תפארת ישראל על בבא בתרא ד
בבא בתרא ד

יכין

משנה א
 חדר שבעובי הכותל:

 ר"ל אף שהיציע פתוח להבית. מיהו באין היציע רחב ד' אמות, אף שאינו פתוח לבית הוה כבית [רי"ד]:

 אף שפתוח להבית. ואף דכ"ש הוא מיציע. קא משמע לן חדר, אף שמצר לו מצרים חוץ להחדר. וי"א דחדר דינו כיציע לענין רוחב ד' אמות [שם]:

 והגג רחב ד' אמות. אבל עלייה שפתוח לבית, הוה כבית [שם]:

 מבית להגג:

 ולא קיי"ל כן:

 בור בחפירה, ודות בנוי כעין בור ע"ג קרקע [עי' פירושינו ר"ה פ"ג סי' ל'], ושניהן עשויין לכנס שם מים, ואין שייכים לבית אפילו הם תוך הבית:

משנה ב
 והרי הבור הוא בכלל עמקא ודות *) בכלל רומא:

 המוכר צריך ליקח לו דרך להבור והדות מהלוקח, דמוכר בעין יפה מוכר, כדי להרבות דמי המקח. [אבל באמת הוא עצב שהוכרח למכור [כברכות ד"ה א']. גם בל"ז נ"ל דאין קושי' מהך אגדה [ומב"מ דנ"א א'], דדוקא במוכר מה שצריך לעצמו, כלקח טוב נתתי לכם, הוא עצב, אבל מוכר בית. מסתמא א"צ לו, וכל הסוחרים ששים ושמחים כשירבו להן קונים]:

 וקיי"ל כר"ע [שם]:

 דתנאי שלא לצורך הי' ולאטפויי דרך קאתי:

 שמכר הבור והדות ושייר הבית לעצמו:

 דמוכר בעין יפה מוכר:

משנה ג
 שקבוע בבית בצירים:

 [שליססעל], אפילו קבוע בדלת:

 שמחובר בקרקע בטיט:

 כך נקרא בל"י הכן [געשטעלל] בל"א, שמעמידין עליו הרחיים וקבוע בו ב' האבני רחיים, ולהכי מכורים עמו:

 אפרכסת, [מיהלען טריכטער] בל"א, שמקבל התבואה לטחון, וי"א שמקבל הקמח הנטחן:

 שאינן קבועין בארץ. 

 אבל לא הנך דמשנה א' וב' [שם]:

משנה ד
 שפתוחין לחצר או להבתים:

 כלים ומאכלים המתטלטלין בחצר שאינן קבועין:

 חוץ ממאכלים שבתוכן:

 לעצור השמן שהיו רגילין לעשותו בחצר, מדהיו צריכין ליתן הזיתים במעטן קודם שיכבשום בבית הבד, והמעטן היה עומד בחצר, אבל הגת שהיו דורכין בו הענבים מיד שנקטפו, להכי העמידו הגת בהשדה סמוך להכרם, להכי נקט תנא גת גבי שדה לקמן במ"ט:

 דאפילו הבתים לא מכר, רק רווח הפנוי שבחצר:

משנה ה
 הוא עריבה של אבן שטוחנים בה הזיתים:

 האבן העליון שטוחנין עמו:

 ב' עמודים מבתולות שקמה, שעומדין א' מכאן וא' מכאן לגת, ובכל א' חור זה כנגד זה, שבהן תחובין בריחים, ועל הבריחים מונח הקורה שכובשין בה הזיתים. 

 נסרין שמשימין על הזיתים ממש תחת הקורה הנ"ל, לכבוש השמן:

 [שרויבע], שכשיסבבוה יכבידו הקורה הנ"ל על הנסרין לכבוש הזיתים:

 שכובשין בה הנסרים על הזיתים:

 ואין הלכה כר"א:

משנה ו
 דפין שמניחין עליהן הבגדים:

 שיושבין עליהן במרחץ להזיע:

 שמתנגבין בהן:

 כלים גדולים שכונסין בהן מים צוננים הנצרכים במרחץ:

 לחמם המרחץ:

משנה ז
 גנות ופרדסים ונקראו בית השלחין מדרגיל להשקותן [עי' ריש מ"ק]* וכמ"ד והשקית ברגליך כגן הירק ומדצריך להשקותן תמיד, ורגיל לעשותן אחורי ביתו תוך העיר, לפיכך נכללו בכלל העיר, מה שאין כן בית הבעל בכלל שאר שדות העיר נחשבים שהן חוץ לעיר ואפילו הן תוך העיר:

 כך נקרא בלשון יון שומר העיר [וועכטער] בל"א:

משנה ח
 הסדורות לגדר סביב לה:

 לסמוך בהן הגפנים והיינו כשמכר לו כרם*):

 אף שהגיע להקצר [רט"ו]:

 קנים שגדלים בשדה, הרבה מקלח א':

 שמקום גדילת הקנים אינה בית רובע הקב, דהיינו שאינה עשרה אמות וחומש מרובע:

 סוכת השומר:

 גירס' ר"ח העשוייה בטיט בכותליה, אף שאינה מחוברת בקרקע, והכי קיי"ל [שם]:

 [באקסהארנבוים]. 

 שעדיין בחור ורך:

 עץ תאנה יערי, שעדיין הוא בבחרותו, שאז יניחוהו לגדל בגובה, דבזקנותו קוצצין כל שנה ראשו וענפיו, כדי שיתרבה כת גדולו בעביו, ונקראו אז סדן השקמה:

משנה ט
 אף שהוכן לכך:

 אף שצריכה עדיין להתייבש בשדה:

 לגי' ר"ח הנ"ל גרסי' הכא אינה עשוייה בטיט:

 מוכר מלוקח כדי לילך אצל אלו מטעם שבסימן ט':

 וכן כל הנך דאמרינן לעיל שאינן בכלל שדה, כסדן ושקמה, ובור ודות וכדומה, דבמתנה לכ"ע נותן בעין יפה נותן, ודוקא כל מה שבתוכה [שם ו']:

 אפילו בור ודות ושובך שבשדה:

 שמת בלי יורש שנכסיו הפקר:

 דמקדיש בעין יפה מקדיש:

 ס"ל מקדיש בעין רעה מקדיש, ואפילו חרוב אף שיונק מקרקע הקדש, לא הקדישו, רק לדבריהן דרבנן קאמר דאפילו לדידהו לא הקדיש עם השדה רק החרוב והשקמה, שיונקין משדה הקדש, ולא מילי אחרינהו שבמשנה ח':

בועז

הלכתא גבירתא