אלשיך על בראשית ד
. (א - ב):

(א) הנה היה ראוי יאמר וידע אדם את כו' ולא והאדם בה"א הידיעה. והנה אפשר כיוונו רבותינו ז"ל (בראשית רבה כא יד) לתרץ זה, באומרם שתחלה פירש שלא להוליד בנים לגיהנם, ואחר כך ידע שאחר כ"ו דורות עתידין לקבל את התורה. ואפשר יצא להם ז"ל ממספר ראשי תיבות של ה' תיבות אלו, מה שאין כן אם היה אומר וידע אדם וכו'. וגם אומרו חוה היה מיותר.
ועוד ראוי לשים לב שהראוי יאמר ותקרא שמו קין וכן בהבל, אך באומרו ותלד את קין, ואומרו את אחיו את הבל, כאילו מאליהם היה נודע שם כל אחד מטרם יוצרו, הלא כמו זר נחשב. ואם על אומרה קניתי כו' נקרא קין, היה לו לומר תחלה ותאמר קניתי כו' ואחר כך ותקרא שמו קין. וגם מה היה שבהבל לא אמרה דבר. ועוד על ידי מה היה הקנין שקנתה איש. ועוד אומרה קניתי איש את ה', הוא בלתי מובן. וגם למה זה בחר בעבודת האדמה וזה בצאן:

אמנם הנה ידענו מרבותינו ז"ל (סוטה יז א) כי באיש ואשה יש השם י"ה, י' באיש וה' באשה, כשזוכים השם ביניהם, ואם לאו נוטל הוא יתברך היו"ד מהאיש והה' מהאשה, ונשארו אש אש כו'. והנה שם זה היה בין שניהם באומרו לזאת יקרא אשה כי מאיש לוקחה זאת, והנה בהעוותם כבר נסתלקו י' וה' מאיש ואשה, ולא נשאר מהם רק ו"ה בשם חוה. וזהו אומרו  שהוא ו"ה היו ביניהם - כשידע את חוה אשתו - בלבד, ולא היו"ד ה"א, ולזה הוזכרה חוה, כי בה הן השתי אותיות, על כן   מפאת החסרון. והנה נולד הוא ותאומתו שהם איש ואשה, וזהו רבוי האת באומרו  קין. אז אמרה הנה  שיש בו י' בין האל"ף והשי"ן, וגם את תאומתו שהיא אשה ובה ה"א, וזהו אומרו   וגם , שהיא תאומתו שנרמזה ב, ואם כן איפה הרי השם שלם, וזהו אומרה . ושיעור מאמרה , וגם  שהיא אשה, הרי השם שלם בארבע אותיות:

או יאמר  כו', כי הנה בעון אדם ואשתו, חששה שמא עשו פירוד בין י"ה לו"ה של שם. וכן אפשר שעל כן אמר הוא יתברך כי יד על כס יה כו', כי לא יחזירם הוא יתברך להתחבר, עד ינקם מעמלק שהוא מצד הנחש ההוא כנודע. וזהו אומרו , כלומר ו"ה בני חבור אותיות י"ה, היו בעבור  כאשר . ובראותה כי ותהר ותלד בתכיפות בלי זמן עיבור, ובלי חבלי יולדה, כמו שאמרו ז"ל (מדרש אגדה בראשית ד א) מה ההריון בלי צער כך הלידה. אז אמרה הנה לא נתקיים בנו ענין הרבה ארבה עצבונך והרונך כו', ואין זה כי אם שה' קבל תשובתינו - כמו שכתבנו על ותפקחנה עיני שניהם וכו', וכן אמרו רבותינו ז"ל (בראשית רבה כא ו) שפתח לו פתח של תשובה - ואם כן שקניתי איש שבלי עצב ילדתו כקונה איש, יורה כי אני עם ה', וזהו  שלם, ששב ונצטרף עם ו"ה שבשמי:

או יאמר  אחר העוותי, אין זה כי אם  הוא רחמים היה הדבר, ולא בשם אלהים משותף. כאשר בהברא אדם ואשתו שהיה ה' אלהים:
או יאמר במה שהאכלתי את אישי , שאם לא כן היה פורש ממני ונושא אחרת ולא היה לי בן, יראה שלא מאס ה' בי, כי אם שאני עם ה', וזהו :

והנה שני בניה אלה היו, זה מתייחס אל עביות זוהמא וחומר, ועל כן מאליו הוא קין, כי הוא דבר קניני ממשיי. אך הבל הוא היה מתייחס אל הנפש, הבל פיו יתברך אשר נפח באפיו נפש כאדם, וזהו ענין הבל נגזר מהבל פה. וזהו  כו' (ב)  וכו' כאילו כל אחד שמו עמו. ועל כן קין יצא ראשונה, כי תחלה פלטה הזוהמא ואחר כך העיקר. ועל כן לא הוצרכה לומר דבר בהבל, כאשר בקין כמבקשת מאתו יתברך יצרף שמו לתקנו. ועל כן , כי היה הוא גדרו למעלה מהבעלי חיים רועה עליהם. אך  לא היתה מעלתו רק על הדומם, ועובד אדמה להוציא הצומח, אך לא עלה על הבעלי חיים. והוא מאמר חכמי האמת (זוהר בראשית דף נד) כי קין היה מסטרא דמסאבותא, והבל מסטרא דדכותא:

ובזה יתכן דרך אחרת באומרה  וכו', והוא כי הלא על ידי זוהמא שהוטלה בה, נמצאו בה עירוב זוהמא בקדושה, כי לא נתרוקנה הקדושה מהם לגמרי, ובכן לא היה מקום לצאת ממנה בן צדיק, כי אם כל בן מצורף עם זוהמא. והנה כתבנו באברהם שכדי שיצא יצחק זך, הוצרך לקחת את הגר להטיל בה מחלק שבו מזוהמת נחש, על ידי היותו עדיין ערל, שהערלה מושכת הבחינה ההיא, ויצא יצחק אחר המילה, משרה, מבחינת הקדושה. ועל כן ביצחק שלא היה יכול ליקח אחרת להטיל בה
בחינת זוהמא, הוצרך שתלד רבקה תאומים, ושיחלקו השתי בחינות, אחד ליעקב ואחד לעשו:

ונבא אל הענין, והוא כי הנה חוה היתה יודעת מאד, וראתה את קין והכירה כי היה מבחינת הזוהמא ולא מעורב עם הבחינה אחרת, אז אמרה אין זה כי אם שעל ידי מה ששבתי בתשובה, כמדובר בפסוק ותפקחנה עיני שניהם כו', , שחילק ה' את שתי הבחינות, כל אחד בבן אחד שלא יצאו מעורבין. ואם כן  שיהיה  בלי זוהמא, הוא הבל שהיה עדיין בבטנה, והיא הודתה לה', ועל כן בהבל לא אמרה דבר, כי עליו דברה כבר. וכמו שאמרו חכמי האמת (זח"ג רטז ב), כי קין הוא יתרו, והבל הוא משה שתיקן את קין, יאמר נחמתי מטומאת קין, כי הנה  על ידי תשובתי תקון, הלא הוא
 שהוא , הוא ה משה שיתקנהו, והקנין יהיה על ידי תשובה כבקודם:

ובמה שיתרו נקרא איש - שנאמר ויואל משה לשבת את האיש - תאמר נחמתי כי  שהוא , הוא יתרו שידבק אל ה', והוא זה הבן, כי  כמו עם:

. (ג - ז):

(ג)  כו'. ראוי לשים לב למה נשתנו מנחותיהם, זה מפרי האדמה וזה מהצאן, ואם כל אחד ממלאכתו הביא למה נאשם קין. ועוד אומרו והבל הביא גם הוא, כי אומרו גם הוא הוא מיותר. ועוד אומרו אל הבל ואל מנחתו, שהיה לו לומר את מנחת הבל. וכן אומרו ואל קין ואל מנחתו לא שעה, כי אומרו אל קין הוא מיותר, והיה לו לומר ואל מנחת קין לא שעה. ועוד אומרו ויפלו פניו, כי אין נפילת פנים צודקת בדבר זה. ולא עוד אלא שמחלקן הוא יתברך לשנים, באומרו למה חרה לך ולמה נפלו פניך, ונראה הכל דבר אחד. ועוד אומרו הלא אם תטיב שאת כו', איך הוא זה נתינת טעם אל מאמרו למה חרה לך כו'.

ואומרו ואם לא תטיב כו' מה ענין אומרו לפתח כו', שנהפוך הוא כי תחלה הוא הפתח חטאת רובץ בעת הלידה, ואחר כך הוא מה שלא ייטיב. וכן אומרו ואליך תשוקתו ואתה תמשול בו, שהם דברים משוללי ענין וטעם וקשר: 

אמנם הנה המנחה אשר יובא לה', אין איש יכול להביא דבר ראוי אליו יתברך, כי אם אשר את נפשו ישא. ועל כן בהקריב קרבן לה' צריך אדם לשים בלבו, כי את נפשו היה ראוי לזבוח ולנתוח ולשרוף, והלואי שירצה בו הוא יתברך כאשר היה חפץ ביצחק.

ובכלל הדבר יכוין בזבוח את השור או את השה, כאילו את עצמו הוא שוחט ומנתח ונזרק דמו, ונשרף על המזבח קרבו וכרעיו וחלבו. והוא אצלנו מאמר הכתוב (ויקרא א)  תחלה בטוב המחשבה את עצמו,  כאילו את נפשו הוא מקריב, ואחר כך , כלומר קרבן של עצמכם. ומרבה האת כאילו שני קרבנות קרבים יחד - הוא ובהמתו:

ונבא אל הענין אמר כי , והוא, כי הנה למה שלא היה יתרונו רק על הצומח כי היה עובד אדמה, ולא חש להעדיף על הבעלי חיים על ידי כשרון ועבודת קונו, על כן הביא צומח, שנית שלא הביא את עצמו כדרך מקריב קרבנו לה'. (ד) אך , כלומר שלא הביא בעלי חיים בלבד כי אם , כלומר גם את עצמו, כי תחלה העלה בלבו כאילו את עצמו הוא מקריב עם בכורות צאנו וחלבהן. נמצא כי הבל הביא שני קרבנות, את עצמו ואת בהמתו, וזהו :

(ה) והנה היה ראוי לכתוב תחלה שלא שעה אל קין - שהקריב תחלה, ואחר כך יאמר שאל הבל ואל מנחתו שעה. אך יהיה כי בראות קין כי שעה אל הבל ואל מנחתו, כיוון גם הוא לכוין כאילו מקריב את עצמו, ולא שוה לו כי היה מצות אנשים מלומדה. 
וזהו שאחר אומרו , אמר , אז . ובבואו לכלל כעס בא לכלל טעות, והוא מאמרם ז"ל (תרגום יונתן) כי נתפקר ואמר לית דין כו' ולית עלם כו' ולית אגר טב כו', והנה אין ספק כי המתפקר כך מאבד נפשו ומסיר ומפיל צלם אלהים מעל פניו, וזה אומרו , כי הנקרא פנים בעצם - הוא צלמו - נפל ממנו:

(ו)  כו', לומר הנה אם אומר למה פשעת עד גדר נפלו פניך, הלא תענה כי הכעס החטיאך, אך אעיקרא דדינא פירכא,  שעל ידי כן נמשך היות עליך תביעה אחרת, והיא , ששיחת מאיש מראך ואיבדת צלם אלהים, כי אשר חשבת שהענין תלוי במנחה אשר תביא, וכעסת על שלא קבלתי, אינך אלא טועה, כי (ז)  ותכשיר מעשיך הוא השאת והמנחה. כי שמוע מזבח טוב, כמאמר שמואל ע"ה (שמואל א טו) הנה שמוע מזבח טוב להקשיב מחלב אלים, והוא כי שמיעה מרחוק והקשבה מקרוב - כמו שאמרו ז"ל (ספרי האזינו שו) על האזינו השמים
ותשמע הארץ - וזהו אומרו  מרחוק שהוא בקלות כשרון - , אך  מקרוב, טוב אפילו , ולא אשא פניך על שביערת קסם אוב וידעוני מן הארץ שהיה עון גדול, ואעבור על עון קל כזה שאתה מפציר עמי מלהודות על חטאתך,  אתה דע לך  זה גדול וכפול מהקסם שביערת,  הלא  שביערת מן הארץ הוא  יחידי, אך  יחשב ההפצר הזה שאתה מפציר, ואיך תחמיר הקל ותקל החמור:

ונחזור אל הענין אמר , הוא השאת והמנחה.  אין המנחה מסלקת העון, כי אם  העולם בצאתך ממנו , כי הקטיגור שעשית ירבץ לפניך לבלעך. ועוד אודיעך כי כל ימיך  להחטיאך, כי עבירה גוררת עבירה, כי המשחית הנעשה בעבירה, הוא מתמיד לפתות לעשות יותר, לכן  תתאזר נגדו :

או יאמר  שתבא ליטהר ולשוב עד ה'  כי אעלך ואסייעך.  שלא תבא ליטהר, כי אם תאחוז דרכך, הנה  שפותחין לך - כענין בא ליטמא פותחין לו (יומא לח ב), אל תתייאש מליכשל עוד, על שלא אסייעך ליטמא, כי אם שפותחין לך, כי הלא אם אני לא אחטיאך - הנה החטאת שעשית  להחטיאך כי עבירה גוררת עבירה, ולא תמתין עד בא העבירה ואחר תטהר, כי אם בעוד שאליך תשוקתו, שעדיין הוא הלך ואורח שלא שנית ושלשת בחטא, והוא עדיין כעני משתוקק שתעשה רצונו, אז , מה שאין כן אחר העשותו בעל הבית כי אז ימשול בך: 

או יאמר הנה אפשר תתעצל מלשוב בתשובה בחשבך שלא אקבלך, או שתמיד אאהוב את אחיך שלא חטא, יותר ממך שחטאת ושבת. או לסיבה שנית באמרך כי אחר שיצרך החטיאך, שוב לא תוכל לו ותתיר הרצועה להתמיד בעונות, באמור כי בין כך ובין כך שנאתיך. על כן אני מודיעך כי לא כן הוא, כי הלא על הראשונה דע לך כי  ותשוב בתשובה,  שאני אעלך על אחיך, כי במקום שבעלי תשובה עומדים אין צדיקים גמורים כאחיך יכולין לעמוד (ברכות לד ב) שהוא צדיק גמור. ועל השנית אמר , דע לך כי כעת החטאת רובץ, כי היצר הרע קודם ישנה וישלש אדם בחטא, הוא כעני והלך, הרובץ בפתח הבית לשאול צדקה,  שתתן לו יד. ולכן איעצך, כי  כעת שעדיין לא שנית ושלשת בחטא,  ולא תניחהו להשתרר: 

 (ח):

ראוי לשית לב שאין בפסוק מה שאמר לו. ומה ענין הרוג אותו בשדה. והנה על כן יש מרבותינו ז"ל (בראשית רבה כב טז) אומרים על עסקי נחלת שדה, ויש אומרים על בית המקדש הוא כד"א ויצא יצחק לשוח בשדה, ויש אומרים על האשה כד"א כי בשדה מצאה. ועוד אומרו ויקם קין, כי מהראוי לא יאמר רק ויהרוג קין את הבל אחיו, עד שהוצרכו רבותינו ז"ל (שם) לומר כי תחלה הפיל הבל את קין ואחר כך קם מתחתיו:

אך הנה בספר הזוהר (בראשית דף נד) אמרו כי קין היה מסטרא דמסאבא, והבל מסטרא דקדושה. ובזה נבא אל הענין, והוא כי הנה עוד ידענו מספר הזוהר (דף נד) כי השדות ומדברות הם מקום שליטת רוחא דמסאבא, מה שאין כן ביישוב. והנה הוא יתברך אמר לקין ואליך תשוקתו, כי כח היצר הרע אליו היתה תשוקתו להחטיאו, כי עבירה גוררת עבירה. והוא היחל לדבר סרה, כאשר כתבנו על אומרו ויחר כו' ויפלו פניו, ואותה עבירה תגרור לו אחרת. אלא שכעת שלא חטא רק פעם אחת, עדיין
יכול קין למשול בו שלא יחטיאנו. אמר הכתוב כי הנה  הדברים הנזכרים בלשון חבה, כטבע לשון אמירה, אמר לו כל מה שדבר לו יתברך, וכל זה בבחינת אחוה וזהו אומרו , כי היה כעת מושל ביצרו. אך אחרי כן  כי שם שליטת סטרא דמסאבותא, אז  שהיה מסטרא ההיא, קם ויגבה על הקדושה, שנתעורר שם יצרו הוא שטן הוא יצר הרע שמהבחינה ההיא,  על קנאתו אשר קנא, כי אל הבל ואל מנחתו שעה ולא לו: 

. (ט - יד):

(ט) ראוי לשים לב באומרו אי הבל, כי מה זו שאלה, שיראה כנותן פתחון פה לומר לא ידעתי כו' במה שמודה יתברך כמסתפק איה הוא, ומתחלה היה לו לומר מה עשית. וגם מלת אחיך מיותרת. ועוד אומרו לא ידעתי, איך עלה על דעתו שממנו יתברך יפלא כל דבר, והלא הוא יתברך דבר עמו למה חרה לך ולמה נפלו פניך, היתכן שלא יעלה על לבו, כי מי שידע שחרה לו לא ידע בהרגו את אחיו. וגם מתחלתו שהביא מנחה לה' מפרי האדמה, ואם עלה על רוחו שלילת השגחה איכה יקריב לו מנחה. ועוד אומרו השומר אחי אנכי, אין זו תשובה לשאלת איה הבל, וגם בכלל אומרו לא ידעתי הוא. ועוד אומרו מה עשית, לא היה ראוי לומר אלא למה הרגת את אחיך בפירוש. וגם אומרו דמי לשון רבים. ועוד אומרו ועתה ארור אתה כו' מאי ועתה. וגם אומרו מן האדמה אשר אררה, מה היא ארירת האדמה שיאמר שהוא ארור ממנה, ועוד שמורה שמאשים את האדמה שפצתה פיה, מה פשעה ומה חטאתה. וגם אומרו מידך הוא מיותר. וגם היתכן שהיא פצתה פיה. ועוד אומרו כי תעבוד את האדמה כו', למה יזכיר עבודת האדמה, ומן הראוי שלא יאמר רק לא תוסף האדמה תת כחה לך. ועוד למה נתיחד לו עונש זה, עם שיהיה נע ונד.

ועוד אומרו הן גרשת אותי היום כו', כי זה לא היה, כי היכן נתגרש מעל פני האדמה. ועוד אומרו ומפניך אסתר, היתכן שמפניו יתברך יסתר איש. ואיך אמר כל מוצאי יהרגני, למה יירא שיהרגוהו כל מוצאו. ועוד אומרו לכן כל הורג קין, שאיך תהיה הגזרה אומרו שבעתים יוקם, כי הלא יראה מדברי למך שהוא כי שבעה דורות יאריכו לקין, כאומרו כי שבעתים יוקם קין כמאמר המתרגם. ועוד אומרו וישם ה' לקין אות, מה ענינו, ואם אומרו לכן כל הורג קין הוא תיקן לבל יהרגהו כל מוצאו, מה צורך
אות. ועוד אומרו ויצא קין מלפני ה', איך יתכן יצא איש מלפני ה':

אמנם הנה כתבנו באומרו ויאמר קין אל הבל אחיו, שאמר לו דברי פיוסים כאח לו בעצם, ואחר כך בהיותן בשדה הרגו. וזה יאמר לו הוא יתברך , היכן אחוותך עמו - שהוא להגזים הענין - שאחר הוראת אחוה רבה הרגו: 

והנה בתשובת קין אמרו רבותינו ז"ל (תנחומא בראשית ט) שאמר לו לא הרגתיו אני, אלא שנתת בי יצר הרע, והשיב לו הוא יתברך אתה עשיתו רע. והנה ראוי לשית לב כי אין מזה בכתוב כלל אלא לא ידעתי כו'. וגם איך השיבו יתברך אתה עשיתו רע, האם לא רע ומר הוא מעצמו. אך הנה בזה נבא אל ענין הכתובים, והוא כי הנה ידענו כי אין אדם חוטא אלא אם כן נכנס בו רוח שטות (סוטה ג א) ובבלי דעת הוא חוטא, וזה יאמר , כלומר לא היה בי דעת, כי נכנס בי רוח שטות הוא כח היצר הרע והוא עשה. והנה זה ענין מאמרם ז"ל באומרם לא הרגתיו אני אלא אתה שנתת בי יצר הרע. ושמא תאמר למה לא עמדת נגד יצרך לשומרו ממנו, זה אי אפשר לי כי , לומר הלא בטבע אני נגדי אליו, כי הוא כנודע מסטרא דדכותא ואני ממסאבותא, ואם כן איך אהיה שומרו אנכי, כלומר כי אם אתה היה ראוי תהיה לו לשומר, כי ידמה לך, ותישע אותו ואת מנחתו, והיה לך לשמור יצרי בל יחטיאני להורגו:

(י) והשיב לו הוא יתברך  כו', דבר גדול עשית יותר ממה שאתה חושב, שהוא כי גם שליטת בך היצר הרע הוא עליך. והוא ענין מאמרם ז"ל אתה עשיתו רע, והוא ענין ספר הזוהר ממשל השפחה. כי הוא יתברך נתן היצר הרע לטוב לאדם לתת שכר טוב לבלתי שמוע לו - מה שאין כן אם לא היה לאדם יצר הרע - והאדם המתפתה ממנו מהפכו לרעה ברוע בחירתו: 

וגם אין צריך לומר שאתה הרגתו, כי אם לא אותו לבדו הרגת, כי אם דמים רבים שפכת דמו ודם זרעיותיו, וכלם  טרם עשותך תשובה : 

או יאמר  כו', הנה עיקר העונש שמור לך לאחר מותך, ומה שיהיה לך , הוא כי . והוא כי הנה כשחטא אדם נתקללה האדמה וגם הוא, והנה היתה קללת האדמה יתירה על קללתו, כי הנה עליה נאמר ארורה האדמה בעבורך, ופירשו רבותינו ז"ל (בראשית רבה כ כג) שתעלה דברים ארורים יתושים ופרעושים וקוץ ודרדר, ולאדם שנאמר לו ואכלת את עשב השדה היוצא מאליו, עם כל זה הטיב הוא יתברך עמו באומרו בזעת אפך תאכל לחם, שהוא שאם יעבוד את האדמה יאכל לחם, שחלב חטים תשביענו, שממנה יצא לחם כי תתן את כחה לו. אך אתה לא כן אלא  יותר , כי הנה עד כה לא מנעו ממנה תת כחה לאדם, רק כשלא יעבוד את ,  גם (יב)  כאשר באדם, שאם יעבוד את האדמה תתן כחה לו:

או יאמר , לומר עונש זה נמשך לך . ונתן הטעם באומרו  כו', לומר הנה עלובה היא האדמה על ידך, כי הלא הפעם הראשונה שפצתה את פיה לקבל איש קבור בתוכה מאז נברא העולם, היה בדם נפש הרוג, וזהו , שהיא עבירה כפולה כי אחיך הוא, וזה בא לה . על כן , להוציא לך לחם על ידי עבודתך אותה, ועל ידי כן   כו' כי לא תהיה דר במקום מיוחד, כי אם  גולה ממקום למקום, וגם בכל מקום אשר תגלה שם, לא תנוח בו הזמן אשר תהיה גר שם, כי אם  ומטולטל במקום מיניה וביה, כי ארץ מתקוממה לך כי עשית פתיחת פיה ברעה:

(יג) , והוא כי הבין באומרו יתברך , שהוא  טרם שובך בתשובה, על כן התודה ואמר , והוא כי דרכו יתברך להעביר ראשון ראשון עד עון שלישי, אמר הנה  וסבול עד השלישי:

או יאמר כי הנה אם העון הוא גדול, גדולה מאד רחמנות ומחילתו יתברך, ובמה יודע היותו יתברך נושא עון אם לא בהיות העון גדול. כמאמרנו על פסוק (דניאל ט) לה' אלהינו הרחמים והסליחות כי מרדנו בו, שבמה יודע כי לו יתברך רחמים וסליחות, אם לא בהגיע אשמתינו אל גדר מרד. לזה אמר כמתמיה , האם יותר גדול העון שלי מהנשוא ומחילה שלך, לא יתכן, כי כח המחילה שלך גדול ודאי:

(יד) ואחר הוידוי אמר  כו' לומר שתים רעות לי - מת בעולם הזה ובעולם הבא - בדברך זה, כי  כללות , כי אהיה מת ונתון תחת פניה בקבר, ומי יתן ולא אהיה נדון אחר מותי, כי האם  אחרי כן, כלומר לא כן הוא כי אם אציעה שאול הנך. ופירש ואמר מה שאמרתי שעל ידי גזרתך אני מת בעולם הזה, הוא כי הנה , באופן כי איבדתני גם מהעולם הזה, מלבד העולם הבא ששם עיקר העונש:

או יאמר  כו', כי הנה היו דרים אז בהר המוריה מקום שער השמים, כי שם היה מקום שהקריב בו אדם, והקריב הבל בכורות צאנו וחלב, ובמצב ההוא היה זה. והוא יתברך גזר עליו יהיה נע ונד בארץ שנתגרש משם, וזה אומרו , שהוא מהר המוריה שהוא הפנים של כל האדמה. כי זכות המקום היה מועיל לי. וגם  מאור פניך, כי צלם אלהים סר מפני כמדובר באומרו ויפלו פניו, ועל כן , כי לא נאמר ומוראכם וחתכם יהיה על כל חית השדה, רק אשר בו צלם אלהים על פניו כמפורש אצלנו:

. (טו - טז):

(טו) הנה המתרגם ורש"י ז"ל פירשו שבעתים יוקם כי שבעה דורות תלו לו שישוב. והנה לפי זה אומרו כל הורג קין הוא משולל גיזרה, וכן פרש"י שהוא כמתחיל להגזים ובלתי גומר הגיזרה.  אחשוב במה שידענו מרבותינו ז"ל (שמות רבה ו ה) כי  הוא שבועה, ובזה אפשר כי השביע הוא יתברך את ברואיו בל יהרגוהו, וזה אומרו , כי יהיה חומר שבועה על . והטעם כי כבר  - שהם שבעה דורות - יאריכו לו על חטאו, ועד הזמן ההוא לא יגעו בו אולי יתקן את אשר עוות. וכן היה כמו שאמרו ז"ל (בראשית רבה כב כז) שתלו לו עד המבול, ועליו נאמר וימח את כל היקום שהיה
תלוי ברפיון:

והנה משתי בחינות היה מתיירא, א. מכחות הרוגז המשוטטות בעולם, ב. מהבעלי חיים כחיות רעות ודומיהם. על כן על האחד אמר  כו', ועל הבעלי חיים אמר  לשתפול חתת אלהים עליהם: 

(טז) ואמר שעל ידי התשובה ששב, הועיל מחצה ויסירו ממנו הנע ונשאר נד, כמאמרם ז"ל (סנהדרין לז ב), וזהו אומרו  כו', ויהיה לפי פירושנו כי הנע היה שלא יהיה יושב במקום אחד רק מטולטל, ונוד הוא כי גם במקום אשר ימצא לא יהיה מיושב בו רק נד. ויאמר כי עתה  בלי טלטול, כי אם  ההיא היה  מינה וביה. ואפשר כי האות ששם לו, הוא האות ו', ועל כן ניתנה במלת נד ונעשית , ויהיה על כי נתעתד לבא ביתר שנקרא  בו' יתירה. ואפשר היה במקום קדמת עדן, למען יזכור אבידתו בעדן גן אלהים אשר איבד ברשעו, למען על ידי כן יגמור תשובתו:

או יאמר  מהיות , שלא היה ה' נגד עיניו לשוב בתשובה למענו, כי אם  פניו על אהבת השכר שב , ועל כן הועיל לו החצי שביטל ממנו נע, ונשאר נד. וזהו וישב בארץ נוד קדמת , שישב בארץ נוד על היותו קדמת עדן, ולא ביטל הוא יתברך גם את הנד, כאשר ביטל הנע, על שלא היה קדמת ה':

. (כד):

אמרו רבותינו ז"ל (תנחומא בראשית יא) כי למך היה סומא והיה תופס הקשת לצוד ציד חיה או עוף, וילד לפניו, ואמר הילד שהיה רואה נגדו ציד, והיה איש, וירה החץ והרגו, ואחר כך כשהודע אליו תמה ויספוק את כפיו, ומיעך ראש הילד שלפניו בין שתי כפיו. נמצא שהרג שוגג, והיה מתנצל לנשיו בל יפרשו ממנו, ואמר כי שבעה דורות תלו לקין, ואליו יתלו שבעים ושבעה.
ואפשר יצא לו החשבון הזה, כי הנה קין חטא מזיד והוא חטא שוגג, ועלה בדעתו כי עשר ידות למזיד על השוגג, על כן יתלו לו עשר פעמים שבעה על מה שתלו לקין, ועוד שבעה על שהיה קרוב לאונס, כי היה סומא ואינו דומה לשוגג זולתו. וזהו  בשביל  שבי, כי סומא אנכי,  בשביל  שעשיתי באיש, שעל כן חרה לי מצד דאגת  ספקתי כפי, ופגעו בילד ועל בחינה זו יגרע משוגג:

. (כה):

ראוי לשית לב מה ענין אומרה שת לי ולא אמרה  לי. ועוד שתקראהו לפי זה , כי  לה ה' זרע אחר. וגם למה אמרה זרע ולא אמרה בן. ועוד כי כל שמת לו בן ונולד לו אחר, היצדק יושת לו שם על הוראה שניתן תחת המת, והלא כל בן הילוד הוא בפני עצמו ולא במקום האחר. וגם אומרו תחת הבל הוא מיותר. וכן אומרו כי הרגו קין, מה צורך להזכיר עון קין פעם אחרת בהיותו בלתי מדבר בו. וגם אומרו זרע אחר ולא אמר בן אחר. ועוד אומרו כי שת לי, ולא אמר ויקרא את שמו שת כי אמר שת לי אלהים כו':

אמנם הנה שת ידענו שהוא הבל, והנה הוא זרע של אחר הוא של קין, כי אליו היה נוגע הדבר על ידי יבום. על כן אמר הנה בסגולת איכות האח, הוא הקם זרע לאחיו, אך עתה  של , שהוא של אחיו של הבל, ואותו הכח המיוחד לאח,  באיכותו, כי הלא זה הבן הוא האח הבל, כי הוא הוא שבא  הראשון. והטעם ששמו הוא יתברך בי ולא היה מאחיו, הלא הוא  הנה , ואיך יזכה מי שהרגו לשוב להביאו לעולם. ולכן לא נאמר  אמר  לי, כי אין הדבר תלוי באמירתו, כי אם מה' יצא הדבר לבלתי גלגל זכות על ידי חייב, ומה גם שיהיה על ידו. ועל כן קראו בציר"י השי"ן ולא בקמ"ץ, לרמוז בשתי נקודות נפרדות אל שוב הבל נפרד מקין לגמרי, ולא שיבא ראשון על ידי השני:

. (כו):

אומרו גם הוא, יאמר כי אירע לו  כאביו, שהוליד את קין, כי כן היה אנוש, כי אז נעשה כחול - חלילה - הקריאה בשם ה', ודבקו בעבודה זרה: