתא האזרח להוציא הוא אסמכתא בעלמא אקרא אבל באמת הה"א לרבות הוא ואתי לרבות גרים דלא נימא למעטיה מדכתיב .
 היינו קטן שהגיע לחינוך. ואף על גב דגם זה הוא רק מדרבנן - אסמכיה אקרא.
 לאו דוקא, דמן  ממעטינן להו, וה"א ד מרבה להו כדאיתא בגמרא.

 דקרא יתירא הוא דהרי כבר אמר בסוכות תשבו שבעת ימים, ולזה דרשו דאתי למימר בכל דבר המסכך אף על פי שאינו מארבעה מינים.
 כי הלא הק"ו הוא כדי להחמיר עליו אבל לא שתצא קולא על ידו, והכא הלא יצא קולא על ידי הק"ו.

 והלא הוא אינו מד' מינים ור' יהודה סבר דעלי עץ זית ועלי עץ שמן הוא לדפנות (גמרא).

 מדהוצרך לומר בזה שאמר משה מה שנצטוה לומר להם כמו שאמר בראש הפרשה, מה שלא נאמר כן בפירוש בכל המצות, אלא בא לומר שהיה משה מדבר כל אחד בזמנו.
 פי' שהיה משה אומר להם לשון הפרשה ממש כמה שהקב"ה אמר לו ואח"כ אמר ביאור הפרשה שהוא תורה שבע"פ כפי מה שקבל מאת הקב"ה.
 פי' לאו דוקא בזה, דהוא הדין בכל הפרשיות שבתורה ששמע מהקב"ה היה אומר להם מתחלה לשון הפרשה ממש ואח"כ הביאור על זה.
 בבבא בתרא דף קכ"א  ביארו הברייתא מועדי ה' צריכין קידוש בית דין, שבת בראשית א"צ קידוש ב"ד, סד"א הואיל וכתיבה גבי מועדות תבעי קידוש בית דין כמועדות, קמ"ל. 
והנה הראשונים פירשו דדרשא דידהו קאי על מה דכתיב , ד יתר הוא, דהוה מצי למכתב "אלה אשר תקראו אותם מקראי קודש", ואמר "מועדי ה'" למדרש מועדי ה' תקראו אתם ב"ד אבל לא שבת בראשית (קרי לה 'שבת בראשית' דהיא היתה בעת בריאת עולה כדכתיב בקרא), דלעולם יום שביעי קדוש בלא קידוש בית דין, דסד"א דכיון דשבת נאמרה בפרשה אחת עם מועדות תבעי קידוש בית דין בכל ערב שבת כמועדות, קמ"ל. ובן עזאי אומר דאתי למעוטי פרשת נדרים. והוא משום דסמוכה לפרשת המועדות ומשום הכי הוי אמינא דכמו שלקידוש בית דין צריכה ג' מומחין דכתיב "אשר תקראו אתם", ואם משה ואהרן מדבר, ואין בית דין שקול מוסיפין עליהם עוד אחד כדאיתא בראש השנה -- הוא הדין לענין הפרת נדרים. להכי כתיב מועדי ה' אשר תקראו אתם היינו שעל ידיכם שאתם מומחין נתקדש החודש ונעשו מועדים אבל להפרת נדרים סגי אפילו בשלשה הדיוטות.

 דר' יוסי הגלילי ובן עזאי הלא נפקא להו מאלה מועדי ה' אשר תקראו אותם וכנ"ל.
 ומשמע שלא יאחר המועד.
 כגון קרבנות המוספין.
 בפרשה פנחס אחר כל קרבנות המוספין, ו משמע שיעשה כל אחד בזמנו ולא ידחה מפני השבת והטומאה.
 ועשיתם ביום הניפכם וגו' .
  היינו הכבשים הקריבים עמהם דכל זה אמור בתורת כהנים ואינו אמור בפרשת פנחס.
 בשלהי פרשתא באמור וידבר משה את מועדי ה' וגו' כלל הפסוק הכל ביחד ועל כולם לשון מועד דקבע להם זמן. ובפסחים דף ע"ז  בגמרא משוה שם צריכותא לכולהו דלא נוכל למילף כל חד מחבריה ולהכי כתב רחמנא לכל חד בפני עצמו.

חפץ חיים על ספרא