ש"ך על יורה דעה שצ


סעיף א

תימה דכאן פסק כדעת הרי"ץ גיאות שבטור ובב"י כתב דנקטינן כהראב"ד ורמב"ם דאסור כלל ואין חילוק בין שערות המעכבים האכילה או לא ע"ש:

סעיף ו

כאן חסר סעיף א' שהרי נרשם סעיף ד' סעיף ו' ולא נרשם סעיף ה' ולא כעט"ז שחלק סעיף ה' לב' סעיפים ע"ש אלא צ"ל סעיף חדש כמו שהוא במקצת ספרי הש"ע וכך צ"ל אשה מותרת בנטילת שער אחר ז'. הג"ה ויש אוסרים אף לאשה וכן עיקר ע"כ. וכן הוא בהקדמת סמ"ק ע"ש ועיין בב"י ב' הדעות והב"ח פסק דבמקום שדרכה של אשה לגלח שערות אלו כגון רבוי שערות דצידעא ובת צידעא מותרת ליטלם אחר ז' ע"ש:

ובב"י משמע דאפי' לאיש מותר שאין כאן לא תענוג ולא שמחה ונ"ל דל"ד נקט אשה ובב"ח כתב שמצא שט"ס הוא וצריך להגיה לסרוק ראשו כו' וכן הוא בעט"ז אך בהגה' סמ"ק בשם א"ז מתיר דוקא לאשה ולא לאיש ומביאו הב"ח:

סעיף ז

ולפעד"נ דדוקא נקט עובדת כוכבים דאלת"ה א"כ אפילו לאיש לשתרי לגלח או ליטול צפרניו על ידי ישראל אחר אלא ודאי כיון דשלוחו הוא אסור וא"כ אמאי שרי באשה טפי בשלוחה מבהיא עצמה וגם דוחק לומר דסרכא דלישנא דח"ה נקט דהא המחבר ס"ל בא"ח סי' תקל"ב דמותר ליטול צפרניו בח"ה אלא דהגמי"י ס"ל דאסור ליטול צפרניו בח"ה וקאמר דעל ידי עובד כוכבים מותר דאמירה לעובד כוכבי' שבות ובמקום מצוה לא גזור ואם כן ה"ה באבל דהא קי"ל אמירה לעובדי כוכבים שבות אפילו בדבר שאינו של שבת וכדלעיל הלכות כלאי בהמה סי' רצ"ז ס"ד וא"כ הכא דוקא לעובד כוכבים שרי דאמירה לעובד כוכבים לא אסור אלא משום שבות ובמקום מצוה לא גזרו אבל לישראל אסור ודו"ק: