יהל אור/במדבר/חלק א


פרשת במדבר

דף קיז עמוד א
 משמים.

 מהארץ. וזהו דמות של אדם.

 זהו צלם של אדם.

 דאור ראשון כליל משית יומין - יומא דכולהו יומין, וזהו מסוף העולם ועד סופו, והוא דכורא דפרצופין דאתנטלא מיניה אח"כ.

 זהו ארבעה ד"ו פרצופים. בדיוקנא כו' וכליל - הוא נקבות של הד"ו פרצופים שהוא נוקבא של דכורא. נהורי' ודחלין הוא דכורין מהד"ו פרצופין.

 דכל אחד כליל דכר ונוקבא.

 זוגות דהיינו  - צלם ו' , שהוא דכורא, ו - שהוא נקבות כ"א היה זוגות.

 גם כן כנ"ל.

 הוא אבי"ע, עילא - אצילות, ותתא - בי"ע, והן דכר ונוקבא.

 דהיינו הדכורים.

 והוא נוקב' וגם גופי' לא אשתלים.

 קין והבל, קין ממלאך נחש והבל מאדם.

 ולא נשאר מהם כלום בעולם.

 ג' עמודים שהעולם עומד עליהם.

 כמ"ש בהבראם - בה"בראם - אותיות אברהם.

 י"ב בקר, י"ב צירופי הוי"ה.

 שהם ע"ב דהיינו שבעים נפש עם יעקב, ואברהם ויצחק — הם ע"ב.

 דהיינו מעלאי ותתאי

 דכורא.  נוקבא.

דף קיז עמוד ב
 דשני פעמים התפקדו ישראל, ראשון פקדו משה ואהרן ונשיאי ישראל במדבר סיני כמ"ש . ושני פקד הקב"ה בעצמו באהל מועד כמ"ש . נמצא שני פקודים, א' לאורייתא וא' למשכנא.

וטעם ב' פעמים כי צריך להיות האדם שלם ולכלול מדכר ונוקבא, מעילאי ותתאי, וזהו אורייתא מעילאי ומשכנא מתתאי, וכל אחד כלול מדכר ונוקבא. לכן הקב"ה פקד למשכנא וישראל מתתאי פקדו לסיני לאורייתא לעילאי, והוה כולהו שלים כמש"ו, וכלהו הוו כחד ולא מתפרשי.

 ור"ל  - בשני המנינים היה הכל באחד לחדש השני בשנה השנית, כי מונים שנה לחמה וחודש ללבנה, והשני הוא ליסוד, והוא שני למלכות שהיא ראשונה והיסוד שני לה.

 בסוד ויהי יוסף יפה תואר.

 כי בזמן שיסוד ומלכות מזדווגים וודאי שגם פרצופים עליונים מזדווגים גם הם לפי שאין להם ליסוד ומלכות ממי לקבל אלא מפרצופים העליונים.

 שיציאת מצרים היתה על ידי מלכות, ולכך נאמר  - שהצדיק נקרא 'שנית' כדלעיל.

[ליקוט]
(דף קיז ע"א(?))  ר"ל דבין דכר ובין נקבה כלילא מדכר ונוקבא. וז"ש ואע"ג דנוקבא אחידת בסטרוי הא הוא נמי כליל מתרין סטרין - והוא כמ"ש בפרשת שמיני דף ל"ה ע"ב  , ועל שם שנוקבא כלילא בדכורא לכן לא הזכיר בשתיהן כ"א הדכורא, בצלמו בצלם אלהים, בצלם ו' - ז"א דכליל זו"נ, בצלם אלהים - נוקבא דז"א שנקראת 'אלהים' והיא גם כן כלילא זכר ונקבה.

 ר"ל קין והבל שהן היו כלולים מסטרא דקדושה ומסטרא אחרא שלכן לא נתקיימו כמ"ש באדרא רבא עי"ש.

 ר"ל של ז"א ושל נוקבא שהן תריסר תחומין די"ב צירופי הוי"ה, י"ב גבולין דז"א, ותריסר בקר דנוקבא. ואורייתא הוא ת"ת דז"א, ומשכנא הוא ת"ת דנוקבא - היכל הרצון, ששם י"ב הנהורין, ד' דגלים, וכל מספר בני ישראל וכמספרם כמ"ש בפרשת בהעלתך דף קנ"ד עי"ש , ובאותו מספר עצמו הם הי"ב גבולין דת"ת דז"א.

וז"ש  ור"ל כמו שמפרש והולך אי באהל מועד אמאי במדבר סיני? אלא חד לאורייתא וחד למשכנא - ר"ל במדבר סיני הוא אורייתא, באוהל מועד - משכנא, ושניהם מנין ומספר אחד.

 ר"ל כמ"ש לקמן שהמספר הוא בשני ממטה למעלה, והוא ביסוד - חדש זיו, ומשם אתברכו כמ"ש למטה כי שם צוה ה' את הברכה כו', ושמש וירח הוא זו"נ כידוע, ושנה שהוא שנת החמה הוא בדכורא, וחדש הוא חודש הלבנה - הוא בנוקבא, ובשניהם הוא יסוד. וזהו , והן לא מתפרשין דא מן דא. וסוד המספר הוא משם ובשני דרגין כמ"ש בסבא דף ק"ה ע"א : , עיי"ש.

 ר"ל במלכות לבד, דלא עאלו בדכורא עד דאכלו מנא וקבילו אורייתא כידוע.

[עד כאן הליקוט]

 ר"ל ליתן הודאה וקיום על ברכת השי"ת וזהו  תרין ברכאן כו' לבתר ויברך אתכם כאשר דבם לכם, זהו הודאה על ברכת השי"ת

 הוא ג' מדרגות נפש רוח נשמה,  הוא לשון תאוה והתאוה בנפש כידוע,  הוא הרוח כידוע שנקרא 'לב',  הוא הנשמה. לכן מסיים והולך בכל לבבך כו' ובכל נפשך ובכל מאדך - הוא הנשמה. וזהו ג' דברים, ג' מדות באדם — עין רעה, ורוח גבוהה, ונפש רחבה. לכן צריך לברך בהיפוך אלה הדברים.

 כיון שהם הכהנים מברכים לישראל בעינא טבא כו' כדין שצריך לברך ברכת כהנים בעינא טבא הם ונשיהם, אבל בלוים אין צריך לברך את נשותיהם שהם בכלל נשי ישראל, ולכן לא נאמר אצל הלוים  כמו אצל הכהנים.

דף קיח עמוד א
 כלומר שהיו נשלמים בשלימות באחדות.

 הוא עמודא דאמצעיתא.

 הוא יסוד הבינה.

 יסוד דזעיר שכל הברכות מתקבצים שם.

 זהו נצח והוד.

 מלכות משפיעים למלכים [אולי צ"ל משפיע לעלמין. ש"ל].

 שהוא כלל היופי שלו.

 הוא מלכות.

 היינו עמודא דאמצעיתא.

 חסד.  גבורה.  יסוד.

 כדלעיל אבי"ע.

 כדדריש והולך בעמוד ב' למטה וקי"ט א' .

 וכל התורה כולה שמותיו של הקב"ה ונקרא 'שמו'.

 ר"ל לעילא לעילא.

 זהו סמיכות לדרשו איש על דגלו כנ"ל.

 הוא התורה - ה' עוז לעמו יתן.

 יסוד דדכורא.

 יסוד דנוקבא.

 ואז שורה ת"ת בארץ ישראל - מלכות, וזהו גם כן מאתערותא דלתתא אתערותא דלעילא וזהו גם כן סמיכות לדרוש הנ"ל.

 דריש רישא דקרא.

 ר"ל דישראל עובדין ביראה כיון דלית להם שמחה.

 ר"ל דכנסת ישראל גופא בזמנא דאיהי בגלותא נקרא 'יראה'.

 פירוש בבריאה כמ"ש העפר אשר יהיה בקרקע המשכן — משכן הוא  דאצילות, וקרקע המשכן היא בריאה.

 כנגד לה ולו.

 ההרים - מלאכים מצד הת"ת, והגבעות - מלאכים מצד המלכות.

 גם כן ב' דברים.

דף קיח עמוד ב
 והיינו ד' מחנות שכינה שהן א'ר'ג'מ'ן.

 הם י"ב מלאכים שתחת המלכות.

 הם י"ב גבולי אלכסון.

 לעילא ולעילא גם כן כנ"ל.

 הם י"ב שבזעיר ששורשם מאבא ואמא הנקראים 'יה'.

 שהם אבא ואמא מעידים על ישראל שהוא זעיר.

 ר"ל די"ב שבטים שייכים דווקא בזעיר שהוא ו' קצוות, וידוע שהי"ב הם בו' קצוות כידוע.

דכתיב - צ"ל כתיב.

 פירוש שהם פני שור פני נשר פני אריה — היינו הבטת שור ונשר ואריה, אבל לעולם הם צורת אדם כמ"ש בזוהר פרשת תזריע מ"ח ע"א .

 פירוש, שכל אחד יש לו ד' פנים וכמ"ש .

 ר"ל שהם פני שור פני כו' בכ"א.

 כמ"ש שכולם פני אדם כדלעיל.

 חסד נצח, ובהם ששה פרקים.

 גבורה הוד, וגם כן ששה פרקים והם הי"ב שבטים.

 ר"ל לסייע שהיא באמצע.

 דע כי במזבח היה עלה אמה וכנס אמה - זהו יסוד, עלה חמש וכנס אמה - זהו סובב, עלה ג' כו'. וזהו המדרגות כסדר מתתא לעילא. וד' קרנות הוא אבן מאסו הבונים היתה לראש פינה כידוע. לכן אמר דרומית מזרחית שהוא התחלת הסובב, צפונית מערבית בדרגא שלו שהוא יסוד.

 חכמה.

 בינה.

 ישראל.

 אז"ן. שכלולה משערות ומצחא ז"נ. [אמר המסדר, עיין בתיקון ע' קכ"ט ובזוהר פרשת ואתה תצוה ובש"ח שם].

 כמ"ש בפרשת אחרי מות שם . ובז"ח פרשת יתרו דף ל"ב ע"ג .

 שד' חיות הן בד' זוויין כמ"ש בפרשת אחרי מות דף ס'  , עי"ש ובכמה מקומות, והן כמו אגוז שהן בזוייות והן שנים בכל צד, וכמ"ש בפרשת בראשית ופקודי (אמר המסדר נראה שכאן היה כתוב המאמר דפרשת פקודי רנ"ד ע"ב אל גנת אגוז) עכ"ל בהיכל הששי עי"ש, ובפרשת שמות דף ט"ו ע"ב  אגוז דא הוא רתיכא קדישא דאינון ארבע רישין דנהרין דמתפרשין מן גנתא כהאי אגוזא דאינון ארבע רישין לגו כו' מה אינון ארבע קרישין (עיין בזוהר, ואולי צ"ל 'רישין'. המסדר) ד' באגוזא מתחברין בהאי גיסא ומתפרשין מהאי גיסא, כך רתיכא מתחברין באחדותא בחדוותא בשלימותא בשלימו כו'.

 מזרח הוא אבא והוא ראש היו"ד שהוא במזרח, ומן אבא נפיק חסד כמ"ש באדרא זוטא ולקמן, וזהו רגל הימני של יו"ד - דרום.

 ר"ל דמן ה' נפיק דרום וצפון, שמאמא נפיק גבורה. ואף עטרא דחסד דנפיק מאבא - יוצא על ידי אמא כידוע. וזהו רגל ימיני ושמאלי של ה"א. וגג הה"א הוא בינה - הנהר דנפיק מעוקצא דאחורי' (פי' מאחורי ה"א יש עוקץ והוא י' בסוד וחכם בבינה. המסדר) כמ"ש בפרשת אחרי מות ועיקר יציאה מבינה אינו אלא צפון.

וז"ש  ר"ל שהוא"ו הוא בן י"ה, והוא ביניהם, מפתחא דסתים לאימא, ומן יו"ד נפקין דרום ומן ה"א צפון והוא ביניהם. (אמר המסדר. מפתחא דסתים כו' -- היה כתוב בהעתק למאמר בפ"ע ונרשם עליו -- ק"כ ע"א -- ואני סדרתיו הנה כמו שנראה לפי עניות דעתי.)

דף קכ עמוד א
 כמ"ש למטה בתחלה לקרן ואח"כ דרומית מזרחית כו' מערבית דרומית התחלה בדרום וסיום גם כן בדרום. והענין כי אבא ואמא - י"ה - הם מזרח וצפון, וזעיר ונוקביה - ו"ה - הם דרום ומערב, כמש"ל עי"ש.

פרשת נשא

דף קכא עמוד ב
 חסד ממש ומיכאל שלוחי'.

 לוי המנגן כנ"ל.

 לשון שירה.

 שהשיר מעכב הקרבן כידוע.

 ר"ל שאינו יכול.

 ר"ל כנור דדוד שהיה פתוח אל צד צפון שהוא הלב בשמאל, ובכל חצי לילה מנגן כו', ר"ל שהיה עומד בחצי הלילה כמ"ש חצות לילה כו'.

 שית כנפי ריאה הנ"ל.

 והן בינה ומלכות, וכן בעולמות — בריאה ועשייה, באדם — לבא ופומא כמש"ו. ועמודא דאמצעיתא (בספירות) ומט"ט (בעולמות) וקנה (באדם) -- הן שש מעלות לכסא. והכל כסא א', דכסא תחתון הוא שרפרף לכסא הדום רגליו כמ"ש  א' לכסא כו'.

 ר"ל כסא כבוד הוא כסא התחתון ששם כבוד ה'.

 הוא כסא עליון בגבהי מרומים כידוע.

 ר"ל דכסא ראשון שהוא ל"ב נקרא כס י"ה, דבינה נקראת י"ה. והוא לב שיש לו תמיד מלחמה עם עמלק שהוא הכבד, שהכבד מייגעו בתאוות המאכל כמ"ש במדרש הנעלם על הפסוק ויאמר עשו אל יעקב הלעיטני כו' והוא ר"ת ל'יהו"ה ב'עמלק. והנצחון על ידי התפלין שמניח על היד כנגד הלב כמ"ש  צריכה שתהא שימה נגד הלב. וזהו כי יד על כס י"ה - אז מלחמה לה' שהוא תפלין כמ"ש וראו כו' כי שם ה' כו'.

ל"ב ויאמר כו'  - צ"ל ל"ב כס י"ה ויאמר כו' עד פומא כסא הה"ד תקעו כו'.

 דשניהם נקראו כס, ובינה נקראת י"ה כנ"ל. ומלכות נקראת כסא - כס אדני.

 שהוא מלכות כמ"ש  שהחדש מתכסה בו דאיכסי סיהרא - מלכות.

 הן שש מעלות הנ"ל.

 ר"ל שהקול הוא ו', דסליק מקנה דשם ו' עזקאין כנ"ל. ודבור - ה' - בה' תקוני דפומא כמש"ו.

 לא חשיב לשון וגרון, רק הפה לבד.

 ר"ל דנהר שע"י טוחן הרחיים הוא דוגמת הקנה שמוציא קול. דנהר איהו ו' כידוע - ונהר יוצא כו', והרחיים הוא דוגמת הפה שמוציא הדבור. וז"ש .

 שהוא ה' ראשונה.

 שהוא י' כמש"ו.

 ר"ל שבו י' אותיות.

 רומז הכל על י' הנ"ל.

 ר"ל אע"ג ששופר הוא ו' כנ"ל, ובו ניתן התורה בשופרות, לכך אמר שכל השם הכל בחכמה. וז"ש קלא דילה דיבור דילה כו' בינה דילה כו' מחשבה כו' ולכך ניתן התורה בי' דברות.

דף קכב עמוד א
 ר"ל דאיהי תשובה.

 דאשתלים ה' כנ"ל.

 דלא נשאר לנו אלא דברים - ה' - מלכות, ונשלמה פרים שפתינו - כל השם במקום פרים שהיה הקרבן משלים בזמן שבהמ"ק קיים כמ"ש  בזמן שאין בהמ"ק קיים מה תהא עליהם יעסקו בקרבנות ואני מוחל כו'. וז"ש .

דף קכב עמוד ב
 שלימו דשמי' כנ"ל.

 ממלכות, וכן ותמונת כו' בצלם כו'.

 דרגא דידה, ד' ספירות - נצח הוד יסוד מלכות. ולכן נקראת 'ד'. וכשהיא שוה לת"ת נקראת 'ה'.

 ר"ל בשביל אומות העולם.

 שמילא שאלתו כמ"ש ג' דברים בקש משה מהקב"ה ונתן לו כו'.

[ליקוט]
 כי היא נקראת באר מים חיים כמ"ש בז"ח שיר השירים וכמ"ש  הרואה באר בחלום כו', כי אותי עזבו מקור מים חיים לחצוב כו', ובתשובה חוזר למקור מים חיים.

 כי היא ד"א אות רביעית של השם כוללת ד' אותיות כמ"ש בתיקונים סוף תיקון מ"ז והיא רשות היחיד גבוה י' ורחב ד', גבוה י' מסטרא דבעלה - שמא מפרש ביו"ד אתוון, ורחב ד' מסטרא דילה - ד' אותיות כמש"ש.

 ר"ל דלכך כתיב  אחר , לומר שדוקא שריא ה' זעירא על אלין שבשבילם נבראו שמים וארץ ותולדות, וכמ"ש לקמן ובגין דא ויכלו שלימו כו' ועלה קיימין שמיא וארעא כו' דכתיב אלה תולדות השמים והארץ כו'. 
[עד כאן הליקוט].

 היא קושיא.

 הוא תירוץ. ולא גרסינן תיבת , וכן תיבת  דלהלן בסמוך לא גרסינן.

 ממט"ט ששורה בימות החול שעל ידו מתנהגין העולמות בחול - ששת ימי המעשה, בו' קצוות דיליה, ו' אותיות דמט"ט.

 הוא הצלם.

 שמיני' התנוע' לאדם כו'.

 ה' זעירא - מלכות - ה' דאברהם.

 צ"ל , והוא דיוקנא דעמודא דאמצעיתא.

 ר"ל בצלם ו'.

 מלכות.

דאת י' - צ"ל דאת ו'.

 דכל השם על ראשו ומשם הולך לגוף כמש"ו.

 ר"ל המעשה עצמו של המצות דלעיל לא אמר רק דמינה יעול כו' דמלכות נקראת מעשה עובדא דבראשית.

 ר"ל מלכות שנקרא אלהים - ל"ב - שנקרא "כבוד השם" -  גימטריא .

[ליקוט]
 והן ד' אותיות הוי"ה - מצות לא תעשה ומצות עשה, ותורה ותשובה. ולא מצות לא תעשה עצמן ומצות עשה עצמן, אלא היראה ואהבה גורמות המצות עשה ומצות לא תעשה, והתשובה היא הרביעית - המעשה כמש"ו. וג' ראשונות הן במחשבה וכמ"ש במ"א דג' אותיות יה"ו הן במחשבה והרביעית - ה' - היא בעובדא וכלולה מכולם, שהם הנ"ל - מצות עשה ומצות לא תעשה תורה ותשובה. עד כאן הליקוט].

דף קכג עמוד א
 כמ"ש  שבחייהם קרויים מתים.

 לא קאי על מ"ש  אלא על . דבעובדין ניכר. אבל בדיוקנא ניכר מאיזה חיה הוא, אם חוור - מאריה כמ"ש בתיקוני זהר. וכלל זה הוא בכל העולמות כמש"ו.

 דשם עץ הדעת טוב ורע.

 ר"ל דבכל יום יש טוב ורע ולכן בין בקדושה ובין בסט"א יש בכל יום פרצופא דאנהיג כנ"ל.

 ר"ל לעזור לו.

 תשב ו"ה - אותיות תשובה, והוא תשוב ו' לה' או ה' לו', אע"ג דלא נזכר י"ה ז"ש ולעולם כו' דשם תשובה.

דף קכג עמוד ב
 אבא ואמא.

 דתורה ברישא בפה כמש"ו. ונגדו יראה בחללא דרישא. וכן מצוה בגופא בידין ורגלין ואהבה נגדו בחללא דגופא.
(מצאתי כתוב על הגליון: והנה יראה היא חכמה בפנים וכנגדו הפה מבחוץ, וזש"ה פי ידבר חכמות. ואהבה היא בינה בפנים בלב. וז"ש והגות לבי תבונות).

[ליקוט]
 באברים דלבר. ויראה ואהבה באיברים הפנימים שלהם גם כן ברישא ובגופא במוחא ולבא. וישראל עלה במחשבה - בן מאב ובת מאם. ובמ"א אמר בתיקונים להיפוך — דמלכות בפומא ועמודא דאמצעיתא באברים. וכן אמר בהקדמה ב' דתיקונים דרועא ימינא כו' ע"ש כל האברים בו' קצוות ופומא מלכות תורה שבעל פה, עי"ש.

והענין, כי באברים עצמן ודאי כן אבל בתורה ומצות שבפנים ברוחא הוא להיפך כמ"ש בסוף תיקון כ"א. וכן הוא ביראה ואהבה שבמוחא ולבא, וע"ש ס"א א' מוחא איהו בהיפוכא חום כו' ואיהו אריה כו' עי"ש. 
[עד כאן הליקוט].

 הוא שם אלהים כורסייא דשם הוי"ה, והוא כסא בריאה - סולם לעלות לשם הוי"ה, דמכסא הנשמות כידוע, ולכן ויפח באפיו כו'.

 כמ"ש שהחלום הוא בחוטם שהאף ניעור .

 שהיא כלי קבול לשם הוי"ה.

 דהוא שם אלהים כנ"ל.

ונפקין - צ"ל ונחתין. שההבל עולה מן הגוף ויורד לגוף.

 בדרגא דצדיק ולכן הוא על הפה.

 דאחיד בשמיא וארעא, וכולו כליל בנוקבא וראש מחובר לגופא דכורא, זהו וראשו מגיע כו'.

 יסוד ומלכות ארצה.

 ת"ת

 חו"ג עולים על גבי ת"ת על השמים.

 נצח והוד למטה משמים.

 והסולם שביעי כנ"ל.

אית - צ"ל ובה אית.

 משום פסוק שמביא אחר כך נקיט הני, והן ארבע מינים — חיות ועופות ובהמות, והן ג' מיני חיות שאדם עליהן. חיות - אריה, בהמות - שור, עופות - נשר. והן בשמיא וארעא דאצילות. ומימא דבריאה הן דגים. ועם שמיא וארעא וימא הן ז' כנ"ל, שמיא - ת"ת, וארעא - מלכות, וימא - יסוד גימטריא כ"ל שבו דגים שנתברכו, זרעו של יוסף וידגו מה דגים שבים המים מכסים אותם אף כו' והוא פריסו דיסוד שהוא במקום נסתר שאין עין שולטת בו. חיות ובהמות כו' - בחסד גבורה נצח הוד. חיות ובהמות בחסד גבורה כנ"ל - אריה ושור. ועופות בנצח - שיעוף השמים לגבי ת"ת. ודגים - הוד לגבי ימא יסוד  המים.

 בכל אשר תרמוש כו' הן בהמות.

 ר"ל רומז.

 בנשמתא ובגלגולא בגופא.

ממונה - צ"ל ממונא. ור"ל אם אית ליה ממון בשביל מעשיו נוטלין הסט"א שפע ממונו לעילא.

 ר"ל שיש דזכותן למעלה נשאר וחובותן יורדין למטה להתפרע ממנו בעולם הזה. ואם רוצים לנכותו בממונו מן החובות נותנין לסטרא אחרא. אבל ב"א שזכותם נותנים להם למטה בעולם הזה כמ"ש דעבדי' לי' יום טב ויום ביש ואין נותנין למעלה לסט"א אלא השפע יורד לו ואומות העולם נוטלין ממנו ואשתזיב מן היסורין כמ"ש  הודו לה' כו' שגובה עשיר בשורו כו'.

דף קכד עמוד א
 שכל פקודא כליל עשר ספירות שהן כלל הקומה שבהן רמ"ח אברים, וכן אמר לעיל דמתקטרין בה כל פקודין.

 כמש"ו דאליהו הוא פנחס והוא בן אלעזר בתחלה, ור"ל קודם מעשה זמרי, ואח"כ נעשה בן אהרן דאתלבשו ביה נדב ואביהו. וזהו ב' פעמים  - בן אהרן הוא. ומסטרא דאלעזר הוא עוזר - אותיות עזר דאלעזר, ומסטרא דאהרן הוא אח לצרה יולד כמש"ו. וזהו .

 ר"ל דבעץ הדעת טוב ורע יש שם קושטא ברוחא מסאבא בטוב שבו ושקרא ברע שבו.

 דבעץ הדעת טוב ורע שם יכול להתפתה, מה שאין כן אילנא דחיי - והזר הקרב יומת.

 דסטרא אחרא בימינא הוא מסית לאדם והוא נחש - יצר הרע.

 גיהנם, ולכן זה נחש לפתות וזה כלב לאכול.

 נחש וכלב.

 כלב.

 נחש.

 כסף וזהב, ימינא ושמאלא דקדושה, ומתבררין מנהון עופרת וסוספיתא דסטרא אחרא.

דף קכד עמוד ב
 עץ הדעת דטוב ורע, ומקריבין אותה לכהן כנ"ל ובת איש כהן כו' ואם זנתה יבאו בה המים המרים - ויבואו מרתה כו'. ומשליכין עץ לתוכה — זהו השם שמוחקין — ויורהו ה' עץ. כי תחל לזנות, אם זנתה באמת - באש תשרף - בגיהנם, ונעשה עפר כנ"ל. וזהו , תחת הקדושה שנתברר ממנו. וזהו , שהטוב גם כן נתפתה, מה שאין כן אם נקי' בשקרא שהרע לבד רצה ולא יכול לפתות לטוב - וימתקו המים - ונקתה כו'. וזהו  - נסיונא דסוטה.

 דבאילנא דחיי — והזר כו' כנ"ל. וא"צ נסיון, אלא בעץ הדעת פשוטין דאורייתא.

 מסטרא דרע משמאל.

 מימינא דקליפה דימינא חמור משמאלא כמ"ש בתז"ח.

אלא - לא גרסינן.

דף קכה עמוד א
  גימטריא  שערים.

 חיים. וכן נשר בבינה - נשר הגדול כידוע.

דף קכה עמוד ב
 שהן עזי פנים שבישראל שיתבררו מהן.

 דעמי הן ע"ה טבין כנ"ל, והעם הן ערב רב. ולעמא קדישא הן ע"ה טבין כנ"ל.

 הן אומות דסטרא אחרא דימינא ושמאלא דע"ז באומות.

 שהן ניצוצי החמה השופעין בירח וכוכבים. אור של משה רבינו ע"ה ששופע בתלמידי חכמים והתלמיד חכמים מבוזים בגלותא בתראה ואורו מצטער עמהן כמש"ו.

 הן נ' שערי בינה דחירות שמשם הגאולה.

 זה אליהו.

 שיצר הרע אינו מניחן [נכתב על הגליון: בסוד יש רעה חולה שכ' בזוהר סוף פרשת בשלח]. וכל הענין בישעיה והוא מחולל כו' מדבר הכל בתלמידי חכמים בגלות הזה.

דף קכז עמוד ב

(א"ה. אם כי לא זכינו לפירוש מסודר מהגר"א ז"ל על האדרא רבא, אולם המעמיקים בחיבוריו ז"ל על הזוה"ק, זהר חדש, תיקוני זהר,  ספר יצירה והיכלות -- הלא ימצאו ידם ללקט אורות על הרבה מאמרים מהאדרא רבא ובפרט בפירוש הארוך על הספרא דצניעותא, כאשר הספר הקדוש הזה הוא יסוד נאמן ומקור נובע לכל האדרות רבא וזוטא, כן באור באורו עליו נראה כי יהיל ויאיר אור פרוש ע"כ מאמרי האדרא רבא הסתומים. ולא ראיתי לסדר מה שכבר נדפס (כי אם המעט  בכתבי יד) ועל ריש האדרא עד  -- נדפס פירוש מסודר לפני התחלת ביאורו על הת"ז. ש"ל).

 אף שבאדום לא היו רק ח' קודם משה רבינו ע"ה. ועד דלא ייתון בני ישראל גם לאדום לא היה כלל — מכל מקום כמה מלכים אחרים לאומות היו ולא נכתבו כלל.

דף קכח עמוד ב
[ במתני' דע"ס שבריש ז"ח ה' ע"ד. כן פיר' הגר"א ז"ל בפירוש המתני' הנ"ל. ש"ל.]

דף קכט עמוד א
 וזהו סוד והתוית תיו על מצחות כו' ואמרו תיו תחי' כו'.

דף קמה עמוד א
 הן ה' חסדים וה' גבורות הידועים - .

 שהיא כלילא מעשר.

 דשיתין אותיות ס"ר דישראל כנ"ל הן שתין רבוא דעמודא דאמצעיתא - ו' קצוות כל אחד י' רבוא כנ"ל, והוא אחיד בשכינתא עילאה ותתאה וכידוע.

 בעמודא דאמצעיתא.

 שכינתא.

 כנ"ל.

דף קמו עמוד ב
 דבו ג' יודי"ן.

 ג' אלפי"ן ולכך ג' פעמים "קדוש" בקדושה.

 כצ"ל. ור"ל דלמעלה פי' ברכה וקדושה, עכשיו פירש יחוד שהוא תפארת ומלכות ורמיזין בשם אדנ"י א"י בר"ת וס"ת דשם אדני כלול בשם הוי"ה. ועוד בצירוף שני השמות הנ"ל רמיזין בתחילתו א"י דמסטרא דת"ת צירוף הוי"ה קודם לא"ד, וכאן להיפוך, לפיכך בשם אדני א' בראש ויו"ד בסוף, ובה כלילן קדושה וברכה. קדושה בא' כנ"ל, וברכה ביודי"ן כנ"ל. והן ג' פעמים כנ"ל. והיא רביעאה - אות רביעי שבשם כלול מכל ג' אותיות, חיה הרביעית. ולכן כלולים בצירוף הנ"ל. וכן בצירוף אהי"ה והוי"ה בא' ויו"ד - אותיות ראשונות, שהן בנוקב' אחרונות - אותיות רביעיות של השמות. וז"ש רביעאה מן תרין כו'.

דף קמז עמוד א
[ליקוט]
שם של כ"ב יוצא מראשי הברכות שהם  - שהם כ"ב אותיות, גם כן גימטריא , עם  שהוא גימטריא  שהוא גימטריא .

והשמות --  -- גימטריא אלף תרפ"א. ועם י' מאמרות — גימטריא אלף תרצ"א. וז"ש בזוהר נשא קמ"ז ע"א . וכן אמר למטה . [הגהות הרמ"ש. ר"ל בברכות שהם בג' פסוקים אלו כנ"ל שהם יברכך וישמרך יאר ויחנך ישא]. ובגין כך כתיב  ולא "אמרו", כי "אמרו" היה משמע ציווי שיאמרו להם אבל  משמע לצרף גם כן כנ"ל.

והנה ס"ג ומ"ה גימטריא ח"ק. ועם כתר הוא ק"ט. ועם  גימטריא  - ברכה ששית הכוללת הכל, כי אם אין שלום כו'. [נראה הגהת הרמ"ש. והנה אלו הכ"ב הם נגד מכילין דרחמי היינו י"ג דעתיקא וט' דז"א, ובזה יובן מ"ש בזוהר הנ"ל בסוף עמוד הנ"ל  - שהם כ"ב כנ"ל נגד אותיות של הה' ברכות הנ"ל.  - היינו כנ"ל, וישם לך שלום - הוא כלל הכל והבן.]

וכתב הרמ"ש וזה לשונו: 
[מ"ש שהשם כ"ב יוצא מראשי הברכות , הנה אלו האלפי ביתות שראשי ברכות אלו מתחלפים הם ידועים, כתבם רבינו האי גאון בספר קול ה' בכח והמה מקובלים איש מפי איש עד משה רבינו ע"ה, ומצאתים גם כן בספר הפליאה, לכן בהם עשיתי סמוכות לדברי אמ"ו הגאון החסיד מו"ה אליהו מווילנא וההכרח שהביאו לזה מאמר זוהר פרשת נשא דף קמ"ז ע"א וזה לשונו:
ובכ"ב אתוון דסתימין בהני ג' קראי לקבל כ"ב אתוון מכילין דרחמי דכליל כלא ובגין כך כתיב אמור כו'. הרי לא יוכל להיות כמ"ש הרמ"ק שהשם כ"ב הנ"ל יוצא בחלופי אלפי ביתות מן יברכך יהו"ה וישמרך יאר יהו"ה שהן כ"ב אתוון ובזהר אמר בהדיא בהני ג' קראי דמשמע מכל ג' פסוקים, ועוד שארי הכרחות. והנה שם הנ"ל במילוי אל"ף נו"ן קו"ף תי"ו מ"ם כו' וגם ו' של דיונסים במילוי ג' אותיות יהיו כל האותיות עם הכולל ס' כמנין ס' אותיות של ברכת כהנים.

ולפי מה שמצאתי בכתבי האריז"ל שכתוב , עיין שם באורך. והנה אלו הכ"ב כשתמלאם יהיו גם כן ס' אותיות כי כשתמלא עשר אותיות מ"ה יהיו כ"ח אתוון, ווכשתמלא י"ב אותיות אל"ף דל"ת נו"ן יו"ד -- הם ל"ב אותיות, בתנאי שהת' לא יהא ממולא רק בו' כזה ת"ו. וכן הווין - רק בו' אחד — הרי ל"ב וכ"ח -- הם ס'. וכשתמלאם על ידי נצח הוד יסוד דתבונה כמ"ש האריז"ל אז מתמלא גם התי"ו עוד ביו"ד וכן הב' ווין ונעשים ס"ג אותיות, כי שם ס"ג - יו"ד ה"י וא"ו ה"י - מקורא דתלת שמהן כמ"ש ברעיא מהימנא קמ"ו ע"ב. והנה ע"פ הכ"ב אלפי ביתות נוכל להוציא שם כ"ב אנקתם מן שם עשר אותיות מ"ה ומן י"ב אותיות מילוי אדני. דוק ותמצא. עכ"ל.
(הרמ"ש ז"ל סידר כאן. איך השם כ"ב יוצא מראשי הברכות (כפי שיטת רבו הגר"א ז"ל) על פי חילופי וגילגולי י"ד מיני א"ב. ומפני כבוד שמו יתברך נמנעתי מלהדפיסם פה. ש"ל).

פרשת בהעלותך

דף קנא עמוד א
 הן ז' פעמים עשר, כי כל רתיכא סלקא לעשר כמ"ש בסתרי אותיות פרשת בראשית  והן ע' שמות, וב' היתרין הן דאבא ואמא. וכן הוא בכל דבר כמו יום השישי דקידוש, וע' נפש וע' אומין, וכמו שכתבנו במקום אחר. והן ב' שמות - רישא ואמצעיתא. לכן בכל קשרא הוא עשרה, וכאן אחד עשר, אלא שברישא הקשרא הוא ברישא אבל באמצעיתא הוא באמצעיתא, חמש מכאן וחמש מכאן, ותניינא הוא הה"ע ותליתאה יי"י ורביעאה וו"ל וחמישאה ננא ושתיתאה ענ"ו ושביעאה אמצעיתא הנ"ל והיא קנה המנורה האמצעי שהכל פונים אליה.
(כתב הרמ"ש. וראיה לדבר בפרק א' דספרא דצניעותא, אבא יתיב ברישא אמא באמצעיתא ואבא ואמא זיווגא דלהון במזלא תליא. וכן  - גימטריא . וביאר חילוק הע"ב שמות לפי סדר הקשרים. א - קשרא דאבא, וה"ו י"א שמות הראשונים. ז - קשרא דאמא, אנ"י השם הל"ז, וחמש שלפניו וחמש שלאחריו. ב' - (הולך למפרע מקשר האמצעי) קשרא דחו"ג, יי"י וט' שמות שאחריו. ג - קשרא דת"ת, הה"ע, וט' שמות שאחריו. ד - קשרא דנצח והוד, וו"ל, וט' שמות שאחריו. ה קשרא דיסוד, ננ"א, וט' שמות שאחריו. ו קשרא דמלכות, ענ"ו, וט' שמות שאחריו).

ואמר  שהן ריעין דלא מתפרשין. וז"ש  כמ"ש באר חפרוה שרים. וז"ש (במתניתין דסוכה מ"ה ע"א) בערבה שבא לרצות על המים - אלו ב' שמות דוקא, והן גימטריא ג' הויות שהן חפרו בירא דמיא. כי בהסתלקותן מג' שמות - אל אלהים יהוה, ונכנסו בג' הויות נעשה שם אדני. וכן ג' שמות הנ"ל הולידו גבורות גשמים, מנצפ"ך, בסוד ה' מלך כו'.

 ר"ל חסד וגבורה כמש"ל, והן קשרא חדא, דשמאל נכלל בימין.

 הוא ת"ת שבין ב' ההי"ן, והוא ע' אנפין, שבעים נפש כמ"ש בסוף אדרא זוטא, וזהו שם הה"ע הנ"ל. ולפי שסיים בקשרא קדמאה בשם האמצעי - אני - הולך למפרע ואח"כ חוזר לחלק השני שיהיה הכל נמשכין מנר האמצעי שלכן סדר כאן מאמר הזה ועל המנורה בנוי קוטב המאמר.

 נצח והוד.  יסוד.  ר"ל מלכות בכתר, נעוץ סופן כו'.

 הוא אני - בינה כנ"ל, אלא שחשב למעלה משום דלא מתפרשין ואבא מתפשט בחג"ת שהן דדכורא, ואימא בנצח הוד יסוד שהן דנוקבא, ולכן הן סדורין כאן. וכן מחציתן של ע"ב נחלק לאבא ואמא. וכן הוא בשם הויה ית' ז' קשרים כמ"ש דכלא אהבהה היו"ד בב' קשרים כ"ח חו"ב וזהו ל"ב נתיבות, ג' יודין וב' קשרים, וכמ"ש בספר יצירה ה"א בב' קשרים חו"ב בינה וז"א וא"ו בא' זו"נ, ה"א בב' זו"נ בי"ע בה. והכלל כי זו"נ לעולם בב' קשרים בין בחכמה ובינה בין בזאו"נ, היא בו והוא בה, והשאר בקשר א', וכל האותיות של הוי"ה בב' לבר מאות וא"ו.

דף קנב עמוד ב
 נגד ז' ימי הפסח.

דף קנג עמוד א
 כמו כלה בקדושין ומקוה ואח"כ יחוד.

 ר"ל בצונן מימינא ובחמין משמאלא וחרס במלכות ואור שאמרו כל שתשמישו באור -  כו'.

 כצ"ל. ור"ל דבתורה מתלבן עונותיו.

 ר"ל מסלק.

 ר"ל הוא עץ טוב ורע ונמתקו.

 ר"ל שלא תאמר.

 ר"ל בדברי שקר כנ"ל ולבנים אומרים כו', ר"ל שאומרים ליתן ממון שבתוך האוצר כמש"ו.

 לשון חוץ שדה.

 הן העניות וצער של תלמידי חכמים כמש"ל.

 לראות את האור.

דף קנג עמוד ב
 תשיב ד' דרגין כנ"ל.

 נגד שנים ושבעה דאתכנשו לתיבה.

 ידוע בפסוק.

 ר"ל שני מיני ת"ח, אחד בעץ הדעת ואחד בעץ החיים, ובכולם מתעלם ניצוצין דר"מ, והראשון נקרא עורב - לשון ערב רב, שעליו נאמר שקץ הוא לא יאכל, דאשתדל בשקצים כמש"ו, והשני נקרא יונה. וזהו שליח השני דאשתלח בגלותא בתראה דאשתדל לשמה ויבא הגאולה והוא יהא בדוחקא לכך נאמר עלה זית כו' שאמרה יהא מזונותי כו' שלא יהא פרנסתו על ידי ערב רב כמ"ש בפרשת נשא.

 - גימטריה , דהוא משה, חסר ב' מן  כמ"ש ברעיא מהימנא פרשת פנחס, וב' הן ב' שלוחין הנ"ל. וז"ש  רזא דיונה הנביא שגם הוא בשליחות הראשון לא עשה כי אם בפעם השני.

גבורה יוד - צ"ל הוד.

 ג' דרגין הנ"ל שכל הפרשה נאמר בו כמ"ש ברעיא מהימנא פרשת פנחס.

 מגבורה.

 ר"ל דמשה בדרגא דהוד מסטרא דבינה דאתפשטת עד הוד כמ"ש ברעיא מהימנא פרשת פנחס, ולכן אתקשר בו משיח בן יוסף בדרגא ולכן אמר לא אמות כו'.

 ג' דרגין. באורייתך מסטרא דבינה. בגופך מסטרא דגבורה. בנביאותך - מסטרא דהוד.

 שהוא בבינה ואתגבר ימינא דאיהו שחרית.

 הוד, דעד שם אתפשטת בינה - י"ה, וזהו מעשה של בינה - י"ה.

 שהן ימינא ושמאלא כמ"ש בפרשת פנחס.

דף קנד עמוד א
 ר"ל בסוד ושני נעריו עמו לשמש אותו. [ר"ל אחד בנסיעת החיות ואחד בחנייתן במקומן לעשות שליחותו זהו שוקא] וצדקיא"ל בסוד צדק לפניו יהלך כו'. והוא דגל מחנה יהודה כמ"ש למטה במנין הדגל והוא גור אריה יהודא, וכן היה רשום על הד' דגלים ארבע החיות כמו הסדר שכתוב כאן.

 הוא סוד הדגל ביד נשיא שבט יהודה שכולם נוסעין אחריו.

 והוא כתוב אצל יהודה. ויד הוא שמאל כמ"ש .

 והוא כמ"ש וארבעה פנים לאחת וארבע כפנים לאחת להם. וכולהו מאשא חוורא. והוא אור שבחסד. שהחילוק שבין אור לאש - שהן ימינא ושמאלא, אור הוא נהורא חוורא והוא נהורא חוורא דעל הנר כמ"ש בפרשת בראשית דף נ"א ע"א  והוא בצד מזרח כמ"ש שם שנהורא חוורא שבנר ת"ת ונהורא אוכמא מלכות, וזה לשונו: , עי"ש. והוא סוד מנורה בדרום, ולכן הוא כפתור ופרח כעין המנורה. והוא נהורא דשמשא דנפיק ממזרח והיא חוורא כולא יומא ואין אדום רק בזריחתה שמתלבש אז בגבורה כמ"ש ישיש גבור לרוץ אורח, ואח"כ חוזר לגוונו כמ"ש בזוהר.

ואמר  ר"ל דארבע דרגין הן: אור וחושך — חסד וגבורה, יום ולילה — תפארת ומלכות כידוע, וכל אחד הוא בחינה אחרת. כי חסד הוא אור עצמו אבל ת"ת הוא יום שבו מאיר האור והוא סוד השמש שאינו אור עצמו רק שמאיר מהאור כמ"ש בז"ח פרשת בראשית דף ט"ו ע"ג. והאור עצמו הוא ששימש בששת ימי בראשית ונגנז. וכן חשך ולילה. שהלילה אינו חשך עצמו אלא שבו חשך, והוא גבורה ומלכות.

וז"ש  שנשקע החמה במערב בלילה.

 וידוע שאור בדרום ושמחה בצפון בסוד יין המשמח אלהים. וז"ש  שהוא אור הגנוז לצדיקים והוא גנוז ב'יום' - שהוא צדיק - שמשא. ולישרי לב שמחה — בשמאלא, וגנוז לישרי לב מלכות שנקראת 'לב'. והוא סוד טוב וישר כמ"ש בסתרי אותיות דף ו' ע"ב וע"ג 
  תרין גוונין דנפקו מההוא גוון דאתקף ביה רוחא כו' האי אקרי טוב והאי אקרי ישר וסימניך טוב וישר ה'. ומזרח נכלל שמאלא בימינא וז"ש נהיר בחידו. והוא כמ"ש ישיש כגבור כו'. וכל הד' אנפין שבכאן כולם הוא בשמשא, לפיכך זה החשוך שבכאן אינו חשוך ממש רק כמראה צל מן החמה.

וז"ש  ר"ל לא חשוך ממש ולא אור ממש, רק שחשך הוא מקום הצל, ואור מקום זריחתו.

וז"ש  ר"ל כמו ימינא ושמאלא שאזלין כחדא כן מקום זריחת השמש וצל אין נפרדין זה מזה במקום שמסתיים הזריחה שם מתחיל הצל והכל ברזא עלאה. לא כמ"ש שהצל הוא העדר הזריחה. וכל הד' אנפין שהן חגת"ם של שמשא הן הכל ברזא דשמשא ולא בלילה שאין שליטת השמש אלא שבמזרח הוא זריחת השמש ואין אז לא אור ולא צל רק התחלת הזריחה והוא אדום כולל ימינא ושמאלא כאחד, לכן הוא אדום כנ"ל. והוא כמו אדם השמח ביותר שפניו מבהיקות ואדומות ונהירין מאד — כן הוא אז השמש. וזהו סוד מזרח ת"ת דודי צח ואדום. וכן הוא בשקיעתו, והוא אנפין לסטר מערב שגם כן אדום — כלילא מתרין גוונין כמ"ש לעיל ואית לי' תלת סטרין אבל תרין אינון כו' רק שבבקר הוא זריחת האור ובערב שקיעת האור. וז"ש לסטר מערב דאתכניש נהורי'. וזהו הפנים לצד מערב.

ובשני זמנים אלו אין אור ממש ואין צל ממש. וצד דורם וצפון - הפנים כמו אור השמש כל היום שהוא לבן והוא פנים של דרום. ושל צפון כמראה הצל של כל היום. ואלו הן ד' פנים של החיה שבמזרח שמשא. והכל בזריחת השמש אלא שבמזרח הוא כמו החמה במזרח ובמערב הוא כמו החמה במערב, ודרום וצפון הוא כמו כל היום שמש וצל, כי הליכת החמה כל היום הוא בדרום כמ"ש הולך אל דרום. נמצא שבצד דרום אין צל רק חמה ובצפון להיפך. ונתן טעם למה מזרח ומערב הוא בזמן מיוחד ודרום וצפון משמשין ביחד לז"א בגין דשמשא וצלא ימינא ושמאלא ואזלין כחדא. בסוד הכלילתם. מה שאין כן במזרח ומערב שכל אחד משניהם נכלל בימין ושמאל.

וכל אלו הפנים הן בעצמן חלוקים במראיהן, רק שבבקר משמש פנים של צד מזרח וכן בכולם וכל צד שמשתמש נכללין כל הד' פנים בו ומשנין פניהם לפנים של צד ההוא כמ"ש בז"ח פרשת יתרו דף ל"ג ע"א כד מסתכלין לסטר מזרח כלהו אינון בדיוקנא חדא דאדם בגין דמתמן איהו תקיפו דרזא דאדם וכד מסתכלין לסטר דרום כל אנפין אינון בדיוקנא חדא דיוקנא דאריה דתמן איהו חילא ותוקפא דכלא, וכד מסתכלין לסטר צפון כל אינון אנפין בדיוקנא חדא דיוקנא דשור דתמן איהו נגיחו דדינא תקיפא, וכד מסתכלין לסטר מערב כל אנפין אינון בדיוקנא חדא בדיוקנא דנשר בגין דתמן נשר יעיר קנו על גוזליו ירחף כו'. ובגין כך איהו לסטר מערב ובגין דכל אנפין משתנין כפום ההוא אתר דההוא סטרא דמסתכלין ביה כתיב בכלהו בכל דיוקנא ודיוקנא לארבעת' פני אדם פני אריה פני שור פני נשר לארבעתם, האי כד מתתקנן בכרסייא כמה דכרסייא פני למיזל הכי אינון אתחזיין דיוקנייהו כפום ההוא סטרא דאזיל כדכתיב אל אשר יהיה שמה הרוח ללכת ילכו, וכד לא אזלין ולא מתתקנין גבי כרסייא כדין כל חד וחד אתפרש בדיוקני' דאתחזי ליה ועם כל דא כל חד וחד אתחזין בדיוקני' דחברי' כו'.

וכן הוא בשמש דלתתא בעולם הזה גם כן, ד' אנפין ומשתנין לפי ההילוך. וכן הפנים מתהפכין אל עבר פניו ילכו אל אשר יהיה שמה הרוח ללכת ילכו. וכל זה הוא ד' פנים של צד מזרח מיכאל שמשא אריה דגל יהודה.

 כמ"ש כל יוצא צבא.

 ר"ל לכל צד לכל פנים מד' פנים הוא בשלשה ראשים והוא מספר שלשה שבטים בדגל יהודה כמש"ו.

 והוא מספר של בני יהודה.

 כמ"ש כל יוצא צבא ומתרגמינן כל נפיק חילא, וכן בכולם כמש"ו. וג' מלאכין עליהן — מיכאל יופיאל צדקיאל כנ"ל. והן ג' נשיאין של השלשה שבטים, איש אחד למטה. והכלל שלהם שאוחז הדגל הוא נשיא בני יהודה וכן כאן הכלל מיכאל דגלא פרישא לימינא. והן הולכין לימין של צד מזרח כמו בני יהודה.

וז"ש  ור"ל בדגל שאוחז בימין. ואמר לעיל אריה אושיט ידיה ימינא כניש לכל חילוי לגביה.

 שהן נגד אותן הפחותין מבן עשרים — טף ונשים שלא נמנו במספר.

 ר"ל עם הרישא קדמאה.

 והוא מספר בני יששכר.

 כנ"ל. ור"ל לד' סטרין של הראש הזה מצד א' של חיה הזה לבד. שכל צד וכל ראש כלול מד' סטרין כמ"ש בפרשת ויקרא דף ב' וג'  שתחת צדקיאל לבד סחרין י"ב ממנן, תלת תלת לכל סטר, וכן תחת יופיאל עי"ש, וכן בכל מלאך כמש"ש.

דף קנד עמוד ב
 ר"ל בני זבולון והוא אחר שניהם. כמ"ש  .

 מספרם כנ"ל.

 ר"ל אלו הג' ראשים הן לכל צד ומספרם וכל הנשיאים שהן הג' מלאכים הכל הוא לכל צד של מזרח. וכן הוא בכל הדגלים בכל הרוחות, ובד' סטרין יש נקודה האמצעית בסוד ארגמ"ן ובסוד ה"א שבשם כמ"ש בסתרי אותיות דף ה' ע"ג :  עי"ש כל המאמר.

וכן בריש ויקרא -- , עי"ש. והוא רזא דישראל שהן לגו לגו בסוד מעי המו לו. והן כוללין כל הה' קצוות - לכן נמנו בתורה ה' פעמים — בפרשת במדבר אחד בפרטות ואחד בכללות, ואח"כ בדגלים — א' בפרטות ואחד כללות כל דגל, ואחד כלל הכל. ומזה תבין השינוים בפסוק בלשון של כל מנין הנ"ל שהוא לפי הבחינה, שאף שכל המשריין שבכל הצדדין שוין במספרן, מכל מקום משונים זה מזה כמ"ש בפ"פ דכולהו משניין דא מן דא, דא לאכללא לון לטב שז"ס כללותם זה בזה כמש"ש.

 כמ"ש ויסע דגל מחנה בני יהודה לצבאותם כו' והורד המשכן כו'.

 והן הממונין על השיר.

וז"ש  שסוד הנסיעה הוא עלייתם למעלה ונשיאתם את הארון כורסייא קדישא למעלה לבעלה בסוד הקרבן או התפלה עתה כמ"ש בפרשת ויקהל דף קצ"ז וקצ"ח  .

וזהו סוד הנסיעה דכאן, מה שנסעו הדגלים, וכן החיות דיחזקאל, ובהנשא החיות ינשאו האופנים אצלם שהן כלילותן זה בזה בהיכלות עד היכל השביעי שהן עולמתאן דמתתקנין בצלותא דמיושב כמ"ש בפרשת תרומה ויקהל ופקודי, ואח"כ בתפלת מעומד מייחדין אתתא בבעלה, וכמ"ש בפרשת פקודי דף רל"ח ע"א    , עי"ש כל המאמר.

וזהו סוד שיר הלוים על הקרבן המשמח אלהים ואנשים, דקשיר קשרין וסלקא לה לעילא שאז חדוה דכלא כנ"ל. וז"ש וכולהו ליואי אמרי שירתא כו'.

 והוא דגל מחנה ראובן.

 והם ב' שבטים שמעון וגד, ואלו הג' נשיאים שלהן.

 וז"ש למעלה  . וזהו סוד שאמרו ד' רוחות מנשבות בכל יום ורוח דרומית קשה מכולן ואלמלא בן נץ שמעמידה. והוא ברזא דשמעון שקשה מכל השבטים כמ"ש בפרשת אחרי מות דף ס"ב ע"ב  עי"ש. ונץ ויונה הן התרין ממנן שמשיא"ל חסדיא"ל. וכן בכל חיה - ג' רישין של מין ההוא. כאן ג' ראשי עופות. ובשור ג' מיני בהמות הידועין — שור כשב ועז. וכולן נבחרו לקרבן שסוד הקרבן בצפון והן כלם מסטרא דדינא — איל ועז, והן תרין ממנן קפציא"ל ברזא דעז. ואמר שם בר כמה גרדיני נימוסין דאינון לתתא חציפין ככלבא. וזהו סוד הכלב והגדי שקפצו כו'. יחזקי"אל ברזא דאיל — אין איל אלא קשה בסוד עשתרות קרנים. וכן אדם - ג' רישין - כהנים לוים וישראלים. וכן באריה - ג' מיני חיות. ואפשר שהן צבי ואיל. (והנה צדקי"אל נגד איל — צדקות וחסידות שעושה חיה זו עם כל החיות, ויופיא"ל נגד צבי בסוד כי אשה יפת מראה את כידוע מבחי') שנדמה להם הקב"ה דומה דודי לצבי או לעופר האילים, השבעתי אתכם בצבאות או באילות השדה אם תעירו ואם תעוררו את האהבה כו'. וכן בהיכל אהבה אומר שם שני שדיך כשני עפרים תאומי צביה, והן בסטרא דמיכאל נהורא ימינא שמקבל מהיכל אהבה. ומהן מתחלקין עוד לכמה מינין, וכל מין לכמה פרטים ברזא דאלין ממנן ומשריין בארבע פנים לכל אחד, ובכל אחד ג' רישין, ובכל אחד י"ב ממנן וכמה פרטים כנ"ל.

וזהו הכינוים בכמה שנויים לכל מין, פעם יונה פעם נשר, לפי ענין השפעה וההתקבלות, וכמ"ש בתיקונים תיקון ס"ט דף קי"ד ע"ב , עי"ש.

וזה החי' הוא גם כן בד' פנים ובד' גדפין כנ"ל, ובכל פנים ג' רישין כנ"ל. ולא חס לפרש בכל אחד ואחד כי הוא מובן. ואלו הד' חיות משמשין בד' רוחות העולם. אריה משמש בשמשא בד' פנים בד' רוחות כנ"ל והוא משמש ביום. וחי' אדם שהוא כנישו דשמשא והוא סיהרא משמש בלילה בד' פנים דילה אלא ששמש ידע מבואו כו' והן יום ולילה והן משמשין לבני אדם בעולם הזה. ונשר וכל צפרין משמשין בג"ע שהוא ימינא דעלמא בדרום כידוע בזוהר בכמה מקומות. ולכן שם צפרין דמצפצפין כמ"ש פרשת שלח לך דף קס"ה ע"א  , עי"ש. ושם היונה ונשרין וכן הנשמות מתחדשין שם כצפרים ונשרין, עיין שם בפרתש שלח לך כל הענין. ושם אור זרוע לצדיק - אור הגנוז לצדיקים, שהוא ימינא דגנזו הקב"ה מרשעים בעולם הזה והוא אור שמסתכלין בו מסוף העולם ועד סופו, ר"ל מה שהיה ומה שעתיד להיות כידוע, והכל בג"ע. וד' פנים שלו בד' רוחות כנ"ל.

שור בצפון שהוא גיהנם שהוא בצפון כידוע, ושם כלחוך השור כמ"ש בריש פרשת בלק . ושם משמש בד' פנים ושם החשך כמ"ש כל חשך טמון כו' תאכלהו כו' וכידוע. ואמר לקמן שור גבריאל צפון כו' רגיז באסתכלותא עיינין מלהטין כאשא דנור דליק נגח ורפסא ברגלוי ולא חייס כד געי האי שור נפקין מנוק' דתהום רבא כמה חבילי טריקין כולהו געאן ושטאן קמיה וחימתא ואחמתא דכל חובין תלי' קמי' דהא כל חובי עלמא כו' חשוכא דשמשא תמן אשתכח לא אשתכח נהירו כמה גרדיני נימוסין אזלין ושטאן בחשוכא וההוא נהר דדליק כו'.

ואלו השני החיות משמשין בעולם הבא, שבעולם הזה אינן יכולין לקבל לא רוב טובה ולא רוב פורעניות, לכך משמשין שני החיות מזרח ומערב (בעולם הזה) שהן ממוזגין שניהן אלא שזה נוטה לחסד וזה נוטה לגבורה, מה שאין כן בעולם הבא — כשם שנותן כח לצדיקים לקבל רוב טובה כך נותן כח ברשעים כו'. והן שני דרגין - ימינא ושמאלא, וכל אחד בד' פנים בד' זמנים כנ"ל משמש. והם בד' רוחות העולם כנ"ל.

וכן הדגלים לד' רוחות וכל אחד בסטריה. ראובן - אור בן, כמ"ש בתיקונים, לימינא. וזהו אוריאל. יהודה - גור אריה. דן ידין עמו כמ"ש ההוא דאמר דוני דיני אמרו שמע מינה מדן קאתי שנאמר כו', וכמ"ש יהי דן נחש עלי דרך כו' והוא לצפון. אפרים - אפר ים, אפר דרפאל כנ"ל, ושם - כי הפרני אלהים כו', מטה במערב - חדר המטות.

 והן מספר שלשה השבטים של דגל ראובן כנ"ל.

 והוא כמ"ש ותקעתם תרועה ונסעו המחנות החונים קדמה ותקעתם תרועה שנית ונסעו המחנות החונים תימנה, וז"ש . ובאלו שני התקיעות נוסעין כל הדגלים בד' הרוחות עם כל הג' רישין של כל אחד. וז"ש  - שהן הי"ב חיות.  - הן כל מספר בני ישראל. שבצפון ומערב לא נזכר תקיעה ונוסעין אחרי שני הדגלים מזרח ודרום. והענין כי אלו התקיעות הוא לאכפייא דינין לכן הוא במזרח ודרום ששם הוא רחמים ומשם כופין את הדינין כל אחד שכנגדו - דרום לצפון ומזרח למערב. וכמ"ש לקמן ותקעתם תרועה לסטר דרום אבל הכא לאו האי ולאו האי, אמאי תרועה לאכפייא סטר צפון ובגין כך סטר צפון לאחורא. תא חזי שתי חצוצרות בגין דאינון מסטרי תרי דקאמרינן ממזרח ומדרום אינון זמינין לתברא דינין ולאכפייא לון ועל דא אינון מכסף כו'. וז"ש למטה לקבל אינון שתי חצוצרות כסף כגוונא דא כלא לתתא כו'.

וזהו סוד השיר על התמיד שהוא עליות ונסיעת המחנות שאמרו ושני כהנים כו' ושתי חצוצרות של כסף בידם תקעו והריעו ותקעו כו' והקיש בן ארזא בצלצל ודברו הלוים בשיר וכמ"ש למעלה וכלהו ליואי אמרי שירתא וכמ"ש ותקעתם בחצוצרות על עולותיכם כו' וכמ"ש לקמן ובגין כך כו' ותקעתם בחצוצרות סתם בין לעילא ובין לתתא.

 שהמשכנא הוא סוד הכסא בסוד ויביאו את המשכן אל משה כנ"ל ובשעת נסיעה ועליה כולהו עולין עמה כנ"ל. ואמר לקמי' דההוא משכנא - שכאן נאמר אחרי שני הדגלים ונסעו הקהתים נושאי המקדש שהוא הארון - ארון הברית כמ"ש בפ"פ בהיכל השביעי עי"ש.

 ר"ל ששתי חצוצרות הן אחד נגד סטרא דאריה ואחד נגד סטרא דנשר, ובשניהן תוקעין ותוקעין תר"ת כמ"ש בספרי. ואמר שבחצוצרות הראשון מסטרא דאריה תוקעין התקיעה ומתכנשין כל משריין וחצוצרות השני תוקעין בו תרועה וז"ש אצל מחנה תימנה תרועה יתקעו למסעיהם, וז"ש בשעתא דאחרא כו' כל אינון משריין דהאי נשר כלהו כו' לקבל אינון כו' כנ"ל.

 ר"ל בכל חי' מתכנשין כלהו לגביה מסטרא דיליה בשעת נסיעה כמ"ש לעיל והן האופנים אופן אחד עם כל משריין דיליה אצל כל חיה כמ"ש ואראה והנה ארבעה אופנים כו'.

 כמ"ש כי המקום אשר יפנה הראש אחריו ילכו לא יסבו בלכתם.

 והוא דגל מחנה דן עם השבטין והנשיאים כמש"ל.

 כמ"ש ופני השור משמאל לארבעתם.

 שהוא חיה הרביעית שבדניאל כמ"ש למעלה ונאמר בה  . והעיינין הן עיני ה' המעיינין בעובדא דבר נש כנ"ל ולכן רגיז באסתכלותא עיינין מלהטן כו'. והוא כמ"ש בגבריאל שהוא חיה הזה ועיניו כלפידי אש.

 שכאן הוא סוד הגיהנם ששם נחשים ועקרבים הנושכין וכמ"ש בפרשת בלק דף קפ"ו ע"א  בסוד כלחוך השור את ירק השדה - גהינם את הרשעים, עי"ש. ואמר  כמ"ש קרבו פקודות העיר ואיש כלי משחיתו בידו כו' ואיש אחד בתוכם לבוש בדים - שהוא גבריא"ל. וקסת הסופר במתניו.

ואמר  כמ"ש כרסייא שביבין דינור כו' נהר דינור כו' וספרין פתיחו - שהכל כאן כמ"ש לעיל בהיכל רביעי וכמ"ש כל מעשיך בספר נכתבין, וביד כל אדם יחתום - שהוא ביד שמאל כמ"ש למעלה.

 שכנגדן ז' מדורי גיהנם.

 והוא כמ"ש בבהמות בהררי אלף הנה נא בהמות אשר עשיתי עמך חציר כבקר יאכל. והוא שור זה - את ירק השדה. הן יעשוק נהר ולא יחפוז יבטח כי יגיח ירדן אל פיהו — והוא נהר דינור שצריך לעבור בו קודם שבאים לארץ ישראל - ארץ החיים - עולם הבא. חוץ נשמתין דצדיקים עלאין כנ"ל. וזהו סוד כריתת הירדן לפני באי הארץ. וז"ש למה נקרא ירדן שיורד מדן והוא בדגל הזה.

 שאריה הוא בסטרא דמים והוא אריה של ים וכמ"ש בתז"ח דף ע"ג ע"ג ואינון ימא ותוקפא דימינא מלאך החסד ודא מיכאל דאיהו ע"ש מ'י כ'מוכה ב'אלים י'הוה די שמיה  דסליק ע"ב בחושבן אתוי ונהורא דיליה מ"ב ודא חילי' דילי' כי תלך במו אש לא תכוה דדא מכבי אשא ומיכאל איהו כמות אריה דאיהו אריה ממים. וזהו סוד יששכר חמור גרם, אע"ג שחמור טמא, לפי שהוא בדגל מיכאל שהוא מים וחמרא דימא שרי.

 שהוא בסוד החשך וכן גהינם חשך כמ"ש בהיכלות וכידוע, וכל זה בסטרא דגהינם.

 ר"ל נהר דיור הנ"ל.

 ר"ל שד' פנים בו. והן ד' סטרין. מימינא - חוורא, ומשמאלא - סומקא, ומלפנים - אוכמא, ומאחור - תרין גווני כמש"ל .

 ר"ל למעלה באצילות שורש הגוונין ומשם נמשך למטה.

 והוא ראיה שיש כמה אשות.

 שהן ג' חיות הנ"ל, וכל אחד ד' פנים.

דף קנה עמוד א
  הן מספר הג' שבטים בדגל מחנה דן.

 כנ"ל - טף ונשים.

 הן הסטרא אחרא שהן באוירא ולתתא שהן חציפין ככלבא כמ"ש בפרשת ויקרא דף כ"ה ע"א  . וזהו סוד , והן גם כן משמרות הלילה שאז שליטתן עד חצי הלילה כידוע חמור נוער וכלבים צועקים, והן .

 בעולם הזה.  בעולם הבא.

 הוא דגל מחנה אפרים עם כל השבטים והנשיאים כנ"ל.

 שהרפואה הוא בצד מערב כמש"ל.

 שכאן הוא דינא רפיא ונמתק הדין כאן ולכן כאן הרפואה והוא בברכת אתה גבור.

 ר"ל כמ"ש , וכאן הוא בקדושה.

 הוא סוד הכסא עצמה כנ"ל בפרשת ויקהל שם דאיהי סלקא לגבי מלכא עלאה בגניזו כו' כנ"ל. ואמר  - הוא בסוד התפלין שבהן קושרין לקרנוי דשור כמ"ש בתיקונים ובתז"ח, ואמר בתז"ח פאר דרפאל - פארך חבוש עליך. וכן כתבו בתקונים שתפלין בסוד אדם ומכל מקום הוא בשמאלא - הכל בשור וציצית ותפלין וק"ש (ותפלה) הן ד' תיקונים של ד' הנ"ל. 
 ציצית - והוכן בחסד כסא.
 תפלין - ובזרוע עוזו.
 קריאת שמע - עמודא דאמצעיתא כמ"ש בתיקונים.
 תפלה - במלכות.

והן ציצית ברזא דמיכאל כמ"ש בפרשת תרומה דף קל"ט ע"א  . 
ותפלין ברזא דשור, ושם לאעלא כל ממנן תחת שכינה כמ"ש בתיקונים.
קריאת שמע - בסוד נשר בסוד  דקריאת שמע כמ"ש בתיקונים וכנ"ל ארים קלא כולהו אחרנין כו'. ולכן הוא בימינא בהיכל אהבה בדרום כנ"ל. 
ותפלה - ברזא דאדם כידוע.

והשינוי הנ"ל במזרח ומערב בצורת נשר ואדם הוא בדכורא ונוקבא, שבדכורא נשר - אוריאל במזרח, ואדם (רפאל) במערב, וכמ"ש בפרשת יתרו דף ע"ח  , עיי"ש כל המאמר.

ובנוקבא להיפך. והענין כי בדכורא שלטא טפה דדכורא על נוקבא ובנוקבא להיפך כמ"ש ברעיא מהימנא ובתיקונים. לכן כשמזכיר בנוקבא כמו כאן מזכיר רפאל במזרח ואוריאל במערב, וכשמזכיר בדכורא אמר להיפך, כי הכל כלילן בדכר ונוקבא, ומאן דשליט הוא דכורא וכמ"ש בפרשת שמות ובז"ח דף ל"ב ע"ב . וזהו סוד שתפארת נקרא 'אדם' ומלכות 'דמות אדם', והוא ת"ת דדכורא ומלכות דנוקבא, ומלכות דנוקבא הוא כללא דכלא.

 כי נון רזא דאדם. דד' חיות ש'נ'א'ן כמ"ש בז"ח דף ל"ב ע"ג, ן' רזא דאדם בשלימו, עי"ש. והוא רזא דעמודא דאמצעיתא - נאמן פשוט. ונו"ן כפופה - מלכות, שנכפפת רגלי' מסטרא אחרא כידוע, והוא נאמן כפוף, כי בינה בנ' תרעין דילה מתפשטת עד הוד ונכלל כולו ביסוד שלכן נקרא  - גימטריא  - כלל הכל כידוע. וכן מלכות כלולה מכולם - סוד  - . ולעולם נוקבא נכללת בדוכרא ולכן נ' פשוטא כללא דזו"נ והן סוד נון מלא - זו"נ, וי"ו באמצע - יסוד, וא"ו זעירא כידוע.

 ר"ל בב' הפיכות.

 שהנו"ן הוא סימן נפילה בגלותא כמש"ו. ולכן לא נאמר באשרי. והענין כמ"ש   אריאל כו' מה הארי צר מאחוריו ורחב מלפניו. נמצא צד הרחב הוא רישא דילה ובגלותא רישא שכיבת לעפרא וזנבא מדבר כמ"ש בזוהר במדבר. ולכן כאן בנסוע הארון ויאמר קומה ה' - אז אתהפך הנון רישא לעילא, וזהו טעם על הפיכתה למעלה ואז ויפוצו אויביך [וינוסו משנאיך מפניך, כי צד הרחב הוא פניך], כיון דנפלה ואסתלקת נ' אז אתחברו מ' וס' שהן אחורייים דבינה שמשם נאחז ס"מ וכיון שקם הנון ביניהם אתבדרו ס"מ זה לכאן וזה לכאן.

 עכשיו מפרש נזירת הנו"ן לאחור.

 הענין שארון ברית ה' הוא יסוד ברית, לוחות הברית, ושכינתא לא זזא מניה כידוע, והיא עומדת בין ב' צדיקים - בין צדיק העליון לישראל, ומחביבותא דישראל אהדרת אנפייהו להון.

[ליקוט]
ס' ומ - הוא בינה ותבונה. וכן הם שמים וארץ, , שלכן בבינה רומז בן בלבד ובתבונה בן ובת. והן עגולא וריבועא. כי שמים הוא בעיגולא ולכן הוא ו' קצוות - ו', וארץ הוא בריבועא כידוע, והן ו"ד כידוע. וכן ברוחא דנציץ מספיר. נציץ לב' -- אחד לו' קצוות ואחד לד' - זו"נ. והענין כי עיגולא יותר על ריבועא תילתא כמ"ש בתוס' דסוכה דף ח' ע"ב. ולכן בבית דין שלמעלה בשמים ס' פולסין (חגיגה ט"ו ע"א, יומא ע"ז ע"א, ב"מ פ"ה ע"ב) ובבית דין שלמטה ארבעים כו'. ולכן כאן מענישין בן י"ג,  ולמעלה בן כ'  - שצריך שיהא משולשין.  וכן רוח ונפש הן עיגולא וריבועא. וכן איש ואשה - עיגולא רהיט וריבועא לא רהיט (בספר הבהיר). קרקע עולם. כל כבודה כו'. וכן רוח בגלגול והארץ לעולם כו' וזרח השמש כו' סובב כו'. 
[עד כאן הליקוט]

וידוע שסוד מ"ם וסמ"ך הן בינה ותבונה. בינה - ס', ותבונה - מ"ם סתימא, רביעא על בנין. והן מ"ם וסמ"ך שבלוחות. ובשעתא דרביע על ישראל נקרא מ"ם, ובשעתא דסתימא נקרא סמ"ך. והן שיתין מקורין דיסוד דמקבל מאימא עילאה. נמצא כי יסוד ארון הוא בסוד סמ"ך וישראל בסוד מ"ם. וזהו הפיכת הנו"ן לאחור בא"ב -- מסמ"ך למ"ם.

והענין כי בגלות נקרא סמ"ך - סומך ה' לכל הנופלים, ולכן נ' כפופה אהדר אנפי לקבלי דסמ"ך, שהנ' הוא סימן הגלות. וז"ש  אפילו הכי חזר דוד וסמכן ברוח הקדש שנאמר סומך ה' לכל הנופלים. ועיין בפרשת בראשית דף ג' ע"א  עאלת אות סמך אמרה קמיה ריבון עלמין כו' עד אות מ"ם, עיין שם ובפירוש האר"י ז"ל. אבל בקימתה - אז אהדר אנפי למ"ם שהיא רביעא על בנין כנ"ל. והנופלים הן יסוד ומלכות, דת"ת אסתלק לעילא בגלותא כידוע, והן נ' כפופה וו' כנ"ל. וזהו סוד , ר"ל מי יעלה לנ' כפופה ווא"ו השמימה אל הת"ת, וראשי תיבות  כידוע - סוד הצדיק, והוא גימטריא  כידוע. פה כמ"ש בזוהר ויקהל על פסוק מה לך פה אליהו, והוא ה' חסדים שבו שהן  כידוע, וזהו סוד פ"ה אותיות של ויהי בנסוע  וכמ"ש (שם קט"ז ע"א) שספר בפני עצמו הוא כו' - שבעה ספרים, וכמ"ש רש"י שם שספר במדבר נחלק לג' ספרים, עי"ש. ג' ספרים הראשונים הן נגד חג"ת, במדבר נגד נה"י, וידוע שהן נכללין בא' שלכן נכללין כאן בספר אחד. ויסוד הוא באמצע בין נ"ה - לכן "ויהי בנסוע" באמצע. ונוני"ן כפופין סובבין את הספר בסוד נקבה תסובב גבר, שהנ' כפופה הוא סוד יסוד דנוקבא סובבת יסוד דדכורא. ולמאן דאמר להפסיק בין פורעניות ראשונה כו' -- כי בירכי' אחיזה לסטרא אחרא בסוד הני ברכי דשלהי מינייהו  - ויגע בכף ירכו, ולכן הוא באמצע להפסיק בסוד שקרא קאי אחד כרעא , וסובר שהכל הוא ספר אחד כנ"ל.

וכאן הוא סוד כל התפלה, כי ג' משריין בתפלה והשכינה נוסעת דרך ג' ימים - בי"ע, בקרבנות ובזמירות ובברכות ק"ש. וזהו  - בתפלת י"ח [ומצאן מנוחה אשה בית אישה. רמ"ש] כידוע בשים שלום שם נייחא דכולא, ואז --  כנ"ל, ואז קמים בתפלה לקדם מלכא כידוע, ואז וינוסו משנאיך מפניך. והוא כמ"ש בזוהר דבשעתא דאתתקנת נוקבא לאתתקנא אנפין באנפין לזווגא במלכא מכרזין צאינה וראינה - פוקו וחזו ביקרא דמלכא, וסטרא אחרא אינו רוצה ובורח השדה, כי לא יחפוץ הכסיל בתבונה כו'. ואז יעקב יורש מקומו ומקבל הברכות בסוד ויצא עשו השדה לצוד כו'. וזהו וינוסו משנאיך מפניך — שאז אתתקנת אנפין באנפין בסוד הפיכת וקימת הנו"ן.

ואח"כ נפילת אפים בסוד נפילת הנו"ן ומוסרין נפש בשבילה לסמכה ולהקימה. ואומרים אשרי אח"כ לסמכה בס' כנ"ל - סומך ה', ואומרים יענך - ע' קלים דצווחת איילתא על בנהא. וקדושה דסדרא לקיימא עלמא.

ואלמלי לא חטאו ישראל לא נפלה הנו"ן עוד, אבל בחטאם גרמי לבתר  - ב' נוני"ן על ב' נוני"ן הנ"ל - סימן נפילה, ולכן אנו סומכין לה באשרי קודם תפלת י"ח ואחר תפלת י"ח, ואין קימה בגלותא רק בתפלה, כי אחר התפלה היא חוזרת כידוע. וזהו סוד ויהי בנסוע על הנסיעה ג' ימים, .

 הוא בסוד תפלת י"ח ששם נייחא בסוד  כמ"ש בזוהר פרשת פקודי. ואז גם הנו"ן קמה בתוך א"ב ואמרו   אין השכינה שורה פחות מב' אלפים וב' רבבות שנאמר רבבות אלפי ישראל. והענין הוא נגד כ"ב צינורות דידה שהן כ"ב אותיות שכלולין בה כמ"ש בפרשת בראשית דף ט"ו ע"ב  עי"ש. וזהו בהיות הנו"ן בתוכה. וזהו סוד  כנ"ל. ור"ל שובה הנו"ן במקומו שלא יחסר הנו"ן מא"ב ברבבות כו' [ר"ל ב' רבבות ואלפי הם כ"ב אלפים נגד כ"ב אותיות א"ב. רמ"ש].

פרשת שלח

דף קנו עמוד ב
 ר"ל בפתיחה זו כמש"ו בתר דאסתלק ליליא וצפרא נהיר כדין ה' כו'. ואמר תא חזי משה הוה שמשא כו' שלח לך אנשים לך לגרמך כו', ור"ל שהשליחות לא היה אלא למנדע מינה כמש"ש אלא אמר כו'.

 דעד חצי היום הולך ואור עד נכון היום, האור מתגבר והולך ומחצי היום ואילך מתחלש האור וכל שהאור מתמעט הדין מתחיל, שאור הוא חסד וכל התפשטות מצד החסד, והתכנשות ומיעוט מצד הגבורה. והנה ד' עתים ביום שבהן ד' דרגין, ד' רגלי המרכבה שבהן תקינו ג' תפלות אברהם יצחק ויעקב, ואחר חצות דוד - חצות לילה אקום, כנור דדוד כו'. והן כ"ח עתים דקהלת בז' ימי השבוע, שז' מתנות חכמה עושר כו' הם בז' ימים כמ"ש בספר יצירה, וכל אחד כלול בד'.

והנה אחר חצות היום השמש אורה חזור והוא דין, מדת יצחק, ועיין מ"ש בליקוטים ל"ח ב' ל"ט א' בארוכה.

[ליקוט]
ד' עתים שביום.
 חצות הראשון דאברהם, מדת החסד, תפלת שחרית, דאברהם אור ישר, שהחמה הולכת ומתפשטת בעולם ונותן לכל דבר חוקו.
 ומצות היום הולך וחוזר למכונו, והוא אור חוזר, ומכל מקום מאיר לעולם אלא שבאור חוזר, והוא מדת יצחק - תפלת מנחה. 
 ועד חצות לילה הארץ מקבלת בתוכה וקולטת בתוכה מה שקבלה ביום והוא תפלת יעקב - עיקר הקיום. 
והן ג' שמות הידועים -- אל אלהים יהו"ה. אל - על כחו הגדול שמשפיע לכל אחד די מחסורו. וז"ש גדול אדונינו ורב כח כו'. ואלהים הוא על שם השגחה בתחתונים במעשיהם והוא אור חוזר שמקבל מעשיהם ומכל מקום אף בעת ההיא משפיע כמו בשמש כנ"ל אלא שהוא לפי המעשים בדין, מה שאין כן בבקר בלא הביט אל מעשיהם. ובלילה - שם יהו"ה שמהוה בכל אחד ונשאר השפעתו בו, והוא זמן השינה וכח הזן מתגדל אז.
 ובחצות לילה מוציא הארץ גידולה מהשפעתה  וכמ"ש ותקם בעוד לילה. וכן בזו הארץ - עיקר הגידול אחר החצות והוא מדת דוד - חצות לילה אקום כו'. ובזה היא אדנ"י - אדון הכל, שנותנת מדתה לכל בריה שמצמיח תבואה וכל הפירות לכל.

וד' דברים הן בקוב"ה כנ"ל. וכן באדם — מיין דכורין נגד הבקר, ואח"כ מיין נוקבין, ואח"כ עיבורה, ואח"כ  הלידה. וכן .

כ"ח עתים שבקהלת הם מ"ש בספר יצירה פרק ד' במתני' ב"ג ואמר שם במתני' א' רך וקשה גבור וחלש, והם ז' פעמים ד'. וכן בשבוע - ד' עתים בכל יום שמחולקין לד' רוחות. וכן בשמיטה - ד' תקופות בכל שנה. וכן בכל השביעיות.

והן ז' פסוקים: 
 פסוק ראשון - חיים ללדת הוא רפה של דגש קל, ולטעת הוא רפה של דגש חזק, וכן בכולם. 
 שני - בנים - וז"ש לבנות כמ"ש ואבנה גם אנכי כו' וכן במתני'  שמא כו' להבנות ממנה. וכן הרפואה כמ"ש (סנהדרין ק', מנחות צ"ח) ועלהו לתרופה - להתיר עקרות. 
 שלישי - ממשלה, והוא השחוק ורקוד כמ"ש בשלמה מחללים בחלילים ותבקע כו', ולהיפך - איכה ישבה כו' היתה למס בכה כו', תחת שלש רגזה, והרבה פסוקים, והוא פשוט.
 רביעי - חן - לחבק
 חמישי - עושר - לשמור לבקש.
 ששי - חכמה - לדבר, וכמ"ש  בשעת המכנסים פזר בשעת כו', וז"ש עת כו' והוא בחכמה כמ"ש בסוף תז"ח במתני' בטהירו כו' א' כו' כניש לון בשעתא דאזדריקו כו' ובחכמה עילאה לחשות ובחכמה תתאה לדבר - חכמת שלמה. וכן לתפור הוא בחכמה כידוע.
 שביעי - שלום, וכן אהבה תלוי בשלום. והכל שלום.

וסדרן כאן: חיים, בנים, ממשלה, חן, עושר, חכמה, שלום.] 
[עד כאן הליקוט]

וזהו סוד יהי אור ויהי אור — ב' אורות, חסד וגבורה כמ"ש בזוהר ותיקונים.  עד חצי היום שהולך האור ומתהווה, ואחר חצות -- , שכבר היה והולך באור חוזר.  וזהו , והוא דין כמ"ש בתיקונים .  - הוא בחצות ממש בין חו"ג, עמודא דאמצעיתא, כמ"ש בפרשת בראשית ט"ז ב'  . ואז האור שלם. וזהו  - בשלימותו, דלכן לא נאמר בשני "כי טוב",  - הוא בתחלת היום דאבדיל בין החושך כו'  - סוף היום והתחלת הלילה, ובשניהם נאמר אור וחושך. וכן התקינו בתפלה להזכיר מדת יום כו' (ברכות י"א י"ב), ובג' התחלות תקינו ג' תפלות.

וז"ש  שהוא אור חוזר והקב"ה מביט אל מעשיהם. וז"ש  באור חוזר.

ואמר  - כמ"ש לעולם יכוון כו', כי בזמן ההוא השי"ת משגיח ומקבל מעשיהם והדין אז, וצריך להמשיך החסד והרצון וכמ"ש (במדרש) על פסוק ונגינות שותי שכר ואני תפלתי כי במנחה זמן השכרות כמ"ש בפרק ד' דתענית . והענין כי אז יין המשכר ולכן ואני תפלתי כו' אלא שבשבת מתגלה הרצון ועתה צריך לכוונא רעותא למאריה שהוא אור חוזר מתתא לעילא, סוד מיין נוקבין, אתערותא דתתאי.

 ר"ל למערב, שמזרח ומערב הוא סוד חיים ומות, אור ישר ואור חוזר, ועיין מ"ש למטה.

 שנפתח בשמש חלון למעלה והאור יוצא משם מעט מעט. וז"ש .

 שאלו שנים אברהם ויצחק כרו הבאר, והוא לקבל חו"ג, והם ב' תפלות. אבל יעקב ישב על הבאר לבד כמ"ש בס"פ חיי שרה לקבלא לה בין ב' דרועין לאתחברא בגופה עי"ש.

 ואז דין הגמור - חשך, והולך ומתגבר החשך עד חצי הלילה ומשם ואילך מתמעט החשך ומתעורר הרחמים, ועיין מ"ש בלקוטים בד' העתות הנ"ל. וכן הלוך השמש עד חצי היום הוא מזרחית דרומית - ששניהם חסדים. ואחר חצות דרומית מערבית, ומערב הוא דינא. וחצות לילה הראשון הוא דין גמור - מערבית צפונית.

וב' חילוקים הם. אחד - שמכל מקום אחר חצות ממוזג חו"ג, דרום עם מערב. ועוד שמערב בעצמו אין דין גמור כמו צפון. ואחר חצות - צפונית מזרחית. ולכן מתעורר החסד. והכלל כי ביום לעולם דרום מעורב ואין חילוק בין קודם חצות ואח"כ אלא במזרח ומערב. וכן הוא בלילה — בצפון, והכל בצפון. ועוד שהכל הולך אחר ההליכה, ועד חצות הולכת לדרום ואח"כ למערב שהוא דין, ובחצות לילה לצפון שהוא דין גמור, ואח"כ למזרח.

והנה כפילת הרוחות לשנים כנ"ל שהן ח', כי כל אחד כפול לשנים בסוד י"ב שבטים כמ"ש בפרשת ויחי, והן ז' כפולות וכל אחד כלול מחסד וגבורה - ב' דעות, שבטי יה עדות לישראל, ולכן חלוק כנ"ל מזרח לשנים - עם דרום צפון. וכן כל רוח כנ"ל. ועיין מ"ש בליקוטים בזה בארוכה.

[ליקוט]
עד חצות היום הולכת השמש חצי מזרח וחצי דרום רביע הרקיע, והוא נקרא מזרחית דרומית, והוא כולו חסד - אבא עם זעיר. ובבקר הוא חסד הגדול. 
ומאמצע היום עד הלילה שהולכת ומתקרבת למערב - מתחלת הדין - דרומית מערבית. 
ובחצי הלילה הראשון הוא דין הגמור - מערבית צפונית. 
ובחצי לילה האחרון נמתקת - צפונית מזרחית.

וכל הקו של דרומית וצפונית נחלק לשתים, לפי שיש חסד עלאה וחסד תתאה. וחסד עלאה הוא נהירו דאבא של הדעת והוא קודם חצות. וחסד תתאה הוא לאחר חצות. וכן הוא בצפון - לאחר חצות הוא דאימא ממותקות. וכן מזרח נחלק לשתים - דעת, שהוא במקום הכתר ות"ת. ומ"ש למעלה מזרח אבא - ר"ל הדעת, והוא אחסנתא, ב' אחסנתין דכלילן כחדא, שהן ג' מוחין. וכן מערב נחלק לשתים - יסוד ומלכות. חצי הראשון הוא יסוד, והשני מלכות.

והשמש נשקע בחצי מערב - סיום היסוד שהוא היום, והתחלת המלכות שהיא הלילה ומעלה ומטה הוא נצח והוד, והן עשר ספירות.

והנה בכל רוח חצי הראשון יותר ממותק משל האחרון, בין בחסדים בין בגבורות. לכן עד חצי היום חסד גדול - דעת וחכמה. ואחר חצות חסד ויסוד שהוא ממותק יותר ממלכות שהוא איש והיא אשה, דידיה מרחקא ודידה מקרבא. ועד חצות לילה - מלכות וגבורה. ואחר חצות - בינה ות"ת. ומ"ש חו"ב - ר"ל נהירו שלהם, והוא גם כן בז' תחתונות, כי נהירו דחכמה ובינה הן בנצח והוד, מוחין דנוקבא, ונהירו דדעת נכלל במלכות שהיא עטרת בעלה שם.

וזהו סוד תחום שבת לכל צד אלפים אמה, שהן ב' הויות לכל צד שתים, והיא ה' אחרונה אחת לכולם, רביעית ושביעית. וכן הוא בתיקונים תיקון ע'. וזהו שאמרו לשבת — שהוא הדעת --  - שכל קו יש לו בן זוג, חסד עם נצח כנ"ל, או בינה כוללת ג' ראשונות במקום הדעת שהוא סוד  - שמנה ספירות שכוללין כל העשר, אחד ושבע. וג' ראשונות כאחד. ועוד בד' פרקי המרכבה חגת"ם או נהי"ם גם כן שמנה הנ"ל, כי הן כפולות, כל אחד כלול דידיה ודחבריה כמ"ש בפרשת ויחי וכמ"ש בספר יצירה שהן ז' כפולות, וכמ"ש בתיקונים סוף תיקון כ"א שלכן חם בדרום כו'.

[עד כאן הליקוט]

 כצ"ל. ועיין לעיל קמ"ט ב' . ועיין לעיל קנ"ד ב'  . ונסיעת השמש מחצות לילה הוא כעין הדגלים. אחר חצות - דגל מזרח, וקודם חצות היום דגל דרום כו' -- הכל כנ"ל, ואחר חצת דגל מערב וקודם חצות לילה דגל צפון, ולכן אז באחמתא כו' כמש"ש. וז"ש  וכמש"ש.

 כי הן משברי כלים אותיות בערבוביא. ובאור הוא בסדר. מה שאין כן בחשך. ולכן נקרא 'ערב' - ערבוביא, ערב רב. וכמ"ש ותקרבון אלי כולכם שם היתה הקריבה כסדר הקטנים מכבדין כו' והן מסטרא דכלאים - ערבוביא. ועיין בתיקונים קל"א ב' לזמנין מרכיבין נוקבין כו' לא אזדריקו לאתר ידיעא אלא כל חד באתר. דלאו מיני' כו' וכל הצורות מעורבין בחשך.

 שמצערין להון בחלומות, וע"ל כ"ה א'  . ושם למעלה . וז"ש . והענין כפי המעשים ועסקי עוה"ז ומחשבותיו שגם כן הוא פעמים בשקר ופעמים באמת.

 ר"ל היוצא יחידי בלילה.

 הנה ידוע שההנהגה הוא בד' דרגין - גבור וחלש רק וקשה. חסד ודין. ורחמים שהוא חסד ממוזג בדין ודין ממוזג בחסד, שהם חגת"ם - ד' אותיות הויה. והנה העולם הזה אי אפשר להתנהג לא בחסד גמור ולא בדין גמור, אלא בשתי מדות הממוזגות והן יום ולילה שמתנהג העולם בהן. ועולם הבא מתנהג בב' מדות הפשוטים — גן עדן כולו חסד, וגיהנם כולו דין. והן ד' יסודות:
 גן עדן — מים, שכל צחצוחא ועינוגא דלהון בנהר כמ"ש בפרשת ויקהל וכן בטלא קדישא.
 וגיהנם - אש.
 והעולם הזה  מתנהג ברוח ועפר, שכל חיות האדם הוא ברוח ומיתתו והפסדו בעפר - ואל עפר תשוב, וכל חולי מצד מרה השחורה - עפר, וכן כל הפסד כידוע.

ונגדן הן ד' רוחות:  גן עדן - בדרום. וגיהנם בצפון כידוע. והעולם הזה היישוב ממזרח למערב בין דרום לצפון ולא בדרום וצפון. וכן הנהגתו במזרח ומערב. יום השמש ממזרח - והוא אור שהוא חיים, כמ"ש באור פני מלך חיים, וכמ"ש לאור באור החיים להתהלך לפני אלהים כו'. וחשך במערב - המות כמ"ש וחשך על פני תהום - זהו המות.  ולכן בלילא טעמין כו' וביום מתעוררין וחיים שבכל יום מתחדשין והוא המטה במערב ויאסוף רגליו כו'.

וידוע שמדת יום ולילה, זו"נ, הם אילנא דחייא כו', והן תרין קשרין דב"נ -- רוח ונפש, שהיא שתופא דגופא, והגוף והנפש אל עפר תשוב, והרוח הוא חי דלא מיתא לעלמין, והן ב' דרגין — בעולם הזה צדיקים ורשעים, צדיקים נקראים חיים - ובניהו כו' . והן ב' רגלי המרכבה — צדיקים נקראין אריה כמ"ש בז"ח רות על חד אריה כו' וכמה מקומות. אבל הרשעים — ואדם על עפר ישוב, והן דגלי מזרח ומערב כמש"ל בפרשת בהעלותך.  ובגן עדן דרגא דנשרא כמש"ל מתעופפי' כנשרין וכן אמר בפרשת בלק מצפצפין כצפרין - גם צפור מצאה בית כו'. ובגיהנם — כלחוך השור כמש"ל בריש פרשת בלק, ועיין בפרקי אליעזר פרק ג' דאמר שם ארבע רוחות בעולם כו' רוח פנת המזרח - משם האור יוצא לעולם, רוח פנת הדרום - משם טללי ברכה וגשמי רצון יוצאין לעולם, רוח פנת המערב - משם חושך כו' רוח כו' ושם הוא מדור כו' שנאמר כו'.

 שד' רוחות מנשבות בד' עתות הנ"ל, רוח מזרח ומערב ביום ורוח דרום וצפון בלילה כמ"ש בז"ח פרשת בראשית י"ג י"ד, ואמר שם ת"ר כשמתחיל רוח צפון לנשב כל השמים וכל הרקיעין וחיות הקודש ואופנים וכל צבא השמים כולם מזדעזעים ומתחלחלים ופוצחים רינה ושבח למי שאמר והיה העולם כו' וזה בחצות הלילה  והוא כי רוח צפון ממונה על השיר - ובלילה שירו עמי, שיר דלוים. וז"ש   כנור תלוי למעלה כו' וכמ"ש רש"י שם וכמ"ש בז"ח וש"מ.. ותיקון האבות ודוד להיפך — אברהם ויצחק ביום ויעקב ודוד בלילה. ועי"ש בז"ח. וכבר כתבתי שהרוחות הן כפולים וששה קצוות כוללין עשר ספירות, כי נצח והוד הן מעלה ומטה - תרין קיימין דגופא שרוחות סובבין אותן, וכתר ות"ת מזרח, וחכמה וחסד - דרום, ובינה וגבורה - צפון, ויסוד ומלכות - מערב. ומכל מקום כולם הם בו' קצוות, כי נהירו דאבא חסד עלאה כליל בדרום, וכן גבורה דאימא ודעת תרין אחסנתין במקום כתר מלכות. והכל בו' קצוות.  ומלכות הוא היכל הקודש, נקודה האמצעית, ואליה סובב הכל והוא אחד דק"ש, למען יאריך ימים על ממלכתו. וזהו ובדלת .

והנה אחר חצות הוא צפון העליון דאימא ממותקות, וע"ל ק"כ א' , וזהו רוח צפון פנימות דצפון.

 לאתחברא אתתא בבעלה, וז"ש ואתחברו כחדא, והוא ליתן לה גבורות שהן דילה. וז"ש . ואח"כ ביום מקבלת ממנו חסדים. וז"ש שמאלו תחת לראשי - בתחלה בלילה, ואח"כ ביום - וימינו תחבקני. וכ"ה בי"ט בראש השנה -  - והוא יומא דדינא, ואח"כ ביום הכפורים - נייחא - שמאלו כו', ואח"כ בסוכות - וימינו תחבקני כמ"ש בפרשת פנחס. וזהו דיהיב מטתיה בין צפון לדרום, וכמש"ל בפרשת במדבר.

 דשעשוע הוא במיין נוקבין דילה, שהן הצדיקים, ואז הוא הזמן שהם גבורות ממותקות מרוח צפון.

 כמ"ש היושבת בגנים חברים כו' דהיא יושבת בגנים וכל חברים דילך מקשיבים לקולך לזמרא בהדך לכן השמיעני.

 כמ"ש ובהיכלו כולו אומר כבוד, שכולם בתוכו האומרים כבוד - למען יזמרך כבוד כו'.

 כמ"ש (חגיגה י"ב ב', ע"ז ג' ב') כל העוסק בתורה בלילה כו' שנאמר יומם כו', כי בלילה הוא מתעורר מיין נוקבין לכן ביום יורד אליו ממנה מיין דכורין - חסדים. ואמר 'חוט' כי החסד עצמו גניז ולא אשתכח אלא חוטא מיניה.

 כצ"ל. והשמות אמת שיוצאין מאלו הפסוקים אבל השי"ן נתחלף בסמ"ך. ואמר מנצפ"ך כליל לון ומפרש ואזיל שהכל כלילין במ"ם ונו"ן שחסרין כאן מאותיות מנצפ"ך וגם משלימין בשאר אותיות אותן כמ"ש למטה.

ואמר , ר"ל כמ"ש  שבקש כו' ונסתמה, ור"ל דהוה המ"ם פתוח ונסתמה בחורבן בית המקדש וכמש"ו. ואמר , דמ"ם התחלתו נו"ן כפופה והיא נוקבא כמ"ש סוף פרשת בהעלתך נ' כפופה נוקבא, וכן למעלה ס"ו ב'  וש"מ הרבה והנה היא גן נעול מעיין חתום ואסתימת פתחהא וכמ"ש בתיקונים ריש תיקון ה' עי"ש. וז"ש  - ר"ל למעלה ולמטה, והוא בוא"ו דאסתים לה בו' קצוות דסחיר לה דהיא נקודה הפנימית, וכמ"ש בתיקונים תיקון ל"ו . וכן כאן בנו"ן דסתים לה וא"ו ונעשית מ"ם אלא שעדיין סתומה מכל צד אף למטה כזה [ציור של מ' בלי פתח בתחתית].

ואמר , ר"ל שהמ"ם כולל ב' אותיות - נ"ו, ומפרש ואזיל , ר"ל שסותם פתחהא בזיווג ומתעברת ממנו והולד סותם הפתח בעבור והוא גם כן וא"ו - זרעא דיליה, וזהו , שאות מ"ם מורה על העבור שכוללת ב' גופין אלא שעובר ירך אמו לכן כלילא באות א'.

ואמר  - שנפתח המ"ם למטה מ והוא הלידה שהולד יוצא למטה, ומכל מקום שורש הולד נשאר בה כידוע בסוד עלמא דדיירין ביה שתין ריבוא כו', וזהו בחד רישא דפתחא. ואמר כ"ז שמ"ם עיקרה נו"ן.

ואמר , שנסתם למטה וגם למעלה שהיה הפרש בין הוא"ו לנו"ן - [ציור של מ' מפוצל לשנים ולא מחובר למעלה] - נסתם ונעשית מ"ם סתומה. וזהו . וז"ש , והוא הגלות שאף בעיבור אינו, שעיבור מורה על קרוב לזמן הגאולה כמו חבלי משיח וכמו ביציאת מצרים שאמר הקב"ה אהי"ה זמין אנא לאולדא כו', ועיין בז"ח שיר השירים נ"ז אבר ם דא אינו מוליד דהא ם' סתימא איהי ולא קיימא לאולדא כו' (ור"ל בזה שגם במ"ם סתומה נכלל הנון ואם כן אותיות מ"ן נכלל במם. כ"מ בהעתקות).

והנה התחלת אותיות מנצפ"ך הוא בא"ב בכ"ף, וסיומן בצדיק, ונו"ן אמצען וקוטבן. ולפיכך נו"ן כליל יתהון. וז"ש . והם כל"ך סעפ"צ. וזהו  ונו"ן הוא באמצען. והנה מנצפ"ך הם ה' וז', כי מ"נ כפולים בה, ששוחקים לצדיקים, לצדיק וצדק. והענין כי אלו ב' כוללין כל המנצפ"ך, ובצדיק וצדק הן ב' כוללים כידוע, ולכן מ"ם ונו"ן מילואן גם כן מ"ם ונו"ן, והן נוקבין ודכורין, והם  לב' צדיקים, ונשחקין כ"א לשנים באותיות שלפניהם ולאחריהם --  הוא צ',  - צ'. ושאר ג' אותיות הוא . והוא מנצפ"ך שלם. וחשבונם ש"ע נהורין, והן הש"ע נהורין ופ"ר  ופר"ה הוא בלא צ' כמ"ש למטה.

והנה בד' אותיות שלאחריו הן הכל הכפופין אבל בג' אותיות שלפניו הכף הוא כפוף ופשוט, ולאשלמא למ"ם כנ"ל, כי המ"ם אתפתח כמ"ש בז"ח פרשת יתרו וזה שחזר ואמר , שבשם כלך הוא שלימה בלא מום שכולה בה. וידוע שהכפופין והפשוטין הן רזא דחו"ג, וידוע בסוד הדר הוא לכל חסידיו שהיפוי הוא בלובן ואודם כמ"ש דודי צח ואדום כו', וכמ"ש במעשה מרכבה. וזהו . ואמר זה לסימן שכאן ב' הכפין בה.

והנה נשלם כאן מ"ם אבל שלימות הנו"ן הוא בשאר אותיות מהשמות. וז"ש . והענין כי נ' כפופה נוקבא, ו' של מלוי נו"ן הוא דוכרא שנכלל בה, ונון פשוטה מילוי הנון סיום הנון כולל שניהם, והן ב' אותיות השלישים משם הויה אדני שהוא ו' ת"ת הכולל כל שם הויה. וכן נון של אדני. וזהו שנון הוא נוקבא ווא"ו דכורא.

והנה הנו"ן פשוטה התפשט מנו"ן ונעשה וא"ו ואתפשטותיה הוא אתפשטותיה דתפארת כמש"ל ס"ו, ור"ל הדעת ביסוד שצורת גוף וברית הוא ן' פשוטה באריכו, ושם נכלל דו"נ. והנה דומה לוא"ו בכתיבתו ולנו"ן בקריאתו. וזהו כלילת דכר ונוקבא - נ"ו. והוא כשם הויה ואדני הנ"ל, שוא"ו כולל הוי"ה והוא בכתיבה, ואדני בקריאה - לא כמו שאני נכתב כו' (סוף פ"ג דפסחים).  וז"ש למעלה , שוא"ו אתקין לנו"ן כנ"ל והוא וא"ו של שם הויה.

והנה אלו ב' אותיות נכלל בנו"ן פשוטה והנה הם כוללים ג' אותיות הנשארות בשמות הוי"ה ואדנ"י והם יה"ה אד"י. וז"ש .

והנה לפי שהעת לילה שהיא סתומה בכל סטרא כמו המ"ם סתימא גן נעול כו', וג' אותיותי'  נכלל גם כן ב של הנו"ן והם , שהן  סנהדרין דילה . וג' אותיות של שם הוי"ה הם י' מכאן וב' ההי"ן מכאן והם . וזה השם כולל ג' שמות: שם אהי"ה מב' הצדדין, ועם העין הוא ב' שמות הוי"ה אדנ"י כנ"ל.

והנה ז' אותיות הראשונות הם .  והתחלף אות האחרון מזה לזה והם  --  - .

[ליקוט]
כבר כ' כי ב' שמות הראשונים הן מצנפ"ך וה' שבסופן הוא ה' שרשים של המילוי והשאר הוא בשם השלישי. ואמר , כי מ"ן במילוי הוא כמנין השם השלישי, וה' אותיות במילוי מ"ן נגד ה' של שם השני שמשלים למלוי מנצפ"ך, וג' אותיות שלפני מ"נ ושלאחריהם הם ב' שמות הראשונים.
[עד כאן הליקוט]

וטעם התחלפותן, כי שם השלישי הוא דכורא - שם הויה ואדני נכלל בו, וב' שמות הראשונים שהן מנצפ"ך - הם נוקבא, גבורות, אלא שצ' הוא דכורא כידוע והוא נגד מ"ן הכפולים, וה' אחרונה שבשם שהוא נוקבא הלך אל פ"ר הנשארים והוא פרה כ"לך ס"עפה חושבנם פרה - פ"ר עם ה', וצ' הלך לשם. וז"ש , והן ז' אותיות הנ"ל וה' אותיות כאן, והם תריסר ב' שמות הראשונות נכללו במ"ם סתומה ואלו ה' אותיות בנו"ן פשוטה, דאף דנו"ן נכלל גם כן בב' הראשונות, אינו כי אם כלילתה במ"ם כנ"ל.

ואמר  - כנ"ל שנתחלפו כו'.

 לפי שהיא עת לילה ואין זיווג אז דהיא נטלא ביממא, אמנם אחותי בת אבי היא כו' ותהי לי לאשה. וז"ש למעלה , כי ב' שמות הראשונות - כל"ך סעפ"ץ - צפ"ך בהן וכ"ל ס"ע לאשלמא למ"ם, וה' אותיות האחרונות לאשלמא לנו"ן דכליל יתהון. ושם האחרון יוצא מראשי תיבות הפסוק , והשם בקריאתו.  והנה השם בכתיבתו נעלם בקריאה. והנה אם תוסיף עליו  והם י"ג אותיות, כי שמות אלו י"ב אותיות הם י"ב אותיות דמילוי מנצפ"ך נגד שם המפורש והם דמלך מלך ימלוך. וכן י"ב נקודות נפרדות בשם המפורש. והנה א' נעלם בתוך י"ב גבולין וזאת אשר דבר והוא י' הנ"ל. והנה ששה אותיות הראשונות הם חושבן  פשוט, ושבעה אותיות האחרונות הוא מלוי מנצפ"ך. וז"ש גם כן למעלה . אבל יו"ד הנ"ל אינו בשם אלא נעלם בתוכה.

[ליקוט]
 בסוד המנצפ"ך. הנה אמרו במתני' דפרק א' דספר יצירה חמש נגד חמש וברית יחיד מכוון באמצע כו'. והנה הוא באדם שהזכר כולל ה' ענפין — ב' ידים, וב' רגלים, והגוף שהוא עם הראש, וברית אחד שאין פירוד ביניהם כמו בי(?) ידים ורגלים בין יד ורגל לכן אמרו גוף וברית כחד אינון. וכן בנקבה חמש גם כן. והנה יסודות של זכר ונקבה שהוא סיום גופם נכללין כאחד וה'ה' באמצע - עשר האברים ועי"(?) נכללין כל האברים של זו"נ כאחד כידוע בסוד כל דכליל כלא בגוויה ונק' פטר רחם דכולל כל רמ"ח אברים שכל האיברים של זו"נ נפתחים להשפיע ולקבל ונעשים הכל אחד. וכן באותיות א"ב -- יו"ד אותיות הראשונים, ה"ו אותיות האמצעים נכללים כאחד שהם זו"נ כידוע, ועל ידי זה נכללין כל שאר האותיות השמנה בהם.

וידוע שב"פ עשר הן כמ"ש בספר יצירה שם ובסוף פ"ו כנגד אצבעות הידים ורגלים. וכן הוא באותיות ביו"ד האחרים, והן מאות כ' עד פ' כפופה. והאמצעים הכוללים אותם הם מ"ם סתומה ונ' כפופה, ונכללין בהם שאר האותיות הקודמים והמאוחרין כנ"ל, ונכלל מ' ונ' כפופה במ"ם סתומה ונעשין צ'. והרי כל השם.

ומפרש ואזיל האיך מ' פתוחה ונ' כפופה נכללין בה. ולפי שמ"ם סתומה דמ"ם פתוחה נכלל בה וכמו ו"נ בנו"ן פשוטה כמש"ש. והעיקר הוא כמש"ש שמנצפ"ך מתחיל בכ"ף ומסיים בצ', וחסר מהם המ"ם והנו"ן. ומפרש ואזיל שאלו ב' כוללים הכל. שמ"ם כולל האותיות המוקדמות והמאוחרות, וגם הנו"ן פשוטה, אלא שבמקום הנ"ן בא שם השלישי שהוא כוללם כמש"ש. והטעם שהמ"ם כוללם, כי בה נכללין מ' פתוחה ונ' כפופה כמש"ו.  והכלל כי במקום שנכללין האמצעים נכללין גם הקצוות עמהם כנ"ל, אלא שבאותיות המוקדמות גם הכף פשוטה עמהם. והטעם לפי שהוא צד ימינא וזה שנתן סימן כלך יפה רעיתי כמש"ש.
[עד כאן הליקוט]

ואמר  ר"ל על התרחקות הה"א ואזלת לשם דנערה היא מסטרא דדכורא ופרה מסטרא דנוקבא, ש"ך ופ"ר, בסוד תורה פרה אדומה מסטרא דגבורה ונערה יפת תואר מסטרא דחסדים. והנה בלילה התרחק הה' מסטרא דדכורא והלך לאשלמא לפרה ששם בחינת נוקבא, אבל ביום נכללת בדכורא. וז"ש  שנכללת בקדרותא  דשחרא, הלילה ביום, ונכללת בגוה ונהורא משמשא ואז אין הסיהרא מאירה מקמי דשמשא ואז התחברות איילתא בבעלה ונכללת בגוויה כל היום דאתכסיא ביממא ואתגליא בליליא וכמו בוילון  שיוצא ערבית כו', ותקם בעוד לילה.

וזהו  , שבבקר ה' שחר מקומו, ועתה מפרש ואזיל הפסוק , שמשה לא יכול ליכנס לארץ שהיא לא היתה יכולה לפעול פעולתה בימיו כי הוא מדת יום שמשא ולכן היו אוכלין המן משמים ואין פעולה לארץ כמ"ש וישבות המן ממחרת הפסח ויאכלו מעבור הארץ מתלא כו'. וז"ש , ר"ל נהורא דילה וכמש"ו  - כצ"ל.

ולזה היתה כל הפתיחה כנ"ל, ועל ידי יהושע שהוא פני לבנה - סיהרא, היתה הנהגתה והנחילם הוא את הארץ, וע"י ויאכלו מעבור הארץ, דשבת המן - נהורא דשמשא.

דף קנז עמוד א
 ר"ל לידע כמו שבקש ואראה אותה שבקש לידע כל עניינה שהוא ענין גדול כמו ידיעת התורה שגבולי' וכל עניינה הן ענייני תורה בת מלך פנימה והקב"ה העתיר לבקשתו ויראהו ה' את כל הארץ כו', וכמש"ו ששם היה קרוב, ועתה במדבר פארן שלא היה יכול לראותה א"ל השי"ת שישלח למנדע מינה וז"ש לגרמיך בגין למנדע, לא בשביל ישראל, ואף שישראל אמרו נשלחה אנשים לפנינו — מכל מקום רצון השי"ת לא היה אלא בשבילו דבקשתם היה שלא כהוגן כמ"ש בספרי שם, שמשה הוכיחם על זה משל כו' נותנו אתה לי לנסיון א"ל הן כו' וברש"י שם.

 כמו שנזכר לעיל קנ"ה ב'  תא חזי דהכא ידע משה דאיהו כו' עיין שם באורך. ואע"ג דכתיב יאן אשר לא האמנתם כו' וכתיב כן בד' מקומות ושמה לא תבא על כו' -- הענין כי ברצונו של השי"ת היה להגדיל פני סיהרא שיהא אור הלבנה כאור החמה ויכולין שניהם להאיר, וזה היתה כוונת משה ובקשתו שיכנס לארץ להאיר לארץ שהיא סיהרא שתהיה בשלמותה כמו שתהיה, וזה היתה כוונתו בסלע שאמר השי"ת ודברתם שהוא הנערה בדיבור ובפיוסא שהיא בת מלך ארוסתו דמשה שעדיין לא זכה משה אליה והיא סיהרא דל"ל פסק כמ"ש ברעיא מהימנא פרשת פנחס, ועיין מ"ש בתיקונים ריש תיקון כ"א בארוכה. וכיון שהכה — ירד לסלע מט"ט, ושים בסלע קנך, ששם -- , משנה דנער, והיא היתה בימות יהושע -- , דלית לה מדילה אלא ההוא חוט דנהיר לה בלילא ואתעבר מינה ביממא כמ"ש ברעיא מהימנא פרשת פנחס רמ"ח ב'  דאיהי גלותא ואתעבר מינה ביממא דאיהו עלמא דאתי, ר"ל כן הוא גם כן בגלותא דאנהגא סיהרא  אבל ביממא דאז אנהיג שמשא - כי יבא שילה - אז לא תנהיג ולא נהרא סיהרא דע"ה כלל. ואמר שם , ורצון השי"ת שיתוקן על ידי משה ולא היה גלות כלל והוא הנהגת שמשא, ומכל מקום ישראל היו גרמתו כיון שחטאו במי מריבה לא היו ראוים להנהגה זאת אלא שמכל מקום משה יתקנם ובא ע"י לכלל כעס וטעות וע"ר דבהון גרמו ליה שהיו שותפותא דעץ הדעת טוב ורע עד דיתמחון מעלמא, ואז וישכון ישראל בטח בדד כו'.

והנה גם דור המדבר היו ראוים לכנוס עם משה אלא כיון דנחיתו לדרגא דנוקבא ושאילו בשרא ידע משה דלא יכול להנהיגם עוד, לכך אמר משה  כמש"ש סוף פרשת בהעלתך, וזהו גרמתם וגרמו ליה ללטי' גרמי' כמש"ש. וכן בסלע, כיון שמתו דור המדבר היו ראוים ונתקלקלו במריבה. וז"ש ויקציפו כו' וירע למשה בעבורם ויתעבר ה' בי למענכם, וערב רב גרמו ליה וכמ"ש בתיקונים.

 כמ"ש בספרי שם ויראהו ה' את כל הארץ את הגלעד עד דן ואת כו' את הגלעד מלמד שהראהו בית המקדש כו' עד דן מלמד שהראהו כו' ואת כל נפתלי כו' את ברק כו' ואת גדעון כו' דוד כו' בקעת ירחו מלמד שהראהו גוג כו' עיר התמרים מלמד שהראהו גן עדן כו' עד צוער מלמד שהראהו גיהנם כו' עיין שם באורך. וז"ש .

 כצ"ל. והשאר לא גרסינן. ומפרש ואזיל עץ שהוא עץ החיים, ובזה יודע כי הארץ וישראל יתנהגו בעץ החיים ויכולים להתנהג בשמשא וסהרא כנ"ל, דאע"ג דכבר ידע שלא יכנס מכל מקום אם היה בה עץ יכולים הם להתקן כנ"ל. ובזה יודע דרגא דילהון האיך ישיבו להם תשובה, שאף שאמר לו הקב"ה -- מכל מקום ידוע שכל דבריו הם על תנאי - רגע אדבר כו' ונחמתי, לכך שלח אותם ושלח ביהושע נהירו דשמשא כמש"ל.

 דארץ בכללו הוא מלכות ובה עשר ספירות כוללת הכל.

והנה ג' נקודין בה כמ"ש בפרשת תצוה קפ"ד ב'  בסוד חולם שורק חירק, ג' נקודין דכוללין כל אורייתא כמש"ש, והוא הפה והטבור ונקודת ציון שבה, כסדר הג' נקודין הנ"ל. ובמקום אלו הג' הנקבה מתגלת כידוע בסוד שם של י"ב, והכל בקו האמצעי שכולל ב' הקצוות - חו"ג, ולכן נכלל שם זו"נ, והן בדעת בג' ראשונות, בת"ת בג' אמצעים, ביסוד בג' אחרונות.

והנה ציון נקוד' חירק כנ"ל, וכל ארץ ישראל סובב אותה ונק' שם אדני - י' נקודת ציון, בת עין, הר הבית וכל בה"מ. נ' - גופא דשכינתא, ירושלים. ד' - צדק ילין בה. א"י כולה א'.

וגן עדן הוא טבורא - נקודת שורק, דשם הוא ו' ונקודה בתוכו והיא שוה, ושם עלמין שקילין כחדא ולכן עץ החיים נטוע בתוכה שאין שם שטן ולא פגע רע והוא נהירו דאמא לבא שם. וע"ל קס"א א'  .

והפה שהוא מחבר הראש עם הגוף הוא נקודה טמירא דגן עדן מקום הדעת דהוא הקשר כידוע. ואילולי חטא אדם הראשון והעגל היה עץ החיים גם בארץ קבוע, אלא שהטיל זוהמא ובא כו' דאדם שבק עץ החיים ובעובדא תליא כמש"ל פרשת קדושים פ"ו ב'  .  ואמר בפרשת בראשית ל"ה ב'  ויצו ה' אלהים הא כו' מאן דנטיל לה בלחודוי מיית דהא סמא דמותא נטיל בגין דאיהו מפריש ליה מן חיין ועל דא כי ביום אכלך ממנו מות תמות בגין דקא פריש נטיען כו', א"ל דפריש ברית כו' דהוא עץ החיים.

וכן הוא במתן תורה — חזרו לעץ החיים והיה חירות ממלאך המות ומכולא וחזרו בעגל לחטא אדם הראשון כמ"ש בסוף פרשת תשא קצ"ד א'  . עיין שם באורך. וז"ש .

 ר"ל מאין היה להם במדבר ללקוט עצים.

 ר"ל מי הוא האיש ומי העצים.

 כמ"ש  דכתיב אבינו מת במדבר וילפינן גזירה שוה 'במדבר במדבר', וכתיב בחטאו מת -  שהיה מיוחד לבד בחטא, ולא מצאנו מיוחד רק המקושש והמגדף, והמגדף מפורש שהיה בן איש מצרי. ור"ל בזה דממנו מוכח גם העצים כמש"ו, בחטא ו' מת, ואמרו הוה דייק על כו' ואחלף כו' דאחלף עץ הדעת בעץ החיים כמ"ש בז"ח פרשת בראשית י"ז י"ח ר' ברוקא אמר הוא נצטווה כו' אר"ש אחלף שולטנא בפולחנא, אמר ר"א כמה דאת אמר אל תמר בו - אל תמירני בו. ועיין לקמן סוף פרשת אמור , עיין שם באורך.  
וז"ש למטה  - לכן נידון צלפחד במיתה.

ואמר  זהו ההתחלפות. וכמ"ש למטה .

ואמר  דא' ליל שבת וא' יום שבת כמ"ש בפרשת בראשית דלכן כתיב פעם בלשון זכר - , ופעם כתיב , וכמ"ש במכילתא - . וז"ש , והוא דומה לחטא אדם הראשון דאחליף עץ החיים - ו', דהוא אילנא דחיי. ועיין לעיל במדבר קכ"א  דוא"ו אילנא דחייא הוא כו'.

 ר"ל שלא אתפרש החטא ואתלבש בעצים ולא אתפרש בפירוש כמו מפרש והולך, בגין דמלה דא בעי כו' וקב"ה עבד כו', ר"ל שיקריה הוא שמו, כסה בלבוש בתורה יקר קריה, והוא סוד אור לבושו התורה בכרסיא כמ"ש בפרשת בראשית ובתז"ח בארוכה, ור"ל שחשש לכבוד שמו ולא גילהו וכמ"ש בז"ח שם:  — רוצה לומר כמ"ש  . 
.

וז"ש כאן  שגם הלימוד והדיוק ביה הוא פגם ביקרא דמאריה כנ"ל.

ואמר  ר"ל דז"ש ביום השבת דעצים של יום השבת היה מקושש.

 אלין שתין איילתא דסחרני כורסייה, ששים גבורים סביב לה, ששים המה מלכות כו' אחת היא כו', דהיא שריא בהדי חילהא וגם כן כנ"ל, ור"ל ד  שהיה מקושש עצים עם יום השבת, ור"ל דלר' חייא קאי יום השבת על העצים - יום ולילה, אבל לר' יוסי יום השבת לבד ועצים הוא שאר עצים עם הלילה, והיה מקושש אותן עם יום השבת - יום דייקא.

 ר"ל שלא האריך לו כאדם הראשון ולכן אתכפר שקבל עונשו תיכף, ומשה רבינו ע"ה היה מסתפק בזה אם נתכפר לו.

 דשני האילנין הם עולם הבא ועולם הזה, והם ממשלת היום וממשלת הלילה, ומאן דאחלף ל"ל בשניה.

 ר"ל שלא לדקדק בו מאד כמ"ש בז"ח שם: . וז"ש  על בן זומא הציץ ונפגע עליו הכתוב אומר דבש מצאת כו'.

ואמר  כנ"ל, ואמר  כנ"ל, וכמש"ל סוף פרשת במדבר , כנ"ל. וצריך לחברא לה עם התורה — ארן הברית כו'.

 ר"ל שם הוא מלכות לכך נקוד שם למעט את הכתב לדרש אותיות - ארן לבד וה"א לבד, והוא על נוקב, ומשה ואהרן כאן רומז על זו"נ. והענין כמ"ש בסוד שם המפורש דב' פרקין דביה הוא סוד משה ואהרן דאיתוסף על י"ב הנשיאים והוא יסוד ומלכות - י"ה - שבטי י"ה עדות לישראל, כמש"ל פרשת במדבר קי"ח ב' , ששם עלו שבטים אלין י"ב שבטים כו' וי"ה עדות להו, והוא באמצע דרגא דכהנים ולוים בשבטים שהן י"ד, והן י"ג, כי הפרק הי"ד אינו בסדר האצבעאן, לכן הן י"ג, כי שניהם נכללין כאחד. וי"ד הן י"ב תחומין - ו' קצוות דז"א, וחו"ב עלייהו - י"ה, שהם סוד שבע ושבע כמ"ש בריש שיר השירים. וכן הוא בי"ב תחומין דלתתא — ו' קצוות דילה והיכל השביעי - קדש קדשים, ויסוד בתוכו עלייהו, והן גם כן י"ה, והן י"ב נשיאים ומשה ואהרן על גבייהו. לכן כתיב אתה ואהרן ואתכם יהיו כו'. ועיין מש"ש בארוכה. וז"ש אהרן דכאן במלכות ונקוד אהרן האחרון בסיום כל המספר ואמר כ"ז כאן לראיה דעץ מיירי בעץ החיים, לא עץ ממש. ור' יוסי הפסיק דבריו של ר' חייא וחזר ר' חייא לעניין הראשון ואמר .

 כצ"ל. והוא מסיים דברי ר' חייא ולפרש הפסוק והתחזקתם כו' כמש"ו, ור"ל שאחוז בעץ החיים ולכך בעא למנדע אם שכיח שם יכול להאחז בה ולרשת אותה.

 כצ"ל. ר"ל ז"ש והתחזקתם וכמ"ש עץ חיים היא למחזיקים בה ותומכיה מאושר.

 שהיא בת שבע, דבה אחידן ז' מינין — ארץ חטה - ארץ דייקא, וכמ"ש בתיקוני זהר תיקון כ"ד, ואיהו גפן דחב אדם הראשון וחד אמר חטה היה וחד אמר גפן וכלא קשוט, שבע מינין גפן ותאינה ורימון כו'. ובתז"ח פ' ד' בגין דחב אדם בשבע מינין דאינון חטה ושעורה כו' ובגין דא הוה אמרי רבנן דמתני' (ברכות מ' א', סנהדרין ע') אילן שאכל אדם הראשון כו' דכולא קשוט, דשבעת המינין נטועין בארץ כו'.

ואמר  - דהם שרשן בה שיוצאין ממנה וגם אחידן בה דלא מתפרשין ממנה כמש"ל קס"ג ב'  .

 כצ"ל. וכאן סיום המאמר שהתחיל, ולפי שהפסיק בה הרבה חוזר וסיים מה שהתחיל כדרך המדרש.

 דיש דברים דאהני לנפש לבד כמ"ש  איזה דבר שהנשמה נהנית כו' זה הריח, ור"ל הנפש, ואין לגוף שום תועלת שיתחזק ויתגדל הגוף רק הנפש נתגדל בו, כי הנפש היא שתופא דגופא והיא קרובה אל מוחשי הגוף, וצרות הנפש, שמקומות שהיא שוכן בתוכם הן צרות ואין לה מקום להתפשט בהם כמ"ש , , וכיוצא. ועל זה אמרו  ג' דברים מרחיבין דעתו כו'.

ודברים אחרים מחזיקים הגוף ולא הנפש. מה שאין כן בכי האי גוונא דאהני לשניהם והוא דבר הבא מאליו בלא יגיעה. וכן ציר נאמן שבא בלא יגיעת המשלח, ומפרש ואזיל בקרא לשולחיו שהוא הגוף, ונפש אדוניו ישיב - הוא בנפש. ומפרש ואזיל דהוו שליחי מהמני לגבי יהושע, ר"ל לכלל ישראל.

 ששכינה היא נפש ישראל וישראל הם גופא דשכינתא כמ"ש בתיקונים. ואמר דאהדרו שכינתא כו' - ר"ל שמקודם אסתלק בעון מרגלים וז"ש ונפש אדוניו ישיב. וזהו שמפרש ואזיל , ומפרש ואזיל דשל משה הרעו לגוף, שהם ישראל, ולנפש.

ואמר גרימו כו' וגרימו לאסתלקא כו'  - בגוף, וגרימו לסלקא כו'  - הנפש. וחזר ואמר אינון דשדר יהושע לומר שז"ש ישיב כנ"ל.

 כצ"ל. ור"ל כמ"ש כי אין ה' בקרבכם כו' ולא יהיה הם עמכם, מה שאין כן בבאי הארץ שנאמר כי ה' אלהיך בקרבך אל כו' ה' אלהיך הוא העובר לפניך כו' ה' אלהיך הוא עובר לפניך, כי ה' אלהיך הוא ההולך עמך כו'. ורבים כיוצא. ואמר למעלה . דלא אסתלק מינייהו עוד כלל עד גלותם מהארץ. כי ענין השליחות מרגלים היה שבאותן הראשונים שעלו בה - אמשיכו השכינה לתוכה, דוגמת יוסף במצרים, ולכן לא יכלו דור המדבר ליכנס בקלקול המרגלים. ואינון דיהושע אמשיכו לה בארץ לעולם.

 כצ"ל.

 ר"ל לא כאותן שבקשו לגנוז ספר קהלת שאמרו שיש בו דברים נוטין לצד מינות כמ"ש במדרש רבה ופסיקתא, עי"ש. וכיון שכן ע"כ יש לעיין בהן.

 כצ"ל.

 ר"ל פתחון פה.

דף קנז עמוד ב
 ר"ל שודאי אמת שיש כאן פתחון פה למינים, דעל מה דתנינן דכל מלוי דשלמא לא היה צריך להסכמתו.

 כצ"ל, ר"ל שצריך למנדע האי קרא על אמתתו אם קדם לו ידיעה, ואם לאו צריך לאסתכלא ביה.

 דמחמת נחיצותו לשתות בקש מהם דיכול יטול בהר. וכוונתו שלא ליהנות מתורה.

 שהוא ידע מקום מים שם.

 לישאל לאחר ור"ל רשב"י.

 ר"ל כמה פרושים אתם מעמי הארץ שאין אתם יודעים את שיחתם ומדרגתם כלל.

 ר"ל היאך אתה מכיר בנו. והשיב להם דעל דא אמר שלמה - ר"ל על אותן עמי הארץ כמו שמפרש והולך.

 כמ"ש למטה, ודעתייהו כבעירא, וע"ס תמ"ה ותמ"ו.

 פסוק שלמעלה מזה.

 שהבדילם והנהיגם בלחודייהו.

 כצ"ל. ור"ל להראות, ור"ל שאמרתי להראות אותן לבני מהימנותא. שהם בהמות כדי שלא יתערבו בהן וילמדו מעשיהם. וז"ש המה להם - ולא לאחרא, ואמר .

 אמר ג' דרגין שחסרין, נר"ן, מלמטה למעלה. בהמה ידוע, ודעת התורה ידוע, ומהמנותא נקרא הכסא כמ"ש בריש היכלות ושם אמונת ישראל. ונגד ג' דברים,  . אדם ובהמה, יצירה ועשיה. ומקרה אחד שכוללם - בבריאה, שתוף הג' דכולל נ"ר, והן ג' אלהים הידועים בבינה וזו"נ, ג' עלמין הנ"ל.  והוא הנהגת הטבע. אבל הכל אלהים שופטים והשגחה, כי אין אדם נוקף כו' , ואפילו ציפרא קלא לית מתציד כו' אלא שהטבע הוא השליח, כי נגזר על זה להעשיר וזה להעני שולח השי"ת שזה יאבד ואז ימצא, ואין עושה נס שיברא ממון ומזה יפרח הממון לשמים, וזהו הטבע. דרך משל, שמלך יושב בבית מלכותו ורואה מרחוק את כל אדם בצד א' ובהמה בצד אחר והוא שולח לאדם מזונותיו חטים על ידי תחבולות על ידי גלגלים וחבלים ושאר הדברים עד שמגיע אליו וכן לבהמה - שעורין. והם אינן רואין רק הסיבה הקרובה להם וסוברים שזה הסיבה הוא מעצמו. ועוד לו רשת פרוסה להביא איתם על מקום הליכתם וכשהגיע עתם מושך משם הרשת ונלכד בצוארו ומת. והסכל מדמה בדעתו שמקרה קרה לו, וגם  זה הוא על ידי טבע שמסבב לו מאכל רע וכמ"ש  דמשגרא תנורא קדחה כו' והן הכל נסים נסתרים ונסים נגלים נעשין על ידי שם הויה כידוע, ונגד זה אמר ג' דברים.

 שהוא האדם, אבל בנשמה אי אפשר לומר "ווי" שהיא אינה חוטאה אלא מסתלקת מיניה, לכן אמר , כי זה כוונת הבריאה, ויהי נועם ה' כו' ומעשי ידינו כוננה כו' כמ"ש בריש רות עי"ש.

 ג' דרגין דבי"ע מלמעלה למטה נגד נר"ן.

 מג' דאצילות דמקננין בהם גם כן כסדר הנ"ל.

 הוא דבר אחר ופי' אחר דהיא עולה תמימה כו' ונגד אלו ב' פירושים אמר ודאי היא העולה, העולה היא למעלה.

 כצ"ל, כמ"ש בפנים, ור"ל בהמה ממש ולסיים אבל ב"נ דכתיב כו' האיך אמרי כו'.

 שיש להם רוח האדם ויהי' כבהמה כמו דאינון אמרין.

 ר"ל ההוא רוח דכולל כל רוחות. ומלאך ה' הוא נשמתא - מזלא כידוע, והוא דוחה דלא סליק לטינרא עילאה. והנפש נכרתה - שבה הכרת כמ"ש ונכרתה כו' והוא ירידתה לאבדון כמ"ש והאבדתי את כו' וכמ"ש בז"ח רות דמשם לא סליק.

וז"ש אלין ישתארון כו' עלייהו כתיב כו'. 
וז"ש  ואמר חטאים ורשעים נגד הגוף והנפש דאיהי שתופא דגופא, ונגד זה אמר ברכי נפשי כו' וכל קרבי כמ"ש בפרשת ויקהל בעוד דנפשי בגופא יחדיו כו'. וכן אמר בסדום -  - ד' דרגין הנ"ל;  - הוא נשמתא, דשם , ובכל לבבך הוא הרוח דביה.

דף קנח עמוד א
 ור"ל זהו הרע בכל אשר כו' הגרוע שבכל ב"א והרע שבהן ואמר מאי זה רע כו' - ר"ל דקראו רע להורות דל"ל כו'.

 ר"ל דהוא אומר כן.

 שנמשכין שאר בני אדם אחריו.

 דכתיב מלא רע.

 ר"ל שהולכין אחריו אחר הרע שממנו למדו.

ואמר  כמ"ש  החיים כו' שאפילו במיתתן כו' ורשעים אפילו כו'.

 ר"ל דב' פעמים אמר חיים כאן, ומפרש ואזיל וחיים דההוא עלמא נינהו - ר"ל דרישא בחיים דעולם הבא הוא ורצונו בזה לפרש הקרא דכאן כי מי כו' דלעולם הבא הוא כמו שמפרש והולך.

 ר"ל כ"ז הפסוק כי כו' הכל מאמרם.

 דריש הכתיב, ור"ל אע"ג שיבחר האדם בחיים כמו שאמר הקב"ה וז"ש כמה דאמר.

 ר"ל מכל מקום הם אינן נבחרין לחיים שם כי אין חיים אלא בעולם הזה וז"ש יְבֻחַר בלשון פעול, וז"ש למעלה וחיים דההוא עלמא לא כמו שהם אומרים.

 כצ"ל. ודבריהם הוא, וכמש"ו היאך יהא לן הכל מדבריהם.

 ר"ל שדרשו בע"א, ורצונו מ"ש  אנת שלמה לא דייך כו'. וז"ש אבל ודאי שלמה כו' - ר"ל שאינם דברי עצמו אלא דבריהם כנ"ל.

 השתא מפרש מ"ש למעלה ולא עוד כו'.

 כמ"ש  מרגלים כו' שנאמר וימותו כו'.

 פי' אשרי ואמר וזכאה מאן כו'. כמש"ל קנ"ז א'  ונפש אדוניו ישיב כו'.

 כצ"ל. כנען בידו - הוא היפך מציר נאמן, וכמ"ש  חמשה דברים כו' ואל תדברו אמת, ור"ל בזה לפי שהוציא עצמו מהם יצא מקללתו. וז"ש וכנען כתיב כו'.

 ר"ל שנתברך מהשם, ואע"ג שהם אמרו זה ומנ"ל דהכי איתא שהם כוונו האמת - לכן אמר ועל דא אכתיב כו' בגין כו'. ר"ל לכן נכתב להורות דנפק מההוא כו'.

ואמר  שלשני דברים זכה והן ג' דזכה לאתברך בשמי' כנ"ל ראה כמה זכה.

 עתה מפרש שגם דבריהם היה על ידי השם כמו בבלעם.

 כמ"ש אנשים ראשי כו'.

 ר"ל למה עשו זה אלא שעשו זה בשביל עצמם שיראו כו' וכמו בירבעם. וז"ש , בשביל שחשו לכבוד עצמם נתקלקלו וכמ"ש  בירבעם גסת הרוח כו'.

 כתב הרח"ו כי הם מעלמא דדכורא וכנ"ל קנ"ז א'  וז"ש אנשים וכוונת הקב"ה שיתקנו הארץ בדרגא זו וכמש"ש.

 כצ"ל.

 לכבוד עצמם כנ"ל, ור"ל שלכן לא יראה האדם כבוד עצמו לעולם.

דף קנח עמוד ב
 ברוח הקדש.

 ר"ל דנהירו דילה הוא משמשא, וז"ש והוא אנהיר כו'. והענין כי ג' יה"ו הוא בשמשא כידוע, ובזה מאיר ונהיר בזה גם כן לסיהרא. וז"ש  י"ה יושיעך וצלותיה עצמו וא"ו. והנה מוחין דסיהרא חו"ב ודעתה קלה עד דאנהיר לה בעלה שהוא בזיווגא מ"ד הדעת - וידע, וז"ש דשדר כו' והוא כו'.

 גם כן לאתנהרא מאבהן ג'.

 ר"ל ז"ש ויבא עד כו'.

 שבצרתו אינו יודע שום דבר כך איהו לא ידע מנהון, וז"ש מדי ול"ק למדי ולכן לא התפלל גם כן להנצל מהענקים שלא ידע מהם.

 סיים מאמרו כאן לא שקרא לו שם אלא התפלל עליו ויקרא לה' בתפלה. ומ"ש להושע ודאי שגם הושע היה נקרא כמ"ש למטה - , אבל גם יהושע היה נקרא מקדם כנ"ל.

 ר"ל שם ממש.

 ר"ל לזכות לארץ וכמ"ש למעלה שאלו היו צריכין לאמשכא לשכינה תמן חולקיה דארץ.

 די' דיהושע, י' דשרי שכינתא כמ"ש בפרק ג' דספרא דצניעותא.

 שאפרים הוא חולקא דידה כמש"ל קי"ט ב'  ונסע כו' והוא כל דגל דרחל והוא במערב, שכינה במערב וכמש"ש. ואינון ב' כלב ויהושע הן סוד אני והו ראש ו' קצוות דידיה ודידה, והכל בשכינה כפולים, ששה וששה, ואלין נמלטו והן הכוללים הכל ודידה הוא אפרים ועיין מש"ש. וז"ש והכי אתחזי יו"ד זה הוא חכמת שלמה שנער משמש לה.

 וסיום המאמר של ר' חייא הוא למעלה קנ"ז א'  אלא שחזר כאן לסיים דברי ר"י ור' שמעון.

 כמו היש ה' בקרבנו, שכאן הוא ההשגה והוא היפוך מדברי ר' חייא הנ"ל קנ"ז א'.

 דשם הוא למעלה מהנהגת העולם ע"פ הטבע בז' תחתונות.

 ר"ל בזה דמ"ש היש כו' -- לא קאי על הראיה אלא על הידיעה דבדא כו'.

 דימים הן ו' קצוות, כי ששת כו', והוו מתחברין — ימים ימי, ולכן אשתלחו ו' דכלב ו' דיהושע כנ"ל - י"ב, ובכורים הן עטרא דחסד, בכור לכהן, וזהו בכורי ענבים. והיה עת התקון דנטלא מדכורא ואמר ענבים דארץ ישראל הוא גופא כמ"ש בז"ח ריש ש"ה ת"ת דילה מתחבר בת"ת דיליה דכלילין ו"ו.

 כנ"ל.

 ר"ל דכתיב ויבא ול"ק מאן אלא המיוחד מכולן ראש לכולן וכולל כולן וז"ש דביה כו'.

 ר"ל דמסתמא הוא כלב דביה שכינתא הפעם אודה רגלא רביעאה לכרסייא. וז"ש .

דף קנט עמוד א
 ר"ל חברון דאתחברא באבהתא כמ"ש קרית הארבע רגלא רביעאה דשם ג' אבהן ועתה אתחברת בהדייהו.

 להרות(?) על מה שאמר בתחלה דהא כתיב ושם כו' ומדחילו כו'.

 ר"ל דמעיקרא הוו שמשין לעולם דלעילא משרתי עליון.

 ר"ל דאנשי השם קאי עלייהו על מ"ש הגבורים אשר מעולם שנולדו מאותן אשר מעולם, וקא' זה כנ"ל ונקראו אנשי השם שהיו מפורסמין בשמותם אחימן כו' כי כל הנודע בשמו הוא הפלגה גדולה בעניינו — ידעתיך בשם, וכן .

 כתב הרמ"ז ז"ס   — ראשי תיבות דילהון. ונ"ל ז"ש  - בהרי חשך. ונגד אלו ארבע היו ד' הנ"ל אבהן וכלב.

 ענין הפתיחה משום דמסיים ר' יהודה הוה אזיל בארחא כו' ומפרש ואזיל ג' דרגין דאדם - נר"ן - שניתן נשמה ורוח לגופא דאיהו שתופא דנפשא והוא בפסוק הזה נותן נשמה כו' לעם כו' הוא הגוף. וטעם כל המאמר כאן כמ"ש למטה.

 ב' דרגין - תורה ומצות, נגד ב' דרגין דקרא.

 כמ"ש (סוף מנחות) מאי דכתיב זאת התורה לעולה כו'.

 כמ"ש  כל העוסק כו' שנאמר בחסד ואמת כו'.

 ר"ל כמ"ש למטה בתלת עלמין כו' בריש ירחי כו'.

 אמר זה כאן שקשה גם כן בפ' אחר שידע השי"ת ולכן על פ' זה ויבאו שכאן התחיל עצתם.

 ר"ל בין אדם בין איש, וכמש"ו כטוב כחוטא, וכמ"ש שמעו זאת כו' גם בני אדם גם כו' אח לא כו' וגם כתיב וימת כו' בצדיקים ורשעים דכבר אתגזר ע"כ זה.

 ר"ל העולם הבא, ול"ל לירד בעולם הזה לסבול צער המיתה. והשיב לו לקמן שלולי חטא אדם הראשון היה המיתה דקרא התפשטות לבד וההתפשטות הזה צריך לו שהוא בצלם כו' כמש"ש.

 הוא הדעת.

 הוא חכמה ובינה, ועיין בפרשת משפטים קכ"ג א' . אלא שאורחוי הוא דעת המתפשט בארחין ושבילין, וע"ל באדרא רבא קל"ו א'  ואלין הן נסתרות.

 ר"ל שלא יעסקו בנסתר כלל.

 ר"ל הנסתרות לה' אלהינו הן חכמה ובינה, ג' ראשונות, שהן לה' אלהינו, ואין לנו כלל לחקור והנסתר שלנו הוא  שהוא סוד גופא ונפשא כמ"ש בר"ת כ"ב נגלה ונסתר.

 כמ"ש מחשבה דב"נ סתימא כו'.

 ר"ל אפילו הנסתר שלנו.

 בשמים ובארץ, שהן נגד ב' הנ"ל, וז"ש .

 ר"ל להוציאך חלק א"א וכנ"ל, ולכן צריך להברא בזה העולם בצלם כו'.

 הן אצילות בריאה יצירה, ג' פעמים קדוש, ונגד הרביעי - , ששם כבודו, אות הרביעי, דהיא אחידא באדם, וע"י אשתמודע והאדם כל נר"נ שלו שוכנים בעולם הרביעי והוא חלוק לג' נגדן וכמש"ו.

 כידוע בסוד ההיכלות ויחוד שמע ובשכמל"ו.

 ומשם יפרד כו'.  ומכל מקום יש יחוד באנפי אדם, וז"ש .

 והן נגד נר"ן, בשמים ואויר וארץ, כמ"ש במ"א. והכל בזה עולם, וכידוע שאות הרביעי כלולה מג' אותיות הראשונות ופן רביעי דילה כליל כל הג' והוא הגוף - אופן אחד בארץ, וכן העולם רביעי הזה הוא גופני.

דף קנט עמוד ב
 דל"ל קיומא כמ"ש בפרשת בראשית בסוד השינה ואח"כ במיתה אמר כד בעאן כו' וכן למעלה בעלמא תליתאה אמר אלו ב' דרגין אשתכח ביה כו' אשתכח ביה השתא כו' דההשתכחות עצמו אינו בעצם כמו האדם בעולם הזה ואח"כ אשתכח כו'.

 וב' פעמים כתיב , וכאן פעם ג' עשה.

 דוגמת עלמא תניינא הנ"ל דאמר שם דקב"ה אשתמודע מניה ואמר שם דאיהו קשיר כו'.

 דנשמה כולל ג' ראשונות, ושם העטרין. וזהו בערבות שכולל ג' ראשונות בנשמתא דרגא ראשונה ולעילא כו' הוא ב' דרגין שעליה כנ"ל.

 ר"ל מהו שאמר בחדשו.

 ר"ל שמקבל מחדשו משמשא דמתמן היא מתחדשא.

 שב' שבתות - מעלי שבתא ושבתא, כמ"ש בפרשת בראשית.

 ר"ל בשבת ו', וכן בחדשו. והחילוק בין חדש לשבת, דבחדש ל"ל חידושא רק לסיהרא דלכן אין חדש לשמש ולכן ניתן לנשים (עיין רש"י מגילה כ"ב ב') ושבת הוא לשניהם, יום ולילה, ועיקרו ליום, שלכן נאמר הכל יום ואין לילה שם שנכללת ביום, ובשניהם סליקו לרוחא לעילא אלא דשבת גם לנשמתא. והדרוש הזה סובב על קוטב מ"ש בסבא פרשת משפטים ולקמן, ובמ"ה פרשת לך לך דרוחא נוקבא ונשמתא דכורא שמשא וסיהרא, והן בב' גני עדן -  שבארץ ושמים.

 ר"ל מדי חדש ומדי שבת.

 ר"ל מיתה הנ"ל הוא הסתלקות כנ"ל.

 והוא כמ"ש בתיקונים , עי"ש.

 וזהו שלח לך כו' שילכו בתורה לחפור.

 הן ב' עולמות עלאין הנ"ל, לרוחא ונשמתא, וכן אמר למטה.

 כצ"ל.

 וזוכין להם בתורה ובמצות, וז"ש .

 דתורה מימינו כו' וכמ"ש בפרשת יתרו.

 ר"ל ז"ש עלו זה וכמ"ש לא בשמים כו' כי קרוב כו'.

 ר"ל כמ"ש בנגב משם ועליתם את ההר, שהוא עולם הבא כמ"ש צדקתך כהררי אל משפטיך תהום רבה בגיהנם, וכן הוא בפשטו. וכמ"ש לקמן הכל בטורא. וכן א"י ובית המקדש וגיהנם בשאול ארץ תחתית.

 כי היא הארץ אשר נשבע לאבותינו לתת לנו ארץ החיים.

 אמר ג' נגד ג' תיבות , והן ג' שעומדים בין השורות וזהו שורין שורין דבגו יושבים בבתים כ"א במדורו וזהו היושב ובגן עדן דלעילא עליה, והוא כמ"ש גם צפור ואלין דקיימין מצאה בית ודרור כו' וע"ל פ"ב קצ"ו ב'.

 דריש ב' דברים בתורה ומצות נגד ב' עלמין הנ"ל, שג' דברים צריכין חזוק נגד ג' עלמין הנ"ל.

 שמא תאמרו שקשה ליכנס לה א"ל אחד בדור וכיוצא.

 דריש מעץ ב' דברים, זו"נ, דהיא צרירא דחיי כמש"ל קנ"ז ב'  ועיין לעיל צ' ב'  צור תעודה דא תורה שבעל פה בגין דתמן אתצר צרורא דחיי ושם צ"ב א'  דלת גנתא צרורא דחייא, ועיין מ"ש בליקוטים שם בארוכה. והנה  קאי על שניהם. כמ"ש בפרשת בראשית י"ח ב'  עץ פרי עושה כו' כמה דעץ פרי כו' דנוקבא עץ פרי. ודריש עץ עץ וצרור החיים וגם דחיים חיי מלכא הוא מי"ם ויי"ן דירית זו"נ כמ"ש בפרשת שמיני ל"ט א'  ועוד דיין מסטרא כו' וסטרא כו' והן נגד תורה ומצות כנ"ל. ושניהם חיים — חמרא וחיי, מים חיים, אל חי ואלהים חיים, ב' מוחין חיי כו' שנגד אל כו' יש אל אחר כו' ולכן מנסכין אלו הב' לע"ז וב' אלו הן ב' דעשו וישמעאל כמ"ש בז"ח רות והוא מ"ש לאחר לא אתן ותהלתי כו' לשון רבים - אלהים אחרים, ע' אומין כמ"ש בריש רות והוא הכל בעץ הדעת טוב ורע, בח"ק, אבל בעץ החיים — גמלתהו טוב כו', ימי חייה, ושם שניהם חיים. וז"ש אילנא כו' וצרירא כו' בקש שלום כו'.

דף קס עמוד א
 אע"ג דלמעלה אמר גם כן עלו כו'. הוא כמ"ש (פסחים נ' ב' וש"מ) לעולם יעסוק כו' ודרש כאן דעל התורה שנקרא נגב כתיב ויבא עד חברון כמש"ו.

 בב' אנפין בעולם הבא וגם עולם הזה, וזהו שמסיים חשיב דכלא הוא כו'. ועתה מפרש הלשון נגב כד"א חרבו כו'.

 כמ"ש אלף נכנסין כו' אחד כו', וז"ש ויבא, וז"ש קארי ושנה כו' שהוא אחד מעשרה כנ"ל, וכלב לבד א' מהן.

 עד חברון דרש.

 ר"ל דברים חלוקים כמש"ו כי אלו היו חציים ממלאכים וחציים מבני אדם, וזהו טמא וטהור כו'. וחשיב ג' חלוקים נגדן.

 כצ"ל. ואמר דאתיילידו, ר"ל ילידי, והוא כמ"ש ברעיא מהימנא גבורים מסטרא דתורה שבעל פה דתמן עוקר הרים והוא לדקדק בדקדוקי התורה ובי"ג מדות שהתורה כו' שהן ארחי אורייתא ודריש ילידי לשון רבים על אלו ב', וענק גבורה כמ"ש המה הגבורים. ועיין מש"ל קנ"ט ע"א .

 והן ששים גבורים סביב והיא היכל הקדש באמצע, עשר דידה, ו' סחיר לה והן גבורים כנ"ל.

 כנ"ל דמתחבר בה.

 כצ"ל.

 ור"ל כאן על תורה שבעל פה דמתחברת בתורה שבכתב וכמש"ו כד"א אמור כו'.

 דשבע שנים בנו אותה, דג' ראשונות א'. ועיין בז"ח ריש  וזהו מתורה שבכתב נפקת ותורה שבכתב נקראת שבע שנים - אמא, ושם היא לפני מצרים דלא סליקן לתמן ושם ותרב כו'. ותורה שבכתב הוא חכמה. ועיין בפרשת ויקהל ר' ע"א  ומשם נק' חכמה - אחותי בת אבי כו', ומשם ותרב כו' כמ"ש בתיקונים אלא דחכמה ובינה לא מתפרשין וזהו תורה שבכתב כמש"ש.

 דמשם הלכו לאגדה כמש"ו, וכמ"ש יין זו אגדה. ועיין בספרי פרשת האזינו: . ואמר נחל כמ"ש והנהר הרביעי הוא פרת, וכל עלמא מסולמוי דפרת.

 כמו ענבים באשכול - אשכול הכופר דודי לי, ובלימוד זה כל המהימנותא.

 ר"ל ת"ת, ששם סוד רזין והגדה, ונקרא 'מהימנותא' כידוע בסוד ארץ חטה כו' ש - ת"ת,  - נצח והוד. וז"ש . ושם שליטת הסט"א, ושם ענפין פרודות. מה שאין כן בת"ת, ואינהו שוויין. ת"ת בפרודא (חו"ג) שבו מחוברים שעל שמם נקרא מהימנותא כידוע, וכל המחלוקת מצד החו"ג שהן סותרין. וזה סוד שמאי והלל ובית שמאי ובית הלל. אבל ת"ת עושה שלום ואלו ואלו דברי כו', והכל אחד כמ"ש  אל אחד אמרן כו', והכל הולך אל מקום אחד.

 ר"ל דלכן כתיב אחד. ונגד זמורה ואשכול אמר אגדה ודרשה, דאחוזים זה בזה כמותם, וכן אמר ר"פ ראשי מלין.

 כצ"ל. וז"ש למטה הדא הוא דכתיב וישאוהו כו' משם דל"ק קרא זה למעלה.

 שיהושע וכלב כרתוה.

 כמ"ש אשכול יין שמשמח כו'.

 שלכן נאמר נחל כנ"ל פרת.

 ר"ל ז"ש אחד ונגד זמורה ואשכול אמר שרשא.

 אח"כ שנתנו למרגלים לישא וז"ש וישאוהו במוט כו'. כשנשאו אז במוט שנים.

 אבל יהושע וכלב רק במקום יחודא באשכול כנ"ל.

 שדומה לו שהמאמרים סותרים זה את זה.

 שמתמוטט ממהימנותא כנ"ל.

 ג' דברים נגד אלו ג' הפירות כסדר מלמטה למעלה. והענין כי מקומם ידוע ושם אחיזת סטרא אחרא כמ"ש בתיקונים תיקון נ"ו בארוכה, ודימינא קשה יותר כמ"ש בתז"ח קל וחומר ועיין מש"ש. וכן מינים קשה יותר כמ"ש  אבל המינים כו'. ולסטרא דפירודא במקום היחוד כנ"ל. ועיין מ"ש בליקוטים בארוכה. וז"ש למעלה למוט רגלך דשם כנ"ל.

 דרש  לא על ההילוך אלא תייבין כו', דכאן לא שייך ההילוך אלא לילך בה והשיבה כו'.

 ר"ל מטובה כיון כו' ור"ל ז"ש וגם זבת כו'. אבל אין אוכל אותה.

 ומפרש ואזיל פרטן, ג' דברים אעמלנא כו' ביתא כו' יתיבנא כו'. והן ג' דלמטה - אפס כי כו', והערים כו', וגם ילידי כו'. ואמר  - כמ"ש למטה עמלק יושב כו' בגין דלא יכיל כו'.

 ר"ל ז"ש באנו.

 ר"ל עז בעותרא ור"ל מהו עז סתם לכך אמר שמחמת גודל עשירותו לא יחשיב כו' וזהו עז כו' ואח"כ חזר ופירש מטעם אחר ודאי אפס כו' כד"א כו'. ואמר  - ר"ל ז"ש אפס.

 כמ"ש ושית על עפר בצר ובצור כו' שדי בצריך וכסף כו'.

ואמר  ר"ל כמו המבצר שאין יכול לחסור משם ומכינין שם הכל. והוא עם עז העם ב' דברים כסף וטוב הבית שפעם לא ימצא לקנות.  וגדולות מליין כל טוב כי גדול הוא בעושר. ובצורות דלא יחסור כו'.

 ר"ל דכן שנינו הוי עז כו' וגבור כארי.

 ר"ל ז"ש ראינו שם. ר"ל דיירים שם בקביעות.

 שהן ג' ילידי הענק כנ"ל.

 כמ"ש  ובתלמידי חכמים יותר מכולם, וזהו בארץ הנגב.

 לכן כנוהו בעמלק שהוא שונא היותר גדול לישראל. וכתיב ביה אשר קרך כו' כמ"ש דכד סגיא יצרא כו'.

 שהן ג' ממונים תחת דומה כמ"ש בז"ח רות, והן בהר בגבול עולם הבא שומרים הדרך, והכנעני הוא הרביעי עון דקריב למפתי יושב ומקטרג לפני גן עדן שלמעלה והוא ירדן יורד מדן כידוע, והן מצולות ים - לפני הים.

 הוא פסוק בפרשת מטות והוא כולל כל הפסוקים שאמרו בני ישראל כאן, לכן נקט זה הפסוק בקיצור.

 דריש בב' אנפין, שחפץ ה' בלבנו שנעבוד בלב שלם ובנפש חפצה וכמ"ש ואתה שלמה בני ובנפש חפצה כי כל לבבות דורש. ועתה מה כו'. ועוד הברית כמ"ש ובחרו באשר חפצתי ומחזיקים כו'. והן ב' - יהושע וכלב, ב' הבריתות שהן עיקר הכל. והן הצליחו. ולכן הכל תליא בב' השבטים אלו - ב' משיחין, ב' מלכים. וכן יהושע ושלמה, יוסף ברית, יהודה - מלכות פה. ולכן בזה יה"ו ובזה ה' -- ש"ע ש"ע. וז"ש למעלה דכלב בא עד חברון קארי ושנה כו' במדתו ואמר בלבא ורעותא שהוא ברית יחיד מכוון כו'.

 לראיה שירושת הארץ. ולבא הרבה בתורה כי אם שמור כו' והוריש כו' לאהבה את ה' כו' לשבת על האדמה, וכיוצא הרבה.

דף קס עמוד ב
 דאורייתא הוא שמיה.

 ר"ל ז"ש , דא"צ אלא התורה לבד אך בה'.

 כצ"ל. ור"ל מ"ש  הוא תשובה על מה שאמרו .  ועל מה שאמרו  - אמר .

 בעולם הזה כד אזיל שיניחו לו כידוע והוא נגד עמלק. ואמר כי לחמנו כו' כמש"ו ונגד החתי כו' אמר  כמו שמפרש ואזיל מאן צלם דא כו והוא סוד 'צלמות' - דכורא דהוא המקטרג למעלה. ונגד נוקבא המפתה כאן אמר למעלה  כנ"ל.

 ר"ל אורייתא כנ"ל, וכמ"ש אם רעב כו' וה' ישלימנו לך. וז"ש כלא אעדיאו כו'. וז"ש זכאה חולקהון כו' בקב"ה ממש, ר"ל דאמר וה' אתנו כו' כנ"ל. ואמר ואקרון אחים ורעים - ר"ל דזהו שמו אחים - זו"נ, ורעים - אבא ואמא, כמ"ש בריש פרשת ויקרא, והן העוסקים בתורה כנ"ל. וזהו אדברה נא שלום בך כמ"ש (סוף ברכות ושם נסמן) תלמידי חכמים מרבים שלום בעולם שנאמר כו' למען אחי כו'. ואחים הם בתורה שבכתב ובעל פה, ורעים בסודות שבהן הנסתרות כו' במה שניתן רשות שהוא התפשטותן בז"ת שהן דרגא דשם הויה.

 על כתפיהון.

 להסיע ממקומו.

 שנתפרשו ממרגלים ולכן אמר סתם בשנים הידועין.

 למה כרתו כיון דלא נשאו אותו, לכן מפרש שהוא המוט כמש"ו  - ר"ל שלכן נאמר  בפתח.

 שנמלכו להורגן לכן אמר איבא כו'.

 שהוא היה מאחריו ופניו לפרי.

 האיך נהיה בחולקך.

 דפסוק אחרי זה מ' שהמרגלים הביאו דכתיב וזה פריה, ור' אלעזר פליג ואמר דלא יהבו לון עד שהגיעו לישראל.

 ר"ל שהן בלאו הכי קודם החטא היו המובחרין כמש"ל דיהודה ואפרים, וכן ב' משיחין וב' מלכין - בית דוד ואפרים, וכמש"ל. וחידש בזה דעדיין לא חטאו לומר שנים יחידן.

 גם כן המובחרין כלב ופנחס. וז"ש והני שנים כו'.

 ר"ל מחמת ענוה לא מחמת יראה, וכל הדרך הוליכוהו  לקיים המצוה מצות עשה.

 ר"ל שם י"ב. וזהו מסורת שאין מגלין כו' וזהו . ויליף בג"ש דכתיב . וכ"כ בחיי.

 דכתיב בני ענק מן הנפילים וכתיב רפאים אף הם כו'.

 מחלק שלמעלה ונשתכחו משם.

 שסובר דג' שמהן להו ומין אחד הם, ולכן תירץ לו דענקים הם בני הנפילים וז"ש למעלה  כמ"ש בפרשת שלח בני ענק. וז"ש  - ר"ל ממלאכים ומבני אדם, ועדיין היו אחוזים בחלק שלמעלה וגם בניהם ובני בניהם עד דורות האחרונים מנהון שנתייאשו יתיר אלו הן רפאים.

וז"ש  כצ"ל.

 משום דחלק העליון ממלאכים שאין המות שם.

 רפאים לשון הריגה.

 דריש לשון חלל.

 אלו האיים.

דף קסא עמוד א
 ה"נ דקבילו זוהמא וכמ"ש ופגריכם אתם יפלו כו' דיזדככו מההוא זוהמא וכמש"ל קס"ב ע"א  , וכמו באדם הראשון דאוליד קין מההוא זוהמא ולא אתתקן העולם עד דאתמחון במבול כמ"ש בפרשת בראשית ובז"ח רות וש"מ, וכן אלמלי אלו בהאי זוהמא דקבילו הרי באו בההוא זוהמא לא"י דהאי סוד חוה נוקבא.

 כמ"ש  סיפר אין לו תקנה שכבר כרתו דוד ברוח הקדש שנאמר כו'.

 ר"ל כמ"ש (שם) כל המספר לשון הרע כאילו כופר כו'.

 כצ"ל. ומה שגרסי "כלומר קני לשמיה" הוא פירוש איזה תלמיד  מבחוץ.

 שארעא קדישא אחיד בשמיה.

 כמו וקנא לאשתו, וכמ"ש קנאתי לציון קנאה גדולה כו'.

 כמ"ש  אתם בכיתם בכיה כו'. וכמ"ש וישא ידו להם להפיל אותם במדבר ולהפיל זרעם בגוים ולזרותם כו'.

 גזר בכל ג' כמ"ש  לישנא תליתאה כו' ובכיה על הארץ כמ"ש איכה ישבה בדד בכה כו', ולכאורה  הוא גם כן בארץ לכן קא' , ומ"מ מתו במדבר ומשה רבינו ע"ה בתפלתו האריך שלא כו'.

 ר"ל דליכתוב ויאמרו לחודא.

 דהוא מלתא דהגדה וכבר פי' בזוהר דהוא ג' ד' ויוד באמצע הוא מלתא דחכמתא והמן כזרע גד. והנה המגיד הוא הגימל והשומע הוא ד' - גמול דלים , אלף בינה גמול דלים עם תלמידים והוא ללמוד וללמד. והיוד הוא החכמתא כידוע.

 ר"ל בלא סיפור לפרש היטב הדבר.

 כמ"ש ויאמר עשו בלבו, ויאמר המן בלבו, וכיוצא.

 כמ"ש ואמרת אליהם וכיוצא הרבה.

 ר"ל דרך גיזום היינו שם וראינו אותה מה דאתה משבח.

 לא הניח לסיים דברי ר' חייא שאמר שכולהו בלישנא בישא הוו כמש"ו ר' חייא אמר אמרו את כו'.

 כמו שאמר זה אמת כו' והענין כי אילולי הקשוט אין להם חיוני כלל. ועיין בפרשת בראשית בסוד ש' של שקר והשי"ן הוא בראשם, לכן צריך לומר בקדמיתא. ועי"ל קי"ט ע"ב  דאע"ג דאיהי בגלותא איהי מדבר לון.

 ר"ל דלכן אמרו היושב בארץ.

 ר"ל לבד גבורת היושבים בה כמ"ש העם קשה כו'.

 הסכים לדברי ר' חייא שכל מה שאמרו הכל כוונתם ללשון הרע.

 חידש דהוא מזומן בתחילת נסיעה ובאן אתר כו'.

 דהוא כלל הכל דו"נ והוא כלל העולם וכלל השם.

 הוא נגד השוכן בקרבה כי יחודא דה' בארץ - וה' בהיכל קדשו, וע"ל דקב"ה אחד בארץ, וז"ש גם כן וכתיב עמלק יושב כו'. ועל ארעא אח"כ ויוציאו את כו' ולכן חלק הכתוב דבתם לשנים.

 נגד מלכות דאתרעי קב"ה בכ"י והיו עיני ולבי שם כו'.

 בני בכורי ישראל, ישראל סבא, ו' קצוות.

 הוא הדעת כולל ג' ראשונות - בך אתפאר.

 ר"ל ישראל ותורה וקב"ה, והן גם כן ג' דרגין הנ"ל דכלילן הכל כנ"ל, כי ישראל אחידן בכנסת ישראל וכל קיומא דכנסת ישראל בעולם אינו אלא בישראל. ועיין בתוספתא פרשת תרומה קמ"ו ע"א  ויקחו לי תרומה מאת כל איד כו' שלימו ותקונא דהאי רוחא רוחיהון דצדיקייא בהאי עלמא כו', עיי"ש בארוכה. וירתו לה ישראל לכן נק' כנסת ישראל. ותורה ידוע דרגה, והוא יתברך שוכן בקרב הארץ בשביל התורה, ובביטול תורה אבדה הארץ בגין דעבדין פירודא. ועיין בהקדמת תיקונים א"ב דבאתר דאית תמן תורה דאיהו עמודא דאמצעיתא - גם צפור מצאה בית כו', ובהרבה מקומות. וקב"ה הוא בינה כמ"ש בכמה מקומות דתמן נק' אהי"ה דלית תמן הגעה לשום בריה אהי"ה לבד בל' מ"ב והנהגת העולם בז"ת בשביל ישראל ותורה. ועיין בז"ח פ"א ב' והמשכילים יזהירו כו' נשמתא אתא מכורסייא ובגין דתמן יהו"ה דאיהו מנהיג כולא כו'. וכ"ה בג' עולמות בי"ע. עלמא דכורסייא ותמן אשתמודע ביה כמש"ל קנ"ט ע"א  עלמא תניינא כו' זה השער לה' - עולם היצירה של המלאכים ותמן מקנן כו' כל דיבור ודיבור שיצא מפי הקב"ה נעשה מלאך והוא בתורה עולם העשיה הוא עולם שלנו נתקיים על ידי ישראל ושם מקנן מלכותא קדישא כ"י. וכן הוא בג' עולמות שלנו — שמים ואויר וארץ. השמים שמים לה' וארץ הוא הקיום בשביל ישראל, והתורה - כי הוא חייך, והוא רוח פיו באויר. וכן הוא בנר"נ. שלנשמה אין לאדם בה והיא בשמים, ורוח ונפש באדם - נפש זוכה אליה כל ישראל וקנין מלאין מצות כרמון וזוכין אליה, ורוח על ידי תורה. ועיין בר"פ משפטים.

 ר"ל של העולם.

 דכל ענפין אחידן באילן ופתח בזה כאן כמש"ו דאינון לבא ולכן אמר יגדל נא כח ה' ללבא כמש"ל, וכמש"ו ת"ח והנה עיקר חילוקם היא בשלשה, כי הכל מתחלק בג' ג' שזהו סוד בריאת העולם - ב' א'. והנה כל האצילות בג' שמהן. וכן בי"ע. וכן השם — כי י"ה דלא מתפרשין. וכן נר"ן. שמים וארץ ואויר. וכן האדם - ראש בטן גויה. וכן במשכן — ק"ק, והיכל ופתח אהל מועד. וכל אחד בג"ג. וכן בדירת האדם. וכבר כ' במ"א בארוכה.

וכן בגוף האדם — העור דוגמת ים האוקיינוס המקיף הכל, ואיברים החיצונים ואיברים הפנימים כמש"ו, שהאברים החיצונים הן שבעין עמין שהן ע"ב אומין, ששים גבורים סביב לה ועשרה שהן י"ב בתורה - יצב גבולות עמים למספר הכנעני ובניו, וכן שם ע"ב הוא משם י"ב שבתוכו וששים סביב לה. וע' בפ' שמות וירושלים באמצע נגד האיברים הפנימים - וצדק ילין בה - בה שם אדני.  והנה שם הזה גם כן מתחלק בג' [ר"ל אל"ף דל"ת נו"ן יו"ד] דהוא י"ב בד' תקופין, כל אחד בג' חדשים, כמ"ש בתיקונים תקיון כ"א וירושלים נגד אותיות הפשוטים [ר"ל אדנ"י], ושם עיקרא דכל האומין כמ"ש שלכן שלמה נטע בה הכל כו' ואותיות שניות, ר"ל ל'ל'ו'ו' - בישובא דע"ב, וכן חושבנם. וידוע שראשי שמהן אנ"י וה"ו - ל"ו ל"ו, ושרשן י"ב, ו' ו' ו"ק דיליה ודילה, שכל אחד נכלל בוא"ו כידוע בסוד שם מ"ב, ו' פעמים ו', וזהו ל"ו ל"ו אותיות הנ"ל, וס' הן מבחוץ לה לכן הן אותיות ראשונות והשניות הן ו' ו' ואותיות אחרונות הן פ'ת'נ'ד' והוא ים התלמוד  שידוע שד' אחרונה מן הי"ב אותיות הוא בגלות, ד' ונעשית ה', והוא י"ם תלמו"ד ה'.

וכן כ"א נחלק לג'. ירושלים - ג' מחנות. א' - ירושלים, ד' - מחנה לויה הר הבית, נ"י - דלא מתפרשין שהן י"ה בהמ"ק וק"ק.  בית המקדש בינה כידוע, וקדשי קדשים - שם י' אבן שתיה.

דף קסא עמוד ב
 כצ"ל. והשאר  - לא גרסינן.

 כצ"ל.

 כצ"ל.

 כצ"ל.

 התחלת עולם מיצירה כמש"ל קנ"ט ע"א   ועולם העשיה דפוס כולם כמש"ש והנה הים נגד יצירה כמ"ש בפרשת צו דשם גלגלי ימא כו' וישובא הוא נגד ארץ החיים, ומירושלים מתחילין היכלין, ירושלים והר הבית ועזרות דהן ג' מחנות.

ואמר לשכת הגזית אסחר לאולם, ר"ל כל הלשכות של העזרה ג' תתאין ולשכת הגזית היכל זכות ואולם אהבה, ולכן פתוח לרוחה, פתוח לכל, ביתו של א"א פתוח כו'. והיכל שהוא בית ידוע היכל הרצון וק"ק.

ואמר שכינה וכפרת כו' - דשם ד' היכלות, ד' רגלין כו'. ושכינה כתר סיום של מעלה.

ואמר  דמכאן הושתת העולם ובלבא שורה רוח החיים והוא השכינה.

ואמר  דרישא הוא בשמי' כמ"ש בש"ה, וצואר הוא הסולם והוא תקונים דבה"מ צוארך כו'.

ואמר  ר"ל כמו שהתחלת עולם כאן מן ים וכן הוא למעלה כמש"ו ת"ח וכן הוא למעלה למעלה, דבינה גם כן נקרא 'ים' - נ' שערי בינה.

ואמר ת"ח נהר דינור כו' והוא התחלת העולם כי שם צריכין לעבור. ואמר משבעה דליקין - שנהר דינור מתפשט לז' נהרות כמש"ל בפרשת בהעלתך, ולכן אינון שבעין כו'.

ואמר  הן שבעין שכ' בפרשת וירא ובז"ח שיר השירים ועליהם ארגמן וכמש"ו ואינון סחרן לארבע כו' והן ע' נפש דישראל, ע' משפחות, וד' דגלים של ישראל - יצב גבולות עמים למספר כו'. וכל אלו סובבין הכסא. ואח"כ קרתא קדישא כו' כנ"ל. וז"ש ב' מיני עזרות נגד נו"ה, איהו כו' ובכלל הר הבית מחנה לויה הוא,

ואמר ולית ישיבה כו' - דתמן אתקשר דוד נעים זמירות, נעימות כו' חסדי דוד.

ואמר  דשם אתדבקותא בדכורא כמ"ש בהיכלות, ואלהי לצור מחסי. ואמר בקיצור עד דמטא כו' ואמר ודא הוא כח כו' כמ"ש בתיקון כ"ב ה' אלהים חילי תוקפא.

ואמר יגדל נא כו' לתתא - ר"ל לעילא לעילא בבינה ולתתא במלכות והיכלות עד עלמין כלהו, דלמעלה אמר עד דמטא לאתר כו' ודא אתזן מן מוחא דלעילא, ר"ל מז"א באצילות. ואח"כ אמר כגוונא דא לעילא לעילא - ר"ל בבינה שמקבל מחכמה והוא נקרא מלכא עילאה כידוע.

ואמר  ר"ל כמ"ש במסכת עירובין  ארך אפים אף כו'.

ואמר  כצ"ל. ור"ל כמ"ש  ברית כרותה לי"ג מדות שאינן חוזרין כו' וברית כרותה הוא להיות לעולם כך. וז"ש ומאי הוא כו'.

וז"ש  דמשה אמר לאמר כיון לי"ג מדות ול"ק אלא אלו.

ואמר והא אוקימנא מלין, ר"ל כנ"ל ברית כו'.

ואמר וכן שאר אחרי כו', דלא אמר אלא אותן מדות שהן לכפר עון ומאריך אף, ולכן ל"ק אל רחום וחנון  שהן קודם החטא, וכן נצר חסד לאלפים דל"ק אלא ארך אפים שהוא לצדיקים ולרשעים, וכן נשא עון ופשע, וכן ונקה כמ"ש () מנקה לשבים כו'. ורב חסד, דחסד אינו משגיח כלל על מעשה כמ"ש  הני כ"ו כי לעולם חסדו כנגד כו', ולכן נתן לחם לכל בשר כי לעולם חסדו.  ולא קאמר וחטאה לפי שחטאו במזיד. וכן לא קאמר ב' פעמים ה' כמ"ש (ר"ה שם) אחד קודם שיחטא כו'. ונשארו ששה שהן תשעה כמ"ש באדרא זוטא. וכן בכי תשא הן עשרה שהן י"ג. כי 'אל רחום' לפי פשוטו מדה א'. וכן ארך אפים, וכן נצר חסד לאלפים. ונעשין י"ג. והכל דרך בג' שבאין מלמעלה וזהו י"ג יודין וט' ווין דב"כ שהן ווין ו' ט'. יודין י' י"ג (כוונתו על ג' יודין וג' ווין דהויות). והן נקודות וטעמים והוא משחא דבהון והן עצמן אותיות כמ"ש בפרשה נשא. ועם ו' תיקונים דה"א - שהוא חמשה ואלף - הן כ"ח עובדא דבראשית. ועם ד' דאל"ף הן ל"ב נתיבות, כי נגד ו"ד דנוקבא הוא עשר ספירות כמ"ש בספר יצירה , והן ד' דידה, ואח"כ חמישי חתם כו' ו"ק.

ואמר כדבריך ממש והא כו'  - ר"ל כמ"ש  .

דף קסב עמוד א
 כצ"ל. ר"ל לא כמ"ש מזה הפסוק דא"ל חלק לעולם הבא דנאמר ושם כו', לכן קאמר דכאן נאמר יתמו  לגמרי, אבל שם ימותו - דאין בנשמתא מיתה.

 לפי שהוא בדרום לכך הכל בצפרים ויונה, ושלימות הוא נשר בעל הכנפים למארי דמתיבתא שגדפין דלהון שלימין כמ"ש בת"ב וכמ"ש בתז"ח צפור יונה נשר. וז"ש רברבא לאפוקי הקטנים דלית גדפין כו'.

 הן דברים לקוטות כמ"ש למטה מאן כו' וכן לקמן יוסף איהו כו' מאן כו'. והכל מג' דרגין שהוא ש' ע"ב וכ"א מג' כמ"ש כאן מאן כו' מאן כו' תו אמר כו'. וזהו ש' ע"ב - ע' ש"ב - ש' מע"ב.

 כצ"ל.

 שהוא מצדק א"ד יש כ"ש מקום לאחוז בהן וזהו מקומות מסה ותבערה ומרה ושם נסהו כו' כידוע.

 כצ"ל.

 אצל נוח הנו"ן וג' דברים נגד ג' דרגין בג' ראשונות צריך לקצר ובמלכות להאריך כמ"ש  מקום שאמרו כו'.

 בז"א ששם החיבור ושם התורה.

 הוא סוד קו המדה והוא כמו הראשון וזהו סוד דוד מזוקק שבעתיים והוא במקום אמת דג' תיבות האחרונות כמ"ש בז"ח רות.

 דנצח נשאר דא"ל הפסק מצד המלאכים וגם נצח ישראל לא ישקר - עולם חסד יבנה, מה שאין כן עבודה דבטילה בעו"ה.

 כצ"ל.

 שהן עבי שחקים, עבים רכובו.

 הוא הדעת, משה ברוחא, דביה עף למעלה. והרוכב הוא יסוד. וז"ש  - ויוסף הוא השליט, והוא  - דבינה נגנז כנ"ל, וביה הדעת דסליק עמיה במאתן עלמין דסליק לאבא ואמא ואשלים לשבעין ועאל בב' העזקין דאינון מאתן אלף עלמין דכסיף בהן קב"ה והוא סוד הזיווג, ובין עיזקא ועיזקא הוא ת"ק אלף עלמין דפתחי תרעין לכל סטר והוא  ת"ק פרסי מטלנוי ועם מאתן אשלים כו' כנ"ל, ולכן נקרא ריח - ר'  עם י"ח.

ואמר חד לגבי בנימין יסוד דנוקבא, והוא תורה. ולא נשאר אלא חד סמכא דא"ל הפסק. ואמר דאגניז יוסף כו' - הוא גניזת הארון ולוחות וכן חורבן בית המקדש דשם יראה כל זכורך  - זכורך דייקא, פני האדון - ארון הברית, אדון כל כו'. ומכירת יוסף גרם כל זה כמ"ש בז"ח והוא נמכר ד' פעמים — לכן נמכרנו ד' פעמים בד' גליות; מבבל למדי, מיד ליד. ולכן בחורבן נתבע דמו - גם דמו הנה נדרש, בשביל שחשבו ולפי לעבד נמכר לכן לעבדים כו'. ולכן  על פרישתו ממנו זמן רב - . וכן מי"ב מרגליטין כו' ודאתמסרו למלכותא כו'. וז"ש  שקב"ה רוכב כו' בח"י כו' והוא בח"י נהרי בשדרה כו'.

 כצ"ל כמ"ש בפנים. שנתן להם מתחלה אחת והוא בהשמטות וכאן שראה שלימותם יהב כו' והוא כמ"ש בתיקונים תיקון כ"ה חדי ר' שמעון חדוה כו'. וכן כאן בתחלה ראה צדקתם שעלו בחשך ראוי לשערי צדק ואח"כ שראה שהן זוכין לשמוע קלא דההיא עלמא ברזין דתמן ראה שזוכין לצדק עלאה - ב' השושנים, ולכן ארחו ביה דביה אתתקפו למשמע תמן כו'. ולקמן דיהבו לון תפוח נשלמו דהוא ברוחא דמשה כמ"ש בסוף תיקונים ולכן לא אתנשו מנהון כלום, תמלא הארץ דעה כו'.

 כצ"ל כמ"ש בפנים.

דף קסב עמוד ב
 כצ"ל.

ובפום תרין מלין עד כלום - .

 לחב"ד כמש"ל ואמלא כו' וע"ל קס"ד ע"א  ואמר שם כד תנדעון כו'. ידוע בשם המפורש מג' ג'. ואמר יוסף איהו רביעאה - שהוא רביעי לחג"ת, מאמר תדשא הארץ. ועי' בתיקונים ל"ד ע"א דהוא יום הרביעי, שראשי נמלא טל.

ואמר  דסליק לחכמה - משכיל לאיתן כו'.

ואמר  ידוע, והוא בג' מקומות כלול במקומו חביבו דכלא ורביעאה כו' וסליקו.

ואמר  שהנסכין אזלי לשיתין  דרגיה, ורביעית ההין בשמא מפרש, ג' ההי"ן, רביעית השם, והוא רובע ישראל בשיעורא דמשחתא.

 כצ"ל.

דף קסג עמוד א
 כצ"ל.

 שג"ע בהר מרום הרים, וכל שיותר במדרגה יותר בהר. וגיהנם בשאול, וכל שיותר כו' וכמ"ש צדקתך כהררי כו' משפטיך כו'.  ואמר  כמו שהיו בזה העולם דכל עניינם שם בטופסא דכאן.

 ד' דרגין, מקוצו של יוד למלאות לה' אחרונה, דמשה סליק לשם במחשבה כו' ובחייו לא זכה אלא למבועין לבינה, כי לא יראני כו'.

 כצ"ל.

 ר"ל מקום הפריעה שהוא בקדושה הוא מתקיף לערלת הפריעה, כי שור הוא דכורא אבל חמור דנוקבא אין בכסא. והענין דו"נ דקדושה מרחיקין דו"נ דסטרא אחרא, כי במקום הקדושה הן נופלים ולכן בכסא אין שם שליטה דנוקבא, אבל דדכורא עד בא יעקב ומתחבר בכסא כמש"ו. והענין בשור, כי עשו דכורא לשמאלא וישמעאל כו' והוא בחטא אדם הראשון וחוה כמ"ש בז"ח פרשת יתרו, והוא בעצב בעצבון. וז"ש , ר"ל דפרע מהאי שור דקדושה את המועד. ואמר  כנ"ל, דמילה שהוא בנוקבא ביה והוא עטרת הברית - נוקבא. ואברהם אצטריף פסולת של נוקבא ויצא ישמעאל ונולד יצחק, אז נתתקן נוקבא והוא הראשון שנימול לשמונה, קדש ידיד מבטן. ואח"כ נצטרף יצחק ונפק מיניה עשו דכורא ונולד יעקב. אז נתתקן פריעה. ולכן נולד מהול כמו שאמרו . ואף על פי כן נצטרף יעקב בלבן ב' פעמים שבע שנים נגד אברהם ויצחק דכלול מהם והם ד' דכורסייא, ד' בתים דתפילין, נגד ד' דסטרא אחרא — דאמצעי כלול שנים כידוע, ב' דשור וב' כו' אלא דביעקב אין פסולת רק שתקן כו' ולכן לא אשתלים עד שנולד יוסף כי יוסף ויהודה הן זו"נ, ב' משיחין, דיהודה עני ורוכב על החמור ויוסף בכור שור. ביהודה - ותעמוד מלדת - דאתתקן כורסייא כו', וביוסף - ויהי כאשר ילדה רחל את יוסף כו' בשביל שנולד שטנו של עשו כו', והוא כנ"ל.

וז"ש בשרה כתיב  פקידה והוא כנ"ל, דאתייליד בסטרא דנוקבא, מה שאין כן ביעקב. וכד אתייליד יוסף דאז נשלם יעקב. וז"ש בגין דזכור כו' והוא ברית קיימא.

ואמר , ואז נפרדו הקליפות - יתפרדו כל כו'.

 ר"ל דכל השוורים משתלשלים מזה השור דקדושה והוא דקדושה בכור לכלם.

דף קסג עמוד ב
וז"ש  ר"ל דכלם סטרא דשור ולכן אמרו   לדידי חזי לי ומנגח כו'.

ואמר  ר"ל דנוקבא כורסייא כולה נק' תם - ויעקב אית תם כו'.

ואמר  כמ"ש בסתרי אותיות פרשת בראשית דדא כלל ודא פרט, והן סוד שם ע"ב ומ"ב.

ואמר  מה שאין כן ביעקב דכד אתחברת בדכורא אשתלילת מכל לבושין - פשטתי את כתנתי כו', ולכן הוא תם לבד.

ואמר  הוא יצירה, גלגלי ימא דהן דרגין כמ"ש ברעיא מהימנא פרשת בא,  אבל דעשיה אמר שם . וזהו תמים, דכל סיום י"ם הוא לשון רבים דהן דרגין הנ"ל.

ואמר  כמש"ו בלבן ותכלת דציצית, דתכלת סלקא מגו ימא.

וז"ש  ר"ל וזהו לבן דציצית.

וז"ש ובההוא ימא כו'  ואמר למטה לבתר בתפלין כו'  והוא א' דאמת, והוא רזא דאלהים שאמר בז"ח ש"ה אלהים א' דכר כו' מילה בפריעה כו'.

ואמר  ר"ל בז' היכלין דיצירה, נונא, יסוד דנטיל משבעין שנין כמ"ש בסוף תז"ח ולכן עולה חלזון לע' שנין עד דמקבל מכולן, והן נגד ימי האדם, דלסוף הוא בגוון זה כמ"ש בפרשת בראשית דלכן ל"ל לאדם קיומא, ע"ש נ"א ע"ב . ודוקא לגוף דעשיה, חלקא דמצולות ים. אבל לנר"נ דלגו — שש וארגמן לבושה כמש"ו. ור"ל שש וארגמן - ששה דרגין וד' רגלין ארגמן ז' היכלין.

ואמר  כנ"ל , והוא כתנות עור - אף עשיתיו.

 כצ"ל. ואמר  הן ד' שבכסא, והן ד' כנפות, ד' פעמים ח"י -- י"ג חוליין וה' קשרים שהן י"ג עלין דשושנה דלגו וה' עלין דלבר. והכל בשם אלהים שנתמלא ברחמים, והן י"ג מדות הרחמים. ואח"כ ה"ג לא ינקה פקד כו' על כו'. ומכל מקום הכל ברחמים. והן ה' דשמע ואחד רזא דיחודא בחסד ובברית דשם מתגלה חסד בפום אמה - שמר הברית והחסד, והוא חמשה ואלף. אלף הוא א', ה"א דשמא מפרש, וכן הוא ואו הא, ואלף דה"א הוא בחי' אחרונה דל"ל מגרמה כלום, ושם מקבלת הכל ונעשין שם אחד כידוע. ולכן נקרא חוה -- ח"ה, י"ג - ו' ה' וא' כנ"ל, והתחלקותם לח' וה' בסוד ב' מזלות, והוא סוד אחד, והן ד' חיות והוא שם ע"ב בהן כידוע ואדם ע"ג ברזא דמ"ב וכמ"ש בתיקון כ"ב, והוא רזא דתפלין - מ"ב הזכרות אהי"ה אשר אהי"ה, והוא אדם א' דאמת.

ואמר  שהיו י"ם ות"ם וזהו יתמו - דגש במם להורות על ב' ממין, והוא גם כן תם בי"ו פנים דחיות.

דף קסד עמוד א
 כצ"ל.

מיומא דשארו למיחמי כו' עד כלום - לא גרסינן כאן.

 כצ"ל.

 וכן בהיפוכא, מאן דאסתכל כמש"ש אבל העיקר דקאי אמ"ש למעלה יוסף כו' וכמ"ש  כל המסתכל בקשת, וכן בקשת דלתתא, וכן שנינו במתני' אלו שנים יחד ואמר ג' דברים של ג' כמו למעלה בצלאל יוסף מאן. מאן דלא כד כפיף אי לא כו' מאן דעאל כו'. ואמר , שהם מעון ומכון, כרובים דעלמא עלאה, ממעמקים קראתיך כו'.

 דהבין דהן עלמא דאתכסיא ועלמא דאתגליא אע"ג דתחלה לא ידע, וז"ש חכים הבין בחכמתו.

 כצ"ל.

 דמתחלה אתקשרן היכלין דנוקבא זע"ז ואח"כ נוטלין הדכורים כל אחד חלקו כמ"ש בהיכלות בפרשת בראשית, וז"ש . והענין שרחל לא נקברת שם כי אלו הן כורסיא לחוה מה שאין כן ברחל דהיא כורסיא להם, וכן דוד אינו שם.

 כצ"ל.  ור"ל כמש"ל בפרשת תשא ונשא מגבעות כו' בינה ובין בתולות אחרי' כו' וזרת הוא ב"ט ובשיעורא דיוד הוא בטפחים דהוא ד' אצבעות דיו"ד שיעורא ד' נקודין כמ"ש בתי"ט, ובשיעורא דוא"ו הוא שיעורא דאמות ו"ט כמש"ש. והנה ב' אמין הוא הפסק ב' היכלין, גן נעול גל נעול, ב' שמות, והן היכל א' השביעי דמסתתרת שם והוא אלהים כולל ב' השמות דלכן אמרו (ברכות נ"א ובזוהר בכ"מ) מגביהו מן השלחן טפח, ד הוא ברזא ד וחושבניה, והב' אמות הוא ברזא דדעת דגבוה מהכתפין ורישא דגבוה בגרון מהגוף.

 צ"ל בדוכתייהו.  ומ"ש  - לא שייך כאן. וכן לקמן קס"ז ע"א   כדקדמייתא לא שייך שם. וצ"ל ק"ע ע"ב  קודם למש"ש , כי כל המאמר הזה הוא לקוטים מלבד מה שחסר וכצ"ל קס"ג ע"א  אחר מש"ש , אחרי זה צ"ל קס"ד ע"א  , עד . ואחרי זה קס"ג ע"ב   עד , ואח"כ  קס"ג א"ב .

ומ"ש כאן  עד  — נראה שאינו ממאמר זה כלל.

ומ"ש כאן  ר"ל דכן משיח בן דוד בר' דלאה יהיה בגו ירושלים, ומשיח בן יוסף בר' דרחל לבר מירושלים, וכמו במערה וכמו ב' המלכים רחבעם וירבעם, ומינייהו נפקו ב' המשיחין.

 צ"ל אחר מ"ש קע"א ע"ב  , ואח"כ שם קע"ב ע"א  , ואח"כ כאן . וכל המאמר דעזרה שם - הכל צ"ל כאן. ועמ"ש לקמן.

 כמ"ש כמגדל דוד כו'.

דף קסד עמוד ב
 ר"ל לשון ריצוי.

 דכל תוקפה ביה סיהרא משמשא.

 עיין בסוף תיקונים.

 ר"ל עז - ספר תורה, כמ"ש על פ' ה' עוז לעמו יתן כו'.

 ר"ל דבהיכל הוא בדרגא דבינה, לכן סתום הוא כד סליק למעלה ומפקין ליה לתיבה ושם נפתח ונתגלה.

 כי  ו בחושבן חד, והוא שמא דילה דקיימא על י"ב מרגליטין, י"ב אתוון דשמה דידה, וכ"ה בשם המפורש גם כן, ושניהם חושבן ע"ז. וכן חושבן שבעה ושבעה, ימי הפסח וסוכות, ז' וז' מוצקות. ושבע דלמעלה נכללין בעשר — שבעין שנין דגלות בבל, וזהו . וב' עטרין הן כתר ועטרה השם י"א י"א וכפולין משבעה והן מגדל עז עמ"ש בסוף תיקונים וכ"ה מגדל אלא דשם הוא בכלל ובה הוא בפרט ג"ד ב' המרכבות, אנפי רברבי ואנפי זוטרא. וידוע שדכורא ונוקבא הם כלל ופרט. וז"ש , ואמר  דוגמת ו"ק דידיה, והן שית היכלין והיא התיבה השביעית - עז כנ"ל.

 ר"ל רב כרוספדאי הנ"ל, וכמ"ש בז"ח רות.

 תחת הכרובים הנ"ל קע"א ב'  ובאמצעיתא דההיא עזרה אית תרין כרובים כו' תלת עשר אלפי מגדלין כו' כנ"ל. וז"ש כאן .

 כצ"ל, וכמ"ש למעלה , דעזרה הוא בלא גג.

 ר"ה  ויום הכפורים.

 כצ"ל. כמ"ש בפנים.

 כמ"ש מי מדד כו' כמ"ש בסוף תיקון י"ח דאינו ד' גוונין שהן ה', והן פיתוחי חותם.

 והוא ב' שמות — אני ה'. ולכן ב' נשרין מקבלין אני ויונה נגד ה' ויונה הוא השם פשוט ומלא וז"ש ותרין נשרין דא מסטרא דא ודא כו' כי אני הוא מב' סטרין ויונה באמצע.

 ר"ל דזכתה לנהורא דיונה דא וכמ"ש חמורו של ר' פנחס בן יאיר ובהמות של אדם הראשון, וכן של נח כידוע. וזכתה לנהורא דא ששמשה באמת לאותו צדיק ונכתב מעשיה בתורה.

ואמר  ר"ל שנכתב בה"א הידיעה.

דף קסה עמוד א
 ר"ל דהיא בעצמה זכר אלא דמין יונים נקראו לשון נקבה, לכן נכתב זכר ונקבה -- .

 כצ"ל. וכאן ע"י בטישה שזהו ויאמר.

 כאן צ"ל מ"ש קע"ב ב' , 
ואח"כ קס"ו א' , 
ואח"כ בפרשת בלק ר"ג ב'  , 
ואח"כ קע"ב ב'  , 
ואח"כ כאן למטה , 
עד  קס"ו א'  .
ואח"כ מ"ש כאן - , 
ואח"כ קס"ו א'  , 
ושם קס"ו א'  - צ"ל, , 
ושם . חדי משיח ל"ג, ואין שם מקומו, אלא קס"ה ב'  אחרי שאמר ,
אבל מ"מ קודם אלפא ביתין משלבן חסר גם כן הרבה, וכן קודם המאמר של בלק, אבל מסודרין הם כנ"ל.

 דאז השגחה עליו מעלמא דדכורא כי השגחותו תמיד בה כמ"ש עיני ה' אלהיך בה, ארץ אשר כו', ועל ידו משגיח בה.

 מספר הזה הוא  חסד,  ופחד כו'. והוא בנהירו דחסד כמ"ש באדרא רבא . והנה חסד נקרא כהן על שם ע"ב נהורין דביה — חושבן חסד, וג' נהורין דעלי' כמ"ש בז"ח פרשת חקת מ"א ב' . וידוע שה"ח הן והן שע"ה וכד חשבת לג"ר כאחד הן שס"ה. וכן תתר"ף בפרט וכ"ה ורב חסד בחושבן יום, וכן חושבן מילה דאתגליא טוב שם - אמרו צדיק כי טוב, והוא שמא דגושפנקא. וכ"ה אלה בחושבן אור. וכ"ה צלם בחושבן אל עם ה"ח הכוללן. והוא נתיב ל"ב הנעלם הכוללן.

וזהו  שנאמר על הצלם אם הוא שלם אז הוא שלם כל היום, כל ימות השה, ה' פעמים חסד ע"ב כנ"ל, והוא א' שעל גבי הסנהדרין. וכן ישראל על גבי ע"ב אומות. וכן בכולם. וזהו חסד אל. והכל עם א' הכולל חסד סימן כל ימות השנה אל הוא צלם והוא סימן לחסד. והגופין הנ"ל אלף כו' אהי"ה פעמים כהן.

 בדחילו מגלגולא דרקיע דהוא מחימום הגבורות ומשם נבעין מיין בשבכים ואגנות ושם מים רבים לא יוכלו לכבות כו', ולכן סחרא תדיר כי שם דרגא דעולם הבא דלא מתפרשין כי אין שם אלא צדיקים וחדוה מאינון מים - שמאלו כו' וימינו כו'.

 ר"ל המעין הראשון שכ' שם והנה מים יוצאים מתחת מפתן הבית קדימה והוא הדעת בת"ת, ולכן זרת ארכו מדת החשן.

 הן מ"נ, ולכן הן בכל זיני גוונין כו'. וז"ש .

 ר"ל שאמר למעלה ק"ע א'  דבכל סטרא דעזרה שס"ה עמודים דנהורא. ואמר שם ב' סחרנייהו דאינון עמודים אית שבכין עובד כו' ועי"ש קע"א א' ב'  מנביעו דאינון שבכין. ואמר כאן שיש שבכין אחרים סביב כותל העזרה ועל שבכים אלו(?) עומדין הגפנים והכרובים עומדים בתוכם אל חלל העזרה ועלין של הגפנים חופפים על הכרובים.

דף קסה עמוד ב
 גופנין הנ"ל. והגופנין הן רזא סוד ת"ת כידוע בז' מינין, וכרובים נצח והוד, ושבכין - יסוד, מינייהו נבעין מיא לאגנות - מלכות, בית קיבול.  וז"ש דכל מאן דאסתכל באלין גופנין כו' ועוד מעיינא וענפא ורקיע על גבן כמש"ו.

 ד' גוונין הידועין בד' אתוון.

 נגד ששים רבוא ישראל שיוצאין ממנה.

 כ' רח"ו ד' אותיות אדנ"י, ועי' בפרשת ויקהל.

 שהשבכין הן לד' סטרין דעזרה גם כן ומינייהו מקבלין האגנין.

 כצ"ל.

 תחות שני הכרובים הגדולים דשם כמש"ל קע"א ב'.

 כאן צ"ל מ"ש למטה , ואח"כ מ"ש כאן .

ואתרמי - צ"ל ואתדמי דקא ישטפון כו' - והוא המעין שביחזקאל מש"ש מפכים כו' מי ברכים כו' ונקט ברכים חדא נקט וה"ה למתנים דכולן שוין והן ב' היכלות דכלילן כמש"ש.

 דהוא מעין החכמה כמש"ו ולכן הוא בדרום - הרוצה להחכים ידרים, חכמה נחית בימינא, ואינו מתגלה כי אם בברכים כמ"ש בפרשת פקודי רמ"ז ב'  . וכן שם למעלה: .

 הוא י' נקוד' דאור כו'.

 כצ"ל.

 כמ"ש בירוש' ובז"ח רות עי"ש.

 ר"ל אין מהרהרין על נקבות. וז"ש , וכנ"ל, שהן ישטפון כו' וכן הן מחכימין כו'. וז"ש ותו דהא אתפקחין כו' .

 ר"ל העומד בבה"מ בראית רגלים כמ"ש את פני האדון ה'.

 הוא מסטרא דגבורה ולכן כל גוונין דעלמא כו'. והמעיינא מסטרא דחסד.

 לאותן שיזכו למקום רב ימים והם עתידין להחיות המתים ומעלתן ידוע בגן עדן וז"ש .

 בחינת הדעת ומשם ולמעלה נעלם.

 הן ד' גוונין דיריעות המשכן — תכלת וארגמן דהוא גוון המורכב במקום ירוק, ותולעת ושש. כי הרקיע הוא היריעות והן ד' גוונין דשמא והן מלמטה למעלה נוקב' ואח"כ דכורי'.

 כאן צריך להיות מה שמובא קס"ו א'   עד , ואח"כ שם  עד , ואח"כ קס"ה ע"א  .

 אותן שאמר למעלה קס"ה ע"ב  .

 זכורך -  על הזכרות להראותו, ואף שנאמר במקום אחר גם כן כל זכורה לפי כו' -- הכל גם כן בשביל זה דלא עאלו בברית ושמרוהו.

דף קסו עמוד א
 שאיסור ההליכה אחרי אשה משום הרהור ואפילו אחרי אשתו שלא יהרהר באחרת, ואף בצדיק גמור משום שאנו בע"ה ושם החילוף. וכן הוא בשכינה בסיהרא דעץ הדעת אסור. אבל מי שזכה לעץ החיים ודאי מותר דשם גמלתהו טוב ולא רע כל ימי חייה, ושם אין פחד, והשגחת השכינה על הכל. וזהו שהיא מאחריו. אבל לזכות להדבק בה כהוגן זיווגא דשכינתא הוא כנ"ל.

 כצ"ל. ר"ל דפרסין מורה פריס מלכותך ומורה פרס כמ"ש רש"י, אבל הוא  מורה להיפך — דפריסת מלכותו של פרס. והשיב לו אין ה"נ, דשבירת מלכותו נרמז כאן אבל ע"כ ימלוך מקודם ולכן מוכח שמקודם יקבל מלכות. ואמר שמרמז הכל על הגאולה כמש"ו. וכן בימי דניאל שנשברה ע"י מלכות יון. אבל ד' תיבות אלו — מנא מנא כו' -- הוא רומז על ד' מלכיות,   על מלכותא חייבא והיא תשבר על ידי ב' משיחין כמש"ו. וז"ש  - לשון רבים, וכאן נא' ופרסין לשון שבירה כמ"ש עד די התגזרת אבן כו'.

 כצ"ל.

 ר"ל כאשר הגיע הירדן להנהר אתמשך הנהר בירדן ועיילי עד קרקע דמקדשא.

 עד  — כבר כתבתי שצריך להיות לקמן ק"ע ב' .

 לפי שהזכירו כבר דמעיינא נפיק מתמן.

 הן ברזא דשמשא דנהרא בתוקפא דדרום, ולכן המנורה בדרום, ולכן אינון נהרין תדיר. וכן מנרתין תלויין כאן כמ"ש למטה והוא ברזא  , שהוא ז' פעמים ז', שהוא נ' שערי בינה.  - ז' פעמים נ'. ומ"ש  שמ"ג פעמים — בלא הכלילות.

 הן אתה דחסד [אולי צ"ל את ד' (או אתר) דחסד - הערת המדפיס למטה בדפוס].

דף קסו עמוד ב
 והן בכל עמוד ג' מצד זה וג' מצד זה, והוא סוד המנורה. וכן הוא חשבון אתוון דנשרין.

 צערא דכנסת ישראל לילה ועיין בז"ח רות ואיכה. וכן הסיהרא. מה שאין כן שמשא ויממא דמצד עצמן הן שלמים ומאירין ואינן חסרין.

 כצ"ל.

דף קסז עמוד א
 כצ"ל.

 כאן צ"ל מ"ש קס"ח א' ב'   עד , ואח"כ  מ"ש קע"א ב' , ואח"כ כאן .

 והוא מש"ל ב' אי ר' אי ר' אלמלא כו'.

 כצ"ל.  - הוא מש"ל ב' .

 כצ"ל.

דף קסז עמוד ב
 כמו בין היכלין דאצילות לבריאה ששם דנוקבין. והנה הם שבע היכלות לז' נביאות, ודשרה כוללת ד'. וכן הן ז' היכלין דדכורן כמ"ש שבע כתות כו' לשבע שמחות כו'. והיכלות אלו הן כסדר חג"ת כו'. ושל יוכבד הוא הגבוה - כחוט השני, היכלא דמשה. ועיין מש"ש. ולכן היכלא דבתיה נק' שאננות דלא כו' דלית תמן רתחא כמ"ש בריש ז"ח וגהינם לא נברא עד יום שני ודאמהות בוטחות דשם בטח בה לב כו' דאין שם פחד כלל דלא מגיע שם כו'.

 חסר כאן ב' היכלין, והוא בהשמטות דכאן, והוא אחד של חנה וא' של אסתר. ובהיכלא דבתיה שם אביגיל ושאר נשים. ובהיכלא דסרח שם חולדה ושאר ובהיכלא דיוכבד שם מרים. ואלו ז' נביאות הן עשר כמו בז' היכלות שהן עשר, והן ד' רגלין לכסא וששה דרגין. שהאמהות הן רגלין כמו האבות אלא שרחל במקום דוד בנוקבין. וכן היכלות דדכורין הן ז' כתות שובע שמחות והן שבע בשבע כמ"ש בהיכלות פרשת בראישת ופרשת פקודי, והן מזדווגים יחד כמש"ש. וז"ש . והפרכת הוא כמו הפרגוד בין אצילות להיכלות דבריאה ומכל מקום הן באחדות באצילות וכמ"ש למעלה קנ"ט א'  .

והנה דבורה וחנה בהיכלי הנביאות ואסתר במקומה והשאר נסתרים, כי חג"ת הן נסתרים ושם באותן הקדמוניות.

דף קסח עמוד א
 שזכו בחייהן למעשה הצדיקים. וז"ש  שלשה הטעימן כו' ועשו גם שניהם שהיו מגיירין אח"כ בפועל והכניסו הנשמתין בהן.

 כאן צ"ל מ"ש קע"א ב'   עד  וחסר, ואח"כ כאן  .

דף קסח עמוד ב
 שאלו ד' דיוקנין נגד ד' רגלי המרכבה, חגת"ם, כסדר. וחסד עליון על כולם - ובחסד עליון כו', וגדול מכולם, וגדל חסד, ונקרא 'גדולה'. ומאמרם שאמרו כאן כ"א בדרגיה כאן חסד נעוריך אהבת כו' והשני מסטרא דחשך והולכתי כו' בנתיבות כו' וג' ד' מדבר וים וניתן תורה במדבר.

 וז"ש הולך מסוף לא שנשמע.

דף קסט עמוד א
 שאמר שלשה המה כו', ולכאורה נראה שתמה שפיר כי נחש וקסם הן דבורא כו' ואלו ג' קלין הן שנתקללו האדם במיתה ואשה בלידה הרבה כו' ונחש להפשיט  כמ"ש בפר"א ואינהו חטאו במעשה והוא בדיבור, אבל הוא תי' למעלה משום דארחיה לביש כו' ונראה שקלא דב"נ כו' אתער בקלא דדכורא ואף דנוקבא משום דהוא בקללת אדם ובשבילו נגזר על כל בריה, ודלידה בקלא דנוקבא.

 דאינון ב' נפשות בנות לוט, הבכורה הוא המתאוה והוא דבשרא - ויצא הראשון אדמוני כו'. והצעירה המשתתפת בגוף הוא דגרמא שהן עיקר הגוף וקימו, והיא אינה חזקה  כמו הראשונה ול"ק מאב ומכל מקום שניהם כיון שהן דגופא משתתפין ביצ"ה והן כליון וערפה, אבל מנשמתא לא כלילא דאין כחה בגוף כלל.

 ר"ל שאינה מגבהת קולה יותר מהמעיר אותה שהיא מתלבשת בו.

 באותן הנקיקין.

 כצ"ל.

דף קע עמוד א
 כאן צ"ל מה שמובא לקמן קע"ב ב'   עד , ואח"כ כאן .

 כאן צ"ל מה שמובא לקמן קע"א ב'  , ואח"כ כאן .

 כצ"ל. לא מ"ש בהגה , ור"ל דלא ידע מאשתו, ר"ל כמש"ו דלאו על דביתך כו', ור"ל ששאל על דעתה מ"ט כו' שבעולם הזה הדבר נעלם להם אבל אתון מסתמא ידעין וא"ל במלה כי שם עיניך רואות כו' פא"פ ידבר דאין פחד וכן את יקירא כמ"ש בס"פ א"מ פא"פ כו', וכל שכן בגן עדן.

ומ"ש  בו' קצוות, והוא שם הגושפנקא. ואמר  - ר"ל דנא' יראת ה' ראשית דעת, והוא דעת דילה. ואמר  דהיא נקראת '' - אחוריים דשמא.

 כצ"ל. וכל המאמר הזה של העזרה כבר כתבתי שצ"ל למעלה - קס"ד א'  - קודם .

 כל ענין עמודים הכל ביסוד. ועיין בפרשת פקודי בהיכלות. וביסודה הוא שס"ה כידוע.

 כצ"ל.

 כנ"ל, דהן ביסוד דשם תמיד חי ולא שכיך. ואף בעולם הזה - כסף חי וכיוצא. ואף בדבר מקרה נהורא דשמשא בגו מיא וכ"ש באדם והחיות רצוא ושוב.

דף קע עמוד ב
 במקום שזה סליק, זה נחית.

 סיהרא קדישא בכל חדש, ולכן נק' 'חדש' דמתחדש. וחדושא דילה משמשא הויה. וי"ב צרופים בי"ב חדש, לכן אין דומין החדשים זה לזה עד תשלום השנה. וזהו 'שנה' - שחוזר ושונה. והנה הם בחושבן . ועם ב' דמשלימין לנ' שערי בינה  נקרא , כי ביה ה' צור כו'. וז"ש למטה , והוא מ"ש שהוא סיהרא. וכן נער דמשמש לה ואתחדש עמה נקרא גם כן 'חדש'.

ואמר  שא"ל דעת שמשא והוא תחת השמש ועליו נאמר ראיתי את כו' תחת השמש והנה כו'.

וז"ש  ואמר . וכן עצבונא דבשרא. אבל רוח הנער מחדש אנוש כחציר ימיו כמ"ש בפרשת פנחס. ואמר למעלה קס"ב ע"ב  , דהולך וחסר, דהגוף של האדם הולך וחסר תמיד. מה שאין כן ברוח של האדם - כל זמן שמזקין מיתוסף והולך כמ"ש בישישים חכמה וארך כו'. וז"ש זקני תלמידי חכמים כו'.

 דאף בזה"ז זקנים מולידים וכמה בנים הוליד אח"כ מקטורה בלא הבטחה.

 כצ"ל כמ"ש בפנים. ור"ל לא על אברהם אמרה אלא על עצמה דתלתה על שלא הולידה בשביל דרוחא דילה אשתתף מלקדמין בההוא זקן וכסיל דאין לו דעת לאתחדש, ורוח נקרא 'אדני' לגופא. וז"ש  - ר"ל דלכן נאמר .

ואמר  ר"ל אע"פ שהוליד אח"כ.

ואמר  ר"ל דדעת, שהן ו' יומין עלאין.

 ה' חסדים וה' גבורות.

 שהן מ"ד ומ"נ מעשה האדם.

 כאן צ"ל מה שמובא קס"ו א'   קע"ב ע"א  עד .

 כצ"ל.

דף קעא עמוד א
 כצ"ל.

 לא חידש אלא מרוב חלבא ואגב פריש לקרא דק' ביום ההוא וירושלים וים האחרון נראה שהכל חד דרגא.

 שבכין הנ"ל והמים יוצאין מנקודה נעלמה דילה עד יסודה שבכין הנ"ל.

דף קעא עמוד ב
 כאן צ"ל מה שמובא לקמן קע"ב א'  .

ומ"ש  - הוא לאלף שנין.

 כאן צ"ל מש"ל ב'  עד . 
ואח"כ כאן , 
ואח"כ מש"ל ב' , 
ואח"כ כאן  עד , 
ואח"כ   קע"א ע"ב עד , 
ואח"כ שם  עד , 
ואח"כ קס"ה ע"א  כמש"ש. 
וכאן הוא סיום המאמר.

קול ה' לעיר יקרא - טעות סופר, וצ"ל קול ה' שובר ארזים.

דף קעב עמוד א
 שהוא הדעת אחר היסוד והוא כלל ופרט וכלל.

 ידוע במעשה מרכבה.

דף קעב עמוד ב
 הוא שם המפורש.

שמא דכ'  צ"ל שמא דכ"ב אתוון והוא ידוע.

 הוא מגדל עז כו'.

[ליקוט]
סוד שם מ"ב בשם הוא בסוד ז' קני המנורה, ז' ווין ויוד כללם, ועם היו"ד הוא  הידוע, והיוד הוא ג' ראשונות. ובפרטות ג' ראשונות — שהן  יודין דבו — הוא שם . ובהתכללות היו"ד בכל הז' -- ז' נרות המנורה (הרי  כל אחד, ועם מ"ב) -- הוא שם .

וכ"ה ע' עם כללות היוד וביה ע"ב ומ"ב. ועוד ע"ב -- י"ב ווין בסוד ז' כפולות וי"ב פשוטות וכ"א מוא"ו. וכ"ה רי"ו אתוון — ג' ו' י"ב.

והנה בפרשת בראשית ג' יהי ז' ויהי י"ב ויהי ערב כו' שית עלין סומקין ושית חוורין. ועוד ע"ב -- ד' ח"י -- ד' חיות, ד' ציצית ברזא דע"ב ומ"ב ציצית ותפלין והוא שית צירופי של ג' אותיות בכל חיה.

והענין כי ה' אחרונה תצרף בכל צירוף ד' פעמים כמו בצירוף יה"ו הוא היהו יההו יהה"ו יוה"ה, והוא בהקדימה לכל אות ואות. והן כ"ד צירופים של שם הויה כידוע שהן כ"ד בפרטות ההי"ן וכ"ד צירופים בלא ה"א אחרונה שהיא כלולה מכולם, הוא ע"ב.

וג' וז' וי"ב הן י"ב וכ"ח ומ"ח שהן הכל הויות, וי"ב הויות צירופים דילהון וז' הן ו' צירופים עם ה' המשלמת להון כמ"ש בתיקון כ"ח והוא ו' צירופים שה"א באחרונה, ועוד א' כללא דלהון כמש"ש. וג' הויות הוא כללא דג' אתוון יה"ו שה"א אחרונה כלולה מהם והוא ג' הויות הראשונות מכל צירוף של כל אות והן  היה הוה ויהיה, וכל א' כלול מג'.

והנה 
 בזמן העבר סדרן של זמנים - הוה היה יהיה - כח"ב. 
 ועתה הוא - היה הוה יהיה - חג"ת. 
 ולעתיד לבא יהיה הסדר - היה יהיה הוה - נה"י.  
וכלל העולם הוא מלכות, כלולה מכולם כידוע, וכל סדר הזמנים פועלים בה שהיא עת לכל. (שמות השולטים בחצי הלילה גימטריא , וכן ר"ת של ז' שמות מ"ב גימטריא  עם הכולל)

מנצפ"ך. כל"ך כו' ראשי תיבות שם מ"ב. והיא נוקבא הנפש דכולא. והנה בג"ר המכריע למעלה ובג' אמצעיות באמצע כידוע ובג' אחרונות למטה. והנה חו"ב היה ויהיה כמ"ש בת"מ וכמ"ש בספר יצירה - ראשית ואחרית. וכן הוא בכולם. וההוה הוא היסוד בכולם אלא שהוא כמו בג' העולמות שלמעלה הוא למעלה ובתיכון בתיכון כו'. ועוד הזמן בכולם באמצע;  
 בעבר — העבר באמצע, 
 ועתה — ההוה באמצע, 
 ולעתיד לבא — ה'יהיה' באמצע.
וזהו ד' עומקים הראשונים שהן ד' רגלי הכסא בהיכל הראשון חו"ב, ודעת כליל שנים - כתר מלכות כידוע בסוד הברכות דיעקב. וזהו עומק טוב כו' שהוא עץ הדעת טוב ורע. ואח"כ שית דרגין. שהכל הוא ו"ד.

והנה שם השילוב ע"ס הויה ו"ק שה"א ב' אותיות (וכן ה"א שניה). ועוד כי יוד הראשון כולל ג' ראשונות בג' יודין דבי'. ויוד האחרונה כלולה מכולם, לכן הם מתייחדין — וייצר - ב' אחיות (שהן) ותרב חכמת שלמה כו'. ועוד ע"ס הוא ביה ה' צור עולמים, ושם אדני כוללת ד' תתאי ג' עדרי צאן כו' וה' של שם הויה היא בסוד כתר בסוד אל עליון גומל, דאתמר בתר , דשניהם משתמשין בכתר אחד בסוד הוא י"ק עם ב' הויות דזו"נ וזהו שם י"ד עם ד' דאדני. וכבר כ' שבדכורא נכללת הנוקבא ואין שם אלא ששה — י"ה יהו"ה, מרכבה עילאה דמ"ב, ו' ווין עם דסליק על גבן ובה הויה אדני דאין בטיל לגבה והוא ,  עם  דסליק על גבן, . וזהו סוד ד"ו פרצופין, ד' - הן דידה אלא שבה ב' בחינות, לאה ורחל. ודכורא דילה נכלל בו ונק' ע"ש לכן הן ד' בה ובו עשרה.
 [עד כאן הליקוט]

[ליקוט]
 הוא  ו כמ"ש במ"א, וכידוע שתורה הוא זו"נ, שבכתב ובעל פה. והנה  ו הם מאבא ואמא כמש"ש, וההין של פרה הוא ה' אחרונה של השם שכוללת ה' אותיות מנצפ"ך, ה' של שם סעפ"ה. ושל שכ"ה הוא ה' אלפים דה' אדני כידוע. אבל  ופרה הם דו"נ; כוש - בז"א והוא , והויה אחת שממתקת כל החמשה אדני, כי של דכורא הוא אור אחד כולל כל החמשה כידוע בסוד נהורין וניצוצין, חמש יריעות דאינון שית. ופרה הם בנוקבא. זה מאבא וזה מאימא. והן מיין דכורין ומיין נוקבין, ששניהם הם גבורות, גבורות גשמים. והן התורה שבגבורה ניתנה. ולכן ז"א הוא וא"ו שבו וא"ו אורות, וא"ו שמות הנ"ל. ונוקבא ה"א - שבה ה' אותיות מנצפ"ך הנ"ל.

וזהו .  הן האורות עצמן,  הן כללות הנ"ל. אלא שבדכורא באין מחוברין — א' של שם אדני עם ג' האחרות, לכן הן יותר ממותקין משל נוקבא. וגם שהוא של אבא. ופרה היא נוטלת מבית אמה, ושכ"ה נוטלת מבעלה, מבית אבא. וגם בפ"ר גבורות יש עוד אלף כלילות כל ה"ג והוא בעטרה שלה ששם נעשין הכל אחת, כי לכן הוא כלילות שני כידוע. וזהו  --  ו ו. ים הוא ה' של פרה - ה' גבורות, ה' תרעין שהן נ' תרעין. וא' הנ"ל. ולכן הוא דכורא כנ"ל בכו"ש. ומכל מקום הוא בשכינה. וז"ש בזוהר דאפרים הוא בשכינה.
[עד כאן הליקוט]

דף קעה עמוד א
 בריאה.

 שהן ז' חוטין, ז' ספירות דכלילין בבת שבע, מלכות.

 ל"ב נתיבות דנפקין מחכמה וכלהו מתפשטין בגוף כידוע כנגדו ל"ב חוטין.

 קשרין וחוליין - ח"י.

 דינא ורחמי, לכן כל אחד כפול לשנים, ד' חוטין נגד ד' אותיות השם - כולם בחכמה עשית.