אלשיך על תהלים עח כה
(כה) ששוחקים מלאכים בשחקים  הנקרא כמשה ודומה לו, אבל לשאר כו' שהוא כדבר מבושל שמכין הסיר אותו לנאכל, כצידה שהיא דבר מבושל נתן להם לכלל , כי אין ההמון שבעים בדבר רוחני עד יתגשם. ולרמוז כי בני עלייה הם מועטים אמר לשון יחיד, או שעל פי דרכו רמז כי היה מה שאכל האיש משה במרום שאינו לא לחם ולא מים, (כי שמה) [כי אם שמלאכי השרת] נהנים ממנו (יומא עה ב):

[כג - כה] או יאמר  כו', לומר ראו כי רעה נגד פניהם כתאות עריות, כי הלא לאחד מז' טעמים אדם רוצה לשנות מאכלו, 

א' לבקש מאכל קל (האיכול) [האכילה] ממנו מפני העיכול, 

ב' להיות השני קרוב המציאות מהראשון, 

ג' להיות בלתי צריך טורח להכינו ליאכל כבישול וכיוצא, 

ד' להנאת העין שהשני טוב למראה והעינים נהנים ממנו, 

ה' להיות השני מחזיק מהראשון, 

ו' אם (הראות) [הראשון] הוא נא והאדם תאב למבושל, 

ז' שהראשון אינו משביע כשני. אמר הנה מכל זה לא היה גם אחד, 

כי על הא', הנה המן היה רוחני כי  כו' למעלה מעולם הגלגלים שאין קל העיכול כמוהו. 

ועל הב' אמר  שהוא קרוב, שעליהם הוא כמו , 

ועל הג' אמר  שהוא מוכן מעצמו לאכול כמות שהוא. 

ועל הד' אמר  שהוא שכהפרש שבין דגן הארץ לגוון הארץ שנתהוה בה כך לדגן שמים ספיריות במן על גוון עצם השמים:

ועל הה' אמר  כו' שעושה לאוכליו . 

ועל הו' אמר  שבמה שנתן להם יש טעם כל מבושל כצידה שאדם עושה מכל בישול שתאב. 

ועל הז' אמר . 

אך אין זה כי אם שתואנה היו מבקשים. כלל הדברים כי כל אלה יורו שרעה בלבבם על דבר העריות כמדובר, ועתה חוזר אחר הראיה מהמן אל הענין הראשון מקברות התאוה ואמר: