יהל אור/זהר חדש


דף ה עמוד ב
 (א"ה. ביאור הגר"א על כל המאמר הזה נדפס בארוכה בתז"ח פ' ע"ב ד"ה ובסתרי כו', עיי"ש).

דף ה עמוד ד
 א - כתר דז"א וכמ"ש במ"א.

 הוא גלגלתא דז"א וכמ"ש באדרא רבא קל"ה ב'  , עיי"ש. 

וז"ש כאן  כי אלו הד' הן בתרין סטרין כנ"ל ואוירא דכיא קאים עלה כו' ואשא דכיא כו' והן באין משני מקומות מאו"א שהן תרין אחסנתין ותרין גניזין והן עץ החיים והן דכיין. ועץ הדעת טוב ורע אינן נקראין דכיין. ואמר שם . 
ובאדרא זוטא רצ"ב ב'  .

 ר"ל טל שלו עביד גם כן באותן ב' הגוונין לב' סטרין כמ"ש באדרא רבא שם .

 הוא קד"א והוא נקרא 'אין' ובו גנוז ספי' הפנימית הנקרא כתר וז"ש ונפיק מצפון חד ספר - ר"ל ספירה, כי הספירות הן הפנימיות ויוצאין מבינה שהיא צפון כידוע.

 הן ג' אותיות ראשונים של השם דנהירין מא"א בקד"א ואח"כ בג' חללין דגולגלתא כמ"ש בספרא דצניעותא ואדרא רבא ואדרא זוטא. וז"ש אתקן תחותוי תלת אחרנין.

ואמר  שהוא"ו כולל שנים כמ"ש באדרא זוטא רצ"ב ב'  .

 הוא הקרומא דאתפסק  למטה כמ"ש בדרא רבא קכ"ח ב'  והאי קרומא אתפסק מז"א ובג"כ מוחי' אתפשיט ונפיק לל"ב שבילין כו' והיינו דתנן ברישומי אתוון ת' - ר"ל במתני' זו.

[נראה מהרמ"ש.
 פירוש, אות חד שהוא וא"ו ומורה על שנים היינו דעת כולל שנים - חכמה ובינה. ]

[גם זה מכתב יד קדשו]
 קצר, ועיין ב"ר פרשה פ"ט בפסוק פרעה קצף כו'.

 באיכה רבתי פסוק גלתה יהודה - , פירוש מטה.

 וילון.

 זנב. תרגום יונתן/ירושלמי(?) על .

 פסולת, כוספא דיסמין .

 ניצוצי אש כמ"ש (פ"ט דברכות) על הזיקין, ואמרו (חולין) זיקוקין דינור כו'.

 רשות וצוואה.

צמר צבוע תכלת.

 חתיכה קטנה צמר.

 תכשיטין.

 חזק.

 עולם.

 (א"ה. הוא פירוש על תיבת ) - מוכנים.

דף יא עמוד א
 (א"ה. עיין ביאור הגר"א על זה בתיקונים נ"ב ב' בד"ה תתן להם עי"ש.).

דף כז עמוד א
יתרו. אדהוו שראן כו' - צ"ל עד דהוו שראן תחות כו' . 

 כצ"ל. (נ"ל כי  גימטריא מ"ט תרעי דסוכלתנו ושער החמישים נעלם. המסדר).

 כי שבוע הן בכללות ויומי פרטי דלהון, כי הן בז' ספירות -- ו' קצוות ודעת כמ"ש שביעי באמא, וכל אחד כליל ז' והן שם מ"ב בכללא דכ"א מ"ט עיין מ"ש בתיקונים (לז: לח.).

 בזהר יתרו  אמר , ועיין שם ע' ב'   - כצ"ל. ולא גרסינן  דהוא בכלל שערא. אבל שם בהג"ה א' חשיב במקום מצחא חוטמא בהון אשתלים שית ואודנין ומצחא בכלל שערא הוא והוא היותר נכון. ועיין שם בהג"ה בארוכה דמצחא נכלל בשערא. וכלל הכל - האזן, שלכן נקרא אז"ן; א' - האזן כמו שמובא בספר הבהיר (ד' ב'), וז' ונ' - שערא ומצחא כמש"ש. וד' נקבים שבראש, ד' חושים, הן ד' אנשי חיל כו' כמ"ש בתיקונים תיקון ע' בארוכה, ולקמן ב' אנשי חיל בראי' כו' ועוד תיקון א' באנפין כלל כולם ותיקון א' בגוף. 

ויש עוד דרך אחר. י"א תיקונין. ד' ברישא בשם הוי"ה בד' חושים. ועוד ב' -- אנפין ומצחא, והם כלל הראש. ועוד ד' תיקונין בגוף - ד' שימושים. עשיה בידין, מישוש בגוף, שימוש בברית, הילוך ברגלין -- ד' אותיות אדנ"י כלל הגוף. והצוואר על כולם. והן ד"ו פרצופים - ו"ד, אלא שהצוואר הוא סוד הדעת, קשר המרכבה, והוא סוד ו"ה של השם; ו' של ז"א - שם הויה, ה' אחרונה - נוקבא, שם אדנ"י. ראש וגוף. והן בפ' זה כ"ב תיבין -- ב' בכל תיקון כנ"ל  - א',  - ב', כו' כנ"ל. וזהו מסטרא דהוי"ה. ואח"כ  - א',  - ב' כו', מסטרא דאדני  לכן הם שרים ובשימה דידי' דצריכה לתחתונים והוא שם יא יא קדוש מאד. 

וע"ל דמפרש בתמניא תיקונין והוא כנ"ל  --  ב ו ב כמש"ש שהן כללא דפסוק זה. וע"ל  עיין שם באורך. 

ועיין בתיקון ע' דאמר עשר תיקונין, אלא דלא חשיב רגלין, והן י"א כנ"ל. ובזכר חשיב ברית במקום שערא. והכל אחד. כי ברית טמירא ואי אפשר לראות בו אלא דהדרת פנים זקן ומשם ניכר תיקונא דידיה, ובאתתא בשערא דרישא. וסימניך פנים ואחור דהן זו"נ, וראית את אחורי. ושית דז"א הן אי"ה או"ה כלל ג' שמות דג' דרגין שהוא כלל הכל, כ"ח מעשיו, והוא כי אל דעות ה' - ב' דעות סהדותא כו', מה שאין כן בה - דעתה קלה, ולכן היא ה' אתוון, ה' תיקונים. ושם יא יא יו"ד תיקונים בעשר ספירות וא' כלל הדעת. וכל תיקון כולל מב' סטרין, דגש ורפה, לכן הוא כפול והוא גם כן על ב' עטרין וב' כתרין כידוע. והנה שית תיקונין הוא אי"ה או"ה, לכן א' בגוף וא' באנפין - ב' דיעות הנ"ל, וח' הוא ב' שמות כמש"ו כאן, ויו"ד הוא בסוד ו"ד. וי"א בסוד ו"ה כידוע בה בסוד ד"ה בסבא פרשת משפטים ובספרא דצניעותא. וכאן לא חשיב לא פומא ולא ידין וחשיב שערא ואודנין, ולקמן ב'  ששערא בכלל אודנין וע"כ טעות סופר כאן וצ"ל כמ"ש למעלה.

דף כז עמוד ב
 עיין בתיקונים תיקון ס' ומה שכתבנו שם.

 עיין מ"ש בתיקון ע'.

 דאתוון דידה נכללו מדידיה, והם בא"ת ב"ש כמ"ש בז"ח שיר השירים. וגלותא הוא נגד ד' דילה - דלית לה מגרמה - דלה.

 כמש"ל - ד' דהוי"ה וד' דאדנ"י, ואינון . הראשונים בהוי"ה מבריאתם,  בעשיה להיות אדונים מסטרא דמלכות.

 כמ"ש ה' שמעתי כו' ועיין בתיקונים קכ"ט א'.

ואמר  דאינון בכלל אודנין כנ"ל, ומפרש ואזיל דשערא איהו דין והן נימין כמ"ש בריש תיקון ע' והן צבא השמים עומדין כו' שהן בר"ה (נ"א בכה"כ כו') כמש"ו.

 ויפח באפיו כו' יעקב - רוח - ת"ת.

 שהוא חותם הפרצוף ונתחלף בט' (פי', החוטם, כי הת' של חותם נתחלף בט' של חוטם. המסדר). ואמת - תתן אמת ליעקב.

 שהוא בריח התיכון בין שתי אמהות, מן העולם ועד העולם, וזהו החוטם בין ב' אנפין. והכלל [ג'] דרגין הן בין מלמעלה למטה בין ברוחב ג' קוין חד"ר, והוא לעולם מכריע. ועיין בפרשת תרומה קס"ט ב' .

וז"ש  דרחמים הוא ממוצע בין כו' והכל לראיה דחוטם הוא באנשי אמת ת"ת.

 מפרש ואזיל דחוטמא ופומא, זו"ן, הן ו"ד. דחוטמא כליל ו' ספירות עד לי'. ומלכות כוללת ד' - ממנו עד לה ג' עדרי צאן על הבאר, והן דידה ביעין ואמה. וזהו ד"ו. והן מוחא ומצחא וב' אנפין חסד וגבורה והן ד' בתי תפילין כידוע.  ודיקנא מורה על כתר - נימין דלית להו סוף ממוחא סתימאה, וכן הדעת נכלל בו ברוחא דחיי והוא בכלל הת"ת. ופומא ד' - נהי"ם, כמש"ו. ובדבור נעשית ה, וזהו שם הוי"ה -- י"ה בב' תיקונים הראשונים, ו"ה באלו.

ואמר  שהיא י' ספירות בנ' תרעין כידוע, וכן בה ל"ב אלהים דל"ב שבילין בים, והם יוצאים מחכמה. וז"ש .

ואמר  שהן ד' עד ח' (פירוש,  - גימטריא ל'. כנ"ל המסדר), וכוכב ושבט קו המדה. מדה יו"ד הן ל"ב ועיין לקמן כ"ט עמוד ד'.

 ר"ל בינה נקרא על שם הדעת - בן י"ה, והוא אתרא דנשמתא שהוא בבינה והוא הדעת. וז"ש .

דף כז עמוד ג
 כצ"ל סיומא דתיקונין וכן אדם בחיוון. 

ואמר  ר"ל באתוון דילי' והוא עפר ואדם אתנטיל מיני' והוא לראיה דהוא ברפאל והוא במלכות - עפר דבית המקדש, תורה שבעל פה - פומא - מלכות.

ומ"ש  עיין מ"ש בתיקונים תיקון ע'.

 דבכללות חשיב גם לאודנין ועיינין ולא חשיב פומא בכללותיה רק לאחד. וכן דיקנא נכלל בפומא כמ"ש באדרא רבא.

 סימן נ'ע'ש'ה'  (פירוש, ראשי תיבות - נענוע, עשיה, שימוש, הליכה. המסדר) - דהכל בעשיה.

 סוד הדעת והוא רזא דאורייתא (פי' פנימות התורה, נשמת ז"א. המסדר).

 כל תאיב לדעת  (פי' יסוד הנקרא 'כל', חשקו אל הדעת - נהר דנגיד ונפיק. המסדר). וכן עיינין דילי' - נצח והוד, העניים והאביונים מבקשים מים כו'.

 כצ"ל. ור"ל דזהו  שהיא מראית למחזי ע"י באנפין שהוא ת"ת, כמש"ו.

 דעיינין אינון מרוקמין מד' גוונין כמש"ו.

 כצ"ל.

 וזהו דבר דבור על אופניו -- ב' דבר נגד ב' גוונין אחרנין, והן  - דכל אחד כליל מב' גוונין הנ"ל ולא אדכר בהון גוון אחרא דכלילא מנהון.

 כצ"ל.

 ר"ל כנפיך כמ"ש , דבגלותא  כמש"ו  .

 כצ"ל.

 כצ"ל. ועיין מ"ש בתיקונים תיקון ע'.

 ותרין עפעפי' הם חסד וגבורה - כנפים גם כן, וד' גוונין הן חכמה ובינה תפארת ומלכות, ועין עצמו הוא צדיק - כל, כללא דלהון. ואור דנהיר הוא כתר. וע"ל ע"ג ד'. 

ואמר  ר"ל ב' עיינין דזו"נ והכל מסטרא דצדיק.

דף כז עמוד ד
ואמר  דת"ת הוא בעלמא עילאה, עלמא דחירו. וצדיק הוא בעלמא תתאה, דצריך נטירו כיונה כנ"ל.

 ר"ל דזו"נ בגלותא דדיו לעבד למהוי כו'.

 כמ"ש נחש חלזון, וכל עקימא ומומא  - הכל מסטרא דלהון.

 ר"ל אזהרה שלא לילך אחרי הלב. ועין (ר"ל) [ס"א אחר הצבועין ורשעי] ישראל ודיינין דילהון אם [נ"א אינון אם] אינם הולכים בדרך הישר וכמש"ו.

 וזהו אשר אתם זונים אחריהם, שאתם רגילים לילך אחריהם.

 עתה מפרש ואזיל הגוונין דסטרא אחרא וכמ"ש למטה, ואמאי אתקרו עיינין חוורין אלא כל גוון כו'.

ואמר  דגבהנין הוא מסטרא דגוון חוור כמ"ש בתיקון ע' ועיין שם באורך.

ואמר  דהוא מסטרא דימינא של סטרא אחרא דהוא תאווני - חמור - . וז"ש דיוקנא דחמור כו' .

ואמר  דהוא מנחש (ס"א מכחיש) מסטרא דנחש, גוון חוור.

 כצ"ל.

 עתה מפרש גוון הזה מסטרא דקדושה.

 שהיא אור, וכן או"ר בן כמש"ו.

 שלכן היא תמימה, ולכן לבנה ממונה על המים וחמה על האש. וכן כסף וזהב. אבל בדף קכז ב' אמר דמאדים בסטרא דגבורה, וחמה - ת"ת, וכוכב - יסוד. וכן הוא . ומלכות הוא צדק.

דף כח עמוד א 
 ר"ל דחמה הוא שרף בחמימו דיליה נגד גבורה כנ"ל ואדימו דיליה מסטרא דמאדים דהו"ד, דהוד נטיל מגבורה. והנה חמה ומאדים הוא קו שמאל וכנגדן אומה דעשו הוא אדום והוא מאדים, אדמוני, הוא אדום, ובנוי מסטרא דחמה שלכן כל מניינם לחמה. וישמעאל הוא נוקבא כידוע בסוד ס"ם ונח"ש שלכן כל מניינם הוא בסיהרא. אבל ישראל שהן תאומים כמ"ש בזהר יתרו ע"ח ב'  מונים החדשים לסיהרא ושנים לחמה, מימינא ושמאלא. אבל אם - שאין להם הכרעה -  , אין להם אלא בסטרא חד. 

והנה לקיותא דחמה שמתאדם מסטרא דמאדים דקדושה נלקה חמה דסט"א, או להיפך כמש"ו שהן בדרגא חד כנ"ל. אבל לקותא דסיהרא הוא שמשחרת מסטרא דשבתאי בסטרא דקדושה כו' כנ"ל. והנה אף על גב שהיה ראוי להיות הלקותא מסטרא דנצח אבל הם בהיפוכא דגוונין - חוורא ואוכמא, וכן סומקא וירוקא. והנה סיהרא יש לה חוורא מסטרא דחסד ולחות מסטרא דנצח, היפוכא דחמה.  (שאמר) חמה בישא איהו גיהנם דאתברי כו' ובסטרא דדרגא דעשו כו'. ר"ל חמימות גיהנם שנברא ביום ב' ובסטרא דדרגא כו' ביום ה' ונגדן בסטרא דקדושה - ימי התורה מסטרא דחמה. ועיין מ"ש במ"א. 

( מצאתי לשון זה כאן) [ונ"ל דשייך לראש המאמר לעיל], וזה לשונו:
וזהו סוד וכף ידי. וב' ידים וכף הן שם י"א י"א הנ"ל, יציר כף.
שם י"א י"א ב' עטרין וב' כתרין, יו"ד פשוטה ומלא, והן דס"ג ומ"ה, יודי"ן ודאלפי"ן, אוירא ומוחא סתימאה, והן י'הוה א'היה י'הוה א'דני, יהו"ה אלהינו יהו"ה אחד.  י'קום א'להים י'פוצו א'וביו. (פירוש, כי כל אלו ראשי תיבות שלהם - י"א י"א. המנה"ל).

דף כט עמוד א
 (אמר המסדר. לפי מ"ש הגר"א בתיקון ל"ז פ"א ב' בד"ה ודמא, נראה דטעות סופר כאן וצ"ל דהטיל חוויא באדם, והענין כי הנחש שהוא בת זוגו דס"מ, הוא פתי לאדם כמ"ש לעיל בת זוגיה דיצה"ר, לילית, פתי לאדם כו'. והס"מ פתי לחוה כמ"ש לעיל, ויצר הרע פתי לחוה. ואח"כ כשנתתקנו באברהם שהוא רזא דאדם - אז מהזוהמא שהטיל הנחש באדם יצא ישמעאל. ואח"כ נתגלגלו ביצחק שהוא מרזא דבת זוגיה דאדם - חוה. ואז מהזוהמא שהטיל הס"מ בחוה יצא עשו. ומ"מ ישמעאל כיון דנפיק מאברהם ואדם נקרא דכורא. ועשו שיצא מיצחק וחוה נקרא נוקבא. עי"ש).

 [ז"ל הגר"א בתיקונים קל"ב ב' בד"ה בת עין. ור"ל דשבתאי שולט בשבת מסטרא דמזלות וצריך לעשות בהיפוכא  דילה דאיהו טחול מרה אוכמא, עצבון, צמאון כו'. עכ"ל].

דף כט עמוד ג
 ביאור על כל המאמר הזה נדפס בביאורו על תיקוני זהר חדש ל"י ב' ד"ה ושוב בדגש. עיי"ש.

דף מה עמוד ג
 ביאור הגר"א ז"ל על זה נדפס בתז"ח ע"ט א' בד"ה בתריסר עי"ש.

דף מה עמוד ד
 עיין ביאור הגר"א על זה בתז"ח פ' ע"ב ד"ה סימנא דא, עי"ש.

דף מח עמוד א
 עיין באדרא רבא ק"ל ב'  , עי"ש. והן ו' קצוות דז"א כמ"ש שם כתרין קדישין דז"א.  - קו ימין, חכמה בחסד כידוע ובינה בנצח, ובינה נביאים כידוע.  - קו שמאל.  - קו האמצעי - דעת, ת"ת כידוע. ויראת ה' - מבועא דבירא דלא פסיק מן בירא.   - רוחא דנפיק ממוחא סתימאה מחוטמא דא"א שנקרא כמ"ש  והן ג' מוחין דז"א  שהן ד' פרשיות שבתפילין כמ"ש שם. וכל הד' רוחין כלילין ברוחא דנפיק מחוטמא, חמשא לקדם ארבע, לא יכלין כו'. ועיין בפרשת תרומה קמ"ו ע"ב  בספרא דר"ה סבא כו', עי"ש.

ד' רוחין דאינון כתרין קדישין הן כוללין כל העשר ספירות. תלת דכלילין בתלת - הן ו' קצוות, ורוחא דנפיק ממוחא סתימאה הוא כולל ג"ר שהן כאחד חשיבי, וגם מלכות שכלולה עמהם - עטרת בעלה. והוא בסוד ד' שכלולה בד' והן בסוד ו"ד של יו"ד, וכן בסוד י"ג תיקונים היא בד' תיקונים בסוד ד' של יו"ד והוא בט' -- סוד ו' של יו"ד עם הג' מוחין.  וז"ש בפסוק מי אל כמוך - ט' תיקונים בפסוק אחד, וד' בפסוק אחר. והן  - כתר,  - חכמה,  - בינה בסוד עקידת יצחק, והן בג' ראשונות בסוד שרשין של ג' אבות,  - עתיקא קדישא, רישא דלא אתיידע, בסוד מלכות. והן בסוד ד' פרשיות של תפילין. ומוחא סתימאה שכליל כל הג' מוחין דז"א והוא בסוד ג' הויות וכללותן שהן ד' כמ"ש באדרא זוטא והן ארבע מלכין כנ"ל.

 כמ"ש  , ג' עזין כלב כו'. (אד"ל. לכן כשלא ידע הבין בתורה נשאר עז נפש ככלב, לכן הוא וכלבא כחדא ייכלון). וז"ש , על ידי זה , שאלמלא כך אין כל אומה ולשון כו'.

דף מח עמוד ב
 ר"ל ג' קווין, ג' ווין ד, שהן אבהן כידוע.

 עיין בפרשת תרומה קמ"ד ב' .

 לשון בית ועולם כאכסדרה כו' וממזרים קרה כו' וספר בראשית על יצירת העולם ואות הראשון כללותה. וכן בכל ד' ספרין כמו שמפרש והולך וההוא את כו' .

 וסודן אמ"ש - ג' יסודות. וב' יסוד הד' כללותן (התחלת הז' כפולות).

 ר"ל בב' אופנים מורה על ציור האדם. 
 א' - י' שעל גביו נגד ראש, והוא נגד חכמה שכולל כל ג' ראשונות בציורו. ועיין בפרשת ויקרא י' ב' . ו' - הוא גופא שכולל ו' קצוות. ד' - הוא פרצוף הנוקבא מאחוריו. ועל שםיו"ד שלימו דכלא ו"ד דכר ונוקבא (פירוש, א' בציור יו"ד כנודע). 
 ובאופן הב' - האלף כולל ג' קווין חג"ת, שהן שלימו דכלא. וע"ל בסתרי אותיות ח' ג' ט' ב'. 
והכל דרך א', שבג' נכלל הכל; הן בדרך שורק, הן בדרך סגול. ואבות יוכיחו. וכן ישראל - ואנכי נטעתיך שורק כו' והייתם לי סגולה כו'. וכן ג' יסודות שהן נגד האבות. והבן.

 הוא הכסא והוא ראשית הבריאה של הקב"ה ושם ביתו של המקום - הנה מקום אתי כו' עלה אלי ההרה כו'. וא' הוא באצילות וסימנך ר"ת שלהן.

 ר"ל ספר בראשית.

 כמ"ש  , ר"ל בינה ומלכות, מ"ם ד כמ"ש בתיקון ה'.

 ר"ל ליישב דעת ב"א כמ"ש ישמע חכם ויוסיף כו'.

 ר"ל ג' קוין דשי"ן שהן דויסע ויבא ויט, ג' אבהן כידוע.

 ר"ל ששני קוי ימין ושמאל באין יחד שם [בקו] דלמטה.

דף מח עמוד ג
 והוא רתיכא עלאה - אבהן באימא, ורתיכא תתאה - נה"י במלכות. והיא מרכבת המשנה אשר ליוסף, כמו שיעקב כלל אבהן -- כן יוסף כלל רתיכא תתאה.

 כצ"ל.

 ר"ל כמו שיש באדם איברים יותר זכים ויש עבים כמ"ש בספר יצירה ג' שונאים ג' אוהבים ג' חיים כו' -- כן בארץ, דאדם עולם קטן, וכמ"ש שם האיך מכוונים וכמ"ש הארץ יש לה ראש וידים כו'. ואמר כגוונא דיצירה כמש"ו כמו שנברר האדם בשעת היצירה כן הארץ.

 ר"ל שציון הוא נגד טיבורו של האדם דלא כמ"ש במ"א שהוא נגד נקודת יסודה.

 ר"ל שא"י הוא מזרח ומערב של הארץ וציון א טבור באמצע, ור"ל א"י הוא מן הצואר עד הירכים והוא מזרח של המלכות ומערבו. ודרום - גן עדן. וצפון - גהינם. ומן הירכין ולמטה הוא כל חוץ לארץ. והראש בשמים, והצואר הוא בית המקדש כמ"ש כמגדל דויד צוארך אלף המגן כו', ואמרו  . ודימו לצואר כמ"ש שכל תכשיטי אשה בצוארה כן כל התכשיטים בבהמ"ק. וז"ש אלף המגן תלוי עליו כו'. ואם נחתך הצואר מת האדם -- כן בחורבן בהמ"ק - כמתי עולם. וסיני הוא הפה ששם . וכמו שרגלים הם לבר מגופא -- כן כל הארצות נקראין חוץ לארץ, וכמו שכל אחיזת סטרא אחרא ברגלין כמ"ש באדרא רבא -- כן שולטנותם בחוץ לארץ. וז"ש , ר"ל הגוף והרגלים, והראש הוא וילון - ראשו של ארץ כידוע. וחוט השדרה של הארץ הוא הסולם שראה יעקב, וראשו בשמים.

 ולכן היו אוכלין מָן מן השמים, שהפה בראש ואוכל משם. ואח"כ כשבאו לארץ  וישבות המן, שנסתם הפה ונפתח הטיבור - נקודת ציון, ואכלו מארץ. וז"ש . וז"ש . ומכל מקום טובה גדולה היא שהיא אוכלת מן השמים כמו שאם הולד אוכלת בפיה  ואח"כ הולך אל הולד ממנה -- כן עיני ה' אלהיך בה כו' דורש אותה תמיד. והוא סוד . ועל אותן ימים שהיינו שרויים בארץ ישראל הוא אומר, ואין לך ימים שאדם שרוי בטובה יותר מהן. ונר דלוק על ראשו ורואה כו' ומלמדין אותו כו'. ולידה השניה שיפתח הפה  - הוא לעתיד לבא, כמ"ש  שחקים שבו כו'. אבל עכשיו אנחנו כנפל שנשמט מתוך אמו קודם זמנו, שהאם והולד מעולפי' והפה והטבור סתומים עד שיבואו ימי הלידה, כי חלה גם ילדה ציון את בניה.

[ובמקום אחר מצאתי כתוב
מ"ש בזהר חדש שיר השירים שסיני הוא הפה עי"ש. ידוע ששמים סוד הראשו כמ"ש בפרק ג' דספר יצירה. והארץ הוא הגוף. והפה - בה ב' בחינות, בחינה האחרונה מד' חושים התלוים בשם הוי"ה שהוא הדבור. ובחינה ראשונה לד' חושים שבמישוש שתלוים בשם אדנ"י [ואינה ממנינם רק שורש להם כמו כתר שהוא כתר מל' של עליון וכמ"ש בתפילין של ראש ותפילין של יד] והוא הטעם [אמר המסדר. עמ"ח רמח"ל בפי' האדר"ר] שענינו גם כן במישוש. ושורש לד' חושי הראש הוא מצח הרצון והוא נעלם מאד. לכן אין בקיעה נגלית בו. והוא סוד גדול והבינהו. 

והנה ב' הבחינות שבפה היו בסיני. ששם בנה משה רבינו ע"ה מזבח ושם עולת תמיד העשויה בהר סיני ושם הדיבור גם כן. ולפי שהדבור הוא מבחינת הראש - לכן הציע הש"י השמים על הר סיני. ומסיני נתרוקנו ב' הבחינות הנ"ל למשכן - ודברתי אתך כו' והקרבנות. 

וסוד הקרבנות כמ"ש שהוא מזון הגוף לג' כלי הנשמה -- לחם לכבד, ריח ללב, ניחוח למוחא. והנר"נ מתיישבים על ידי זה בגוף, והן מופרשים בב' קרומים, ראש וגויה ובטן, שהן שמים ואויר וארץ, עולמות בי"ע, שמות אהי"ה הוי"ה אדנ"י, נר"נ, אמ"ש, יה"ו. וכן הן במשכן -- פרוכת והמסך. וכל אחד נחלק לג' ג' שהן ט' כלים הידועים [ארון וכפורת וכרובים. ובהיכל - מזבח מנורה שולחן. ובעזרה - מזבח החיצון, כיור, וכנו] וכמו באדם בג' המקומות. 

ועוד הן באופן אחר. המנורה והשולחן ומזבח הפנימי  והחיצון, כד' חושי הראש. מזבח הפנימי לריח - ישימו קטורה באפך וכליל על מזבחך. מזבח החיצון  בסוד האכילה - לחמי לאשי. והן ב' דברים. זה מיישב הגוף שתתיישב הנשמה בו, וזה מיישב הנשמה כמ"ש  איזה דבר כו'. וכן הם זו"נ בסוד כלים ועצמות כידוע. ובסוד קו ורשימו. וכן בכל העולמות. וחכמה ובינה הן שרש לזעיר ונוקבא. לכן המנורה לאור העין סמוך לקטורת כמ"ש בהטיבו את הנרות כו' ובהעלות כו' -- שהן שתיהן לפנימיות כמ"ש . והשולחן הכנה לאכילה לנוקבא - בו י"ב לחמים לי"ב בקר דנוקבא, ותתן טרף כו', וכן (ס"א והן) שמועה טובה תדשן עצם. ונחת שולחנך מלא דשן  - שהוא הגוף. ובעין ז' גלדי עינא והן ז' נרות. וכן הגביעים כו' - הכל בעין. 

וכן בסוד בריאת העולם. הנה ב' החושים - אזן חוטם - בלי כלי כלל,  (עי' בע"ת שער אח"פ. הרמ"ש) והוא בקיעת הנשמה (עיי' בקל"ח סי' ל"ב ובפי' האדרא לרמח"ל. המסדר). אבל הפה -- אף שההבל הוא בלא כלי, מכל מקום הדבור מתלבש בכלי, ולכן לעולם העקודים בכלי. ונגד ה' מוצאות הדבור שהן ע"ס כן היתה גם כן שם. אבל הראיה שהיא היוצאת על ידי הכלי לכן כאן עיקר הכלי סוד עולם הנקודים. ומכל מקום על ידי השבירה נתרחקו האורות וא"צ כלים לכן נתקן על ידי מצח הרצון שהוא על ידי כלי ממש ובלא בקיעה, וכאן הכלים פועלים ועל ידי התעוררות התחתונים. ולכן נתקן במוצאי שבת בתחלת השבוע ברכה לד' החושים. 
 היין - לטעם, הבשמים - לריח, והאש לראיה, והבדלה לאוזן שהוא כלי הבינה כנודע, והבדלה בבינה הוא כמ"ש  למה באתה חונן. וכן אוזן בבינה כמ"ש . וכן בסדר החושים. 

[עד כאן]

דף מח עמוד ד
 וזהו סוד  שהוא האי היכלא, ולפי שהוא טמיר וגניז אמר "מצאה".

 שהגן עדן של מעלה הוא עלמא דחירות, כידוע גן עדן של מעלה הוא דרגא דבינה ושם סלקא הנשמה דרגא דידה.

 ר"ל ז"ש  - לשון שית. וז"ש  - שִתה בחיריק. 

 ור"ל וגם האי צפור אפיקת.

 ר"ל ב' היסודות של בינה ומלכות, והן נקראין מזבח.

 ר"ל הישראל. וכמו שאם הנר מאיר כראוי האור אינו שוקט ומתנועע תמיד כמ"ש בזוהר, והוא לגבי האור סתימא דעל גבי הנר, והוא סוד השיר.  וז"ש היתה דולקת עליהם ואומרת שירה כו' . וז"ש .

 כמ"ש .

 הוא הסתלקות השכינה מישראל.

 כצ"ל, ור"ל וז"ש  וכמ"ש במדרש רבה (איכה וקהלת) .  ור"ל כמו בהיות האור עדיין בפתילה יכול לתקנה שיהא דולקת יפה אבל לאחר שמסתלק האור א"א לתקן עוד - כן אמר שובו עד שלא תחרב בית המקדש והפתילה דולקת עדיין אבל לאחר חורבן בהמ"ק אי אפשר שיהא דולקת ולכן גם נביאיה לא מצאו חזון מה' עד שידליקנה מחדש. וזה שידליק הקב"ה את הפתילה - קומי אורי כי בא אורך וכבוד כו', וכמ"ש בזוהר -  - לא תוסיף לקום מעצמה עד שקב"ה יקים אותה.

 ר"ל להשכינה אמר וזכור כו'.

 הוא ימי הגלות.

 יסוד, והוא שמש כידוע - כחתן יוצא כו'.

 הם שנים עשר בקר שתחת הים.

 כמ"ש  שהם המבדילין, וכמ"ש בזוהר פרשת שמות י"ט א'  שכ"ז שהשר שלהם נתנה [לו] שררה כו', עי"ש.

 שהם בוכים על שהם חוצה ושרי אומות העולם פנימה כמ"ש , וכמ"ש .

 וכמ"ש מעיקרא מאי הוי אמרי כו'.

 עיין בפרשת פנחס וברעיא מהימנא שם.

 כמ"ש משגיח מן החלונות מציץ כו'. וענין החשך -- עיין  ענין ג' גווני עינא והאיך הן רוחצות בחלב.

 שהיתה עומדת על הקרבנות והן הטוחנות שאין אומרים שירה אלא על הנסכים - יין המשמח אלהים ואנשים.

 הוא אורחא דגולגלתא שנק'  בזמן שמתגלה אורחא דעתיקא קדישא, מה שאין כן בגלות. ועיין באדרא רבא קל"ו א' .

דף מט עמוד א
 כמו חגב שמכלה הכל בפה - כן בית דוד כמ"ש  , וכמ"ש  שם.

 כמ"ש מחמד גאון עוזכם, כל מחמדיה אשר הי' מימי קדם.

 ר"ל בזמן בית המקדש.

 ר"ל מעין ים הבינה דאתלבש בחסד ונחתא כידוע.

 ר"ל גלגל החוזר כמ"ש  אל הבור - לבור תחתית.

 ר"ל כמ"ש בסוף פרק ה' דספרא דצניעותא ונשגב  ה' לבדו ביום ההוא קרן ביובלא אתעטרא ויחזרו הנשמות לעלמא דחירות אל בטן אימא והוא יום השביעי - עולם המנוחה, עולם הבא. וז"ש תד"א אותן אלף שנה כו', עיי"ש.

*) נשמט כאן ליקוט מגוף כתב יד קדשו ויבא אם ירצה השם בסוף הספר נפש דוד.

 והם מרמזים על כל העשר ספירות והם בגימטריא .

 הוא מלכות, תורה שבעל פה. ועדיין  שהוא סודות תורה שבעל פה.

[זה לשון רד"ל: מצאתי כתוב על הגליון .]

 והוא כיון דכרי בה היסוד שהוא ח"י ונציץ לד' סטרין, ד' פעמים ח"י הוא ע"ב. וגם  עולה  והיא  אחרונה של שם -- עולה  סנהדרין. ותרין סהדין -  עדים של שמע ובשכמל"ו.
[פירוש, ע וד רברבי דפסוק שמע הוא עד אחד. ועד השני הוא עד דועד דבשכמל"ו. וזהו סוד משמשת בשני עדים, אחד לו ואחד לה, וכידוע דפסוק ראשון יחודא עלאה ובשכמל"ו יחודא תתאה].

ואמר  כי ידוע שסביב רשעים יתהלכון. ועל כן הדל"ת של אדנ"י מתהפך לק' בסוד א"ת ב"ש, ואז השם כסדר שרי אלפים, שרי מאות, שרי חמשים, שרי עשרות. וכמ"ש במ"א (פירוש, כי אדנ"י הוא א' - הוא אלפים, והד' הוא ק' בא"ת ב"ש - הוא מאות, והנ' הוא חמשים, וי' הוא עשרות).

[ליקוט]
שרי אלפים כו' שם אדני  וג"ר וד' שלה בחלוף ק'. וכנגדן ד' קרבנות [עולה מנחה חטאת אשם - ראשי תיבות] עמח"א (נראה שהוא מהרד"ל, ר"ל שראשי תיבות של אלפים מאות חמשים עשרות הוא נגד ד' קרבנות כו'). והוא גם כן בהסיר ש"ד מן שמע אחד (נשאר מ"ע א"ח). ונגדן ד' קליפות ב"והוא רחום" (ע'ון מ'שחית ח'מה א'ף) שהן ריש דרגין נגד ארגמ"ן ולכן הם שרים בסוד מלכות - אדון, בסוד שר משיר.

( כתב וזה לשונו: סוד שרי אלפים כו' ד' אותיות אדני בהתחלף הד' והן נגד ד' מחנות שכינה שכנגדן בסט"א עון כו', וכנגדן בקרבנות - עולה מנחה חטאת אשם. וזהו סוד שמע אחד. ועם שלמים וד' חלות שבתודה שהוא  הן ו' (ר"ל ו' אותיות שמע אחד הן ראשי תיבות ש'למים מ'נחה ע'ולה א'שם ח'טאת ד' חלות שבתודה. המסדר). והן ב' תיבות הנ"ל.  ונקראו שרי אלפים לפי שהן מסטרא דאדני - אדון כל הארץ, מלכותו כו'. וזהו סוד הקרבנות להציל מד' אלו, ד' אלו שהן ק"ק ובאין על חטא. מה שאין כן בקדשים קלים. וכמ"ש ר"א והרמב"ן וכמ"ש פן יפגענו כו' איש כופר נפשו ור"ל כי אש אוכלה הוא, וצריך לחול על דבר הנאכל.

והענין הוא נר"נ במל"ך, והנפש הוא אש שורפת בכבד ומבשלת, ועלה שורה הרוח וצריך ליתן לכבד דבר מאכל. וז"ש .  והן ג' דרגין --  דמל"ך ונר"נ, כי הלב נוטל רק הריח. (א"ה. עיין לעיל בליקוט סוד סיני הוא הפה). והמוח רק הנחת והנאה מהמאכל. והן בג' דרגין דגוף - אמ"ש - שכוללין הכל, ראש ובטן וגויה, ובכל אחד ג' שהן גפ"ג. וכן במקדש - מזבח החיצון בחצר והפנימי בהיכל וארון בקדש קדשים. ובכל אחד ג' - גפ"ג. ובפנימי אינו אלא קטורת - ריח כו'. 

[עד כאן הליקוט]

ולכן אמר  והוא בבריאה. וכל חיילין - הוא ביצירה. וכל משריין - הוא בעשייה. ולכן נכפל המספר של ישראל בפרשת במדבר; בראש הפרשה ובפרשה שניה של דגלים חזר המספר ממש כבראשונה שמשה מנה וספר הרוחות של כל ישראל נגד עולם היצירה שמשם הרוח, ושם נאמר לצבאותם ומתרגמינן לחיליהון. ועוד מנה הנפשות של ישראל נגד עולם העשיה שמשם נפשות. ושם כתיב דגל מחנה ומתרגמינן משירייהון [וכמ"ש כאן דחיילין ביצירה ומשיריין בעשייה].

דף מט עמוד ב
 גי'  ולכן כאשר השמש מכה על המים הוא רצוא ושוב תמיד, גם כסף חי שרשו בכאן.

 כי יש פעלים שמות ומלות המחברים ומלת "אשר" הוא מן מלות המחברים.

 חשיב ג' שמות , והן גימטריא .  וכשתמלאם אדני - גימטריא , ואלהים במלוי אלפין גימטריא , והויה מלוי אלפין גימטריא . וכולם יחד עולים . וז"ש לקמן . 

והנה אותיות הקודמות לשם אדני הן אגמ"ט - גימטריא . ואחר אותיות אדני הן בהס"כ - גימטריא . ושם  בעצמו גימטריא , גימטריא , והן מעלות ומדרגות לגשמות, זו למעלה מזו -- . וכולם יחד עולים . וז"ש , וכן .

דף מט עמוד ג
 [אמר המסדר. כתר הגר"א בתיקונים תיקון כ"א נ"ג א' בד"ה א"ל ברי, שהכוונה שבעה דדכורא ושבעה דנוקבא, והן שבעה היכלות והוא בהצטרף יסוד הבינה - היכל השביעי. ואף על פי שהן שמונה כשנחשוב גם העטרת -- מכל מקום יסוד ועטרת נכללין בהיכל א' - לבנת הספיר. ונכללין כאחד. שבעה דדכורא בז' דנוקבא, שמתקשרין דא בדא ואינון יחודא דשמע ישראל וברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד. ]

 [אמר המסדר, עיין בביאור הגר"א שם בד"ה דאיהי כלילא, משמע שם מדבריו דמ"ש  קאי על הבינה שהיא הדעת, נהר דכליל ו' צינורות והוא כולל ז'. ומ"ש  קאי על יסוד שכולל גם כן ז'. ].

באופן אחר  והוא כי הכתוב אומר  - הרי אותם השירים שהן חמשה ואלף, ושיר זה של שיר השירים אחד -- הרי אלף וששה, גימטריא . וזהו שיר השירים תתר"ו סימן.

ובז"ח אחרי אמרו תתר"ו סימן כו' מסיים . והנה בין הכל תתר"ז. ואם תחשוב ג' שמות הנ"ל שיש לה היינו אדנ"י אלהים הויה בגילופין - פירוש במילויים כנ"ל עולה תתר"ז במכוון.

[ליקוט]
 הוא סוד ג' שמות שהוא שם מלא השם בכתיבתו וקריאתו, ואלהים ומילואו הוא תתר"ו דרגין דשם כמ"ש למטה ועוד א' נקודה המסתתרת בתוכם עיקרית דבמלה.
(ובמ"א כתב) תתר"ו דרגין הוא השם מלא בכתיבתו וקריאתו, ג' השמות במילואן הן תתר"ו והן נזכרים שם בזוהר למעלה. ואחד הוא פנימית (הוי"ה דאלפין - מ"ה, אדני - תרע"א, אלהים - רצ"א. סך הכל תתר"ז).

ובמקום אחר מצאתי בזהר חדש שיר השירים:  הענין ש גימטריא . ואמר בפרשת תרומה . הרי . והן דרגין שבמלכות. וידוע שכלולה מחסדים וגבורות. הפנימיים הוא חסדים והוא . נשאר  והוא גבורות. ז"ש זעו  כו' ובנו כלהו אית חד דרגא פנימאה מכלהו אתבריר רחימו כו' , והוא חסדים. ו הם בעלי השיר והן מסטרא דגבורה, בחינת הלוים כידוע. וכן כל השמות של י' ספירות (ס"א הנז' בסוף ספר יצירה) הן  והיא כלולה מכולם.

(ובמ"א כתב) סוד תתר"ו הוא ג' שמות שאמר למעלה אדני אהיה הוי"ה במילואם והוא סוד השירים - ה' שירים,  ת"ק פרסי דעץ החיים אשר לשלמה, והוא והמלך שלמה ברוך, אלף דרגין - האלף לך שלמה כמ"ש בפרשת תרומה שז"ס . ועוד שיר הוא מלכות - שר, אדון כל, כמ"ש למעלה. ועמה תתר"ו ואינה במלכות עצמה אלא בעטרת ברית קדש. דשיר השירים בעמודא דאמצעיתא, ומשלי בג' ראשונות - שלשת אלפים משל, ג' משלי, כי שם הם בסוד אלפים.  וקהלת בנוקבא - וידבר על העצים כו' ועל העופות כו' דיוקנא דכליל כולא, רביעית לכל תלת.

[אמר המסדר. נ"ל דזה שייך לעיל לראש המאמר בענין ד' שמות דשם]
 הן ד' דרגין, ג"פ ג', ומלכות שהיא רביעית לכל תלת שז"ס שם י"ב וע"ס לפי שבה נכלל הכל לאחד כמ"ש בסוד תפילין. וד' שמות הללו גי' תורה שהן כל התורה.

דף נד עמוד א
בסוד עמודי הכסא - הוא סוד הנאמר בפרשת בראשית ובפרשת פקודי בענין האתווין תרי וחד דאשתתף בהו. ועמוד השני הוא תחילתן וסופן בדרך תשר"ק, ב' אותיות עד י ט, ואמצעיתן דאשתתף בהו - א"ב כסדר עד ז'. ונשאר ח' והוא התחלת תיבה שמינית. ונוטלין ב' אותיות אלו הם עשר אותיות, וכן לאחריהם, ותשיעית הוא שם של ג' אותיות הו"י שעליה נתבנה כולם והוא סודן של כ"ז אתוון. 

[א"ה. נמצא סדר העמוד השני כזה: תאש רבק צגפ עדס נהמ לוכ יזט חסד הוי. כצ"ל ולא כמו שהוא בכל הדפוסים].

ועמוד הראשון אש"ב כו'  - תחילתן וסופן א"ב ג"ד כסדר עד מ"נ, ובאמצעיתן הוא אותיות אחרונות אלא שהן זוגות זוגות כסדרן - ש"ת ואח"כ ק"ר, ואח"כ פ"ץ ואח"כ ס'. ונשאר ע', ונותן ב' אותיות אמצעיות הנ"ל. ג' אותיות של השם כנ"ל.

[אמר המסדר. לכאורה צריך להיות סדר עמוד א' כזה: אשב גתד הקו זרח טפי כצל מסנ ערח יהו, כי כשנחשוב עשר אותיות ראשונות עד ז' דזרח, ועשר אותיות אחרונות עד ע', נשאר ר"ח באמצע].

דף נז עמוד ד
[זה לשון הגר"א בתז"ח ע"ח ד' בד"ה יתבי כגופא בלא רוחא. ]
 ר"ל [בינה] שנקרא סוד  כמ"ש בדף נ"ח ע"א . 

 שהן גוף כנ"ל [ר"ל שהאותיות בלא נקודות הן כמו גוף בלא רוח].

 שהרוח בא מחכמה אל ז"א, ונפש מבינה אל מלכות. עיין בתיקונים תיקון ה' ט"ז ב' טעמי אינון מכתרא כו'. עי"ש.
[עכ"ל]

וז"ל הגר"א שם ע"ט א' בד"ה תשע נקודין: 
 ור"ל כמ"ש במאמר הנ"ל [הוא מאמר קו המדה] , וההוא נהירו היינו נקודות. 

 ר"ל מ"ש במאמר הנ"ל , והן הטעמים שהן מאוירא - מ"ד, ונקודות ממוחא - מ"נ.  

ואמר  ר"ל אוירא שבגלגלתא.

 הוא רישא דלא אתיידע. וענין אוירא הוא אור הגנוז שאינו מושג כלל כמו האויר. מה שאין כן אור המאיר שמושג לכל והוא אור הגנוז באות י' כמ"ש בפרשת בראשית  .
[עכ"ל]

ושם בדף ע"ח הנ"ל כתב וזה לשונו:
 והוא נשמה כידוע. 
עכ"ל.

דף נח עמוד ג
זהר חדש - סוף שיר השירים - י"ב איברים פנימים באדם והם מפורשים באותיות דרבי עקיבא אות למ"ד, שנים עשר דברים יש באדם.
 לב מבין - דעת
 כליות יועצות
 פה מחתך
 לשון גומר
 קנה מוציא רוח וקולות
 וושט בולע אוכלין ומשקין
 ריאה שואבת משקין
 כבד כועס
 מרה מניחתו
 טחול שוחק
 קורקבן טוחן
 קיבה ישן.

וכ"ה במעשה תורה [גליון. וכן הוא בגמרא סוף ברכות . ומ"ש  אינו מן המנין אלא לסיים ]. ומה שכתב  -- היינו השיניים שהן מאיברים פנימים. וחושב כליות לאחד אע"ג שחלוקין בעצתם, מכל מקום שימושם אחד. וחושב הלב מכללם אע"פ שהוא מלכם. ובספר יצירה אינו חושב הלב, וגם הריאה, וגם הפה וכל שבה - דהיינו הלשון וקנה וושט.  וחשיב במקומם הכליות לשנים, וחשיב דקין וב' ידים וב' רגלים. אבל כאן ידים ורגלים הן י"ב פרקין חיצונים. ודקין הן בכלל הקורקבן. וכן שאר איברים הפנימים כגון המסס וכיוצא בכלל הקיבה. ויותרת ואצבע הכבד בכלל הכבד. וכן כיוצא.

דף נט עמוד א

 [עיין מה שכתב הגר"א בתיקון כ"א בד"ה איהו רביע שהן ב' יצרין דאדם, דרוח ונפש , סם ונחש, שהן שאור ודבש, והן כעסני ותאווני, רציחה וניאוף, מסטרא דמאדים ונוגה, שהן מזל מאדים ונוגה, מזלא דעשו וישמעאל, שלא רצו לקבל התורה לא תרצח ולא תנאף.

 ר"ל כמש"ל דהקב"ה ברא ב"נ ויהיב ביה שמיה יהו"ה - ה' נפש, ו' רוח, ה' נשמתא, י' נשמתא לנשמתא. 

עד כאן מדברי הגר"א שם. המסדר]

דף סז עמוד ד
 ר"ל שאינו בסדר אצבען ובו ב' פרקין שאינו בסדר הפרקין והן י"ד פרקין שעל זה נקרא יד, והן תריסר שבטין בד' דגלים, בכל דגל שלשה כמו בד' אצבעות. ובאמצע - כהנים ולוים דב' פרקין. וכן בי"ב חדשים ד' תקופין, וימות החמה וימות הגשמים. וכן בי"ב מנהיגים בנפש הלב והריאה. ובספירין י"ב בו' קצוות, דכל חד כלול מחבריה כמ"ש בפרשת ויחי. וענין הכלילות הוא כמ"ש בסוף תיקון כ"א רוחא בגופא להיפך, וכמ"ש בפרשת נשא דתורה בפומא ומעשה בו' קצוות האיברים. וכן הוא באיברים עצמן, וכמ"ש בריש פרשת וארא דלכן החום בדרום נגב וקור בצפון. ובינה השביעית על גבי י"ב תחומין, ועם נקודה י' שבתוך הה"א וכמ"ש בריש שיר השירים תו שבעה ושבעה כלהו לעילא בגין דכליל כל חד בחבריה וא"ת שתא כו', והן נגד כהנים ולוים שבאמצע, וכן נגד הארון והמשכן. והכל אחד. וכהן ולוי הם מחכמה ובינה והן בשם של י"ב - י"ב אתוון הידוע, מלך כו', וי"ה על גביהן  כמ"ש , וכמ"ש בתי'. וז"ש בריש פרשת במדבר  בפסוק איש על דגלו די"ה באמצע הדגלים.  ואמר שם  - ר"ל דו' קצוות הן הדגלים שהן ו' של השם, דרגא דישראל. וי"ה חכמה ובינה באמצע - כהנים ולוים. יה"ו - ג' דרגין דישראל. וכן בפקודי ישראל למנות אותם -- י"ב נשיאים ומשה ואהרן, כמ"ש אתה ואהרן ואתכם יהיו איש כו', ומשה דרגא דלוים. וי"ה הן עדות - ב' דיעות, גוונוי דאבא ואמא. וז"ש , שהשבטים הן עדות לישראל, ר"ל כי הו' קצוות דישראל הן כפולים לשנים ונעשים י"ב שבטים, והכפולות הוא שכל אחד כלול מחסד וגבורה דיליה ודחבריה, שא' חסד וא' גבורה והן עדות לו. וכן בו' קצוות - י"ב תחומין גבולי אלכסון והוא בשמות י"ה יהו"ה כנ"ל. ובצירופים י"ב הן י"ב צירופי הויה שהם מ"ח אותיות וי"ה מצטרף עם כולם שהם  וה' שער המ"ט והוא נעלם קצת דרגא דאהרן, ויו"ד של ה"א הוא דרגא דמשה כמ"ש במ"א באריכות שלכן נמסר לו המטה. והן שם ע"ב, שי"ה הוא בכל שם מהי"ב צירופים והם ו' אותיות בכל אחד - ו' פעמים י"ב. וכן היה בחושן - אותיות של השבטים ע"ב אותיות. ובאפוד - נ' אתוון והן שם מ"ב ושם ע"ב ומכל מקום עיקרם הוא שם י"ה באמצע והן נ' כי עיקר שם ע"ב הוא מ"ח כידוע, ומ"ח נביאים ומשה ואהרן.

והנה י"ב צירופים בשם הוי"ה וב' צירופים בי"ה והן י"ד. וכן בשם אלהים - ק"כ צירופים. עשרה צירופים לכל הויה. וב' הן באל דאלהים. וזהו י"ב תחומין דז"א. וי"ב דנוקבא הם ד' אותיות אדני מלאים שהם י"ב אותיות. וי"ב דאמא עילאה - י"ב צירופים דאהי"ה, לפי שאדנ"י כוללת הויה ואהי"ה כמ"ש ברעיא מהימנא סוף פרשת נשא, לכן בה כ"ד צירופים. ועם ק"כ צירופים דאלהים, שהם גם כן דרגין דידה -- הן י"ב צירופים לכל צירוף של שם הויה. ובשם המפורש עצמו ידוע שהכל הולך על ס"ג ועל מ"ה שהן י"א (יודי"ן אלפי"ן), כתר ועטרה. ובשניהם הם שם המפורש חושבן אדנ"י (נ"ל כזה: . המסדר) וה' בהיכל קדשו. ולכן לא נזכר אלא בהיכל דייקא כי אינו נגלה אלא שם שנזכר לקמן ע' א' (והוא שם יו"ד הי"א וא"ו הי"א. המסדר). ועם ב' אותיות י"א הנ"ל -- הוא י"ד, שעל ידי ב' אותיות אלו הן ב' המילויים כנ"ל וב' אותיות הן כתר ועטרה שהן כמ"ש בתיקונים תיקון ע'. וכן במלכות גם כן י"ה באמצע שגם כן י"ב בו' קצוות דילה וי"ה בחכמה ובינה כנ"ל וגם כן עדות, והן ז' כפולות כמ"ש בספר יצירה והן גם כן בשבטים י"ד -- שבטים עם יוסף ולוי כמ"ש במ"ר. והן באמצע -- ארון של יוסף ושל שכינה דנטלי ליואי - ויקח משה כו', וכמ"ש במאמר הטעמים עיין שם באורך. וכן במלאכים - חד בשמיא וחד לתתא בארעא, ולמטה מהם י"ב כמ"ש בריש פרשת ויקרא. לכן בי"ב חיות קודש דשכינתא על גבן ארונא והעדות, יו"מ, שהן י"ה. וז"ש , ונאמר  בוא"ו - מבועא דבירא דלא פסיק מיניה לעלמין. וכן המשכן והארון כנ"ל. וי"ב הצירופים הן בכל אות שלשה כמנין הדגלים. וכן בכולם.

ואמר  ר"ל שכולם פתוחים וזקופים (ס"א וזקוקים) למעלה לכתר ואומר (ס"א ואימתי)  לבתר דאתקדשי בנטילת ידים, לבתר קדושה ברכה לאתברכא מיניה, ולכן צריך לזווג האצבעות ואח"כ בסוד יחו"ד ה' חו"ג, זו"נ.

ואמר  ר"ל ה' אצבעאן עקרי ושרשי האצבעאין בכף היד במקום שאין נחלקים ועוד נשארו ב' פרקין בזרוע -- הרי כ"א.

דף סט עמוד ג
  [המאמר הזה ביאר הגר"א ז"ל בארוכה בהיכל ו' דפקודי רנ"ה ב'. עיי"ש].

.

.