ט"ז על אורח חיים תקלא


סעיף א

מצוה לגלח כו'.  כדי שלא יכנס למועד כשהוא מנוול לפיכך אין מגלחין במועד כדי שיהיה חושש לגלח ערב המועד:

סעיף ג

אפי' אם גילח כו'.  דמי יודע אם גילח קודם המועד וכן הטעם לגבי אונס בס"ג:

ונתרפא.  לפי שהגילוח קשה לחולה ומחזירו לחוליו ע"כ ה"א דמותר לגלח במועד קמ"ל דאסור:

סעיף ד

ולא היה לו פנאי. זה קאי גם אמ"ש אח"ז:

וכן המנודה כו'.  עמ"ש בי"ד סי' של"ד בביאור דברי הטור ומה שי"ל על רמ"א שם:

סעיף ו

קטן מותר כו'.  לפי שאין עליו חיוב לגלח קודם המועד דלאו בר מצוה הוא:

סעיף ז

ודרכו לגלח.  פי' במקום שנוהגין שבעלי תשובה מגלחין דע"א דמי' למת ולמצורע שטעון גלוח: