ט"ז על חושן משפט צה
בש"ע ס"א אבל הקדש לעניים בתשובת הרא"ש כלל י"ב דהאידנ' כל הקדש של חולין הם דאינו אלא לעניי':

(סעיף ד') להד"מ דברי המחבר תמוהין שפסק נגד הרמב"ם טור וכמ"ש הסמ"ע צריך להגיה בדבריו להד"מ חייב בהיסת ואם טען שאבד פטור וכ' המ"מ הטעם שפטור אפילו בהיסת כיון שהתובע א"י בברי שאין השטר עדיין ברשותו ולפ"ז אם הוא טוען בברי שהוא ברשותו עדיין ודאי צריך היסת וכמ"ש סי' שי"א סי"ד [ש"א ס"ג] ובזה ניחא לי מה שיש להקניות לפ"ד הרא"ש בסי' צ"ג דאמרי מגו לאפטורי משבועה ה"נ יהיה פטור בטוען להד"מ במגו דנאבד ולפמ"ש ניחא דהנתבע ירא שמא יטעון התובע ברי לי שעדיין יש השטר בידך וע"כ אין מגו בזה ואף שרבינו כתב כאן ולא נהירא לי על דברי הראב"ד היינו שאין נשבע מספק כדין שאר שבועת שומרין:

(בטור ס"ו) ורבינו חננאל פסק כר"א כו' כתב ב"י לא ידענא כו' ואית' בפ' המוכר את הבית דף ס"ו ר"א אומר כל המחובר לקרקע וכו':

(ס"ט והראב"ד השיג עליו כו') ואם פטרוהו משבועת פשיע' משבועת שאינו ברשותו לא פטרוהו תימא לי לפ"ז מאי פריך בפרק הזהב מבני עיר ששקלו שקליהן כו' דלמא התם מיירי משבועה שאינו ברשותו עדיין וחותני הגאון מהר"י השיב לי ע"ז דס"ל להראב"ד כרב האי שמביא רבינו בסי"ד דאין שום תקנה של שבועה על הקדישות ואין בזה כלום דרב האי כ"כ לפי המסקנא דבגמ' דאין נשבעין על הקדשות ס"ל לרב האי דאפי' היסת א"צ אבל מ"מ הסוגיא דפריך המקשן הקדש אהקדש ממה שמצינו שנשבעין על הקדש בזה ודאי צ"ע מאי פריך דלמא ההיא שבועה על שאינו ברשותו עדיין (א"ה נלע"ד לתרץ דהתם פשיטא ליה לש"ס דהתם ע"כ לאו בשבועה שאינו ברשותו מיירי אלא בשבועה שלא פשעתי בה וכדפרש"י ריש דנ"ח נשבעין לגיזברין שלא פשעו בהם מדקתני נגנבו או נאבדו ולא קתני הלה אומר נגנבו או נאבדו משמע אפי' איכא סהדי דודאי נגנבו או נאבדו אפ"ה נשבעין וא"כ לאו שבועה שאינו ברשותו היא ולהכי דייק רש"י למימר שלא פשעו ול"ק סתם שבועת השומרין דהיינו שבועה כנגנבה א"ו בדאיכא סהדי מיירי ודוק ע"כ):