מלבי"ם על שמואל ב ז
(א) 
. כבר בארו חז"ל שאל בנין המקדש היה צריך שני תנאים, א] שיהיה להם מלך, ב] שיהיה להם מנוחה מאויביהם, כמ"ש
(דברים יב, י - יא) 
(והיה בהניח ה' לך) [והניח לכם] מכל (אויביך) [אויביכם], והיה המקום אשר יבחר ה' וכו'. והנה דוד חשב
שכבר נתקיימו שני התנאים, אם מצד מלכותו שעז"א , שהבית שבנה לו חירם היה אצלו סימן כי
הכינו ה' למלך על ישראל כנ"ל (ה, יב), אם מצד שאז היה להם מנוחה, שעז"א , ולכן:

(ב) 
. דרש בנביא אם יסכים ה' לזה, ושיודיעהו המקום אשר יבחר ה' לשכן שמו שם, וא"ל 
 
וכו', ר"ל הסברה מחייבת לבנותו ראה נא בעין הנבואיי אם טוב הדבר לפני ה':

(ג) 
. באשר עוד לא הגיע דבר ה' כי ימנעהו מזה, השיב מדרך הסברא , שהצדיקים
הגדולים יוכלו לסמוך על הסכמת לבבם שהוא אך טוב (הפך הבינונים שיצוייר כי יצר סמוך בם, וכ"ש רשעים שלבם רק רע
כמ"ש (ברכות סא ב) רשעים יצה"ר שופטם צדיקים י"ט שופטם בינונים זה וזה שופטם), ולכן אמר שיסמוך על לבבו, בפרט ,  ומחשבת לבבך הוא הערת רוח הקודש הנלוה עמך תמיד:

(ד) 
. אולם ה' מהר להודיע להחוזה כי לא יסכים לזה, וחז"ל (שוחר טוב שמואל כו) בארו שלכן הודיעו
תיכף בל יתחיל דוד במעשהו ע"י נדר או ע"י שישכור פועלים וכמו שהיה באמת, כמ"ש (תהלים קלב, ב - ג) אשר נשבע לה' אם
אבוא באהל ביתי:

(ה) 
השאלות (ה - יא) בנבואת נתן בכללה באו כפלים הרבה ודברים רבים בלתי מסודרים ודברים בלתי שייכים אל הנושא
שנשלח עליו, שמ"ש כי לא ישבתי בבית וכו', מה בכך, הלא ידעו שהיא מ"ע לבנות בית המקדש, ויבנה בהכרח בימי מלך אחד?
ומה שטען ע"ז אני לקחתיך מן הנוה וכו' ואכריתה את אויביך ועשיתי לך שם, כ"ז לא יחייב שלא יבנה הבית? ולמה עד ועשיתי
לך דבר בדרך העבר המהופך לעתיד ואהיה עמך ואכריתה, ומן ועשיתי והלאה דבר בצורת העבר, ולא אמר ואעשה לך שם? ואיך
נקשר אל נבואה עתידה ושמתי מקום? ומ"ש ולמן היום אשר צויתי שופטים, באורו קשה. ומ"ש והגיד לך ה', הוא לשון בלתי
מיושר, שמשמע שכבר הגיד לו זה. בד"ה מבואר שא"ל ה' לדוד דם לרוב שפכת ומלחמות רבות עשית אתה לא תבנה הבית,
ומתי הגיד לו זה? ומדוע לא הזכיר טעם זה פה?:

. ר"ל כי אל בנין הבית היית צריך שני תנאים, א] שיהיה מלך בישראל שימלוך מלכות קיימת
בלתי מופסקת, ב] שיהיה להם מנוחה החלטית. והנה עד עתה היו להם שופטים שגם הם נבחרו מאת כל ישראל, והיה הבדל
בינם ובין המלך במה שהשופט היה רק לפי שעה, ושררותו בלתי נמשך לבניו אחריו, משא"כ המלך שמלכותו ירושה לבניו כמ"ש
(דברים יז, כ) 
למען יאריך ימים על ממלכתו הוא ובניו. והנה דוד הגם שנבחר למלך ונמשח עפ"י נביא (שהשופט לא נבחר
ונמשח עפ"י נביא), בכ"ז אחר שעדיין לא הובטח שיהיה לו המלכות בירושה, היה ענינו קרוב אל השופטים או אל מלכות שאול
שלא היתה מלכות קיימת, ולא היה ראוי עדיין לבנות בית נאמן וקיים. וכן מצד תנאי השני של המנוחה, הגם שהיה לו אז
מנוחה היה זה רק (לפני) [לפי] שעה, והלא גם בימי שפוט השופטים היה להם ג"כ מנוחה כמ"ש (שופטים ב, יח) וכי הקים ה'
להם שופטים והיה ה' עם השופט והושיעם מיד אויביהם כל ימי השופט וכו' והיה במות השופט וכו', שכיון שבמות השופט
שבו אויביהם לתגר בם מלחמה, והאויב לא נכרת לגמרי רק נכנע לפני השופט בעודהו חי, לא לפני בני ישראל, שתיכף במות
השופט נלחום נלחם בם, לא נקרא זה מנוחה, וכן גם בימי דוד לא נכרתו האויבים, רק נכנעו לפני דוד, לא לפני עם ישראל, וגם
הוא עצמו עוד היה מוכן למלחמות רבות כמ"ש בסימן שאח"ז. והנה הבית הנבנה בקביעות מצייר המנוחה והקביעות שישב ה'
בקרב עמו במנוחה והשקט, הפך האהל והמשכן שציינו שעדיין לא ישכון בקביעות, אם מפני שהעם לא הטהרו עדיין
מעונותיהם והיו חוטאים פעם אחר פעם, כמ"ש שם והיה במות השופט ישובו והשחיתו מאבותם, שעי"ז יסלק שכינתו מהם
בכל פעם, ואם מפני שע"י חטאותיהם נמכרו ביד אויב ובשובם בתשובה יצטרך לעוף עליהם כצפרים עפות לפדותם מני צר,
שזה יצוייר בטלטול ובשכונה באהל ארעי. ולפ"ז לא היה העת עדיין שיבנה המקדש, לא מצד מלכות דוד שעד עתה לא היה
קבוע, וז"ש . ולא מצד המנוחה, שעדיין לא היה עת לשבת במנוחה, וז"ש תבנה לי בית :

(ו) 
. באר כי בשני הענינים האלה לא נשתנה ענינם עתה. אם בענין המנוחה, אומר  ישבתי בבית למיום
 
וכו', שתמיד היתה שכינתי בלתי קבועה, שעז"א , ר"ל באהל במדבר ובמשכן בימי
שילה ונוב וגבעון, כי לא היה מנוחה עד עתה, וכמ"ש בפסוק ט':

(ז) 
. ואם בענין המלך, הלא  אשר התהלכתי  בני ישראל, שכבר היו להם שופטים מושלים על ישראל
כמוך: . (מלשון שבט מושלים (ישעיה יד, ה), ובד"ה (א' יז, ו) כתוב שופטי ישראל).
הגם , בכ"ז . הלא אם
היה אפשריות לבנות בית ארזים בימי השופטים הייתי מדבר ומזהיר ע"ז, וע"כ שלא היה זה אפשר בימיהם מפני שלא היו
קבועים, ומטעם זה עצמו א"א ג"כ לבנותו בימיך, וכמו שיבאר:

(ח) 
. להראות לו ששני הטעמים הנזכרים שבעבורם לא נבנה המקדש עד עתה, עמד טעמם
בם גם עתה. אם מצד המלך שמלכותו עדיין בלתי קבועה, ובאר זה בין מצד התחלת מלכותו   שאינך מלך בן מלך כי היית רועה בצאן, בין מצד מלכותך בהוה, לקחתיך להיות נגיד על עמי, אתה עתה רק נגיד עליהם ולא קבלוך על אופן שתמלוך מלכות קיימת לדור דורים (שעד עתה לא הובטח ע"ז):

(ט) 
. ואם מצד המנוחה, הלא לא תמו אויבי ה' גם עתה, רק , שגברת עליהם, ולא ספו בהחלט, כי כל הימים יגורו מלחמות רק שתנצח אותם. וגם לא כלו מפני ישראל, רק , וזה כדוגמא שהיה בימי השופטים שזה איננו מנוחה: . אחרי דבר אתו תוכחות והראה לו שמלכותו ומנוחתו עדיין יתנודדו כמלונה, שב לבשרו כי הגם שראשיתו מצער אחריתו ישגא מאד, א] אם בענין המלוכה  (ר"ל אעשה) , ששמם קיים לעולם, כן אקבע לך מלכות נצחית. וכן בענין המנוחה ג"כ
ישתנה הדבר לטוב, ועז"א:

(י) 
. ר"ל כי מימות משה עד גמר הכבוש והחילוק בסוף ימי יהושע לא היה לישראל מקום קבוע כלל, רק היו
נעים ונדים, וזה היה הציור במשכן שבמדבר שהיה מתהלך באהל המתטלטל ממקום למקום. ואח"כ שכבשו וחלקו, כבר היה
להם מקום בא"י אבל לא היה להם מנוחה, כי ידברו את אויבים בשעריהם כל ימי השופטים עד ימי שלמה, וזה היה הציור
במשכן שילה ונוב וגבעון שהגם שהיה בית מלמטה היה תחת אהל מלמעלה. ועתה ישתנה הכל לטוב, 
, שיהיו קבועים במקומם ולא יגרשה רגל אויב. ב] , שיהיה דומה כעץ שתול על פלגי מים
השוכן במקומו, כן לא יצטרכו לצאת חוץ מגבולם ללחום עם אויביהם: . המאמרים מקבילים, , כמו בעת שהיו נעים ונדים שבעים רוגז:  כו' :

(יא) 
. שיעור הכתוב,  היה
, קודם שפוט השופטים, וגם אח"כ , והלאה, שהיה לו רוגז ועינוי תמיד. וגם
בזה באו מאמרים מקבילים. הודיעו כי בסוף ימיו ימצא מנוחה מן האויבים כמ"ש והניחותי לך מכל אויביך, ואז ישים מקום לעם ישראל שיהיה להם מנוחה החלטית, שזה יצוייר במקום קבוע שיבחר למקדש ה' בגורן ארונה שיבנה בימי שלמה, שמן אז שנתגלה מקום המקדש פסקו המלחמות ושלמה בנו היה איש מנוחה. והנה בעת ההיא שהראה לו מקום המקדש בגורן ארונה החל דוד להכין כל צרכי הבית כמ"ש (דה"א כב), אבל מדוע לא בנה הוא בעצמו הבית לעת זקנתו לא באר פה, ובד"ה שם (כב, ח - י) כתוב ויהי [עלי] דבר ה' (אלי) לאמר דם לרוב שפכת ומלחמות גדולות עשית לא תבנה בית לשמי, הנה בן נולד לך הוא יהיה איש מנוחה וכו' הוא יבנה (ה)בית לשמי, שאחר שהיה איש מלחמות עד עת זקנתו לא נקרא איש מנוחה שיבנה הוא את הבית שמורה על השלום והמנוחה, רק שלמה שהיה לו מנוחה מילדותו. ופה לא באר זה, כי הגיד לו זה הפרט בנבואה אחרת מיוחדת, או גלה לו זאת ברוה"ק (כי כ"מ שנאמר ויהי דבר ה' אלי היא מדרגה קטנה מהנבואה כמ"ש במ"א), וז"ש , ר"ל זה הגיד בפעם אחר: . ר"ל שלא אתה תבנה ביתו, רק הוא יבנה ביתך, תחת שרצית לבנות ביתו, ושם הגיד לך הטעם כנזכר בד"ה:

(יב) 
. אחר שהודיעו מענין המנוחה, בשרהו מענין המלכות שיהיה לו עולמית, שעז"א  בית יעשה לך ה'. ובאר לו בזה שבעה
דברים, א] , שימלאו ימיו עד שבעים שנה. ב] , ולא יהרג במלחמה. ג] , ולא שימלוך בנו עליו בחייו כמעשה דאבשלום. ד] , הודיעו שהבן העתיד למלוך לא נולד עדיין כמ"ש בד"ה (שם, ט) הנה בן נולד לך וכו'. ה] , שתיכף במלכו יכין ממלכתו בידו בכל עוז:

(יג) 
ו] . כי יכין ממלכתו באופן שיוכל לבנות הבית, כי יהיה לו עושר גדול ועבדים נושאי סבל, וגם שהוא יוכל לבנותו בכוונה לשם ה' מה שלא יוכל דוד שלא היה לו מנוחה, וכמ"ש הטעם לזה בארצות השלום דרוש ב', ובפי' מלכים (סי' ה). ז] , הכוננות הוא גמר הבנין, שאחר שאמר והכינותי שההכנה היא תחלת המלכות, אמר שיכונן את הכסא בענין שתהיה מלכות קיימת עד עולם:

(יד) 
. באשר הבטיח לו נצחיות המלוכה, וכבר בארנו בפירוש תהלות (מזמור פט) המיוחד לזה, כי מלכות בית דוד התכונן על ב' עמודים שהם החסד והאמונה, והאמונה היא מה שיעשה לו ע"י ההבטחה ובהשקף על מעשיו, והחסד הוא מה שיעשה מצד החסד לבד מזולת השקף על מעשה. ושני אלה יצוייר שיבוטלו לפעמים, אם האמונה, תבוטל באם ישוב ויעוות מעשיו באופן שלא יהיה ראוי לטוב ההוא שנגזר עליו לפי מעשיו. ואם החסד, בשימצא איש אחר יותר ראוי לחסד הזה, כמו שהיה בשאול ודוד. הודיעו לו ה' שלא יחוש לזה, אם לצד שתבוטל האמונה ברוע המעשים, אמר  וכו' , שישגיח עליו בחמלתו כאב על בנו שתיכף שיתחיל להעוות דרכו תיכף יוכיחהו וישיבהו לדרך הטוב, בענין שלא יניחהו להתמוטט בשיעור שיסיר אמונתו ממנו. ודייק לאמר  תחלה, ועי"כ , לא בהפך, כי כל עובד את ה' מאהבה נחשב לה' כבן מצד מעשיו, אבל כשישוב צדיק מצדקו לא יקרא עוד בן רק עבד פושע באדוניו, אבל פה אני אהיה לו לאב תחלה, שלא בהשקף על מעשיו רק כאב טבעי, שמה שהוא לאב קודם אל מה שהוא לו לבן, ומצד זה אשגיח שאהיה לו תמיד לאב ושלא יבא לידי חטאים גדולים כי תיכף בהעותו והוכחתיו. ובאר שע"י שיוכיחנו תיכף בהשגחתו עליו לא יצטרך ליסרו באכזריות חמה ושטף אף, רק להוכיחו  ר"ל בשבט שמכים בו את האנשים, לא בשוט לסוס,  טבעיים המצויים , ר"ל במין האדם מצד מינו, לא נגעים היוצאים מטבע האנושי. ובמזמור הנ"ל (תהלים פט, לג) באר ופקדתי בשבט פשעם ובנגעים עונם, שעל הפשע שהוא המרד יוכיח בשבט, ועל העון שהוא הכפירה ועוות השכל יוכיחנו בנגעים שהם דבוקים על גופו, כמו שהעון פנימי יותר מן הפשע כי חטא בשכל שהוא עצמות האדם:

(טו) 
. וכן לא יבוטל החסד ע"י שימצא איש אחר יותר ראוי לחסד הזה, שעז"א  לא יסור ממנו כאשר
, שהיה הסבה  
את החסד , שהיית יותר ראוי אל החסד: 

(טז) 
. ר"ל שהגם שהחסד והאמונה יצוייר שיפסקו כנ"ל, לא יצוייר זה פה שהחסד והאמונה שהבטחתי לדור בניך נסבב מן האמונה שהיא ההבטחה שהבטחתי לך, ולפ"ז , ר"ל בהיות שנקרא שמך עליו והוא שכר צדקתך כענין (ישעיה נח, ח) והלך לפניך צדקך, ע"כ הוא נאמן ולא יסור בשום פעם. וכן הגם שהכסא יופסק לפעמים בעתי הגליות בכ"ז לא יופסק לעולם, ואם יופסק כסא בניך לא יופסק כסאך, ע"ד שפירשתי מ"ש (תהלים פט, ה) ובניתי לדור ודור כסאך שכסא דוד עומד שישב עליו המלך דוד בעצמו לימות המשיח שהוא דוד עצמו, וז"ש :

(יז) 
. הנה הדבור היה חציו דברי תוכחות, והוא הדבור הראשון עד ועשיתי לך שם גדול, ועז"א  הדברים. וחציו השני
מן ועשיתי לך הוא חזיון עתידי אשר יהיה בעתיד, ועז"א , ולא בוש לאמר לו גם
דברי התוכחות כמו שנאמרו לו:

(יח) 
. יען שנתן בשרהו בשורה גדולה כי יבנה לו ה' בית נאמן עד שנות דור ודור, ושתהיה
המלכות לזרעו ירושת עולם, בא לתת שבח והודאה על זה ולהתפלל על העתיד, ואמרו חז"ל שישב עצמו בתפלה. ויאמר 
, ר"ל כי המלוכה תגיע אל האיש, או מצד מעלת עצמו או מצד מעלת משפחתו, ושניהם לא
נמצאו בי: . למלכות, והרי זה רק חסד:

(יט) 
השאלות (יט - כט) הדברים שדבר דוד הם מופלאים בכללם ובפרטם, מה כיון במ"ש וזאת תורת האדם, ובמ"ש בעבור דברך
וכלבך וכו'? ואיך המשיך מזה שה' גדול ואין כמהו? ואיך קשר בדבריו ענין ישראל ויצ"מ? ואמר הדבר אשר דברת הקם עד
עולם, והוסיף ועשה כאשר דברת, ואמר שנית ודברך יהיו אמת, והוסיף ותדבר אל עבדך את הטובה הזאת, ואמר שלישית
הואיל וברך וכו', כי אתה ה' דברת, שכ"ז לשון כפול ומכופל:

. שאם יעלה איש למלוכה מצד שאין טוב ממנו, יצוייר כי ע"י השפעת החסד יוסיף עמו להנחילו מלכות זה (שזכה בו מן
הדין) לזרעו אחריו. אבל אם המלכות בעצמו היא רק חסד,  עד שהוספת לי חסד ותדבר גם על
, לבשרני על מלכות יוצאי חלצי הרחוקים בזמן רחוק עד אחרית הימים: . מזה
הוכיח שהחסד הזה ונבואה הזאת לא היה למענו, רק הוא תורת האדם בכלל, ר"ל שמה שבחר ה' בבית דוד ואבן מאסו הבונים
היתה לראש פנה, אינו חסד פרטי עם דוד, רק הוא דבר כללי מהענינים הכוללים שהכין ה' בחכמתו הנעלמת למהלך שלמות מין
האנושי בכלל, כמו שבחר בישראל מכל עם ובבית אהרן מכל זרע ישראל לשרתו ולברך בשמו, וכן בחר בית מלכות קיימת לנצח
באופן שהכין זאת בחכמתו ורצונו הנעלם להיות זה לצורך הכלל, והוא חוליא משלשלת הגדול של סבות ומסובבים המקיפים
הנמצאים והזמנים והמינים לצורך שלמותם עד אחרית הימים, עד שחז"ל (ב"ר א, ד) יחסו זאת לשבעה דברים שנבראו קודם
לעולם, וא' מהם שמו של משיח, כי בו תלוי קיום העולם ושלמותו בכלל, וז"ש וזאת תורת האדם:

(כ) 
. וא"כ , מצד שהוא דוד איש פרטי: . שאם אתפלא ואשאל מי אנכי ומי ביתי, הלא
, הלא הוא דבר המונח לידיעתך העליונה הבלתי ב"ת:

(כא) 
. הוסיף לחזק דבר זה מצד מה שהודיע לו ה' זאת ביחוד ע"י נביא, כי הנביא לא ישולח רק
או להזהיר מן הרעה העתידה להחזיר בתשובה, או להזהיר וליעץ בדבר ה' מה לעשות וממה לחדל וכדומה, אבל להודיע לאיש
פרטי טובה עתידה לבוא עליו ועל זרעו לא ישלח ה' נביא בייחוד, כי הנביא לא ישולח מאת ה' רק לצורך (רק אם צריך שיבחן
הנביא עי"ז שהוא נביא אמת שלא יבחן רק ע"י נבואה לטובה), וכמ"ש כ"ז בפרטות בפי' ירמיה (סי' כח) בטענת ירמיה לחנניה
בן עזור, ועפ"ז נפלא בעיני דוד למה שלח ה' להודיעו דבר זה על ידי נביא, ומזה הבין כי הוא אחד מן הענינים הכוללים שלמות
האומה מראש ועד סוף, והוא ככל הנבואות העתידות שנבאו הנביאים על ימות המשיח ועל תיקון העולם בזמן העתיד, שמה
שהודיע ה' הנחמות והיעודים הגדולים האלה על ידי נביאים רבים לא היה לצורך הדור ההוא רק להודיע עצתו ומחשבותיו
והנהגתו מראש ועד סוף. וז"ש , שההודעה
הזאת איננה עבורי רק עבור דברך ורצונך הנעלם להודיע מה שרצית וגזרת מראשית אחרית:

(כב) 
. וזה גדולתך, שה' יתואר בגדולה על ידי שהוא המקשר כל הסבות והמסובבים ויופיע רצונו
עליהם מראש ועד סוף, הוא ראשית הסבות ואחרית המסובבים: . כי כל הכחות שהמשלת בהמציאות יש להם
גבול וקצב ומדה: . שגם האלהים האלה שהם הכחות הנשגבות כולנה השרים העליונים והככבים
ומשטריהם אינם זולתך, כי רוחך הוא המחיה ומנהיג את כולם, באופן שאתה קוצב כל הדברים עד אחרית מסובביהם מראשית
קדומים:

(כג) 
. אחרי שברר כי הודעה זו נצחיות מלכות בית דוד היא תורת האדם ומהלך השלמות לכל בית ישראל
כולו, אשר ראה בחכמתו וברצונו הנשגב לבחור בבית דוד לקחת מזרעו שבט מושלים, הוסיף כי לפי זה הוא מהלך השלמות אל
הבריאה בכללה, אחר שבית ישראל הוא לב הבריאה וסגולתה, ובית דוד הכין להיות לב וסגולה אל בית ישראל, א"כ מאתם
תמשך חיים ושלמות אל המציאות בכלל, ועז"א , שהם לב כל גויי הארצות עובדי כו"ם
וכולם כקליפות נגדם, כמו שהלב הוא האחד המחיה את הגויה. ובאר זה מג' ראיות, א] מצד התחלתו, , כמלך ההולך בעצמו לפדות בנו יחידו מבית השבי, כמ"ש (ישעיה סג, ט) באהבתו ובחמלתו הוא גאלם, ר"ל בעצמו שלא ע"י שליח. ב] מצד רבוי האותות והמופתים, אשר היו תכליתם , שעל ידם נודע שם ה' שהוא הורס את הטבע ומושל עליה, וגדולת ישראל שעשה כל זה בעבורם, בפניו, ששם ה' וגדולת ישראל תלוים זה בזה. ג] , שאח"כ עשה נוראות בארץ הקדושה שהפיל מוראו על יושבי הארץ מפני
עם ה' אשר פדה ממצרים:  (למ"ד של לארצך מוסב גם למטה, נוראות לארצך לגוים ולאלהיו). שגרש מפניהם
גוים רבים ואלהיהם, וחז"ל דרשו ואלהיו קדש, ומוסב על אשר פדית שפדה גוים שהם ישראל ואלהיו שהיה בגלות:

(כד) 
. אחרי ההקדמה הזאת שישראל הם גוי אחד וסגולת ה' בעולמו, ובית דוד הכין להיות לו סגולה מכל ישראל, החל
להתפלל שכמו שאת , כן יכונן את בית דוד עד לעולם, וז"ש 
, ולכן:

(כה) 
. ולענין מה שיש חשש פן יחטאו, , הוא מ"ש אני אהיה לו לאב וכו' אשר בהעותו והוכחתיו וכו' וחסדי לא יסור ממנו:

(כו) 
. ר"ל הנה ע"י בני ישראל שהתנהג עמהם בדרך הפלאיי ההשגחיי עשה לו שם, כי כמו שערך ה' ההנהגה הטבעיית המסודרת מצבא השמים חק נתן ולא יעבור, כן ערך לעומתו ההנהגה הנסיית המסודרת לפי מעשי עם ה' ועבודתו שבו ישדד כל מערכת השמים, והנהגה זו ינהיג ה' בעצמו שלא ע"י אמצעי ובזה יודע בשם כי הוא האדון והמנהיג. וכמו שבהנהגה הטבעיית תהיה השמש מולכת השמים וראש לכל הככבים היוצאים על ידה, כן בהנהגה ההשגחיית שע"י ישראל הכין את בית דוד, אשר כסאו כשמש נגדו, שינהיג מערכת ה' כשמש המנהגת מערכת השמים וכולם יסובו לרגלה. וכמו שהכלים שעל ידו ינהיג ההנהגה הטבעיית קיימים לעולם, כן ראוי שהכלים שע"י ינהיג ההנהגה ההשגחיית יהיו נצחיים, שהם בית ישראל ובית דוד, וכמ"ש ירמיה (לא, לה - לו) כה אמר ה' נותן שמש לאור יומם וכו' אם ימושו החוקים האלה מלפני וכו' גם זרע ישראל ישבותו, ושם (לג, כ) אם תפרו את בריתי היום וכו' גם בריתי תופר את דוד עבדי מהיות לו בן מולך על כסאו, מבואר ששניהם דומים אל הכלים שבהם ינהיג ההנהגה הכללית שבהתבטלם תושבת כל המציאות. וז"ש , ר"ל שעל ידם הוא אלהים מנהיג הנהגה מיוחדת כפי חפצו ורצונו: . שהם היושבים ראשונה במלכות שמים בהנהגה הזאת האלהית:

(כז) 
. ולבל יחשב לו זאת כגאוה וגודל לבב שמתנשא עד המעלה הזאת, יאמר כי לא המציא זאת מרוחו, רק   שאתה 
, בהשגחתך הדבוקה בם בהנהגה הפלאית,  
שמזה השכלתי כי בחרתני למדרגה הזאת, ע"כ  וכו':

(כח) 
. פי' מהרי"א לפי שיאמר [ה]אומר אחרי שדוד היה מרבה בתפלה ע"ז יורה שהיה בו מעוט אמונה ושהיה בלתי מאמין, אם ביכולת ה' שלא יוכל עליו, ואם בשינוי רצון שימצא בו, ואם לספקו בנבואת הנביא אם דבר ה' הוא. הנה להסיר הספק הזה אמר דוד עוד, , ובזה הודה על היכולת. , ר"ל שא"א בהם השינוי מצדך. , ובזה הודה באמתת הנבואה שנאמרה לו:

(כט) 
. אבל אמר שהיה צורך תפלתו לא שיקים האל דברו, כי אם  שיהיו תמיד צדיקים, באופן , ראוים לקבל החסד האלהי, כי היה יודע שלא יחזור בהיעוד כי אם מצד המקבלים, להיות היעודים האלהיים תנאים על הכנת המקבלים אותם. וז"ש  ויעדת את הטוב, וא"א שישתנה מצדך, ועז"א , שע"י שתברכם שיהיו לעולם לפניך, ר"ל צדיקים ההולכים לפני האלהים, א"כ יהיו תמיד ראוים לקבל ברכה והטוב מאתך: