פסיקתא דרב כהנא טו ד
, ר' יוחנן וריש לקיש ורבנן.

ר' יוחנן אמר, למלך שהיו לו שני בנים כעס על הראשון ונטל את המקל וחבטו והגלהו, אמר אוי לו לזה מאיזה שלוה נגלה, וכן לשני כעס עליו ונטל את המקל והגלהו. אמר אנא הוא דתרבותי בישא.

כך כשגלו עשרת השבטים, אמר להן הקב"ה  וכיון שגלו שבט יהודה ובנימין, כביכול אמר הקב"ה, .

וריש לקיש אמר, למלך שהיו לו בנים כועס על הראשון ונטל את המקל וחבטו ופירפר ומת, התחיל מקונן עליו, וכעס על השני וחבטו ופירפר ומת, אמר אין בי כח לקונן עליו, אלא קראו למקוננות ותקוננו עליו.

כך כשגלו עשרת השבטים הקב"ה מקוננן , כיון שגלו שבט בנימין ושבט יהודה כביכול אמר הקב"ה אין בי כח לקונן עליהן, אלא 

 עליהם לא נאמר אלא עלינו, דידי ודידהון. ותרדנה עיניהם דמעה אין כתיב כאן אלא  דידי ודידהון. ועפעפיהון יזלו מים אין כתיב כאן אלא , דידי ודידהון.

ורבנן אמרין, למלך שהיה לו שנים עשר בנים,

מתו שנים התחיל מתנחם בעשרה,

מתו עוד שנים, התחיל מתנחם בשמונה,

מתו עוד שנים התחיל מתנחם בששה,

מתו עוד שנים התחיל מתנחם בארבעה,

מתו עוד שנים התחיל מתנחם בשנים,

וכיון שמתו כולן התחיל מקונן עליהם, .