תפארת ישראל על יבמות יד
יבמות יד

יכין

משנה א
 דאינו קדושין דאורייתא:

 קמ"ל דעכ"פ הו"ל קדושין מד"ס, ולא כשוטה וקטן דלא תקנו להו רבנן קדושין כלל:

 דאף דהוה. קדושין דאורייתא, עכ"פ א"צ דעת אשה בגירושין:

 אף דיודעת לשמור גיטה, חיישינן שתזנה. מיהו אם גרשה מותרת להנשא לכתחלה:

 להכי נקט עולמית, דבנשאת בגט זה יוציא, מדהוה קדושין דאורייתא ואין בו דעת לגרש:

 דס"ל דבשניהן לא יוציא:

משנה ב
 בקטנותה:

 ומקבלת היא עצמה גיטה אף שקדושיה היו מדאוריותא. ורבנן הביאו עדותו לראיה לדבריהם נגד רבי יוחנן בן נורי:

 לר"י בן נורי דפליג עלייהו במשנה א':

 פקחת שנתחרשה:

משנה ג
 היינו רישא, אלא בעי למנקט כולהו גווני בדידיה ובדידה:

 דמפני שקדושי זו מד"ס, וזיקה של זו מד"ס, מפקעי אהדדי שתצא משום אחות אשה:

 אח"כ בגט. אבל לא בחליצה, מדאינן בואמר ואמרה אע"ג דבדיעבד בל"ז סגי כלעיל [פי"ב מ"ג]. התם שאני דכל הראוי לבילה אין בילה מעכבת בו:

משנה ד
 דזיקת אחותה דאורייתא, אוסרת עליו זו שקדושיה רק מד"ס:

 מטעם שבסי' י"ד. ואף דקטן אוכל נבילות אין ב"ד מצווין להפרישו וחרש גרע מקטן. אפ"ה מוציא אשתו בגט, גזירה שמא יטעו לומר דמשו"ה יושבת אשת חרש גביה, משום דקדושיה דידה דחו לזיקה דאורייתא של אחותה, ויתירוה לשוק:

 דליבמה אסור, מדהוה באחותה קדושין מד"ס, וחרש א"א שיחלוץ:

 דגט של חרש לא מפקע זיקה דאורייתא של אחיו שכנסה החרש על ידה, ולפיכך הו"ל כאילו קידש פקח אשה ונתחרש שאינו יכול לגרשה לעולם:

בועז

הלכתא גבירתא