משנה סנהדרין ג ניקוד
דִּינֵי מָמוֹנוֹת, בִּשְׁלֹשָׁה. 
זֶה בּוֹרֵר לוֹ אֶחָד, 
וְזֶה בּוֹרֵר לוֹ אֶחָד, 
וּשְׁנֵיהֶן בּוֹרְרִין לָהֶן עוֹד אֶחָד, 
דִּבְרֵי רַבִּי מֵאִיר; 
וַחֲכָמִים אוֹמְרִים: 
שְׁנֵי הַדַּיָּנִים בּוֹרְרִין לָהֶן עוֹד אֶחָד. 
זֶה פּוֹסֵל דַּיָּנוֹ שֶׁל זֶה וְזֶה פּוֹסֵל דַּיָּנוֹ שֶׁל זֶה, 
דִּבְרֵי רַבִּי מֵאִיר; 
וַחֲכָמִים אוֹמְרִים: 
אֵימָתַי? בִּזְמַן שֶׁמֵּבִיא עֲלֵיהֶן רְאָיָה שֶׁהֵן קְרוֹבִין אוֹ פְּסוּלִין; 
אֲבָל אִם הָיוּ כְּשֵׁרִים אוֹ מוּמְחִין, 
אֵינוֹ יָכוֹל לְפָסְלָן. 
זֶה פּוֹסֵל עֵדָיו שֶׁל זֶה וְזֶה פּוֹסֵל עֵדָיו שֶׁל זֶה, 
דִּבְרֵי רַבִּי מֵאִיר. 
וַחֲכָמִים אוֹמְרִים: 
אֵימָתַי? בִּזְמַן שֶׁהוּא מֵבִיא עֲלֵיהֶם רְאָיָה שֶׁהֵן קְרוֹבִים אוֹ פְּסוּלִים; 
אֲבָל אִם הָיוּ כְּשֵׁרִים, 
אֵינוֹ יָכוֹל לְפָסְלָן:

אָמַר לוֹ: 
נֶאֱמָן עָלַי אַבָּא, 
נֶאֱמָן עָלַי אָבִיךָ, 
נֶאֱמָנִין עָלַי שְׁלֹשָׁה רוֹעֵי בָּקָר, 
רַבִּי מֵאִיר אוֹמֵר: 
יָכוֹל לַחֲזֹר בּוֹ; 
וַחֲכָמִים אוֹמְרִים: 
אֵינוֹ יָכוֹל לַחֲזֹר בּוֹ. 
הָיָה חַיָּב לַחֲבֵרוֹ שְׁבוּעָה, 
וְאָמַר לוֹ: דֹּר לִי בְּחַיֵּי רֹאשְׁךָ, 
רַבִּי מֵאִיר אוֹמֵר: 
יָכוֹל לַחֲזֹר בּוֹ; 
וַחֲכָמִים אוֹמְרִים: 
אֵינוֹ יָכוֹל לַחֲזֹר בּוֹ:

וְאֵלּוּ הֵן הַפְּסוּלִין: 
הַמְּשַׂחֵק בְּקֻבְּיָא, 
וְהַמַּלְוֶה בְּרִבִּית, 
וּמַפְרִיחֵי יוֹנִים, 
וְסוֹחֲרֵי שְׁבִיעִית. 
אָמַר רַבִּי שִׁמְעוֹן: 
בִּתְחִלָּה הָיוּ קוֹרִין אוֹתָן אוֹסְפֵי שְׁבִיעִית; 
מִשֶּׁרַבּוּ הָאַנָּסִין, 
חָזְרוּ לִקְרוֹתָן סוֹחֲרֵי שְׁבִיעִית. 
אָמַר רַבִּי יְהוּדָה: 
אֵימָתַי? 
בִּזְמַן שֶׁאֵין לָהֶם אֻמָּנוּת אֶלָּא הִיא; 
אֲבָל יֵשׁ לָהֶן אֻמָּנוּת שֶׁלֹּא הִיא, 
כְּשֵׁרִין:

וְאֵלּוּ הֵן הַקְּרוֹבִין: 
אָבִיו וְאָחִיו, 
וַאֲחִי אָבִיו וַאֲחִי אִמּוֹ, 
וּבַעַל אֲחוֹתוֹ וּבַעַל אֲחוֹת אָבִיו וּבַעַל אֲחוֹת אִמּוֹ, 
וּבַעַל אִמּוֹ וְחָמִיו וְגִיסוֹ, 
הֵן וּבְנֵיהֶן וְחַתְנֵיהֶן, 
וְחוֹרְגוֹ לְבַדּוֹ. 
אָמַר רַבִּי יוֹסֵי: 
זוֹ מִשְׁנַת רַבִּי עֲקִיבָא; 
אֲבָל מִשְׁנָה רִאשׁוֹנָה, 
דּוֹדוֹ וּבֶן דּוֹדוֹ, 
וְכָל הָרָאוּי לְיָרְשׁוֹ, 
וְכָל הַקָּרוֹב לוֹ בְּאוֹתָהּ שָׁעָה. 
הָיָה קָרוֹב וְנִתְרַחֵק, 
הֲרֵי זֶה כָּשֵׁר. 
רַבִּי יְהוּדָה אוֹמֵר: 
אֲפִלּוּ מֵתָה בִּתּוֹ וְיֶשׁ לוֹ בָּנִים מִמֶּנָּה, 
הֲרֵי זֶה קָרוֹב:

הָאוֹהֵב וְהַשּׂוֹנֵא. 
אוֹהֵב, 
זֶה שׁוֹשְׁבִינוֹ; 
שׂוֹנֵא, 
כָּל שֶׁלֹּא דִבֵּר עִמּוֹ שְׁלֹשָׁה יָמִים בְּאֵיבָה. 
אָמְרוּ לוֹ: 
לֹא נֶחְשְׁדוּ יִשְׂרָאֵל עַל כָּךְ:

כֵּיצַד בּוֹדְקִים אֶת הָעֵדִים? 
הָיוּ מַכְנִיסִין אוֹתָן לַחֶדֶר וּמְאַיְּמִין עֲלֵיהֶן. 
וּמוֹצִיאִין אֶת כָּל הָאָדָם לַחוּץ, 
וּמְשַׁיְּרִין אֶת הַגָּדוֹל שֶׁבָּהֶן וְאוֹמְרִים לוֹ: 
אֱמֹר הֵיאַךְ אַתָּה יוֹדֵעַ שֶׁזֶּה חַיָּב לָזֶה; 
אִם אָמַר: 
הוּא אָמַר לִי שֶׁאֲנִי חַיָּב לוֹ, 
אִישׁ פְּלוֹנִי אָמַר לִי שֶׁהוּא חַיָּב לוֹ, 
לֹא אָמַר כְּלוּם, 
עַד שֶׁיֹּאמַר: 
בְּפָנֵינוּ הוֹדָה לוֹ שֶׁהוּא חַיָּב לוֹ מָאתַיִם זוּז. 
וְאַחַר כָּךְ מַכְנִיסִין אֶת הַשֵּׁנִי וּבוֹדְקִים אוֹתוֹ. 
אִם נִמְצְאוּ דִּבְרֵיהֶם מְכֻוָּנִים, 
נוֹשְׂאִים וְנוֹתְנִין בַּדָּבָר. 
שְׁנַיִם אוֹמְרִים זַכַּאי וְאֶחָד אוֹמֵר חַיָּב, 
זַכַּאי; 
שְׁנַיִם אוֹמְרִים חַיָּב וְאֶחָד אוֹמֵר זַכַּאי, 
חַיָּב. 
אֶחָד אוֹמֵר זַכַּאי וְאֶחָד אוֹמֵר חַיָּב, 
וַאֲפִלּוּ שְׁנַיִם מְזַכִּין אוֹ שְׁנַיִם מְחַיְּבִין וְאֶחָד אוֹמֵר אֵינִי יוֹדֵעַ, 
יוֹסִיפוּ הַדַּיָּנִים:

גָּמְרוּ אֶת הַדָּבָר, 
הָיוּ מַכְנִיסִין אוֹתָן; 
הַגָּדוֹל שֶׁבַּדַּיָּנִים אוֹמֵר: 
אִישׁ פְּלוֹנִי אַתָּה זַכַּאי, 
אִישׁ פְּלוֹנִי אַתָּה חַיָּב. 
וּמִנַּיִן לִכְשֶׁיֵּצֵא אֶחָד מִן הַדַּיָּנִים, לֹא יֹאמַר: 
אֲנִי מְזַכֶּה וַחֲבֵרַי מְחַיְּבִין, 
אֲבָל מָה אֶעֱשֶׂה שֶׁחֲבֵרַי רַבּוּ עָלַי? 
עַל זֶה נֶאֱמַר: 
"לֹא תֵלֵךְ רָכִיל בְּעַמֶּ[י]ךָ" , 
וְאוֹמֵר: "הוֹלֵךְ רָכִיל מְגַלֶּה סּוֹד" :

כָּל זְמַן שֶׁמֵּבִיא רְאָיָה, 
סוֹתֵר אֶת הַדִּין. 
אָמְרוּ לוֹ: כָּל רְאָיוֹת שֶׁיֵּשׁ לְךָ – הָבֵא מִכָּאן עַד שְׁלֹשִׁים יוֹם, 
מָצָא בְּתוֹךְ שְׁלֹשִׁים יוֹם, סוֹתֵר; 
לְאַחַר שְׁלֹשִׁים יוֹם, אֵינוֹ סוֹתֵר. 
אָמַר רַבָּן שִׁמְעוֹן בֶּן גַּמְלִיאֵל: 
מַה יַּעֲשֶׂה זֶה, 
שֶׁלֹּא מָצָא בְּתוֹךְ שְׁלֹשִׁים, 
וּמָצָא לְאַחַר שְׁלֹשִׁים? 
אָמְרוּ לוֹ: הָבֵא עֵדִים, וְאָמַר: אֵין לִי עֵדִים, 
אָמְרוּ: הָבֵא רְאָיָה, וְאָמַר: אֵין לִי רְאָיָה, 
וּלְאַחַר זְמַן הֵבִיא רְאָיָה וּמָצָא עֵדִים, 
הֲרֵי זֶה אֵינוֹ כְּלוּם. 
אָמַר רַבָּן שִׁמְעוֹן בֶּן גַּמְלִיאֵל: 
מַה יַּעֲשֶׂה זֶה, 
שֶׁלֹּא הָיָה יוֹדֵעַ שֶׁיֵּשׁ לוֹ עֵדִים – וּמָצָא עֵדִים, 
לֹא הָיָה יוֹדֵעַ שֶׁיֵּשׁ לוֹ רְאָיָה – וּמָצָא רְאָיָה? 
אָמְרוּ לוֹ: הָבֵא עֵדִים, אָמַר: אֵין לִי עֵדִים, 
הָבֵא רְאָיָה, וְאָמַר: אֵין לִי רְאָיָה, 
רָאָה שֶׁמִּתְחַיֵּב בַּדִּין וְאָמַר: 
קִרְבוּ פְּלוֹנִי וּפְלוֹנִי וְהַעִידוּנִי, 
אוֹ שֶׁהוֹצִיא רְאָיָה מִתּוֹךְ אֲפֻנְדָּתוֹ, 
הֲרֵי זֶה אֵינוֹ כְּלוּם:

סנהדרין ג
ג