תפארת ישראל על סנהדרין יא
סנהדרין יא

יכין

משנה א
 הוא חכם גדול מחכמי ישראל, וצדיק גמור, רק שהורה דבר כמפורש בפרקן נגד פסק של סנהדרי גדולה [עי' רמב"ם פ"ג מממרים ]:

 תמוה בזה דברי תרגום יונתן ב"ע [דברים י"ח פ"כ], שכתב שמיתתו בסייף, והוא נגד משנה ערוכה כאן:

 דבכולן נאמר בתורה מיתה סתם, והוא חנק:

 אעפ"י שבאין לחייבה שריפה, נדונין בחנק, כמיתה שרצו לחייב להבועל, מדמעטינהו קרא משריפה. והשתא מפרש תנא לכולהו:

 דאין חבורה לאחר מיתה:

 בשוה פרוטה, ולת"ק אפילו בפחות מש"פ:

 ורק קטן:

משנה ב
 בירושלים:

 מבפנים לשער מזרח של חומת הר הבית:

 מבפנים לשער מזרח של עזרת נשים:

 שבנויה בעזרת [ישראל] (כהנים), חציה בקודש וחציה בחול:

 זקן זה שהורה בעירו, וב"ד שבעירו שנחלקו עליו, צריכים לבוא וכו':

 דרשתי ר"ל שדרש הדין בי"ג מדות מסברא דנפשיה, ולמדתי ר"ל כך למדתי וקבלתי מרבותי. ואי גרסינן לימדתי, ר"ל כך הוריתי לעם:

 ר"ל אם הב"ד שבהר הבית שמעו וקבלו איך הוא הדין מרבותיהם. אז אומרים להן כפי מה ששמעו, דאין רשאין לומר דבר מסברא, רק הב"ד הגדול [ולרמב"ם דעת אחרת בזה]:

 החולקים, והסנהדרי קטנה המסופקין:

 שהכל מחוייבין לעשות כהוראתן. ולא הלכו מיד אליהן. לבלי להטריחם, שהרי עליהן מוטל כל הנהגת ישראל, ואולי ישמעו לראשונים:

 חנק, אף שמקובל מרבותיו כהוראתו:

 דאינו חייב עד שיהא מומחה בהוראה:

 ר"ל נמצא שחומר חטאו, דהיינו כשהורה אותו שלא הגיע להוראה, מקיל עי"ז חומר עונשו, שפטור ממיתה:

משנה ג
 ר"ל מצוה שבתורה שאינו מפורש בתורה אלא שקבלנו כך פי' המצוה מפי הסופרים. [ומכאן מוכח כהרמב"ם ריש אישות דכל שאינו מפורש בתורה להדיא, ד"ס קרי ליה. ונקנט ה' טוטפות לרבותא דאע"ג דרק ב' פעמים כ' בתורה וקשרתם, אפ"ה לא הוה כמו לעבור, וכ"ש מילי אחרינא שנלמד מד"ס בא' מי"ג מדות, אבל באמר ג' טוטפת הו"ל לעבור על ד"ת [ועי' כתובות צ"ט ס'] דקיי"ל מוסיף על דבריו הוה:

 דין שמפורש בתורה:

 שהורה שהוא מצוה, ואמר שאפ"ה פטור ממנה:

 דאין זו הוראה, זיל קרי בי רב הוא. אבל בכיחש ואמר שאינה מצוה, מין הוא, וכל הקודם להרגו זכה:

משנה ד
 אבל נידן שם:

 אף ששם ישבו הסנהדרי גדולה קודם וסמוך לחורבן [כר"ה ל"א ב']:

 נ"ל דלאו ממש ברגל, דהרי דיני נפשות אין דוחין שבת ויו"ט [יבמות ד"ז א']. רק ר"ל שיחנקוהו בחול המועד, כדי שיתפרסם העניין לכל ישראל שעלו לרגל:

 קיצר התנא דצ"ל על שהורה נגד הסנהדרין:

משנה ה
 דבר שלא נאמר כלל לשום נביא:

 רק לנביא אחר:

 שנצטווה מהקב"ה להתנבאות ולא רצה:

 שמיקל וממאן לעשות מה שצוהו ה' ע"י הנביא:

משנה ו
 ג"כ בחנק הם:

 כפי שרצו לחייב לאותו שהעידו עליו:

 ר"ל דוקא כשהעידו עליה לבד, כגון שברח או מת הבועל, או שהוא קטן, או שאין מכירין להבועל, אז נדונין בשריפה כפי שרצו לחייב, אבל כשהעידו עליה ועליו, והוזמו, דינן בחנק. ולתוס' בכל גוונא דינן בחנק. והא דנקט ובועלה, או או קתני. ור"ל בכל גוונא דינן שוה:

בועז

הלכתא גבירתא