מלבי"ם על שמואל א כז
(א) 
. כי לאו בכל יומא מתרחיש ניסא (פסחים נ ב), וגם שהעושין לו נס מנכין לו מזכיותיו (שבת לב א), וחשב פן כבר כלו זכיותיו בשתי
הצלות הקודמות, וז"ש , ובזה אנצל מג' טעמים, א] כי בעודי בארץ חושב שאול שאני אוסף אלי אנשים כדי למרוד בו, לא כן
אם אהיה בארץ פלשתים, וז"ש . ב] שאחר שידע שלא ימצאני יתיאש מלבקשני, וז"ש ונואש שאול . ג] אף שיעלה על
לבו לילך אחרי לארץ פלשתים, , כי יצילני מלך פלשתים:

(ב) 
. הגם שכאשר ברח תחלה אל אכיש היה בסכנה (כנ"ל כא), אז בא יחידי וחשדו שבא כמרגל, וגם לא היה מקוה תועלת מאיש אחד, לא כן עתה שבא עם שש
מאות איש שלא נחשדו למרגלים והיה מקוה שיהיו מאנשי חילו ליום קרב ומלחמה, וז"ש ויעבר :

(ג) 
(טעם ב') תחלה בא בלא בני בית וחשש שיברח ממנו, לא כן עתה שבאו , וז"ש  וכו' :

(ה) 
. פי' מה שהקפיד שישב דוקא בעיר המלוכה הוא, או מפני שירא ממנו פן ימרוד בו ובעיר המלוכה יש חיל המלך, ועז"א  מצאתי חן, בל תחשדני. או מפני
שירא שהפלשתים ירעו לו בהיותו אתם שלא בעיר המלכות, ע"ז בקש , היינו מקום מיוחד נבדל מפלשתים. או מפני שירא למסור לו עיר חומה דלתים ובריח פן
ישגב שם, עז"א , היינו עיר פרזי:

(ז) 
. ר"ל בגת ישב  אחדים ובצקלג ישב , ועל כן הקדים  לחדשים:

(ח) 
השאלות (ח) אם היו יושבי הארץ איך הכה בם, תחת טוב שלם רע? ואיך לא התירא שיודע לאכיש?:

. באר שפשט על אומות האלה מפני שהיו יושבות הארץ ועי"כ היה להם תגר עם פלשתים כדרך השכנים, ולא יקפידו פלשתים על שנלחם בם. ב] שהנה
יושבות הארץ , מימות יהושע, והם מן השבע עממין שקיים בהם מצות לא תחיה כל נשמה. עז"א  וכו', כמוזכר בספר יהושע:

(ט) 
. ר"ל לא החיה מן השבי לעבדים ולשפחות, כמו שיאמר אח"ז, רק  וכו': . פי' ותמיד בעת ששב היה בא אל אכיש להגיד לו:

(י) 
. שאלו בתמיה וכי , הלא בודאי פשטתם. והיה משיב כמסיח לפי תומו  וכו', שיחשוב אכיש כי נבאש בישראל:

(יא) 
. ר"ל וזה היה הטעם שלא היה מביא איש ואשה מן השבי, שלא יגידו לאמר שכה עשה דוד. ועי"כ:

(יב) 
. כי אמר , ר"ל שיצויר ילחם עם ישראל ועמו שהם שבטו יחזיקו בידו, ויצויר ילחם עם שבטו למצוא חן בעיני ישראל בל יאמרו כי נוטה אל שבטו, אבל אחר שנלחם ביהודה ובקיני שהם מישראל נבאש בכולם וממילא :