טור מנוקד אבן העזר קא
אלמנה כל זמן ששטר כתובתה בידה, גובה כתובתה לעולם, בין אם נותנין לה מזונות בבית אביה או בבית בעלה אפילו אחר שתנשא, ונשבעת אף על פי שהיא נשואה.
ובעל התרומות כתב שאם נשאת שוב אינה נאמנת ואין נותנין לה אלא אם כן תביא עדים שלא קבלתה.
וכן כתב בעל העיטור.
ואדוני אבי הרא"ש ז"ל כתב כסברא הראשונה.

ואפילו עברה עליה שמיטה אינה נשמטת מפני שהוא מעשה בית דין.
פגמה אותה - שגבתה מקצת, או אפילו שלא פגמה אלא שזקפה במלוה, יצאה מכלל מעשה בית דין ושביעית משמטתה.

ואם אין כתובתה בידה ובאה לגבות בתנאי בית דין, כגון במקום שאין כותבין, אם נותנין לה מזונות בבית בעלה גובה לעולם, ואם נותנין לה מזונות בבית אביה אינה גובה אלא עד סוף עשרים וחמש שנים.
אבל שתקה עשרים וחמש שנים ולא תבעה - מחלה.
ואם תבעה תוך עשרים וחמש שנים - מונין לה עשרים וחמש שנים מיום שתבעה.
וכן יורשיה צריכין לתובעה תוך עשרים וחמש שנים למיתתה, ואם שתקו יותר מעשרים וחמש שנים מחלו.

ואפילו אם נזונת בבית אביה, אם היורשים מכבדין אותה - שמוליכין לה מזונותיה בעצמם, אין שתיקתה מחילה, שמפני הבושה היא שותקת ולא מפני שמחלה להם.

וייראה מדברי הרמב"ם שאין הוכחת השתיקה מחילה אלא לעיקר, אבל התוספת לא.
ואדוני אבי הרא"ש ז"ל כתב - שגם התוספת מוחלת, אבל הנדוניא אינה מוחלת, ואם יש לה עדים ממנה, גובה אותה לעולם.

ודוקא באלמנה הויא שתיקתה מחילה בשאין כתובה בידה.
אבל גרושה גובה לעולם כשאר בעלי חובות.