אלשיך על בראשית יט
. (א - ה):

(א)  וכו'. ראוי להעיר מה היה שלמעלה קראם אנשים ויקומו משם האנשים, ופה קראם מלאכים, ואם הוא שעתה באו שלא בדמות אנשים איך אכלו בבית לוט, וגם אחרי כן קוראם אנשים. וגם למה יודיע כי לוט יושב בשער סדום. ועוד איך ערב אל לבו לוט לאמר להם סורו נא כו' ולא חש פן יהרגוהו אנשי המקום על הכניסו אורחים. ועוד באומרו הנה נא אדוני, כי מלת הנה מיותרת. וגם למה אמר הגשה בלשון הסרה. ועוד באומרו ורחצו אחר הלינה, הפך אשר עשה אברהם שצוה על הרחיצה תחלה:

אמנם הנה רצה הקב"ה לזכות את לוט במצות הכנסת אורחים למען הצילו. אך ראה יתברך כי אם יבאו אליו בדמות אנשים
והוא יושב בשער המשפט מקום שיש אנשים אילי הארץ עם המון עם הנדונים, הלא יסתכן לוט או יקומו עליו ולא יעשה
המצוה. על כן  כלומר בדמות מלאכים. והטעם מפני שלוט יושב בשער סדום מקום המשפט מקום
רואים, שלא יראו אותם כי אם לוט לבדו. וזהו  לומר לוט ראה אך לא הם. והוא כמו שאמרו ז"ל (בראשית רבה מה
ז) כי כל בני בית אברהם היו מכירים במלאכים שעל כן הגר הכירתם, ודרשו על זה פסוק צופיה הליכות ביתה. ורצה לזכות
בגמילות חסד כי למד מאברהם, ויאמר בלבו אם אדבר בם ממקומי בשער הזקנים בפניהם הלא ישמעו שאני מזמינם ויחרדו,
על כן קם מאתם  עד רחק מהם, עד מקום שלא ישמע קולו בדברו אתם. ואז :

(ב) , כלומר הנה נא אתם רוחניים מתייחסים אל השכינה הוא שם אדנ"י. אך כדי לזכות בגמילות חסד
 ממציאות זה, והיו לאנשים  לזכותני. וזהו  ואחר כך בקר השכם  הוא
הפשטת מלבוש גשמות אשר התלבשתם, הנמשל לרגל, כנודע. ואז  שלא ירגישו:
או יאמר אם הייתם אנשים ממש לא הייתי יכול עשות מצות גמילות חסד, כי גם שבהיותי בבית היה אפשר להחביא אתכם אך
בלכתכם בדרך עד ביתי הייתי צריך אני או שלוחי ללכת אתכם לראותכם ביתי לחנותכם. אך  אתם   מתייחסים
לרוחניים דומים לשם שכינה, על כן לא תצטרכו לא למורה מקום ולא להוליך אתכם בדרך, כי אם  וכו' כי בהסרה
בלבד שתסורו מפה, הנכם  ולא תשגו.  ואחר כך  מההתלבשות הגשמיות
, הוא לדרך המיוחד לכם הוא הרוחניות.  שלא ירגישו בך:

(ג) [] ויעשו כמאמרו שבלי הליכה ומנהיג ומורה ביתו הלכו אל ביתו. וזהו  ועודם  סמוכים לו
 כי כמו רגע נמצאו בתוך ביתו:

(ד) ובעוד עשותו מצוות גמילות חסדים לא הורגש עד אחר שעשה להם משתה ומצות אפה ויאכלו. גם לא אחר האוכל מיד כי
אם  שהוא אחר ברכת המזון וששהו אחרי אכלם עד  וכו':

וראוי לשים לב למה נסבו על הבית ולא נכנסו תוך הבית. וגם למה אמרו לו שיוציאם ולא נכנסו הם להוציאם. אך לזה נדקדק
אומר איה האנשים שהוא מיותר ולבלי צורך. אך הנה המה ידעו כי אורחים שם, או כמו שאמרו ז"ל (שם נב ז) על ידי אשתו
שהלכה מבית לבית לשאול מלח לאורחים שעל כן נעשתה נציב מלח, וזהו  לשון מצות ומריבה. או שהיו
שומעים קול אנשים מדברים תוך הבית, והיו נגשים אל הפתח שעדיין היה פתוח כי לא נסגר עד שיצא עליהם לוט והדלת סגר
אחריו. ובעוד הפתח פתוח הביטו משם ולא היו רואים אדם כי המלאכים לא היו מתראים להם, ועל כן תחלה  לבל יהיה למו בית מנוס מסביב:

(ה)  אותו בפתח כי לא היו רואים אותם,  כי אינם נראים לנו. לכן אתה הרואה אותם
, ואל תירא מלהוציאם פן נמיתך על הכניסך אורחים כמשפטנו. כי הנה אין עליך אשמת דבר כי לא קראתם
אתה כי אם הם באו אליך מעצמם, וזהו אומרו  ובחושך הלילה לא הרגשת:

 (ז - ח):

(ז) אמר לא יבצר - או דעתכם להרע אותי במוצאכם אותי על שאספתים הביתה, או להנאתכם, או לקנוס אותם על הסכמת
העיר לבל יאכל וישתה שם אורח. אם הוא להרע לי , לשתי סבות, אחת להיות עתה (כי  פירושו עתה
כידוע) שמניתם אותי לשר ושופט. וגם להיותכם  בבחינת האהבה . ואם הוא להנאתכם  וכו'. ואם
הוא על דבר ההסכמה, הלא לא יאשמו  לא לאכול ולא לשתות באו, רק להיות  בלבד באו:

. (ט):

הנה  הוא הפך הלאה. ועוד וישפוט שפוט כי הלא לא משפט עשה לוט במאמרו. אך יאמר  אם תעשה מאמרנו, או
 אם לא תעשה, כי לא נרצך עוד, ומה גם להיות דיין עלינו. ושמא תאמר כי הלא דיין אתה עלינו, וכך עושים לשר
ושופט. זה אינו כלום, כי הלא  וכבר , ודי לך אשר שפטת היום פעם ושתים אחר היותך גר. 
 שאנו מעבירים אותך מהדיינות  תחלה  דרך חשיבות בבחינת היותו מתייחס לאיש
שהוא חשוב, ואחר כך  בלי בחינת חשיבות וזהו :

. (י - יא):

הנה אחר שלחם יד בלוט ויביאו את לוט וכו' ואחר שהדלת סגרו מבפנים, הכו את האנשים שהיו חוצה בסנורים, שאפילו
בפתח פתוח נלאו למצא הפתח. וזהו אומרו  ולא אמרו הדלת. וזהו שאחר כך אומר  כו' הנה שגם שהפתח
פתוח לא היו נכנסים:

ואם באנו לשים לב, איך בהיותם פתח הבית נלאו למצא הפתח. וגם כי מאומרו וילאו יראה כי אחר הלאות מצאוהו. וגם אומרו
הפתח בפת"ח הפ"א שהוא הפתח הידוע. ועוד כי אחר שהוכו בסנורים למה בקשו הפתח, אדרבה היה להם לברוח פן ימיתום.
אך אפשר יאמר כי בהיותם סומים בחרו לברוח  הגדול היותר מסויים הוא פתח החצר להמלט על
נפשם:

. (יב - יד):

(יב) ראוי לשים לב על אומרו ובניך, ובנים לא היו לו. וכן אומרו חתן והיו שנים. ועוד כי הלא לא יבצר מהם כי חתניו לא היו
ראוים לינצל, ולמה אמר עוד מי לך פה חתן:

אך המה ידעו את אשר יקרה לו עם בנותיו שיוליד שני בנים מהן. וזהו שאמרו לו  כלומר אל תחוש אל מי
שילך חוץ מהבית, כי הלא  הוא ולא בחוץ, כלומר כי אין לך זולת אלה כי כל חתניך שבחוץ לא לך יהיו כי היו
כלא היו, כי הנה במה שיש לך פה הוא . כי חתן שלך בעצם הוא פה וגם בניך ובנותיך. והוא כי הוא עצמו
ובנותיו, ממנו ומהן יש חתן, כי הוא חתן לעצמו, ובנים הן עמון ומואב, ובנותיך הן השתי בנות, כי הוא בעל בנותיו והבנים בניו
והבנות בנותיו. ועם כל זה , אולי יועיל למו, כלומר כי הוא יראה כי אין בם מועיל.
ואז יצא  כו' ויהי הדבר כל כך להם כמו זר שאפילו לא חשבו כי אם שהיה הוא  ולא מלבו:

. (טו - כב):

(טו) הורה הוא יתברך איך נהפך למו הרחמים, כי אחר עלות השחר שהוא עת רחמים היתה להם פקודתם:
וראוי לשים לב אל אומרו תחלה פן תספה בעון העיר, ואחר כך אומר פן תספה ולא אמר בעון העיר. ועוד כי אחר שביאת
המלאך היתה בשבילו למה מפחידו ואומר ההרה המלט פן תספה, ומה גם לרש"י ז"ל שאומר ההרה הוא שילך אל אברהם. עוד
אומרו ויחזיקו האנשים בידו וביד שתי בנותיו ולא הוציאו רק אותו לבדו שאומר ויוציאוהו ויניחוהו מחוץ לעיר. ועוד שאחר כך
אומר ויהי כהוציאם אותם יורה כי יחד הוציאום. ועוד אומרו פה בחמלת ה' עליו ולא מקודם יאמרו לו קום קח אשתך וכו'.
ועוד למה הפחיד אותו ולא את הנשים שאומר המלט על נפשך וכו' פן תספה. ועוד למה לא הזהירו טרם הוציאו רק כהוציאם
החוצה. ועוד אומרו החוצה בה"א בסוף תיבה וה"א בראשה. ועוד כי אחר שהשנים היו המחזיקים בידם למה אחר כך אומר
ויאמר המלט ולא נאמר ויאמרו. ועוד אומרו ויאמר אליהם אל נא אדני, בלתי מובן. ועוד אומרו הנה נא מצא עבדך חן וכו'
ותגדל חסדך וכו', כי הלא זה הדבר הוא יתברך העושה ולא מלאך כי אין בידו להציל מבלעדי ה'. ועוד אומרו הנה נשאתי פניך
לבלתי הפכי וכו', כי אין זה צודק רק לה'. ועוד כי אומרו ויאמר אליהם, והאמירה היא כמדבר עם אחד בלבד. ועוד אומרו ואנכי
לא אוכל להמלט ההרה פן תדבקני הרעה, איזה רעה תדבקנו שם שלא תדבק בו בעיר. ועוד כי אחר שביאת המלאך מיכאל לא
היתה רק להצילו מה היתה יראתו הגדולה הזאת:

אמנם הן אמת כי מיכאל מצד החסד בא להציל את לוט כמו שגבריאל מצד הדין הלך להפך את סדום, ומתחלה גם גבריאל
הסכים להיות ידו עם מיכאל בהצלה, ויחד האיצו עליו . גם שאין בך עון:

(טז) אך מיד חטא כי  כקטן אמנה. ועם כל זה , גם אותו שמצד הדין, ולא מלבו כי אם  מדת
רחמים , שראו כי ה' חפץ להצילו.  עם היותו בלתי כדאי. וקרה להם כרבי חנינא בן דוסא
שאמרו במדרש חזית שרצה להוליך אבן גדולה לירושלים וביקש פועלים וזימן לו הקב"ה חמשה מלאכים בדמות פועלים
והשכירם, ואמרו לו תן ידך בידינו ונשאו אותו ואת האבן כהרף עין לירושלים. שהכונה אצלי שעל ידי תת ידו תועיל זכותו גם
לישא את האבן כרגע. ועל דרך זה יהיה כי על עון לוט מה שלא היה לנשים, לא היה נושא הוא כהרף עין טרם נחיצות הרוגז.
על כן עשו כמלאכי רבי חנינא שאחזו ביד לוט וביד אשתו ובנותיו העתידות להוציא מלכות בית דוד מהן לצדקתן, ואגבן נישא
גם לוט. וזהו  גם הוא , שאם לא כן הוא לא היה זוכה, וזהו
 כו'  וכו':

(יז) ואחר צאתם חוץ לעיר ובא להוציאם הרחק מן העיר דרך כל הככר אשר בחר בו לוט, שנאמר וירא את כל ככר הירדן, נזכר הרבה, כי על כן יש ה"א בסוף תיבה שהיא במקום למ"ד בראשה, וגם ה' בראשה שהוא להורות הפלגה, כמו שאמרו ז"ל
(בראשית רבה נ ד) על לשאולה (תהלים ט) שיש ה"א בסוף ולמ"ד בראשה, שהוא לומר אל אמבטי התחתונה שבשאול, כך
החוצה הוא הרבה ממקום הככר שעל ידו חטא לוט. וידוע שמקום שאדם חוטא בו שם שורה כח טומאה שנעשה בעון, ועל כן
הרפה ממנו המלאך גבריאל. ובראות כך מיכאל שבא להצילו אז  ולא מצד נפש הנשים, רק  שאתה
חטאת.  מקום שהתמהמהת,  מקום שעל ידו חטאת, רק דרך העברה 
 כפירוש רש"י שילך בנחיצות עד מקום אברהם שיעמוד לך זכותו  על ידי שני עונות אלו:

(יח) אז . אמר לא עתה עת לדבר אליהם כי אם אל  שאליו השלטון:

(יט) ואליו אמר . בפרט כי אני חטאתי לך, 
 כעצת המלאך פן בעברי דרך הככר גם שלא אעמוד בו,  ותאחז בי  הוא טומאת אשמתי שעל ידי
הככר בעברי . או שאם אלך עד אברהם אסתכן כי יערוך יתברך מעשי עם מעשיו ותדבקני הרע שעשיתי :
(כ) וטוב לי כי  טרם עבור הככר  שאין בה כל כך עונות כשאר שהיא חדשה מהם (עי'
שבת י ב),  כי טוב לי בה כי  ממני כי בערכה אני גדול בזכות. וכשאערך עמה אזכה
שותחי נפשי מה שאין כן עם אברהם. ובזה אינו מיותר אומר פעם שנית שהיא מצער:

(כא) אז  ה'  וכו', כי לומר שהם דברי המלאך קשה, שאינו בידו. ואחשבה
שהוא כמו שאמרו ז"ל (בראשית רבה סג ח) על פסוק ויאמר ה' לה שני גוים וכו' שהוא על ידי שם בן נח, שלא דבר לה ה' רק
שם בשם ה'. כך אומר פה  וכו' הם דברי ה' על ידי המלאך. ובזה לא יקשה סוף הפסוק (כב)
 וכו' שהם דברי המלאך. לכן טוב לומר שגם ראש הכתוב כך אלא שהוא מפיו יתברך:

. (כד):

הנה אומרו מאת ה' מיותר. וגם היה לו לומר מאתו כי כבר נזכר ה'. אך הנה אמרו רבותינו ז"ל (בראשית רבה נא ה) כי אין דבר
רע יוצא מלמעלה, אלא מתחלה יצא מטר ואחר כך נעשה גפרית ואש (מכילתא פרשת בשלח). ויתכן לפי זה יאמר 
שהוא מטר ממש ואחר כך נעשה . ופירש, מה שאמרתי  שהוא מטר ממש הוא בצאת . ומה
שנראה גפרית ואש הוא  ולמטה:

או יתכן מה שלא אמר מאתו כי אם מאת ה', לומר אל יעלה על רוחך כי מה שוה' הוא ובית דינו גזרו היה בהכרעת הבית דין,
אך לא כן היה על פי בחינת שם הרחמים, כי דע איפה כי גם היה , כי ארורים הרשעים שמהפכין מידת רחמים למידת
הדין. ולהורות כן אמר  להורות כי לא נהפך לגפרית ואש באויר למטה מיסוד האש, כי אם גם  בצאת
המטר מן השמים מסוף גבולה, להורות כי יד ה' עליהם חזקה:

או יאמר כמו שאמרו ז"ל פרק אין דורשין (חגיגה יב ב) כי מכון הוא רקיע ששם אוצרות שלג וברד וקיטור וסערה וכו', ובגמרא
הקשו הרי בארץ הם שנאמר הללו את ה' מן (השמים) [הארץ] וכו' אש וברד, ומשני דוד התפלל והורידן לארץ. הנה כי בתחלה
היו בשמים מקום מלאכי השרת, כי מכון למעלה ממעון אשר גם שם כתות מלאכים. ונבא אל הענין אמר  וכו'.
ושמא תאמר אם כן מה עשו המלאכים שאמרו וישלחנו ה' לשחתה, לזה אמר  כלומר הגזרה היתה מאתו יתברך, אך
הפועל היה  הוא מן הרקיע הששי, וזה היה על ידי המלאכים:

 (כה):

ראוי להעיר כי הלא יושבי הערים החלה בהם הפורענות על ידי גפרית ואש, ואיך מזכירם אחר הפיכת הערים והככר. ועוד אם
הערים נהפכו מפני יושביהן הככר וצמח האדמה מה חטאו:

אך הנה רצה הקב"ה יהיה כל טובה כעיר הנדחת, בל יהנו מכולה שום הנאה כל יושבי תבל. והנה ארבעה המה חלקי מציאותה.
 הדומם. 
 הצומח. 
הבעלי חיים. 
בני האדם. 
אמר כי כלם לקו לבל יתהנו עוד מהן. הדומם .
והצומח ובעלי חיים - אשר שנים אלה הוייתם בככר כי כלה משקה כי הוא מחיה הבעלי חיים - עליהם אמר .
ועל בני האדם אמר . ועל כן הוזכרו בני האדם אחר הערים והככר להזכיר הארבע הדרגות כסדרן.
ועדיין היה אפשר לומר שלא יקפיד הוא יתברך בצומח שלא תהיה מהם הנאה לבריות אלא במה שנעשה על ידן, ככרמים וזתים
וגנות ופרדסים שזרעו ונטעו בידם, אך  שצמחה מאליה לא יקפיד, על כן אמר שגם  הפך ה'
ממקום שהיה בו, שגם לא יהנו ממה שצמח בחייהם:

. (כו):

יתכן שאומרו מאחריו ולא אמר מאחריה שהוא כמד"א וראית את אחורי. והוא כי אמר וה' המטיר הוא ובית דינו ויהפוך וכו', כי
הפיכת הערים היתה על ידו יתברך, ועל כן הוזהר אל תבט אחריך,  שהוא אל בחינת אחורים, שלא
הביטה אלא מקצת אחוריים במאוחר מהן, וזהו מאחריו של וה' הנזכר:

, והוא כי שלשה דברים היו בסדום, גפרית ומלח ואש שנאמר (דברים כט כב) גפרית ומלח שרפה כל ארצה
כמהפכת ה' את סדום וכו', אלא שלא הזכיר בפסוק וה' המטיר וכו' אלא גפרית ואש ולא מלח, לפי שלא הזכיר רק מה שהיה מן
השמים. ועל כבוד לוט לא שלטו באשתו גפרית ואש רק מלח ולא נשרפה:

. (כז - כט):

ראוי לשים לב למה הודיענו שהשכים אל המקום ההוא. ואם הכוונה לומר כי משם ראה והנה עלה קיטור הארץ, הוא ענין בלי גיזרה, כי מה יצא לנו מאשר ראה קיטור הארץ, ושהיה מן המקום אשר עמד שם. ועוד אומרו ויהי בשחת וכו', מה חידש לנו
עתה אחרי אשר סיפר כל ההצלה בכל פרטיה. ועוד כי מתחלת הענין כששלח מלאך להצילו היה ראוי לאומרו. ועוד אומרו
בהפוך כו' מי לא ידע בכל אלה:

(כז) ולבא אל הענין נזכיר מאמרם ז"ל (ברכות ו ב) כל הקובע מקום לתפלתו אלהי אברהם יהיה בעזרו, שנאמר  וכו'. הנה למדנו מדבריהם כי השכמה זו היתה להתפלל. גם נשים לב אל אומרו את
פני ה', כי ידוע כי פני ה' חילה שם. וכן באומרו ויהי בשחת אלהים ויזכור אלהים וכו', מה ענין הזכירו שמו יתברך זה פעמים
ובתואר אלהים. אך יתכן כי בראות אברהם כי מה שהתפלל על סדום היה אל בחינת שם הרחמים. והנה בתפלתו כלל שני
דברים, א. להציל את הערים. ב. שגם אם יעשה בהם משפט לא ילקו הצדיקים אגב הרוב, כאומרו חלילה לך להמית צדיק עם
רשע. והנה על האחד לא הודה לו הוא יתברך, על כי לא נמצאו עשרה צדיקים. אך השני הודה לו ובכלל הדבר הוא שינצל לוט.
ובבקר השכם שב להתפלל על לוט. והטעם שהוצרך לכך הוא כי  הוא  הוא מדת
רחמים, וחש פן בבא רוגז אל הפועל תקטרג מידת הדין על שלא מיחה:

(כח)  כי  וכו', ולא ידע כי מידת הדין הסכימה, כי מאז, שלח מלאך בזכות אברהם,
(כט) וזהו  הוא מידת הדין  אשר ממנה היה ירא אברהם, היה לו לישועה מאז, כי
 הוא מידת הדין  ולא הביט אל לוט מצד עצמו, עם היות ראוי ליספות על דבר כי ויאהל עד
סדום עם היות כי ואנשי סדום רעים וחטאים. וזהו , כי לא לקה בכלל הערים, עם
היות ראוי על שישב בהן עם רעים וחטאים:

או יהיה, כי באמור אברהם אולי ימצאון שם עשרה היה על סדום, כי חשב שלוט עם בני ביתו יהיו עשרה צדיקים. ובאומרו
יתברך לא אשחית בעבור העשרה, נסתפק אם היה כך שיהיו בסדום עשרה ותנצל אם לאו. ובהשקיף על פני סדום וראה קיטור
וכו' אמר אם כן לא היו בסדום עשרה אז התפלל על לוט. ושיעור הכתוב  וכו' להתפלל ולמה הוצרך לכך, הלא הוא כי
השקיף  וכו'. על כן היתה התפלה על בל יספה בכלל העיר, ולא ידע כי כבר מאז שהיה
 וכו' בזכות אברהם. והוצרך זה להיות שישב בהן לוט כי לא היו עשרה
צדיקים בעירו, והוצרכה תפלה בל יבטל ברוב:

. (ל):

קשה שהיה לו לומר וישבו במערה, וידוע שהן הוא ושתי בנותיו. אך אפשר בא להורות שהתנהג בצניעות. כי כשהיו במקום
מפורסם היו יחד שתי בנותיו עמו, אך כאשר היו במערה מקום ייחוד, פירש מהן וכו', כלומר  בפני עצמו,
 לצד אחר, שלא יהיה ייחוד גמור, עם היות שהבנות בנותיו ולא היה צריך דבר:

. (לא - לב):

(לא) אומרה אבינו זקן אין לו ענין, שאם הוא שאינו ראוי להוליד, אם כן איך אמרה ונחיה מאבינו זרע. אך אמרה, אם אומר
איש אין בארץ לבא וכו' ולא אומר אבינו זקן, הלא תענה אחותי אולי לא ירצה להשתכר, ובאיזה טענה נאמר לו שישתכר. על
כן אמרה שני דברים. א. . ב.  וכו'. מה שאמרתי  וכו', לכן (לב)  כו'
שלא יהיה לו כמו זר בעיניו שנרבה להשקותו יין, כי נאמר שלהחזיקו כי זקן הוא אנו עושות, ומה גם אחר צער וטלטול. ועל
מה שאמרתי  וכו' אמרה , ולא לחיבת תשמיש כי לא נתמיד, רק 
מציאות זרע, ודי לנו ולא יוסיף עוד לדעתנו:

או יאמר אל תאמרי אולי לא נתעבר ונעשה נבלה לבלתי הועיל, לזה אמרה  כו' ועל ידי עשותנו על כוונה זו
על קיום העולם, ודאי נצליח :

והנה לפי מה שנראה שחשבו שלא היו בני אדם זולת הן ואביהן בעולם. ראוי לשית לב למה עשו בערמה ולא אמרו לאביהן
נחיה ממך זרע, כי אין זולתך לקיים העולם על ידו והוא יעשה. אך אפשר שאם כך יאמרו יקח אחת מהן ולא תעשה המצוה על
יד השנית. וזהו אומרה  וכו' ועל ידי כן  - כלומר שנינו -  - ולא אחת בלבד. ולמה שאמרו
ז"ל (בראשית רבה נא יא) כי אין אשה מתעברת מביאה ראשונה אלא שהוציאו עדותן לחוץ, שהוא אצלי שהוציאו בידן דם
בתוליהן הנקרא עדות שלא נטמאו. בזה יאמר  וכו', נעשה באופן שנחיה מאבינו זרע, שהוא על ידי הסרת בתולים
תחלה:

. (לג - לה):

(לג) אומרו בלילה הוא ובצעירה נאמר בלילה ההוא. לזה נשים לב אל אומרו ותשקין חסר ה"א בסוף התיבה בראשונה ובשניה.
ויהיה כי שתי נשמות היו עתידות לצאת מבין החצונים על ידי שני העיבורים, כמאמרם ז"ל (שם) על ונחיה מאבינו זרע. על כן
בלילה הראשונה בהעלם שני ההי"ן נרמזו שתי נשמות שהיו נעלמות, כי ה"א רמז אל הנקבה לחכמי האמת. אך בלילה השנית
שכבר נתעברה האחת, והוכן גלוי האחת, לא חסרו בו כי אם ה"א של ותשקן ולא של ההוא:

עוד יתכן כי בבכירה שיצאה ממנה רות, נאמר , שרמזה תורה עליה, כי  עולה שנים עשר כמו רות במספר קטן.
ובצעירה נאמר , שעולה עם הארבע אותיות עשרים ואחד, כנעמה במספר קטן. וכן בתולדות הבכירה קראה בן היוצא
ממנה  שעולה במספר קטן עם התיבה ארבעה עשר כמספר דוד היוצא מרות. והצעירה קראה את ה היוצא ממנה 
, שעולה במספר קטן עם האותיות עשרים וארבעה, כמספר רחבעם היוצא מנעמה עם התיבה. אך התורה לא קראתו רק עמון, שבלי אותיות השם רק עם כללות התיבה עולה כמספר רחבעם. וגם שבו נרמזת אמו עם תיבת נעמה:

ומאשר הפליגו רבותינו ז"ל (שם) בחכמת הבכירה שכיוונה להוציא מזה מלך משיחנו, שאמרה אותו זרע העתיד לצאת ממקום
אחר נחיה מאבינו. שאחשוב נרמז באומרה  ולא אמרה לשון הולדה או הזרעה, שעל דוד מלך ישראל חי וקיים שהוא
משיחנו כוונה. ושעליו נאמר (תהלים כא ד) חיים שאל ממך נתת לו. וגם מלת  כד"א (שם יח נא) ועושה חסד למשיחו לדוד
ולזרעו, וכן פסוק זרע אדם וכו'. על כן אחשבה שהיא עצמה רות שהיתה צדקת ושלמה מנעמה. וכן בכירה במספר קטן עולה
רות. אף על פי שבביאור רות כתבנו שגם נעמה היא הצעירה:

(לד) ומשלמותה יש טעם אל מה שחזרה לצוות את אחותה בלילה השנית ולומר  וכו'. ואומרה שנית
. לומר הזהרי בל תכווני לחיבת ביאה, כי  שהוא באותיות  שאין ל בן זוג היה לי הדבר, וכמוני
 וכו', כי כמוני כמוך אין הכונה רק שונחיה מאבינו זרע, שהוא אותו הזרע וכו' שהוא לשם שמים, ולזה תכווני גם
את:

. (לו):

הנה אמרו רבותינו ז"ל (בראשית רבה שם) שרמז נקודה של ובקומה (לעיל פסוק לג), הוא, כי בקומה ידע בשתיהן. ועוד אמרו
כי לוט מתחלה נתאוה לבנותיו. ועל כן אפשר יאמר  יצא הדבר. ועל כן אחשוב שלהיות
כוונת בנותיו לשמים, ולא כן הוא, סייע אל היתר הנקבות לבא בקהל ולא הזכרים. וגם חלקן במלכות בית דוד על ידי נקבות
ולא על ידי זכר: