תפארת ישראל על זבים ב
זבים ב

יכין

משנה א
 לאתויי בן יום א':

 שנסתרס מאדם:

 שנולד סריס. וסימניו כתבתי לעיל ספ"ה דנדה:

 ר"ל בזוב:

 ואין שורפין ע"י תרומה. מיהו בראה אודם ולובן כא'. שורפין על מגעו תרומה ממ"נ. ואפ"ה אין חייבים על ביאת מקדש. דמזכר ועד נקבה תשלחו. וודאים משמע:

משנה ב
 דבראה באונס דינו כקרי:

 ר"ל בעוד שלא היה צריך ז"נ. דבראייה ב' בודקין ולא ראייה ג'. מיהו ראייה א' אפילו באונס. טמא טומאת ערב כקרי. ומצטרפת לראייה ב' שלא היתה באונס:

 באכל הרבה או אכל דברים המביאין לזיבה כחלב ביצה וכדומה. ואפילו מעט:

 ברבוי שתייה או יין ישן:

 כבדה:

 שראה אשה אף שלא הרהר. וי"א שנפחד מדבר שראה:

 אשה. דבחדא סגי:

 אפילו אינו מדברים המחממין. אפ"ה אינו זב לדברי ר"ע. רק כשלא אכל ועמל כלל:

 דמלתא דלא שכיח הוא בכה"ג:

 ומי יכריחנו שיהיו זבים:

 ר"ל משראה ראייה ב' שלא באונס:

 דראייה ג' אפילו באונס מחייב קרבן. וכ"כ ראייה שתוך ז"נ. אפילו באונס סותר:

 חדא קתני ספיקו שע"י ש"ז. דראייה ב' שראה אחר שראה ש"ז. אמ"ט בזוב. דתלינן שע"י הש"ז בא הזוב. ובראייה ג' גם בכה"ג מטמא:

 דאינו מחמת ש"ז. מדראה כבר ב"פ:

 דכשהיא באונס אמ"צ לג' לקרבן. אבל מצטרף לב'. למשכב ומושב שאח"כ. ושתטמא הטיפה במשא. וצריך ז"נ ומים חיים. כשיהיה השנייה שלא באונס:

 לכל הדברים הנ"ל ולקרבן כשיראה ראייה ג':

משנה ג
 בראייה ב' מיירי. וכ"כ במראה והרהור תולין בהן מע"לע ולאינך שבמ"ב תולין בהן כל זמן שמצטער:

 ולא מעל"ע:

 וראה זיבה תוך מעל"ע מקרי:

 ואין תולין אותה בקרי. ואף שכבר ראה זוב בגיותו. והו"ל זו ראייה ב'. אפ"ה מדנתגייר. ראייתו שמקודם כליתא. והו"ל השתא כראייה א'. דמטמא באונס:

 דמטמא למפרע כפ"ח דנדה:

 וכ"כ המקשה. ור"ל דדם קישוי לידה שבי"א ימי זיבה. אמ"ט בזוב. מיהו בנחה מחבליה בין קשוי ללידה. מטמא בזוב. שיעור הלמפרע ושיעור הנייחות מעת וכו':

 שאמרה תורה יום וכו' ור"ל יום שהוא כיומים. ולכן שיעורו מעל"ע:

 ר"ל עד אז הו"ל כבשר מת בעין ומטמא. ואח"כ הו"ל כמעוכל. וי"ג והוא כברויתו. ר"ל דוקא בבלעו שלם. אבל בלעסו. אף תוך זמן זה הוה ליה כמעוכל:

משנה ד
 ה"ה זבה נדה יולדת מצורע:

 ה"ה מושב:

 אדם שנטמא במשכב כזה. מטמא בגדים וכלים שנגע קודם שפירש מטומאה. חוץ מאדם וכ"ח:

 זב בכף מאזנים ומושבות בכף שנייה. כרע מושב ונתלה הזב. נעשה המושב מדרס. והו"ל אה"ט. אבל בכרע זב הו"ל רק משא זב שאינו רק ראשון:

 שנטמא ע"י ה' דרכי' הנ"ל:

 ר"ל שכרע הכף שבו הטהור. ונתלה משכב שבכף ב'. נטמא. אבל הסיט משכב לאדם טהור. כך היה נ"ל [משבת דפ"ג ב' ותוספ' פ"ה דזבים]. דכל טומאות המסיטות לטהרה טהור. ובתוספתא קאמר אין לך דבר שאין בו רוח חיים שמטמא בהיסט. ש"מ כדברינו. וכ"כ רב"א. ומה אעשה שהרמב"ם פ"ז ממשכב ה"ב והר"ש והר"ב כאן לא כתבו כן. ע"כ ס"ל לפמ"ש הש"ס שבת הנ"ל. זב כלל נמי משכב ומושב. כך נ"ל:

 ר"ל או נגע או נשא למשכב המושב הנ"ל:

בועז

הלכתא גבירתא