סמ"ע על חושן משפט תיד


סעיף א

 בגמרא קאמר דקנסו גופו של תבן לעשותו כהפקר משום שבחו כדי שלא יעברו ויוציאו לר"ה להשביחו לעשות ממנו זבל וקמבעיא בגמרא אם לא גזרו על גופו להפקירו עד שעה שכבר השביח דאז שייך טפי לומר שגזרו גופו משום שבחו או דילמא גם קודם שהשביח ונעשה זבל קנסו להיות גופו של הזוכה כדי שלא יוציאו ולא איפשיטא והמחבר סתם וכתב כדעת הרמב"ם שנתבאר לעיל כמה פעמים בטור וגם בסי' זה בשמו דס"ל דמהני תפיס' לספיקא דדינא ומש"ה כ' אחר זה ז"ל ואם קדם אדם כו' אין מוציאין מידו ומור"ם כ' עליו די"א (והוא דעת ר"י והרא"ש) דלא מהני כו':

 דכיון דממונו היא ס"ל כמפקיר נזקיו אחר הנחתו במקום שלא היה לו רשות להניחו דחייב כמ"ש בסימנים שלפני זה:

סעיף ב

 דזבל אינו מזיק כ"כ כמו קש שהוא מחליק וגם הוא ארוך ונופלים ע"י בקל:

 פי' אלא נוזלין ויוצאין מעצמם מיד לאחר שפיכתן מאותו מקום ויתפזרו ואין מזיקין:

 בגמרא קאמר הטעם דע"מ כן הנחיל יהושע את הארץ לישראל שלא יקפדו בזה זה על זה וע"ל סי' רע"ד דשם כ' הטור שהרי"ף חולק ע"ז:

 דיהושע לא התנ' שיהא פטור מתשלומי היזיקו ואעפ"כ צריכין לתנאי דיהושע דאל"כ היו מוחין דלא ניחא ליה לאדם שיהא ניזק בשלו ואח"כ ישתלם הזיקו וגם יצטרך לירד עמו בדינא ודיינא ולא כע"ש שכ' שיהושע לא התנה אלא ע"מ שיהא כ"א משמר את זבלו ע"ש וזה ודאי אינו אלא אף אם אינו משמרו כו' רק שיהא צריך לשלם הזיקו: