מלבי"ם על שמואל ב ד
(א) 
. סיפר הרושם שנעשה במיתת אבנר, שלא נשאר עוד איש יתחזק במלכות שאול, כי ,
וכן ההמון בכלל , וכן לא נשאר איש יעמוד במקום אבנר להצביא את העם, כי:

(ב) 
השאלות (ב - ז) הפסוקים האלה קשה להולמם, התחיל ושני שרי גדודים וכו', והפסיק בפסוק ד' במעשה דבן יהונתן שהיה
נכה רגלים שאין לו שום שייכות פה, וחזר בפסוק ה' אל רכב ובענה, מדוע לא הזכיר הסבה שברחו הבארותים לגת? והנה שלש
דבריו ויבואו כחום היום אל בית איש בושת, והנה באו אל תוך הבית, ויבואו הבית, וכן אמר והוא שוכב והוא שוכב ב"פ, וכן
אמר ויכהו שני פעמים, וכן אחר שאמר ורכב ובענה נמלטו חזר לאמר ויבואו הבית, וכן מ"ש לוקחי חטים אין לו שום הבנה,
והמפרשים לא פירשו כל הצורך:

 
(תחלה) . והם היו , שהוא משבטו של שאול, וגם עליהם לא יכול להשען
עתה, כי:

(ג) 
. שע"י מעשה (שיסופר בפסוק ו) ברחו מא"י: . (שהרגו את
איש בושת). וכן לא נשאר איש מבני שאול ויוצאי חלציו יתמוך שבט ויחזיק את המלכות, כי:

(ד) 
 וכו'. שזה האחד נשאר והיה פסח עד שלא יכול להיות מעוז ומחסה למלכות שאול,
ובהיות עתה בית שאול על האופן הזה מהחולשה באפס עצור ועזוב:

(ה) 
. לא נשמרו כלל ולא הלכו בלילה רק בעצם
היום, בידעם הזמן , כי היו לפנים מבני ביתו:

(ו) 
. פסוק זה הוא מאמר מוסגר, ר"ל והם כבר עשו רצח כזה שבעבורו ברחו אז מן הארץ לגת, כי עוד בהיותם שרי
גדודים באו  (בית המיוחד לסוחר חטים)  (את בעל הבית) , וזה היה
הסבה  לגת (כמו שנזכר בפסוק ג):

(ז) 
. ר"ל שני הרוצחים האלה שכבר עשו רצח כזה מקדם, הן המה שהרגו את המלך ג"כ באופן זה, , (שכאשר חשבו שבעת הצהרים ישכב כן היה), . והנה כ"ז מורה שהיה איש בושת
בטוח, לא פחד שיקום איש עליו, דאל"כ היה מעמיד שומרים ולא היו מניחים לאלה ליכנס עד חדר משכבו:

(י) 
. יש הבדל בין מגיד ובין מבשר, שהמגיד יגיד דבר שאין לחברו בו תועלת בידיעתו, ולפעמים דבר ששמע במקרה
מפי אחרים, והמבשר יכוין להודיע דבר שיש לחברו בו תועלת, ובא ברוב על בשורה טובה, ועל דבר שראה בעיניו. והנה מיתת
שאול היה אצל דוד רק הגדה, כי לא חשב להשיג מזה שום תועלת וכ"ש שלא היה אצלו בשורה טובה, אבל  לו בשורה טובה. והנה לא אמר שהוא אמר שהמיתו, כי באמת לא היה מאמין לו בזה כי חשב שאמר זה כדי שיתן לו שכר בשורה, וז"ש , ובזה לא האמין כי הוא גמר מיתתו, בשגם שאף לפי דבריו כבר היה שאול בן מות, ובכ"ז , ושמח על מיתתו:

(יא) 
. ר"ל שם לא הרג את שאול, וגם אם גמר מיתתו לא היה בבית רק במלחמה שכבר היה בן מות, ו פה  ממש, ולא במלחמה רק . זאת שנית, ששאול כבר היה מחוייב מיתה ע"פ נביא שא"ל מחר אתה ובניך עמי, ע"י עונותיו, והם הרגו , שלא חטא חטא משפט מות: . ר"ל, א] אבקש את דמו, ב] שחוץ מזה , כי אתם רוצחים שופכי דם נקיים:

(יב) 
. את ידיהם שעשו המעשה, ואת רגליהם שהלכו לבשר את דוד: . כדי שלא יזיד עוד איש לשלוח יד במלך, וזה עשה מדין מלך לא מדין התורה: