מלבי"ם על שמואל א כ
(א) 
. בעוד התנבא שאול היה לו זמן לברוח: . ר"ל מה חטאתי בפני עצמי, או  וכו' , בחטא הנוגע למלכות:

(ב) 
השאלות (ב) הלא שמע יונתן כי שלח לשמרו וכי רדף אחריו לניות?:

. יונתן חשב שמה ששלח לשמרו לא היה כדי להמיתו, רק להביאו אצלו שלא יברח, והביא ראיה ע"ז שאחר ששאול אינו עושה דבר בלתי עצתו, אם היה רוצה להרגו
היה מגלה את אזנו. ולכן , פי' לא להרגך צוה לשמרך רק בהפך לשמרך שלא תברח מלפניו:

(ג) 
. דוד השיב כי נהפך הוא, מה שלא הודיע לך זה מפני שאינו מתיעץ ומסופק עוד על זאת, רק גמר בלבו להרגו, ולכן העלים מיונתן האוהב את דוד, בל יעצב. והביא
ראיה, כי הלא , עת הטיל עלי החנית, וזה אות כי כלה ונחרצה אצלו להמיתני:

(ה) 
. יום ר"ח, ודרכי לישב עם המלך לאכל. ואמר , ר"ל רצוני לישב עמו גם עתה, כי אם לא אשב אהיה כמורד שהלכתי בלא רשות, ולכן
, ר"ל תתן לי רשות ללכת, שלא אלך בלא רשות: . הוא אחר ר"ח, שאם לא ישאל ביום הא' ישאל ביום השני:

(ו) 
. ר"ל שנשאל ע"י אחרים שהם משפחתו ועי"כ נשאל, ומה שלא שאל מן המלך עצמו כי צריך  במהירות: . שעושים זבח
בכל שנה, והזבח כולל , וע"כ בקשו שימצא שם:

(ז) 
. הנה באר שני תנאים, . ועוד יצויר שני אופנים והוא, א] שלא ישאל כלל. ב] שישאל ולא יאמר לו טוב ולא רע. רק תפס השני
צדדים שעל פיו ידע בבירור טוב או רע, כי אם ישאל עליו יהיה או מסבת שרוצה בו או מסבת שרוצה להמיתו, בצד הא' יאמר טוב ובצד הב' יחרה לו. אולם אם אינו אוהבו וגם אין
דעתו להמיתו, לא ישאל עליו כלל או לא יקפיד על העדרו. וז"ש , אז ודאי , אז ודאי . ובשני צדדים
האחרים נשאר הדבר בספק:

(ח) 
. על צד הזה שחרה יחרה לו, בקש מיהונתן, א] יעשה זאת מצד , ב] מצד  שכרת עמו, ג] מצד שאין בו עון. וז"ש  וכו':

(ט) 
. עמ"ש ואם יש בי עון וכו' השיב  מעון, וא"כ  וכו' , בתמיהה. ודייק אותה [גיד, כל אופני הרעה בפרטות]:

(י) 
השאלות (י) בלשון מה יענך נלחצו המפרשים:

. ר"ל הלא אז לא תוכל להודיע לי ע"י שליח, פן יודע הדבר: . ר"ל מה יהיה אצלך מענה קשה, כי יוכל להיות שאצלך לא יקרא מענה קשה
רק אם יקוב ויגמר דיני למות, ובאמת גם חרון קל יקרא קשה, כי אולי יסתיר מחשבתו וחרונו. ושעורו, הודיעני מה (נקרא אצלך כי) יענך אביך קשה, (הודיענו) [הודיעני] גדר הקשה
והרך אצלך:

(יא) 
. אחר שרצה לפרט הדברים ולכרות עמו ברית יצא עמו השדה בל ישמעו הדברים:

(יב) 
השאלות (יב - יג) מדוע בצד הא' אמר כי אז אשלח, ובצד הב' אמר וגליתי את אזנך, בעצמי? מה הלשון כי ייטב אל אבי את הרעה עליך?:

. נשבע לו בה': . ר"ל כי ביום הראשון לא אחקור ואמתין אולי יפקדך אבי, ואם לא ישאל עליך יום מחר השלישית
כעת הזאת שאנחנו בה' אז אחקר אני, ואתחיל בדברים עמו: . פי' אם יהיה המענה טוב: . (ע"י שליח, מאחר שאין חשש שיתגלה הדבר). וכן  ר"ל
תיכף אז בלי איחור:

(יג) 
. וכן נשבע על צד השני: . פי' אני אדבר עליך רעה לפני אבי (כי בזה אחקר אותו), ואם אראה שזה ייטב בעיניו, וזה סימן ששנא אותך: . אז לא אשלח שליח (פן יודע), רק אני בעצמי אגלה את אזנך: . ר"ל אני אשלחך הגם שיהיה ה' עמך: .
להמליכך על ישראל, בכ"ז אשלחך לשלום:

(יד) 
השאלות (יד - טז) באו פה חמשה שלילות באין מבין התכת המאמר. ומה רצה במ"ש ובקש ה' מיד אויבי דוד?:

. (כרת עמו ברית על עת אשר יגיע דוד למלכות, בין על שלא ימית אותו כדרך המלכים להכרית זרע המלכים הקודמים כדי להחזיק במלוכה בלא ערעור, בין על שלא יכרית את
זרעו). ושיעור הכתוב,  יהיה עמך  (בעת שתמלוך) , ר"ל אם בעת שתמלוך (שעז"א ויהי
אלהים עמך כאשר היה עם אבי) אהיה עוד בחיים ואתה לא תעשה עמי חסד שלא אמות, רק תמיתני, אז לא יהיה אלהים עמך. וכן אני מתנה:

(טו) 
. גם אחרי מותי: . ר"ל הגם שיכרית ה' כל אויבי דוד
ובכללם כל בית שאול, בכ"ז אתה מושבע ועומד בל תכרית חסדך מעם ביתי, ותהיה למגן בעדם בל יכלו בני ביתי עמם:

(טז) 
. שיעור הכתוב, ויכרות יהונתן . ומלות  הוא מאמר מוסגר, ר"ל יהונתן כרת ברית עם בית דוד (שהוא מיכל אשתו
וישי ובניו שכללם בתוך הברית הזה) להצילם מיד אויבי דוד, והוא שיהונתן התחייב להציל את בית דוד בל ירע שאול עמהם אחרי ברחו. ומ"ש , ר"ל בעת כריתת הברית
בקש את ה' בתפלה שיעזרהו ע"ז. ולפ"ז כמו שכרת דוד ליהונתן בין על יהונתן בין על ביתו להחיותם עת ימלוך, כן כרת יהונתן לדוד בין על דוד בין על ביתו להצילו מיד שאול:

(יז) 
. ר"ל שהשביעו בהאהבה שבינם, שאחר שאהבו אהבת נפשו, כשנשבע בהאהבה נשבע בנפשו, והיה זה אצלו השבועה היותר גדולה:

(יח) 
. התחיל לפרט הסימנים ששמו ביניהם: . בהכרח יזכר בך המלך, אחר  ויחסר , שלא תמצא שם. ולכן:

(יט) 
השאלות (יט) לשון ושלשת תרד מאד קשה ההבנה:

. ר"ל תחלק השדה (שתסתר שם) 
לשלשה חלקים, שבכל יום ויום תרד מאד למקום יותר נסתר מיום הקודם. והטעם, כי ביום הא' עדיין אין הסכנה גדולה כ"כ,
וביום הב' שאם יכיר בו המלך ע"י שלא בא אל שולחן המלך יהיה הסכנה יותר, וביום הג' שהוא ב' דר"ח שאז אין שום אמתלא כי ביום הראשון אמר מקרה הוא כמ"ש בפסוק כ"ו,
וגם שאז יחקר הוא את אביו כמ"ש בפסוק י"ב, אז הסכנה גדולה מאד, ולכן אז תרד מאד: . ר"ל ביום החול שעושים בו
מלאכה (כי בר"ח לא עשו מלאכה בשדות וא"צ להתרחק מאד בשדה כמו בחול שהעם מצויים שם): . כי שם אמצאך:

(כ) 
. הוא מליצה על לשון הרע שנקרא חץ בכתובים, ונקרא לשנא תלתאי שהורג שלשה, כדברי חז"ל בערכין (טו ב). ר"ל בסימן זה יתברר לך מה פעלו חצי
המלשינים בלב שאול: . ר"ל לא אורם ביושר אל מקומך שאז יראך הנער, רק אל הצד:

(כא) 
השאלות (כא) למה אמר בראשון אם אומר לנער, ובשני ואם כה אומר לעלם?:

. נתן לו שני סימנים, א] בלשון,  
או , שאם יאמר , זה סימן שתבא הנה, ואם אומר  זה סימן שתברח הלאה. ב] באם יאמר  או
, כי שם עלם מורה יותר על הגבורה והזריזות משם נער, כמ"ש בכ"מ, ור"ל שבאם יורה החצים במקום קרוב, באופן שיהיה מן הנער והנה, יאמר , יקראהו בשם נער, כי
א"צ זירוז כ"כ למצוא החצים כשהם קרובים. והסימן אל דוד שא"צ לזרז ולברוח, רק יתגלה לפניו במעמד הנער. ואם יורה החצים למקום רחוק, שאז יאמר  שיזרז למצאם
חיש, וזה סימן לדוד על הזריזות לברוח. וגם ידע כי ישמר מהתגלות במעמד הנער, כי לכן קראו עלם שיזדרז בהחצים למען ישלחנו מפה כמו שהיה. וכבר בארנו (פסוק ז) שהיו
ארבע אופנים, אופן אחד שימצא את שאול טוב אל דוד, ואז יהיו שני סימנים לטובה, שם נער ומלת הנה. אופן ב' שימצאנו ברע עמו, ואז יהיו ב' סימנים לרעה, שם עלם ומלת
והלאה. ועוד שני אופנים שיסתפק מה בלב שאול, ואז ירמוז לו בסימן אחד. וז"ש , וגם , אז , אף חשש
סכנה. וכן:

(כב) 
. וגם , אז  תיכף , ר"ל אז נצלת בהשגחת ה', כי הסכנה מבוררת. ומובן שאם יהיה רק סימן אחד הדבר מסופק:

(כג) 
. ר"ל ובצד זה שתצטרך לברוח, אל תסתכן להתראות עמי, כי כבר כרתנו ברית וה' עד בדבר עד עולם:

(כד) 
. מבואר שתחלה קודם שישב המלך, ישב יהונתן במקום דוד. ועת , שאז:

(כה) 
השאלות (כה) למה ישב יונתן וקם?:

. שהיה רגיל לישב אצל הקיר בראש הקרואים, אז  
ממקומו, כי אין דרך שישב הבן אצל אביו, ולכן עמד יהונתן עד רגליו, והוכרח , להתמצע בין שאול ויהונתן, ועי"כ , כי תמיד היה דוד יושב ביניהם (והיה זה מחכמת יהונתן שישב תחלה ועמד ממקומו, כדי שיזכור כי
חסר דוד מן הקרואים). ובכ"ז:

(כו) 
. כי אמר בלבו , ר"ל שראה קרי, עי"כ , והם אכלו חוליהם בטהרה. והוסיף , ובשנאתו את דוד אמר,
זה בא מסבת שהוא לא טהור ומהרהר ביום ובא לידי טומאה בלילה, כן פי' מהרי"א:

(כז) 
. שעברו אז את החדש:

(כח) 
. השיב, א] שהלך ברשות, ועז"א . ב] הטעם שנתן לו רשות הוא:

(כט) 
א] . ב] שאחיו הגדול צוה לו שיבא, וז"ש . ג] שלא הלך לאכול ולשתות, רק אמר :

(ל) 
. מציין במליצה את המרד בעצם מופשט, ודרך המרד שימרוד עבד על אדוניו לפרוק עול או למלוך תחתיו, אבל לא שימרוד בן באביו להמליך תחתיו איש
נכרי, ואם יקרה זה הוא מרד של שגעון ועוות השכל, ר"ל אתה מורד נעוות ומשוגע: . על תכלית זה למרוד בי, וזכר נא כי הוא , שתוסר המלוכה מזרעה אל איש נכרי:

(לא) 
. והגם שתמלוך לא תכון על בסיס ויסוד חזק, כי ימרד בך: . כי הוא לטובתך: . יען מורד
במלכות:

(לד) 
. ר"ל הגם שהכלימו אביו, לא ע"ז נעצב, רק על דוד:

(לה) 
. כי א"ל כעת מחר השלישית אחקור, והוא בתחלת היום:

(לו - לט) 
. כדי שיאמר ממך . והיו שני הסימנים הנ"ל, א] שאמר , ב] שאמר , כנ"ל:

(מא - מב) 
. ר"ל עד שהתחיל דוד לבכות בקול גדול, ונתירא שלא ישמע לכן א"ל לך לשלום, והזכירו שנית השבועה שנשבעו בשם ה', והגם שהם יתרחקו ה' קרוב
אליהם, שלא יפסיק בינם המקום, וז"ש . ולא הזמן, וזה שאמר :