חפץ חיים על ספרא/אמור/פרשה יא


ביאור - פרשתא יא
 דס"ד אמינא כיון שכולם נידונין בו יהיו חייבין כולם לקדשו קמ"ל ומטעם זה צריך גם גרים לרבויי דלא נימא דוקא ישראל כמו שממעט עכו"ם אף על גב דשייכי בה.
 דמלת "לכם" יתירא, דהלא הוא מדבר עם בני ישראל אלא הכונה לנלוים אליכם.
 והוא אתה בחרתנו שחותם בה מקדש ישראל ויום הזכרון וגם הוא מודה שזכרון אלו הזכרונות ותרועה אלו השופרות.
 מעשיית מלאכה שקדושה תורה על הבדל מעשיית מלאכה.
 דתיבת "שבתון" מורה על שביתה מעשיית מלאכה.
 פי' שכך יפה לדרוש על השביתה ממלאכה שהיא העיקר הואיל והוא ראשון במקרא שנזכר זה מקודם והשביתה ראשונה לכולם ומשמעות דורשין איכא בינייהו, וליכא למימר דר"ע אית ליה קדושת היום לבסוף שהרי קאמר כולל מלכיות עם קדושת היום והדר זכרונות ושופרות.
 ופירש"י לעני ולגר תעזוב אותם אני ה' אלהיכם וסמיך ליה בחודש השביעי שהוא ר"ה.

 פי' א"צ לבקש מלכיות מן אני ה' אלהיכם הכתוב בפרשה הקודמת דהרי בגופה של פרשה  כתיב אני ה' אלהיכם שאין תלמוד לומר דכתיב והיה לכם לזכרון לפני אלהיכם אני ה' אלהיכם שהוא יתר אחרי דאמר מתחלה לפני אלהיכם, אלא הכי קאמר והיה לכם פי' כל יום אשר יהיה לכם חיובא לזכרון, כלומר  לומר זכרונות לפני אלהיכם צריך שתזכירו גם כן שאני ה' אלהיכם אדון ומלך עליכם ואלו הם המלכיות וזהו שאמר כל יום שאתה אומר זכרונות אתה סומך לו מלכיות.

 מגן אברהם.
 אתה גבור.
 אתה קדוש.
 היינו כל הברכה של מלכיות כוללה קודם החתימה של המלך הקדוש.
 אתה בחרתנו.
 [כן איתא במשנת ראש השנה ל"ב. ].

 פי' דקיימא לן אין פוחתין מעשרה פסוקים למלכיות וכן לזכרונות וכן לשופרות, וקאמר ליה ר"ע אם כדבריך שאישתני מלכיות מן זכרונות ושופרות שאינו תוקע בו ישתנה נמי לענין שלא יזכירו בו כל עשרה פסוקים אלא יפחתו בו פסוק אחד (גמרא).

 מימי יו"ט אומר אתה בחרתנו בברכה הרביעית.
 שביו"ט יש במוסף שבע ברכות וממילא הברכה הרביעית היא באמצע ובראש השנה יש במוסף ט' ברכות ואמצעה היא ברכה חמישית שהיא זכרונות ואומר שם גם קדושת היום.
 שאין תוקעין למלכיות.
 מפרש בגמרא שהוא יום השני לשנה הבא דא"א שיהיו ב' ימים של ר"ה ועברוה לאלול דהא אמר ר"ח מימות עזרא ואילך לא מצינו אלול מעובר.
 היינו לענין זה שתוקעין למלכיות אבל לא ס"ל כר"ע דאמר שקדושת היום עם המלכיות אלא עם הזכרונות.

 דידוע דיוה"כ הוא בשביעי.
 פי' תרועה שכתוב לענין ר"ה שהוא בחודש שביעי.

 דהעברה פשוטה משמע העברת קול אחד מבלי תנועה בה.
 ביוה"כ תעבירו הרי העברה תחלה וסוף ותרועה כתיב בינתיים.

 שמריע ג' פעמים ועל כל תרועה פשוטה לפניה ופשוטה לאחריה.
 שהם ג' פסוקים של ג' תרועות ולכל תרועה פשוטה לפניה ופשוטה לאחריה.

 דבאמת ביובל כתיב רק פעם אחד דכתיב והעברת שופר תרועה, ובר"ה כתיב שתי פעמים דהכא נאמר זכרון תרועה ובפרשת פנחס כתיב יום תרועה יהיה לכם.

 פי' שלש פעמים שהם תשע ולשון תקיעות לאו דוקא.
 דצריך למשוך התקיעה כשיעור תרועה.
 האי תנא סבר דתרועה הוא מה שאנו עושין ג' שברים (ר"ש וכן מוכח בגמרא לג: ].
 בארכו כדי שיהא תוקע והיינו כדי שיאחזנו בידו ותוקע והוא שיעור טפח כדאיתא בדנה דף כ"ז.

חפץ חיים על ספרא