חפץ חיים על ספרא/אמור/פרשה ט


ביאור - פרשתא ט
 היינו שנעקרו ממקומן לעלות לרגל לעשות פסחיהן ועדיין לא הגיעו שאם לא יעברו השנה לא ירגילו לבוא בפסח דהנך דיתבי בא"י א"צ לעבר בשבילם דאפילו האחרון יכול להגיע מראש חדש ניסן עד הפסח כדמוכח בפרק קמא דתענית.
 הוא כמו , משמע שיהא באופן שכל ישראל יקראו אותם מקראי קודש ואם לא הגיעו כל הגליות לא יקראו אותם כולם.

 שהיה שם אחד מהסבות אשר בשבילם מעברין השנה וגם ישבו ב"ד ונשאו ונתנו בדבר וגמרו ביניהם שצריכה להתעבר.
 פי' שאירע איזה דבר שעבר יום כ"ט של אדר דאין מעברין אותה יותר.
 כיון שהסכימו לעבר אך מפני איזה אונס לא יצא לפועל.
 פי' אשר תקראו אותם וגו' אלה הם מועדי -- קראתם אתם בפה הרי הם מועדי, ואם לאו אינם מועדי.

 שאנסים ע"ז או שוגגים מעצמן בחשבם שיש שם סיבה המחייבת לעבר ושגגו בזה או מוטעים מאחרים.
 והנה "אותם" כתיב בתורה חסר וי"ו וקרי ביה "אתם" וכתיב לשון זה ג' פעמים, בפסוק א' ופסוק ד' ופסוק ל"ז -- לרמז על אלו ג' דברים, שוגגים, ואנוסים, ומוטעין.

 דאין מעברין אלא ביום דהוקש עיבור השנה לקידוש החודש וקידוש החודש ביום ילפי לה בגמרא מקראי דהוא ביום.
 בפרק קמא דסנהדרין , ופרש"י אם שנה הבאה צריכה להתעבר אין מעברין שנה זו בשביל צרכי שנה הבאה אלא הצריכה תתעבר. והרמב"ם פי' שאין אומרים לפני ר"ה שנה זו הבאה מעוברת.
 פי' שלא עיברו את השנה בהוספת חודש אלא בפחות מזה או ביתר מזה, שעל פי דין אין לעשות כן דכתיב , חדשים אתה מונה לשנה ואי אתה מונה ימים לשנה. יכול אם שגגו באחד מאלו הדברים יהא בדיעבד אם עיברוה מעוברת -- ת"ל אותם אלה הם מועדי, ופי' מדכתיב  מיעוטא הוא וקאי אדלעיל , מכל מקום דוקא אלה שנעשו כדין אז הם מועדי ואם לאו לא יהיו מועדי.

 כגון מפני הדרכים שאינם מתוקנים ואין העם יכולין לעלות, מעברין השנה עד שיפסקו הגשמים ויתקנו הדרכים. ועוד כמה דברים המבוארים בפרק קמא דסנהדרין.
 פי'  ריבויא הוא.

 שהיו רוב הצבור טמאי מתים וכלתה אפר הפרה ואינם יכולים למצוא עכשיו פרה אדומה.
 פי' שלא יעשהו בחודש שני על ידי עיבור דאין הטומאה אונס כמו אחרים דקסבר  טומאה היתר הוא בצבור.

 והלא שבת א"צ לקידוש ב"ד כדאמרינן במסכת בבא בתרא דף קכ"א .

 דמשמע שכל אחת קדושתו בפני עצמו וחייב עליו, ואם בא איסור אחר עמה יתחייב עליו גם כן. ועיין בחולין דף ק"א .

חפץ חיים על ספרא