שאגת אריה/הקדמה


הקדמת רבנו המחבר 
אמר אריה המכונה ליב באמ"ו הגאון המנוח מוהר"ר אשר זלה"ה, תחילת כל חיבור וראשית כל דיבור לבקש רחמים מאת ה' שלא אכשל בדבר הלכה, כמאמר הכתוב : , ונאמר : . והנה ראוי לכל אדם לתור ולדרוש בחכמה עד מקום שיד שכלו מגעת, והנה דרך זו אחזתיו מנעורי וגם עד זקנה ושיבה לא אעזבנה ולא ארפנה ללון בעומקה של הלכה. 

והנה כל מה שכתבתי מנעורי והיה רשום אצלי, הוא ממה שחידשתי על  ופוסקים. כי זולת זה מה שפלפלתי לחדד את התלמידים או דרך דרוש, לא העליתי על ספר כי את הכל ישא רוח ואין זה אלא הבל ורעות רוח, אף שמיהרתי בכל מה דאפשר שיהיה עיקר הפלפול באמיתה של תורה, מכל מקום אי אפשר שלא יתערב בו דברים שאינה לאמיתה. והנה כל אלה שיהיו רשום אצלי מנעורי, הכל נאבדו ממני ולא נשאר בידי מהן מאומה. והנה זה ימים לא כבירים שנתתי אל ליבי לומר קרבו ימי הזקנה והאדם לא ידע את עתו, ומתי אעשה גם אנכי לביתי לבנות לי בית נאמן ויחוקו בספר מילי, ואתפלל לאלהי השמים. והנה שמע ה׳ לתפלתי, וחנני אלהים במתנת חנם, ונתן לי כפלים לתושיה יותר מכל מה שהיה רשום אצלי, וכתבתי על הספר בדיו, ואמרתי יעשנה בדפוס ויקבענו כיון. ולא עלתה בידי רק מעט מזער חלק קטן מחיבורי, וגם זה החלק עדיין לא נגמר בשלימות, כאשר יראה הרואה מפני הוצאות הדפוס כי כבד עלי. אבל שנינו בשילהי מנחות (דף קי.):  והנה כוונתי לשמים ויהיו לרצון אמרי פי כהקטר חלבים ועולה עם מנחה בלולה.

ובאשר שחיבור הקטן הזה נשלם בחודש אדר הסמוך לניסן אמרתי לכתוב כאן מה שנתחדש אצלי בהא דגרסינן בסוף פרק קמא דראש השנה (דף יט:):   

ותימה לי, וכי אפשר לומר דאדר הסמוך לניסן לעולם חסר והא דמחללין את השבת על ניסן הוא משום דמצווה לקדש על הראייה?! הא לקמן (דף כא:) הכי תנן להא מתניתין:  ובגמרא: . ופירש  ( על ניסן):  עד כאן. ומדיהיב טעמא לחילול העדים על ניסן, משום דאין שלוחים יוצאים עד שישמעו מפי בית דין מקודש, הלא לאו הכי מעברינן, שמע מינה דאדר הסמוך לניסן זימנין מלא זימנין חסר! 

ועוד קשה לי, דאמרינן התם:  ודחי לה: . והשתא, מאי קאמר "אמאי מחללינן וכו' ונקדשיה למחר"? הא טעמא מפורש במתניתין בהדיא "שבהן שלוחין יוצאין", ואי נקדשיה למחר - ממעטין את הילוכן! 

וראיתי להרז״ה שם בספר המאור, שכתב: . עד כאן. ולהאי פירוש אתי שפיר ההיא סוגיא דאדר הסמוך לניסן, ולא קשיא מידי, מכל מקום התוספות (ד"ה על ניסן) הסכימו לפירוש רש"י. 

והנה קושיא קמייתא יש ליישב קצת לפירושם (דרש"י ותוספות) ז"ל, דמאן דאמר 'אדר הסמוך לניסן לעולם חסר', מפרש להאי שבהן שלוחין יצאין דמתניתין, כפירוש הרז"ה, אבל לדידן דלא קיימא לן הכי, דהא איתותב התם, נראה להם לרש"י ותוספות יותר לפרש כפירושם ז"ל. אבל קושיא שניה מהא ד'אף אנן נמי תנינא' דרב נחמן, וודאי קשה, אי סלקא דעתך דיש מקום לפרש דיש סעד וסמך מיציאת השלוחין לחילול שבת של העדים כפירוש רש"י ותוספות, אם כן מאי קאמר "אלא אי אמרת זימנין מלא וכו', נעבריה האידנא ונקדשיה למחר"? דלמא האי טעמא דלא משום יציאת השלוחין שלא למעט הילוכן. אבל לפירוש הרז"ה ניחא:

אבל עדיין קשיא לי סוגיא זו, וכמו שאבאר, דוודאי הא דמפרש רב נחמן טעמא דמתניתין בלישנא בתרא דהא דמחללין את השבת על ניסן ולא אמרינן ניעבריה האידנא ונקדשיה למחר משום דאדר הסמוך לניסן לעולם חסר, אין להקשות דהתינח ניסן, תשרי מאי איכא למימר, דתני "על שני חדשים מחללין את השבת על ניסן ועל תשרי", והא ליכא למאן דאמר דאלול לעולם חסר! ואם כן נעבריה לאלול האידנא ונקדשיה לתרי למחר! דהא וודאי לאו קושיא היא, דאם כן ניקלע תשרי באד"ו. אבל גבי ניסן פריך שפיר , וכהאי גוונא פירש רש"י בפרק קמא דסנהדרין (דף יג.) גבי .

אבל אי קשיא לן הא קשיא לן, דאמר התם (דף כ.): . ומפני קושיא זו אסיק בתיובתא! ומאי קושיא?! הא איכא בן עזאי בפרק ב' דמסכת בכורות (דף נז:) דסבירא ליה נמי אדר הסמוך לניסן לעולם חסר, והרי אמרו ליה הני דשלחו למר עוקבא: , ואמרינן בגמרא: . ויש ליישב זאת כתבתי במקומו ולא כתבתי זה כאן אלא שיהא פתח דברי בדברי תורה. 

ובקשתי מן המעיין בדברי שלא יהא קורא כמתנמנם נים ולא נים אלא ידקדק בהן היטב ואם אחר העיון והדקדוק יראה לו שאין הדבר כן אם אפשר להודיעני אזי מה טוב ואם אראה שהדין עמו אזי אודה ולא אבוש לומר בפה מלא ברם דברים שאמרתי טעות הן בידי ואם הדין עמדי אשיב על דבריו כיד ה' הטובה עלי. וה' בגודל רחמיו וחסדיו ישים חלקנו עם תלמידים העוסקים בתורה לשמה ויזכנו ללמוד וללמד לשמור ולעשות למען לא אבוש בעולם הזה ולא אכלם לעולם הבא. אמן סלה: