ט"ז על אבן העזר פג


סעיף א
ואם מחלה אינה מחילה לתבוע...ומ"מ אינו יכול לתבוע חלקה  בטור כתוב סתם אינו יכול לתבוע דמשמע אפילו חלקו אלא שב"י כתב ע"ז פשיטא דהיינו דוקא לחלק' כדאמר אביי ס"פ השולח בעל בנכסי אשתו צריך הרשאה אבל לחלקו בלא הרשאה נמי מצי תבע ומו"ח ז"ל הקשה וכי גרע חלקו מפירא דארעא דאמרי' מגו דנחית לפיר אנחית נמי אגופא כדלקמן סי' פ"ה סעיף ד' ולפיכך נראה דאף אחלקו צרך הרשאה לא דמי לשאר נכסי אשתו דידועין גופא דפירי קמי תביעה אבל בדמי חבלה שאין ידוע חלקו וחלקה אלא לאחר פסק דין הלכך בשעת התביעה צריך הרשאה עכ"ל דבריו תמוהין מאוד דמ"ש בסוף ול"ד לשאר נכסין דאדרבא שאר נכסין צריך באמת הרשאה כדאמר אביי בעל בנכסי אשתו צריך הרשאה ומ"ש ברישא דכי גרע חלקו מפירא דארעא אה"נ דגרע דאפשר דס"ל דשאני פירי דקנין פירות כקנין הגוף דמי משא"כ כאן דחלקו דבר מיוחד הוא אלא אי קשיא לי הא קשיא לי מהא דאיתא בפרק מרובה דף ע' כל אדרכתא דלא כתיב בה זיל דון וזכי ואפיק לנפשך לית בה מששא אמר אביי ואי כתוב ביה למחצה לשליש ולרביע פי' שהשליח יטול מחצה או שליש או רביע ממה שיזכה מגו דמשתעי דינו אמחצה וכו' אשתעי דינא אכולה ה"נ לא לצטרך הרשאה אפילו על חלקה דמגו דמשתעי דינא אחלקו אשתעי נמי אחלקה וצ"ע זה דלפי הנראה כן ראוי גם כאן לפסוק דא"צ כלל הרשאה דק"ו הוא דמה התם שאין בבירור שום חלק אלא אם ייכה בדין ק"ו כאן דיש לו חלק בודאי אלא שאין ידוע כמה ותו דכאן עכ"פ יש לו פירות מחלקה ובסי' פ"ה כ' בטור מגו דנחית לפירי לעצמה וא"כ פשיטא שידין על הכל בלא הרשאה דיש לו זכות בכולו: