מגיד משנה/הלכות מגילה וחנוכה/פרק א


הלכה א 
 משנה פירקא קמא דערכין  , ואמרינן  . והא דריב"ל פ"ק דמגילה  ודין הקטנים שמחנכין אותן מפורש בסוגיא פרק הקורא את המגילה למפרע  אבל חרש ושוטה פטורים הם לגמרי כמו שיתבאר: 

 מימרא פ"ק , וכן מבואר שם שמבטלין תלמוד תורה. ושם מוכיח בביאור שכל המצות נדחות מפניה חוץ ממת מצוה:

הלכה ב 
 משנה פרק הקורא את המגילה למפרע   והלכה כסתם משנה. אבל אשה נראה מדברי רבינו שהיא מוציאה את אחרים, וכן עיקר:

הלכה ג 
 פסק הלכה בגמרא שם  : 

 פ"ק מימרא,  ובמשנה פרק הקורא את המגילה למפרע   : 

 פרק הקורא את המגילה עומד ויושב  . ובגמרא, . ואמרו . וכתב רבינו שכיון שבירך בלילה שהחיינו אינו חוזר ומברך ביום, והרי זה כסוכה שכיון שבירך זמן בלילה אינו מברך ביום. אבל יש מן המפרשים שכתבו שעיקר הקריאה היא ביום ואע"פ שבירך זמן בלילה חוזר ומברכו ביום וכן נהגו בארצותינו: 

 שם בגמרא  באתרא דנהיגי מאי מברך אמר ר' יוחנן  הרב את ריבנו:

הלכה ד 
  ראש פ' . ובגמרא  ובמשנה . וכתב רבינו בין בארץ בין בח"ל, וכן כתב הרמב"ן ז"ל, והרשב"א ז"ל והביאו ראיות לזה ועיקר. ומפרש בגמרא שאע"פ שאין לו חומה עכשיו קוראין בט"ו :

הלכה ה 
 מפורש בסוגיא שם  דלדברי הכל בשושן קוראין בט"ו, ומפני הטעם שכתב רבינו הואיל ונעשה בה נס ומבואר בהלכות: 

 ירושלמי שם:

הלכה ו 
 במשנה   ופירשו בירושלמי שהוא מפני קריאת התורה וכ"כ בתוספות:

הלכה ז 
 מפורש במשנה בארוכה: 

 בגמרא  . ובהלכות . וכן העלה הרשבא ז"ל מתוך הירושלמי שאמרו,   ושם מוכיח דלדעת הירושלמי לא צריך בזמנה עשרה. ופי' זמנה בי"ד או ט"ו לבני כרכין. שלא בזמנה קודם לכן מחמת אי זו סבה שיהיה. 
ובהשגות  עכ"ל. וזה דעת רב אסי ממש דודאי אפילו רב אסי לא אמר אין קורין אלא בעשרה ולישתמע עכובא אלא קורין אותה בי' קאמר היכא דאפשר. וכבר כתבתי שהרשבא ז"ל הכריע כדברי ההלכות, ומ"מ אי איכא עשרה טפי עדיף ברב עם הדרת מלך אבל א"צ לחזור אחריהם:

הלכה ח 
כפר שאין נכנסין וכו'. במשנה (דף ה'.) א"ר יהודה אימתי מקום שנכנסין בשני ובחמישי אבל מקום שאין נכנסין לא בשני ולא בחמישי אין קורין אותה אלא בזמנה ע"כ. וידוע כ"מ שאמר ר"י אימתי אינו אלא לפרש דברי חכמים: 

ועיר שאין בה וכו'. במשנה אי זו היא עיר גדולה כל שיש בה עשרה בטלנין פחות מכן הרי היא ככפר ובגמרא תנא עשרה בטלנין של בית הכנסת. ומדברי רבינו נראה דדוקא לעיר בעינן עשרה בטלנין אבל לכרך המוקף חומה לא בעינן וזהו שאמרו איזו היא עיר ולא הזכירו כרך וזה דעת התוספות. והם פירשו מה שאמרו בגמרא (דף ג':) אמר ריב"ל כרך שאין בו עשרה בטלנין נדון ככפר דלאו כרך המוקף חומה מימות יהושע קאמר אלא בסתם כרך המוזכרים בגמרא שהם מקומות גדולים. ונראה שיש לזה הפירוש סעד ממה שהקשו עליו בגמרא מאי קמ"ל תנינא אי זו היא עיר וכו' ותירץ כרך איצטריכא ליה ואע"ג דמקלעי ליה מעלמא. ואם דברי ריב"ל בכרך המוקף חומה מימות יהושע בן נון שזמנן בט"ו מאי קושיא ממתניתין והא טובא אשמעינן דאי ממתניתין לא שמעינן דינא אלא בעיירות ואיהו אשמעינן בכרכין המוקפין. ומכל מקום שיטה אחרת יש בזה דאפילו בכרך המוקף מימות יהושע בעינן עשרה בטלנין ואם לאו ה"ז כעיר וזה דעת הרמבן והרשבא ז"ל: 

ואם אין בעיר וכו'. בירושלמי הוא זה לפי גרסת רבינו. ובהשגות א"א כתב אותו ואין לו טעם ואולי מפני שאינו לא כפר וכו'. ועוד האריך ואין להאריך בזה שאין לנו קריאה קודם י"ד בזמן הזה כמו שיתבאר בסמוך:

הלכה ט 
 בגמרא   והוא כדברי חכמים כמבואר שם:

הלכה י 
 פרק הקורא את המגילה למפרע  . ובגמרא  ע"כ לשון הגמרא. 
ופירשי ז"ל והרבה מן המפרשים, דהא דרבא, אבן כרך שהלך לעיר קאי. דלא תימה בשעתיד לחזור במקומו בזמן חיובו של כרך דהיינו בליל ט"ו, אלא בשעתיד לחזור בליל י"ד ואינו מתעכב שם ביום י"ד קצת, אבל אם אין דעתו לחזור למקומו בליל י"ד אלא שנתעכב שם אותו הלילה וקצת מן היום שהוא עיקר הקריאה, אפילו יצא שם קודם ט"ו וחוזר למקומו קורא כעיר. וה"ה לבן עיר הלך לכרך ואין דעתו לחזור בליל ט"ו. ולפי פירוש זה כשכתב רבינו אם דעתו לחזור למקומו בזמן קריאה ר"ל בזמן קריאת המקום שהוא בו עתה לא זמן המקום שיצא משם וכן עיקר: 

 כך מצאתי הנוסחא בספרי רבינו, ונראה ממנה דאפילו נראה עמו אם רחוק יותר מאלפים אמה אינו ככרך, ואני תמה בזה שהרי שנינו פ"ק   ואחר מכן  אמרו  ופירשו  ע"כ בגמרא. וכיון שכן דבר פשוט הוא שאין שיעור מיל לנראה שא"כ היינו סמוך והכרח גמור הוא לפרש האי ועד כמה אסמוך בלחוד, אבל אנראה כל זמן שהוא נראה וכן פירשי ז"ל ופשוט הוא. 

ואני תמה לפי לשון רבינו למה הוזכר נראה, שהרי אם אין ביניהם יותר ממיל שהוא אלפים אמה הרי הוא סמוך ואפילו אין נראה עמו דינו כמוהו, ואם רחוק יותר אפילו נראה עמו אין נדון כמוהו. ובאמת שגם בהלכות היה להם לבאר זה ולא הביאו אלא מימרא שהזכרתי ראשונה אלא שסמכו להם על מ"ש דהכרח הוא לפרש דעד כמה אסמוך לו בלבד קאי דאי לא למה הוזכר נראה עמו. ונ"ל שעיקר הנוסחא בדברי רבינו , ואם אין ביניהם לא קאי אלא אסמוך בלבד וזה דבר מוכרח בגמרא:

הלכה יא 
 שם  . וכתב רבינו שמברך בראשון ולא בשני, וכן כתבו ז"ל. ומ"מ י"מ שכתבו דמדת חסידות היה להם, אבל מדין גמור אזלינן בתר רובא דעלמא ולאו מוקפין נינהו. ויש מי שכתב שלא חשו לספק זה אלא בא"י שהיו עריהם ידועות בשעת התקנה מחמת דין בית בבתי ערי חומה, אבל בח"ל מעיקרא כך התקינו שכל שהוא ספק לא יקראו אלא בי"ד. וי"מ שהיו סוברים ונוהגין כדברי רבינו וכן ראוי לעשות:

הלכה יב 
 משנה שם  קרוב ללשון רבינו:

הלכה יג 
 שם  במשנה ומבואר בגמ' הדין והטעם: 

 במשנה שם  ובגמ'  ובהלכות פירשו ט"ו לבני הכרכים ע"כ. והוא הדין לי"ד לבני עיירות, אבל תפסו להם ההלכות לשון זה לפי שבזמננו שאין מקדשין על פי הראיה לעולם אין י"ד חל בשבת כדי שלא יבא יוה"כ בערב שבת, וזה ברור בדרכי הקביעות וכל מה שהזכירו חל י"ד בשבת הוא בזמן הראיה:

הלכה יד 
 במשנה   ואין הלכה כמשנה זו דאתיא כרבי דאמר   ואנן קי"ל כת"ק דברייתא וכרב דאמר הכין  וכ"ש לדידן דאין לנו עכשיו יום הכניסה שקורין בערב שבת וזה ברור. וכבר כתבתי שאין יום י"ד חל בשבת בזמן הזה. ובהשגות  ע"כ. וכבר כתבתי שאין הלכה בזו כאותה המשנה והוא פשוט ואולי נוסחא משובשת בדברי רבינו נזדמנה לו לר"א ז"ל, ואם היתה כונתו לפסוק כסתם משנה לא יפה כיון: 

 זה מבואר במשנה  אלא ששם אמרו , ודברי רבינו הם בזמן הזה שאין לנו יום הכניסה כמו שנתבאר וזה פשוט ומבואר: