תפארת ישראל על טבול יום ד
טבול יום ד

יכין

משנה א
 דשניהן שניות הן:

 המאכל מעשר שנגע בו:

 ומעשר אף בטבול לתרומת מעשר דינו כחולין:

משנה ב
 מותרת ללוש:

 אבל אינה קוראה שם:

 כלים שאין להן בית קבול ואמק"ט. וה"ט כדי שעי"ז תזכר שלא תגע בחלה אחר קריאת שם:

 מקרב החלה שבכלי להעיסה. כדי לתרום ממוקף:

 העיסה שנגעה:

משנה ג
 ואע"ג דכבר שמעינן במ"ב דטבו"י מותר להפריש חלה. סד"א דוקא בטומאת גופה תזכר שלא תגע אחר קריאת שם. ולא בטומאת כלי. קמ"ל:

משנה ד
 כד עץ:

 חבית שיש בו מעשר הטבול לתרומת מעשר:

 ר"ל לאחר שיהיה ללגין הערב שמש. דאי מקודם. הרי תפסל התרומה מהלגין טבו"י:

 מבעוד יום:

 דאע"ג דמערבין בתרומה. כפ"ג דעירובין מ"א. עכ"פ הערוב צריך שיקנה מבעוד יום. ואז עדיין טבל הוא:

 דבעת שיחול שם תרומה אין החבית בעולם:

משנה ה
 מעשר שני:

 פי' א"מ הגאון זצוק"ל דר"ל בראשונה התירו לקנות בדמי מע"ש פירות מע"ה בירושלים דגם לשון חילול שייך במכר. כפ"א דמע"ש. ואין חוששין שמא הוכשרו ונטמאו. מדאיכא ס"ס כהר"ב פ"ב דדמאי מ"ג:

 ושוב הקילו גם לחלל חוץ לירושלים פירות חבר על מעות ע"ה. שנתן הע"ה לחבר בעד מה שנתחייב לו. ואין חוששין שמא המעות עצמן דמי מעשר שני הן:

 שהושם בסד רגלו ויוצא ליהרג:

 דאגב מורא שכח לומר תנו:

 לים:

 אפילו יוצא בחברותא למדבר דליכא מורא כל כך:

 בחולי:

משנה ו
 מוט ובו ווין הרבה. להעלות על ידו כלי מבור. ונקט לה הכא. משום דר' יהושע פליג עלה. כדפליג אמשנה ב' באשה טבול יום וכו':

 שנעשין באשקלון:

 מזלג להעביר הקשין ממקום למקום:

 כלי לזרות תבואה:

 הוא ג"כ כמזלג לנקות התבואה אחר שזרה אותה:

 ר"ל דינן עתה ככלי מתכות:

 דמסתבר דפשוטי כלי עץ נינהו. ומשום שן א' ממתכות. לא יהא דינן ככלי מתכת:

משנה ז
 של יין. והשתא הדר למילתא דדמי למשנה ה' דאמדינן דעתי':

 דאמרינן מסתמא כך כוונתו:

 להכי אף בנטמא. תרומתו תרומה:

 ונשפך הכן לבור:

 דלא חל עליה שם תרומה:

 כל זמן שלא נתרחקה מהבור כ"כ שאם תתגלגל תשוב לבור. לא עלתה קרינן בי' משא"כ בנשברה רחוק מהבור:

 שהוא חכם ויודע שראוי להתנות כך:

 ששכח:

 על כל היודע שראוי להתנות. שיהיה כאלו התנה:

בועז

הלכתא גבירתא