תפארת ישראל על מכשירין ד
מכשירין ד

יכין

משנה א
 מהנהר:

 מדא"א לפיו. מבלי שיגעו לשפמו. כל פסיק רישא כניחא ליה דמי:

 באחורי הבית. דא"א לתוכו מבלי שיגעו גם באחורי' כאילו כיון לשניהן דמי:

 מסבב כמו הדרא דכנתא:

 התלוי בה כשיאחזם להשתמש בה:

 לחבית:

 שירדו המים לתוכה:

 מים שבחבל ושבאחורי'. מדאפשר שלא יתלחלחו:

משנה ב
 האדם שירדו עליו. היה אה"ט. והרי ברפ"ק אמרינן דמשקין טמאים מכשירין אפילו שלא לרצון:

 בנטפו מעליו על הפירות לא הוכשרו. מדירידת גשמים עליו היה שלא לרצון. עכ"ל הר"ב. ודבריו לקוחים מהר"ם בפירושו. ותמוה. דהר"מ פי' כן לשיטתו לעיל פ"ק סי' ג' דתחלת תלישה ממחובר בכל גוונא בעי שיהיה לרצון. וכ"כ בפ"ב מטומאת אוכלין להדיא. אבל הר"ב ז"ל דנקט ברפ"ק כר"ש דתחלה וסוף התם. היינו תחלת עקירתן. א"כ משקין טמאים גם הא לא צריך לרצון. ולמה לא יטמא הכא מנפל על פירות. אף דשניהן לא היו לרצון. ובמח"כ אחז בחבל בב' ראשין. אמנם הדבר פשוט. דמש"ה אמ"ט ומכשירין. מדאינן חשיבי משקה כלל כל זמן שהן בו ולא נטמאו כלל. [וכ"כ להדיא בתוספתא וכריתות דט"ו ע"ב]:

 ניער גופו להסיר המים מעליו:

 ביצאו לגמרי ממנו כב"ה רפ"ק גבי אילן. ודוקא ביצאו בכח בבת אחת. שלא נגעו בו בשעת פרישה. דאל"כ טמויי נמי מטמא:

 להתקרר:

 לרחוץ מלכלוך:

 אם היה האדם טמא:

 הפירות שירדו עליהן הוכשרו ונטמאו כא':

 מכשיר:

משנה ג
 דתחלת עקירתן לצורך מחובר אינו מכשיר. מיהו בנפלו אח"כ בכוונה על פירות מכשיר. דבהא אחשבינהו למהוי תלושין. מיהו סיפא איירי בכותל בנין אבל כותל מערה שהוא מחובר ממש. אפילו כדי שתודח הכותל אינו מכשיר. והיינו דיוקא דרישא. ולא ק' דיוקא דסיפא ורישא אהדדי:

משנה ד
 שלא לרצון. ופירות בתוכה:

 שכשיערה הוה דומיא דאילן פ"א מ"ב ולטעמייהו שם:

 שלא הוכשרו:

משנה ה
 שצפו ויצאו חוץ לעריבה. וה"ה מה שבתוכה. רק נקט נתזין וצפין משום סיפא דפליגי בהו. רב"א:

 במקום אחר:

 דמדלא שפכן במקומן רוצה בקיומן עד אז. ואילה"ק אפילו שפכן במקומן יכשירו לב"ש דמ"ש ממנער אילן פ"א מ"ב. וה"נ ניחא ליה שיבואו המים ממקום למקום בעריבה. נ"ל דדוקא אותן ששפך או אותן שנשארו בעריבה אחר שפיכה. דמי להתם ליוצאין ואת שבו. מיהו הכא מיירי גם קודם שהתחיל לשפכן:

 מדגם בתחלה הוה ניחא ליה בהו. ולרב"א ה"ה במה שבתוכה מודו דמכשירין. ונקט נטלה לשפכה משום רישא דפליגי בה:

 שהתעסק בהן:

 מדא"א לזה בל"ז. ואף דלעיל ר"פ בחבית מודו רבנן מה"ט דבכי יותן. נ"ל דהתם לא סגי בלאו הכי. דא"א שישאב אם לא יתלחלח אחורי הכלי. משא"כ הכא. היה אפשר שלא יהיה טיט כאן:

משנה ו
 מין פולין יבשין:

 אפילו אדם שהוא אה"ט כבסיפא:

 מתוך הקופה:

 דמקום מחובר לא מכשיר. [אמרה בריה קלה. גם במשנה חמורה זאת. הנני כחולדה הדרה בעיקרי בתים. ורבותינו המפרשים שכחו או לא ידעו כי הבאים אחריהם בהמה ירעו. דק"ל רישא וסיפא. מ"ש תורמסין שנטל. מצנון בסיפא. דכשהעלהו נטמא. ודוחק לחלק דהתם מדחישב להדיחו. הוה ניחא ליה שיתלחלח קליפתו החיצונה. משא"כ הכא דהניחו מתחלה שיתרכך פנימיותו ולא הוה ניחא בלחלוח שע"ג. דעכ"פ מ"ש מאחורי חבית בר"פ. ה"נ מדלא אפשר שיתרכך פנימיותו. אם לא יתלחלח קליפתו החיצונה. יוכשר ע"י לחלוח ההוא. ואת"ל דהכא שאני מחבית. דהכא מיצר הוא על הלחלוח שע"ג שעי"ז יתעפשו התורמסין מהר. עכ"פ ק"ל כיון דלחלוח שע"ג ודאי נטמא מידו הטמא כדחזינן בצנון בסיפא. א"כ משקה טמא מטמא לרצון ושלא לרצון. כריש מכילתין]. ול"מ נ"ל דמדנקט רק בצנון נדה מדיחתו. משמע דבתורמסין לאו באדם טמא מיירי. וטהורים דנקט. ר"ל אינן מוכשרין. כרוב טהור וטמא שבמסכת זו. ולהכי מה דנקט נמי בסיפא. הנוגעין בקופה טמאין. ר"ל הוכשרו. מדניחא ליה שתודח הקופה. כדמוקי לה הר"ש:

 שהעלה כל הקופה עם התורמסין:

 [תמוה כיון דהמים הנוגעין בקופה מכשירין הרי כל המים גוף א' הן. ויכשירו לכל התורמסין. ומכ"ש אי נימא דבטמא ממש איירי מתני' ולא נתבטל לחלוחית שבדופני קופה בשאר מים שבקופה. כבסוף פרקין. מדתמיד נוגעין המים בקופה והו"ל כטובל ושרץ בידו כמ"ש ע"ר הגאון זצוק"ל. אם כן ק"ל כיון דכל המים גוף א' הן כולן טמאין הן. ויכשירו ויטמאו כא' לכל התורמסין]. ונ"ל דבקופה נקובה מיירי. דכשהעלה יצאו כל המים לחוץ דרך הנקבים. והלחלוחית המחבר מים שבדופני קופה ושעל שאר התורמסין. לא מחשב חיבור להיות גוף א'. מדלא ניחא ליה בלחלוח שע"ג ומחברן דעי"ז יתעפשו התורמסין. וכמש"ל. כשק פירות רפ"ג דלר"י אותן שאינן נגד המים אינן מכשירין. אע"ג דמחוברין לחלוחית שבעליונים ותחתונים. וע"כ לא פליגי עליה רבנן התם. רק משום דס"ל דגם בלחלוח עליונים ניחא ליה. אבל בהא מודו דלחלוח דלא ניחא ליה לא חשיב חיבור:

משנה ז
 לחולין דא"ל כוונה בנטילת ידים לאכילת חולין. אבל לנגיעה בעלמא אפילו לתרומה א"צ כוונה בנטילה:

 דממילא נפל וגם השתא לא ניחא ליה בלחלוח שע"ג:

 ממשקה שבידיו דניחא ליה:

משנה ח
 לתוך קדרה:

 דלכ"ח לא מהני טבילה:

 ר"ל ואם הנוגע בקדרה היה ראשון לטומאה:

 דכלי אקמ"ט רק מאה"ט. ואף דמשקין מטמאין לכלי מגזירת משקין זב וזבה. הכא מים שבקדרה הושקו למקוה ונטהרו:

 אם היתה הקדרה שבמקוה מלאה שאר משקין:

 ע"י השקה. ואילה"ק הרי יש בילה בלח. ונתערבו ונתבטלו המשקין במי מקוה. נ"ל כיון שהמשקין מסובבים בדופני הכלי. אין בילה כחבית שנפלה לים [מכות ד"ד א']:

משנה ט
 הוא סילון עץ או חרש שקלחו בו מים ועכשיו פסק מלקלח. ונפלו פירות לסילון. ואינו יודע אם הי' נגוב בשעת נפילה:

 הוכשרו הפירות. דאח"כ מסתמא נתנגב. ואפילו מלוחלח לפנינו. תלינן הלחלוח בדבר אחר. כזיעת בורות רפ"ב. משא"כ תוך ג' ימים אף שעתה נגוב תלינן דבשעת נפילה לחלחותו קיים היה:

 ובסתם לא פליג אתנא קמא:

משנה י
 טמאים. ולרמב"ם לענין הכשר מיירי מתני'. ונפלו עליהן מים תלושין לרצון:

 הגשמים על הטמאין:

 דנתבטלו המים הטמאים:

 להעצים המלוחלחים מן הבית:

 דנטמאו מי גשמים גופייהו מלחלוחית הטמא. דמדאחשבינהו להיות תלושים מק"ט:

 המי גשמים שע"ג. דהרי לא נגעו משקין אהדדי:

 שלא יטמאו הידים. למים שע"ג. ויחזרו ויטמאו לתנור. ואין חוששין שיפלטו מים טמאין שנבלעו דכלין הן לתוכן מכח האש [עיין ערלה פ"ב מי"ג]:

 אותן עצים שבלעו משקין טמאין. אם נקצצו מקרוב. ועי"ז הם רטובים עדיין:

 מכח האש ע"י רטיבתן:

 דהמשקין שמחמת עצמן הו"ל כמי פירות ומבטלין לטמאים מק"ו ממי גשמים שעלולין לק"ט. מכ"ש מי פירות שאמק"ט:

בועז

הלכתא גבירתא