חפץ חיים על ספרא/בחקותי/פרק ב


ביאור - פרק ב
 מן הבריות המזיקות דאי מאדם הרי כבר אמר .
 דהול"ל "ליום שבת", מאי ? אלא דהוא ליום ההשבתה והיא השבתת המזיקין.

 פירשו  על גלגל עינו המאירה אליו. 
 פי' תינוק הגמול משדי אמו ידו ישלוט על הדה זו חיה ההורגת הדה שמה כפי דעת חז"ל.

 שזה אמור כבר .
 למלחמה, עוברים ממדינה לחברתה דרך ארצכם, וזהו שאמר  -- אפילו דרך העברה בעלמא.
 פרעה נכה כאשר בא להלחם בכרכמיש  ויצא לקראתו יאשיהו ושלח אל מלך יהודה לא עליך היום כ"א אל בית מלחמתי, ולא רצה יאשיהו, ויורו המורים אל יאשיהו, כי בעון דורו לא נתקיים בו הברכה שהבטיח הקב"ה .
 דאם בחרבם הול"ל "והפלתם את אויביכם", אלא  היינו איש בחרב רעהו.

 דאי לאו כן הלא כבר אמר , אלא בא להורות שהנפילה יהיה שלא כדרך הארץ, דדרץ הארץ היא שילחמו עד שינוצחו, וזה היה שבא מורך בלבבם ולא הרימו ראש נגד ישראל, וכענין שמצינו אצל יונתן בן שאול, ויפלו לפני יונתן ותהי המכה הראשונה אשר הכה יונתן כעשרים איש וגו' ותהי חרדה במחנה, עיי"ש בקרא .

 אחר שפירש ופניתי שירצה אפנה מכל עסקי וכו' וחזר לפרש כל מלות הפסוק.  היינו הפנייה להטיב לכם.
 כאשר יבואר לקמן על הפסוק , עי"ש.
 דכן משמע לשון  שאתן קיום ונצחיות לברית אשר אכרות עמכם כי לא תופר כלל.

חפץ חיים על ספרא