עבודת הקרבנות/סדר הרמת הדשן


כא 
אחר שהעמידו אנשים לעשות חביתין כשהגיע עת תרומת הדשן מי שזכה בפייס לתרום את המזבח היה הולך בצניעות לבדו לאור המערכה עד שהיה מגיע למקום הכיור שהוא בין האולם לכבש והיה מעלה הכיור מן הבאר שתחת הכיור. (רמב״ם פ״י הל׳ י״א מהל׳ תמידין):

ביאור

כב 
בהכיור צריך להיות שיעור מים לא פחות מכדי לקדש ממנו ארבעה כהנים שנא׳ ורחצו ממנו (א) משה אהרן ובניו. (רמב״ם פ״ה הלי״ג מהל׳ ביאת מ׳):

ביאור

כג 
מ״ע על כל כהן שבא לעבוד עבודה שיקדש ידיו ורגליו מן הכיור ואח״כ יעבוד שנא׳ (שמות ל׳) ורחצו אהרן ובניו ממנו את ידיהם ואת רגליהם (שם פ״ה הל׳ א׳ מהל׳ ביא״מ):

כד 
וכן היה מעשה הקידוש. פותח דד הכיור ומניח ידו הימנית על גבי רגלו הימנית וידו השמאלית על גבי רגלו השמאלית ושוחה ומשפשף היד על גבי הרגל מן המים היוצאים מן הכיור והרחיצה יהיה ידיו ורגליו כאחת בחדא רחיצה כדכתיב ורחצו והרחיצה הוא מעומד דכתיב בקידוש (שמות ל׳) או בגשתם אל המזבח לשרת איתקש קידוש לשירות מה שירות מעומד דכתיב לעמוד לשרת אף קידוש מעומד:

ביאור

כה 
אחר שקידש ידיו ורגליו לוקח מחתת הכסף ועולה עם המחתה לראש המזבח ומפנה את הגחלים אילך ואילך וחותה מלא המחתה מן הגחלים שנתאכלו מאברי העולה בלב האש כדכתיב (ויקרא ו׳) והרים את הדשן אשר תאכל האש את העולה ויורד למטה לארץ והופך פניו לצפון והולך למזרח הכבש עשר אמות כלפי הצפון וצובר את הגחלים שחתה על גבי הרצפה במקום אחד בנחת דכתיב ושמו אצל המזבח. (רמב״ם פ״ב הל׳ י״ג מהל' תמיומו״ס) רחוק הכבש שלשה טפחים והוא המקום שנותנין שם מוראות העוף ודישון מזבח הפנימי ודישון המנורה כדכתיב אצל המזבח סמוך למזבח (ספרא ו' ובהראב״ד שם):

ביאור

כו 
ראוהו אחיו הכהנים שירד זה שתרם את המזבח מיד רצו הכהנים ובאו להכיור ומקדישין ידיהם ורגליהם מן הכיור בזריזות כאופן שקידש התורם והיו נוטלין מן לשכת הכלים את המגרפות ואת הצינורות ועולין לראש המזבח וכל אברי העולה ואמורי הקרבנות שלא נתאכלו כל הלילה מחזירין אותם לצדדי המזבח ואם אין הצדדין מחזיקין סודרים אותם בכבש כנגד הסובב ואח״כ גורפין את הדשן במגרופות מכל צדדי המזבח ומעלין אותו ערימה על גבי התפוח וגורפין אותה הערימה בפסכתר ומורידין את הפסכתר עם הדשן למטה (רמב״ם פ״ב הלי״ג מהל׳ תמידין):

ביאור

כז 
וכל מי שירצה מן הכהנים ממלא מן הדשן שהורידו למטה ומוצייא חוץ לעיר לשפך הדשן במקום נקי וצנוע ושאין הרוחות מנשבות בו ולא חזירים גורפים אותו ולא יפזרנו שם אלא מניחו במקום אחת כדכתיב (ויקרא ו') והוציא הדשן אל מחוץ  למחנה (רמב״ם הלי״ד מפ״ב מהל׳ תמיומו״ס):

ביאור