ט"ז על חושן משפט לה
(במקום שאין אנשים) צ"ע ממ"ש רבינו סי' ת"ח דבגדרות צאן שאין שם אלא עבדים סד"א שומעין להם קמ"ל דלעולם בעינן עדים כשרים וכ"פ שם המחבר ומ"ש מהכא והב"י חולק ג"כ על הוראה זו שמביא רמ"א ונ"ל דכאן משום גדר נגעו בו (א"ה כן מפורש בהגה):

(בשם מהרש"ק בב"י ד"ה ואפי' לאחר שהגדיל הקטן וכו' עד אבל הפמ"ג כ' פ' י' וכו' והכ"מ שם בשם הריב"ש כ' שדעתו כדעת הרא"ש ור"ן וכן עיקר ע"ש ע"כ):

(בשם מהורר"י בטור אפי' הגיע לכלל שנים אין מקבלין עדותו) מקשים מהא דתנן כל הכשר לדון כשר להעיד ולעיל סי' ז' כתב רבינו דמן י"ג שצה ולמעל' ראוי לדון אפילו לא הביא שתי שערות וי"ל דהא דאמרינן כל הכשר לדון ר"ל כל מי שיש בו צד כשרות להעיד וכל מי שיש בו צד פסלות להעיד יש בו צד פסלות לדון וקטנות הוא צד פסלות לדון ולהעיד מ"מ אינן שווין בשיעוריהן דלענין עדות מיקרי קטן עד ב' שערות ולענין לדון עד בן י"ג (א"ה כיוצא בזה כ' הסמ"ע סי' ז'):

(ע"ש בב"י סעיף ו' כ' בשם התו' דהיינו עדות שאמר כך וכך היתה ישוה זו הקרקע כו' שום אותה יותר משווי' כו') י"ל דזהו הפך הסברא וי"ל דאיירי בב' אחים או שותפין שחלקו וא' נטל מקרקעי וא' נטל דמי ועכשיו אנו רוצין לידע בכמה נישום הקרקע בזה אמרינן כיון דמיקרבא דעתי ר"ל מאחר דהקטן ראה שזה לקח הקרקע נגד מעות יסבור בדעתו שהקרקע צריך להיות שוה הרבה יותר מאלו המעות דאל"כ למה לקח זה הקרקע נגד המעות שהם מעולים ביותר כיון דמיקרבא דעתיה לגבייהו ע"כ ממהורר"י.