תפארת ישראל על נדה ד
נידה

יכין

משנה א
 ר"ל מקטנותן. דכותיס לא דרשי וי"ו דואשה לרבות קטנה שראתה דם שתטמא ומתני' ר"מ היא דחייש למיעוט קטנות הרואות:

 ר"ל משכבן טמא כעליונו של זב דאמ"ט אדם וכלים דדינו ככל בועל נדה:

 דאף דגדולות שלהן נזהרות בדיני נדה. עכ"פ מדמונין יום שפוסקות בו זיבה לז"נ נמצא יבעלה נדה. רב"א:

 ר"ל ועוד שהן וכו':

 אפי' על דם ירוק דטהור לדידן מטמאין אותו וזה קלקולם. שעי"ז לא תחוש למנות ז' ימי נדה. מראיית דם אדום שתראה תוך ז"י מראיית הירוק. וכשתטבול תוך ז"י מראיית האדום יבעל נדה:

 בגמרא מוכח דאמשכבות דלעיל קאי. דבהכניסן למקדש פטור:

 דבנגע המשכב בתרומה תולין. ואילה"ק הרי כותי כע"ה דבגדיו אה"ט שמא ישבה עליהן אשתו נדה. ואת"ל דמיירי דהמשכב הי' של חבר. עכ"פ הרי הכותי שדרס עליו. הי' לבוש בגדיו. והו"ל כנושא מדרס דמטמא למשכב במגע בעודו בחבורין למדרס. והו"ל לשרוף לתרומה שנגעה במשכב כפ"ד דטהרות מ"ה. י"ל דמיירי כשטבל הכותי הוא ובגדיו. ודרס אח"כ אמשככ של חבר. או שדרס עליו ערום אחר שטבל דאזלי מני' טומאת נושא בגדי ע"ה דהרי טבל. וליכא רק חשש שמא תוך ז"י קודם טבילה. בעל נדה. ולא הועילה לו טבילה. ועכ"פ הו"ל ס"ס ס' לא בעל תוך ז"י. וס' לא צירף דם ירוק. ולהכי אין שורפין לתרומה שנגעה במשכב:

משנה ב
 ה"ה בסתמא:

 ובסתמא כישראלית:

משנה ג
 דמה כדם בהמה. רק מעיינותיה טמאים מד"ס. דכזבים הם. רק דם שאינו מעין. דאינו מתעגל ומתאסף תחלה קודם שיצא כרוק ומי רגלים. רק נוטף ויוצא ראשון ראשון. להכי לב"ש טהור לגמרי דעבדו בה רבנן היכר' דמד"ס הוא. ולא נשרוף על שאר מעיינותיה תרומה וקדשים:

 דם טוהר דמצ"ע טהור הוא:

 אע"ג דמעינותיה טמאין. דם לאו מעין הוא:

 דטמאים ואפ"ה יש היכר בדם עובדת כוכבים דמד"ס הוא. מדמטמא לח ולא יבש. דלא כשאר דם נדה דמטמא לח ויבש. ודם טוהר דמצורע' ס"ל טמא מדאירייתא דרבי' קרא דלהוי כשאר מעין לטמא לח ולא יבש:

 אחר שעברו ימי טומאת לידה ז' לזכר וי"ד לנקיבה:

 אף דמשום דם טומאת לידה א"א לטמאו דהדי דם טוהר הוא. דביומי תלא רחמנא. וגם משום דלא טבלה עדיין אי אפשר לטמאו כשאר מעיינותיה. דדם לאו מעין הוא. אפילו הכי טמא מדברי סופרים. גזירה אטו קודם ז'. ולהיכר דמדברי סופרים הוא טמאוהו כרוק לח ולא יבש:

 ס"ל דביומי וטבילה תלי רחמנא. וכל זמן שלא טבל' טמא מצ"ע כדם טומאת לידה:

 שהיתה זבה כשילדה דאז צריכה אחר טומאת לידה ז"נ:

 אף אחר עבור ימי טומאת לידה. בלא ספרה ז"נ. הו"ל כדם זבה דטמא מצ"ע מדאו'. ובספרה ולא טבלה פליגי כלעיל:

משנה ד
 ה"ק המקשה לילד בימי נדה נדה. ור"ל אף דדם קושי דלידה תוך י"א ימי זיבה טהו'. על כל פנים בראתה ע"י קושי תוך ז"י נדה טמאה:

 ר"ל שראתה ג"י רצופים מחמת קשוי לידה:

 של זיבה:

 ר"ל ונחה מעת לעת מחבלי לידה:

 דמדשפתה בין ראיי' ללידה אתגלאי דלאו דם קושי הוה:

 ר"ל אף דשפתה מעת לעת טהורה עד שתשפות לילה שלימה ואח"כ יום שלם כשבת:

 ר"ל ושפתה שאמרנו אף ששפתה רק מצער. ג"כ טמאה:

משנה ה
 שלא תטמא ע"י כל דם שתראה בימי זיבה:

 לבריאה:

 לחולה:

 רק בחודש ט'. טהור דם קושי בימי זיבה:

 שסמוך ללידה. ובראתה ג"י קודם לכן בי"א ימי זיבה. אפי' מקשה והולכת עד לידה. הו"ל יולדת בזוב:

משנה ו
 שנתעברה אחר י"ד ימי טומאה והפילה:

 דכל דם שתוך ימי טוהר דם טוהר הוא:

 דאז טמאה לידה אפי' בלא ראיית דם:

 בראתה תוך מלאת בימי נדה טמאה דמדבא בקושי. לאו דם טוהר הוא:

 ר"ל בשאר יולדת דבראתה ג"י בימי זוב בלי קשוי דטמאה זיבה:

 בראתה ג"י בקשוי טהורה:

 כימי טוהר דבראתה בהן. אפי' בימי נדה בלי קשוי טהורה:

 אף בילדה בנדה:

 דהיינו קושי דתוך מלאת:

 ר"ל כקושי דעלמא:

משנה ז
 שאחר ז"י נדה:

 וא"צ לבדוק:

 אף בימי נדה שצריכה לבדוק בהן:

 אף שבדקה אח"כ:

 דחזקה אורח בזמנו בא ובבדקה תוך שיעור וסת אח"כ טהורה [ש"ך קפ"ד סקכ"ג]:

 שצריך ז"נ:

 בראתה יום א' או ב' בי"א ימי זיבה שומרת יום מחרתו בטהרה. ואף שמותרת לטבול משתנץ החמה טמאה לבעלה כל היום. שמא תראה ותסתר:

 בלא בדקה שחרית וערבית מדהוחזקה לראות:

בועז

הלכתא גבירתא