טור מנוקד אבן העזר נא
שנים שיש ביניהם שידוכין בנו של זה לבתו של זה, ואמר זה לזה 'כמה אתה נותן לבנך?' - 'כך וכך', 'וכמה אתה נותן לבתך?' - 'כך וכך', עמדו וקדשו - קנו באמירה בעלמא בלא קנין ובלא כתיבה, לא שנא בתו גדולה ולא שנא בתו קטנה.
וכתב הרמב"ם: צריך שיהיו הדברים שפסקו מצויין ברשותן, שאין אדם מקנה דבר שלא בא לעולם.
ודוקא שקדשו מיד ולא הפסיקו בדברים אחרים, אבל הפסיקו בדברים אחרים - לא.
ואפילו לא הפסיקו בדברים אחרים - דוקא בנשואין ראשונים, אבל בשניים - לא.
ודוקא באב הפוסק על בנו או בתו, אבל מי שפוסק בשביל אחותו או אחת משאר קרובותיו, או אשה שפסקה בשביל בתה, אינה נקנה באמירה בלא קנין.
והרמב"ם כתב גם כן - איש ואשה שהיו ביניהם שידוכין ואמר לה 'כמה את מכנסת לי?' - 'כך וכך', 'וכמה אתה נותן לי?' - 'כך וכך', שקונין באמירה.

ומיבעיא לן - דברים הללו שנקנין באמירה אם ניתנו ליכתב.
ואסיקנא - שלא ניתנו ליכתב.
ופירש רש"י - שאפילו אם שניהם רוצים לכותבם ולהחתים עדים בדבר אין שומעין להם, כדי שלא יוכל לטרוף ממשעבדי.
וכן נראה דעת הרמב"ם שכתב - דברים אלו לא ניתנו ליכתב, לפיכך אינו כשטר עד שיטרוף בכך.
ור"י פירש - ודאי אם שניהם רוצים לכותבם הרשות בידם, אבל מדעת אחד לבדו אין לנו לכותבם ולעשות שטר עד שירצו שניהם.