ט"ז על חושן משפט קיא
(בש"ע ס"ד בן אחר) פי' שבא עליו מכח ממ"נ או מכח המתנ' או מכח הירוש' דעכ"פ חדא מהנך יש כאן והא דהוצרך רבינו בשם הרא"ש להאריך כאן ולומר שנשאר זכות לאביו באם תתבטל המתנ' שתחזור לו ואותו הזכות יורש הבן דתי' בזה שלא יוכלו הלקוחות דבן לומר האב כבר נסתלק בשעת המתנ' ועכשיו נתקבל' המתנ' אחר מיתת האב נמצא הוה כמו שזכינו מן ההפקר וכמו נכסי עכו"ם הרי הן כמדבר דעכו"ם מכי שקיל זוזי אסתלק מישראל לא קני עד דמטי שטרא לידיה במ"ש סי' קצ"ד מש"ה קאמר דעדיין נשאר זכות להמוריש והיורש יורש' ונראה דמיירי שמכר' הבן ובא ב"ח לטורפה ממנו מש"ה כתב רבי' דאיקני בזה ואצ"ל דהך דאקנו קאי על לוה וקנה כמ"ש סמ"ע סק"ה:

(סעיף ה' בהגה וי"א דה"ה) א"ל דאם כן לישמעינן בסיפא רבותא בלא אחריות (אחריו) אלא כשנותן לכולם בשוה י"ל דגם כן רבותא קמ"ל אע"ג דנתן לאחרון סך גדול מן הראשון ש"מ שהוא ודאי חביב עליו יותר ולא נתכוין שיגבה תחלה ממנו קמ"ל ובזה מתורץ גם מה שהק' על הי"ח דלימא ברישא רבותא דאפילו בנותן לכולם בשוה דא"כ היה צריך לו' בסיפא שלאחריו ג"כ ונותן בשוה ובאמת יש שם רבותא אפי' באינ' שוה וע' סי' תצ"ג ס"ט מדין זה:

(סעיף ט"ו בהגה ולא מאחד מהם) נרא' דאם עשאה אפותיקי סתם יכול ליטול אפילו מאחד מהם כל חלקו כדלעיל סי' ק"ז ס"ז:

(סעיף י"ט שיאמר לו בכל פעם אחזירנה לך לאח"ז) ק"ק מההיא דסי' מ"ב ס"ט בשטר שכתב זמנו אחר הפסח דכתב הרא"ש דעל פסח הבא ראשו קאמר דאם לא כן נתבטל השטר ה"כ נימא הכי דא"כ יתבטל השטר לעולם ולמאי נפקא מינה כתבו ואם דעתו שיעכבנו לעולם היה לו לתת במתנ' סתם וי"ל דאפשר שיש כאן נפקותא שעכ"פ כשימות המקבל תחזור המתנה לנותן כיון שאחר מותו א"א להחזיר נתבטלה משא"כ בהך דלא תליא רק בלאחר הפסח לא יועיל מה שימות הלוה: