חפץ חיים על ספרא/בחקותי/פרק ח


ביאור - פרק ח
 דאילו על כלל ישראל הרי אמור , אלא על י' שבטים ואזיל לטעמיה דס"ל בפרק חלק  י' שבטים אינם עתידים לחזור, ועיי"ש שר' יהושע פליג עליו.
 חולקין על רבי עקיבא וס"ל כדעת ר' יהושע שם.
 ולמה ליה למכתב , אלא ע"כ ד הוא רק גלות וכיון ד הוא רק גלות אם כן אף על פי שאמר  אין זה לשון כליון אלא כאכילת קשואין שאוכלין את אלו וימצאון אחרים תחתיהם.

 פירוש המלה מלמדנו התורת כהנים שהוא לשון המסה.
 וזהו שאמר  -- היינו שהעונות שעושים הם חוזרים בזה מעשה אבותיהם.

 והנה לא פירש הברייתא מה הוא הרחמים, והנה הקרבן אהרן פירש דהרחמים הוא דאף שמעלו בה' אף על פי כן מועיל להם הוידוי. והוא דוחק. והזית רענן פירש דדייק מדכתיב  דקשה כיון ששבו בתשובה למה יביאם בארץ אויביהם, אלא ה"ק כיון שיהפכו לבם לתשובה ויתודו -- אביא אותם בארץ אויביהם כדי שיחזרו תשובה במעשה והיינו דמסיים הכתוב , עכ"ל. ואם כן הרחמים הוא מה שמעורר הקב"ה על ידי סיבוביו להחזירם לתשובה כדי שירצו את עונם ויגאלו. וזהו באמת רחמים גדולים. והגר"א בהגהותיו משמע דמפרש גם כן כעין זה.

 אחר שאמר זה אחר שאמר הכתוב  וע"כ דהוא לטובה שהוא יעוררם שם לתשובה על ידי נביאיו וכדמסיים.

 צ"ל שהם.

 מוקשה מאוד דהאו סותר לעצמו. והקרבן אהרן יישבו בדוחק גדול. והנכון כמו שהגיה הגר"א . וכעין זה הוא גירסת רש"י בחומש. ועיין מה שכתבנו שם בהגהותיו.

 ולא שייך זכירה בדבר הנראה תמיד.
 שכל בניו היו כשרים.

.
 וכן איתא באדרת אליהו  דלשון  משמע דגמול העונש בא בערך גודל החטא, לכן מתמה דהלא אינו כן. ועל זה משני דאין כונת הכתוב כן אלא להורות לנו דהעונש בא בשביל שמאסו במשפטים וגו' וזהו שאמר  שהם הדינין,  את  אלו המדרשות שנראין כמין חוקים שאין מפורשין בתורה אלא הם קבלה מסיני (ראב"ד ור"ש).

 היינו של עגל וכדומה.
 מה שנדמו בפעולתם לשאר מלכי האומות.
 פי' שכל אלו היו באים לכלותם ולא הניחם הקב"ה בידם.

 פי' לשנים עשר בני יעקב שאף עמהם כרת הקב"ה ברית שלא יכלה זרעם כדכתיב  . ומביא הברייתא ראיה לזה מן הכתוב בתורה.

 סמך התנא על סוף המקרא .
 זה אזיל לדעת ת"ק דס"ל ד היא מורה על תורה שבע"פ שהוא כולל כל אלו הדברים, ורבי עקיבא גם כן מודה לזה אלא דהוא נפיק זה מקרא אחרינא, עיין ברכות דף ה' ע"א .

חפץ חיים על ספרא