קצות החושן על חושן משפט קלו


סעיף א

 כ' בת"ה סי' שי"ט ז"ל ולא מבעיא היכא דראובן ידע בודאי שהסדין אינו שלו אלא אי הוי מספקא ליה ושמעון נותן סימנין מובהקין שהסדין שלו נתברר הדבר שנתחלף ע"י טעות או גזילה ולא מצי מעכב עכ"ל ונראה מדבריו דהיינו דוקא היכא דמספקא ליה הוא דמהני סי' מובהק אבל אם טוען ברי שהסדין ודאי שלו אפי' נותן שמעון סי' מובהק אינו צריך להחזיר. וע"ש בסי' רצ"ז סק"א באורך דל"מ סימן מובהק להוציא מיד המוחזק ואפי' מיד יתומים דטענו שמא אלא היכא דלא אמיד ע"ש:

 בט"ז כ' בשם המרדכי ז"ל מכאן הבאתי ראיה על כובסת כותי וכו' ואבדה סדין אחד ונטלה סדין אחר ונתנה לו תמורת סדין שלו וצויתי להחזיר שהרי אותם יהודים אחרים לא נתייאשו מסדין שלהם אלא היו מרדפין אחר הכובס מפני הסדין שלהם וגם קי"ל גנב ופרע בחובו כו' דלא עשו תקנת השוק וכו' עכ"ל מדכ' שהרי הבעלים מרדפין אחריהם ולפ"ז היה נראה במי שנתנה לו הכובסת סדין א' תחת שלו ואינו ידוע של מי הוא וע"י זה היה מונח ימים רבים אצלו עד זמן שא"א לבלי אדם שלא יחקור אחר שלו ודאי מתייאש ממנו והכובסת סילקה אותו מאחרים עכ"ל:

ולענ"ד לא נהירא דכיון דקי"ל שינוי רשות ואח"כ יאוש לא קנה ומשום דאתי' לידיה באיסורא א"כ אפי' ימים רבים נמי ל"מ כיון דבשעה שנתנה הכובסת לידו לא הוי יאוש וע' רמ"א סי' שנ"ו סעיף ג':

ומ"ש הט"ז והכובסת סילקה אותו מאחרים נראה טעם נוסף על הך טעמא דיאוש. וגם זה אינו נראה דאפי' סילקה אותו בדמים כל שהסדין יש לו בעין חוזרת לבעלים כדאי' ר"פ המפקיד אשתכח כיפי הדרי למארי ומשום דהיו שומא בטעות וכבר כ' הרמב"ם פ"ח משאלה דבשילם נמי הבהמה עצמה חוזרת ועוד דמנא ידעי' שסילקה אותו בדמים שמא פטרה עצמה בטענת אונס ואפי' לדעת הפוסקים בסי' רצ"ה דשילם קנה הבהמה היינו דוקא בשילם מדעתיה ולא אטרחיה לבי דינא ושמא לא סילק בדמים עד דאטרחיה לדינא ולשון המרדכי שכ' שהרי הבעלים מרדפין לא אתי לאפוקי יאוש עכשיו דזה ל"מ כיון דבאיסורא אתי לידיה אלא לאפוקי יאוש קודם שנתנה לו הכובסת. ולכן נראה דהדרא סדין למאריה אא"כ ידוע שנתייאש מרא מיניה קודם שנתנה לזה וז"ב: