תפארת ישראל על פאה ב
פאה ב

יכין

משנה א
 ליתן פאה מכ"א לעצמו:

 נהר אף אם מים שבו אינן נמשכין:

 קאנאל והוא חפירה בידי אדם. ודוקא במים שבו נמשכין:

 ד' אמות:

 ט"ז אמה. ומשום סיפא נקט לה דאפ"ה אינו מפסיק לאילן:

 שביל זוטר משיעור דרך הנ"ל. והחילוק בין דרך לשביל. דדרך היינו מעיר לעיר מיוחד ליחיד או לרבים ליסע שם עם בהמות ומשאות. אבל שביל אינו רק ממקום למקום בשדה מיוחד ליחיד או לרבים רק לאדם לבד. ונקט תנא דרך היחיד לרבותא דרישא דמפסיק לזרעים ותבואה. ונקט דרך הרבים לרבותא דסיפא. דאף שרחב ביותר אפ"ה אינו מפסיק באילנות. ונקט שבילים דצריך קבוע. ואפ"ה מפסיקין ברישא ולא בסיפא:

 אפילו שביל הרבים צריך קבוע וכו':

 בזמן שהשדות זרועות:

 ארץ שממה:

 חרוש:

 תבואה שלא הביאה שליש:

 חזר ונקט מפסיק. לומר דבשחת פליגי ר"מ וחכמים:

 את המקום שקצר לשחת דמדהתחיל בו לקצור גרע מבור וניר. וכולן שיעור רחבן ג' תלמים והוא מעט פחות מרובע [רובע הוא י' אמות וטפח ופחות מאצבע. מרובעים] ודוקא בשדה קטנה שכל א' אינה רחבה רק נ' אמה על ב' אמות רוחב. אבל בשכל א' גדולה יותר מזה. אז בבור וניר צריך שיהיו רחבים כ"א רובע ממש. חוץ מזרע אחר דסגי בכ"ש [ועי' רמב"ם וראב"ד פ"ג ממתנות עניים]:

משנה ב
 היינו שלולית [אב"י עי' רתוי"ט ופי' רב"א] וקראה בכאן אמה. מדאינה רחבה כשלולית רק כדי אמה מכאן וכדי אמה מכאן ואפ"ה לר"י מפסקת:

 שהעומד באמצע א"א שיקצור כאן וכאן:

 פליג את"ק דס"ל דבל"ז מפסיק:

 שיפפע:

 שההר זקוף וא"א לחרשו עם שוורים. או שההר קשה ואי אפשר לבקוע הקרקע בקנקן המחרישה. אבל חופרין אותו מקום בידי אדם במרא וחצינא. ואם הר כזה מפסיק בין ב' שדות:

 ר"ל פאה א' לשתיהן. אבל אם אותו מקום המפסיק אין חופרין אותו כלל אפי' ביד אדם אז צריך ליתן פאה לכל שדה לבד. וכלקמן סי' כ':

משנה ג
 כל הנזכר במ"א וב'. והכל לאתויי סלע שחולק השדה. וצריך לעקור המחרישה מצד זה לצד שני:

 פאה של אילנות:

 גבוה י"ט. חוץ מחרובין וזיתים:

 ר"ל שענפי האילן מתערבים ממעל לגדר. ועי' מה שכתבנו בס"ד [כלאים פ"ה מ"ג]:

משנה ד
 שגבוהים הרבה:

 בעומד אצל א' רואה השני אפילו ממעל לגדר מצטרפין:

 לרוח א' של עיר:

 אף בב' רוחות ואין רואין זא"ז:

משנה ה
 שלקטו בב' זמנים:

 ודוקא שכבר בשל הב' בשעה שקצר האחד. דאל"כ לרבי עקיבא ב' פאות [כפ"ג מ"ב]:

משנה ו
 כלומר בימיו שהיה ר"ג נשיא. ודקאמר עלו. לאו דר"ג עלה עמו לשאול. והרי הוא היה ראש סנהדרין. אלא פעל שלא נזכר שם פעלו. אלא ר"ל ב"ב של ר"ש עלו:

 סופר:

 שנזכרו במסכת אבות שקבלו זמ"ז:

משנה ז
 לעצמן. בגזילה:

 נ"ל דר"ל אפילו גזלן ישראל:

 הנמלים דרכן לנשך השבלים סמוך לשרשן וחתוך כזה נקרא קרסום:

 קמ"ל אפילו הנהו דשכיחי:

 נ"ל אפילו החזירו התבואה פטור. מדכתיב ובקוצרכם:

משנה ח
 ר"ל הוא השאירה בקמה ואינו חייב באחריות שלה:

 דמדחובת פאה בסוף. הו"ל כלא מכר לו הפאה. ואפילו לא מכר לו קרקע כלל. אבל במכר חציה וקצר חציה כל א' נותן פאה לעצמו:

בועז

הלכתא גבירתא