תקנות מס הכנסה (ניכוי הוצאות רכב)
; ; ; ; ; .

בתוקף סמכותי לפי    (להלן – הפקודה), ובאישור ועדת הכספים של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה:

 בתקנות אלה –
 ”אגרה“ – כהגדרתה ;
 ”הוצאה“ – הוצאה המותרת לניכוי לפי  , לרבות החזר הוצאה, וכן הוצאה להחזקת רכב שהוציא חבר־בני־אדם שחל עליו , והכל בין אם הוצאה בידי הנישום ובין אם הוצאה בידי עובד של הנישום או בידי אדם אחר מטעמו של הנישום;
 ”הוצאות החזקת רכב“ – הוצאות ששולמו בשנת המס בשל רישוי הרכב, ביטוח חובה ששולם עליו, ביטוח מקיף שלו, דמי שכירות בעד שימוש בו, רכישת דלק, רכישת שמנים, תיקון הרכב והחזקתו, חניה שאינה במקום העיסוק או סמוך אליו, אגרה, וכן פחת לפי  שהנישום זכאי לו בשנת המס בשל הרכב; לענין זה, ”דמי שכירות“ – לרבות דמי שימוש כמשמעותם , המותרים בניכוי לפי תקנות אלה;
 ”מספר הקילומטרים השנתי“ – 
 ”מקום עיסוק“ – מקום שבו מנהל הנישום באורח קבע את עיסוקו;
 ”עובד החברה“ – עובד של חברה להשכרת רכב לתקופה קצרת מועד (להלן – החברה), למעט עובד שלא עשה שימוש ברכב של החברה המשמש להשכרה לתקופה קצרת מועד ולמעט עובד שהחברה העמידה לרשותו רכב או ששילמה את הוצאות החזקת רכבו, ובלבד שהחברה הצהירה, בטופס שהורה עליו הנציב, כי לא היה לעובד כל שימוש פרטי ברכב החברה המשמש להשכרה לתקופה קצרת מועד;
 ”רכב“ – אופנוע שסיווגו L3, רכב שסיווגו M1 ורכב שסיווגו N1, כמשמעותם , למעט רכב עבודה כמשמעותו  ולמעט רכב תפעולי, בין שבבעלותו של הנישום ובין שלא בבעלותו, ובלבד שמשקלו הכולל המותר פחות מ־3,500 ק״ג;
 ”רכב תפעולי“ – רכב שהתקיים בו, להנחת דעתו של פקיד השומה, אחד מאלה:
 הרכב הוא רכב ביטחון, כהגדרתו , המשמש בפעילות מבצעית או ביטחונית בלבד;
 הרכב לא הועמד לרשות עובד כלשהו של המעביד, הוא משמש רק לצורכי המעביד או בעל משלח היד או העסק, לפי העניין, מקום העיסוק של המעביד, של בעל משלח היד או של בעל העסק, לפי העניין – אינו בבית מגוריו ובתום שעות העבודה הרכב אינו יוצא מחוץ למקום העיסוק.

 הוצאות החזקת רכב שהוצאו בייצור הכנסה שאינה הכנסת עבודה, יותרו בניכוי בשנת מס כמפורט להלן:
 לגבי רכב, למעט אופנוע שסיווגו L3 ולמעט רכב כאמור בפסקאות (1ב), (1ג) ו־(1ד) – סכום הוצאות החזקת רכב בניכוי שווי השימוש ברכב כפי שנקבע  (להלן – תקנות שווי השימוש), או סכום בגובה 45% מהוצאות החזקת הרכב, לפי הגבוה;
 לגבי אופנוע שסיווגו L3 – סכום הוצאות החזקת רכב בניכוי שווי השימוש כפי שנקבע , או סכום בגובה 25% מהוצאות החזקת הרכב, לפי הגבוה;
 לגבי רכב שסיווגו M1, שסיווג המשנה שלו הוא אוטובוס ציבורי או מונית, כאמור  (להלן – תקנות התעבורה) – סכום הוצאות החזקת הרכב בניכוי שווי השימוש ברכב כפי שנקבע , או סכום בגובה 90% מהוצאת החזקת הרכב, לפי הגבוה;
 לגבי רכב שסיווגו M1, שסיווג המשנה שלו הוא רכב סיור או רכב מדברי, כאמור  – סכום הוצאות החזקת הרכב בניכוי שווי השימוש ברכב כפי שנקבע , או סכום בגובה 80% מהוצאות החזקת הרכב, לפי הגבוה;
 לגבי רכב שסיווגו M1, שסיווג המשנה שלו הוא רכב שצוין ברישיון הרכב שלו כרכב להוראת נהיגה, כאמור  – סכום הוצאות החזקת הרכב בניכוי שווי השימוש ברכב כפי שנקבע , או סכום בגובה 77.5% מהוצאות החזקת הרכב, לפי הגבוה, ובלבד שבבעלות הנישום רכב כאמור אחד בלבד, ולגבי מי שבבעלותו רק שני כלי רכב כאמור, שלגבי אחד מהם בלבד צוין ברישיון הרכב שהוא בעל תיבת הילוכים אוטומטית, במקום ”77.5%“ יקראו ”68%“;
 על אף האמור בפסקה (1), ברכב של חברה להשכרת רכב לתקופה קצרת מועד (להלן – החברה) – כל הוצאות החזקת הרכב לגבי כלי הרכב שמספרם עולה על מספר עובדי החברה.

 הוצאות החזקת רכב בשל רכב שהמעביד העמיד לרשות עובדו, יותרו בניכוי במלואן.

 לא יותרו בניכוי הוצאות החזקת רכב שהוצאו בייצור הכנסת עבודה.

 הוצאות החזקת רכב יותרו בניכוי רק אם הותקן ברכב שלגביו נתבעו ההוצאות מכשיר למדידת מספר הקילומטרים שנסע הרכב, למדידת תצרוכת הדלק, סוג הדלק הנצרך ומשך הזמן שהרכב היה בנסיעה, או למדידת חלק מנתונים אלה כפי שיורה הנציב.

 הוצאות החזקת רכב בשל רכב מסוים יותרו בניכוי רק אם בדו״ח לפי  רשם הנישום לגבי כל רכב בנפרד את קריאת המונה בק״מ בתחילת שנת המס ובסופה, ואם הגיע הרכב לרשות הנישום במהלך שנת המס או יצא מרשותו במהלך שנת המס, את קריאת המונה ביום שבו הגיע הרכב לרשותו או ביום שבו יצא הרכב מרשותו, לפי הענין.

 תקנות מס הכנסה (ניכוי הוצאות רכב), התשמ״ז–1987 (להלן – התקנות הקודמות) – בטלות.

 תחילתן של תקנות אלה, למעט , ביום כ״ט בטבת התשנ״ה (1 בינואר 1995) (להלן – יום התחילה).
 תחילתה של  ביום שיקבע שר האוצר, באישור ועדת הכספים של הכנסת.

 על אף האמור , יותרו בניכוי בתקופת המעבר כל ההוצאות הקבועות שהוצאו בשנת מס בשל רכב מסחרי.
 בתקנה זו –
 ”רכב מסחרי“ – כהגדרתו בתקנות הקודמות, לרבות רכב כאמור שמשקלו הכולל המותר עולה על 3,000 ק״ג ונמוך מ־3,500 ק״ג, והכל אם הנישום היה זכאי לתבוע הוצאות החזקת רכב בשלהם לפני יום התחילה;
 ”הוצאות קבועות“ – כהגדרתן בתקנות הקודמות;
 ”תקופת המעבר“ – התקופה שמיום התחילה עד יום ב׳ בטבת התשנ״ח (31 בדצמבר 1997).

 אברהם (בייגה) שוחטשר האוצר

בוט חוקים