מלבי"ם על מלכים ב ה
(א) 
השאלות (א) התואר איש גבור חיל היל"ל תחלה, איש גדול ונשוא פנים וגבור חיל, והוא מצורע:

. יספר נס העשירי שנעשה ע"י אלישע, כי נעמן מלבד שהיה , היה  
מאת כל העם, יען , ופי' חז"ל שהוא היה האיש שמשך בקשת לתומו והרג את אחאב: . ר"ל שלא היתה הצרעת בסבת איזה חולי, כי עם צרעתו היה גבור חיל, באופן שלא היתה צרעת טבעית בסבת איזה הפסד בגוף, רק עונשיי, וחז"ל אמרו שנענש על שארם יצאו גדודים וישבו מא"י נערה קטנה, שהיה בפקודת נעמן: 

(ג) 
. כיון שהיא צרעת השגחיית לא יועילו רופאים רק תפלה לה', ואם יכוין תפלתו לפני הנביא יאסוף אותו, ולשון חלה הבא על התפלה מורה שמרצה את חברו ומעביר רוגזו, ונקשר תמיד עם מלת פנים (כמו (מ"א יג, ו) חל את פני ה') שמשכך הרוגז ופנים של כעס, ומזה הבין נעמן שסבת צרעתו היה איזה רוגז של הנביא, וחשב שהיה בעבור שהוא הכה את מלך ישראל שלכן הענישו הנביא בצרעת:

(ד) 
השאלות (ד) מלת כזאת וכזאת משמע שספר כמה דברים, כי היל"ל כזאת דברה:

. שדייק הלשון שאמרה, והוציא מלשונה שע"י חרון מלך ישראל שהרג את אביו לקהו הנביא בפקודת המלך בצרעת:

(ה) 
השאלות (ה - ו) למה שלח אל המלך, היה לו לשלוח אל הנביא עצמו, בשגם כי חלה פניו במנחה? ולמה אמר ואספתו
מצרעתו וכי הוא יאספנו? ומהו מלת ועתה בוי"ו החבור?:

. וע"כ , כי בו הדבר תלוי, כי חשב שלא יעשה הנביא זאת להשיב מעליו ידו רק בציווי המלך, וגם הכין מנחה אל הנביא לישא פניו:

(ו) 
 וכו' . ר"ל הגם שגם עד  קצפת והכית את נעמן ע"י הנביא בסבת שהרג את אביך,  תאסוף עברתך מצד שהוא , כי אתה גרמת לו זה:

(ז) 
. כי הוא אמר שע"י נצטרע נעמן והוא ירפאנו, וא"כ הוא המית אותו (שהמצורע כמת) והוא יחייהו, ומזה מבואר שמבקש תואנה:

(ח) 
השאלות (ח - י) אחר שלא יצא אלישע בעצמו אליו רק שלח מלאך למה צוה שיבא אליו? ואם בא אליו למה לא יצא אליו בעצמו? ולמה צוה שירחץ בירדן?:

. באמת היה יכול לרפאותו מרחוק, שהלא באמת לא יצא אליו רק שלח אליו מלאך, אמנם באר שמה שרוצה שיבא אליו הוא , שזה מורה על השראת השכינה ודבוקו עמהם:

(י) 
. לא יצא אליו לבל יחשוב כי פעל זה בכח טבעי או ע"י לחש וכדומה, ורצה להראות שגזרת הנביא פועלת, וצוה , כי המים קרים מנגדים לחולי הצרעת שבא מסבת הלחה הלבנה, כדי שידע שהוא מרפא המכה במכה, ויגדל בזה מעלת הנס:

(יא) 
. והיה קצפו על שתי ענינים, א] על מה שצוה שיבא לפניו ובבואו לא יצא אליו רק שלח אליו מלאך, שזה היה יכול לעשות תחלה כשהיה בבית המלך, וז"ש , ר"ל חשבתי שלכן קורא אותי מפני שצריך הוא שיצא אלי לראות החולה ולכוון התפלה בפני, כענין (בראשית כה, כא) ויעתר יצחק לנכח אשתו, וז"ש . וגם  שבו הצרעת, בענין שיעבירו בידו בדרך סגוליי בכח הנביא:

(יב) 
. ב] התרעם על שצוה לו לטבול בירדן, שא"כ שהוא רק דרך רפואה, והיא רפואה זרה מאד כי  טוב אמנה  וכו'  בתמיה, ומה יתרון למי הירדן על נהרות דמשק, אם לא יועילו נהרות דמשק איך יועיל הירדן?:

(יג) 
 וכו'. השיבו לו שהלא אם היה הנביא מצוהו דבר גדול בודאי היה עושה, הגם שענינו קשה לעשותו היה עושה אותו מצד , וכ"ש שצריך לך לעשות דבר קטן שצוה הנביא, שיש לך לעשותו, א] מפני קלותו, ב] מפני שצוהו הנביא. וגם השיבו שהלא זה חידוש יותר שתלה רפואתו בדבר קטן, וזה מורה על גודל כח הנביא ונפלאותיו:

(טו) 
השאלות (טו) למה תלה זה בזה שיודע שאין אלהים רק בישראל, ולכן יקח ברכה ממנו? ולמה לא רצה אלישע לקחת?:

. כי אסור לקחת מתנה מעכו"ם ביום אידו משום דאזיל ומודה לע"ז, וכ"ש בזה ששמח על רפואתו, ואם יקח ממנו יודה לע"ז, לכן הקדים והודיע לו שכופר בע"ז, כי עתה יודע :

(טז) 
. כיון שכפי הדין היה אסור לרפאותו, והיה זה רק היתר לפי שעה כדי שיתקדש ש"ש, ובזה א"א שיקח כי עשה זה לקדש השם בלבד:

(יז) 
. בקש  ממקום שהנביא עומד שם , וקבל עליו לעבוד את ה' בעולה וזבחים ושלא לעבוד ע"ז:

(יח) 
השאלות (יח) היל"ל לדבר הזה יסלח ה' לעבדך כבא אדוני בית רמון להשתחוות שמה והוא נשען על ידי בהשתחויתי בית רמון, ומה שהוסיף בהשתחויתי וכו' יסלח נא וכו' הם דברי מותר:

. ר"ל כי היה שם שני דברים, א] בעת , היה צריך לכפוף קומתו כדי שיוכל להשתחוות, ובזה אין איסור מצד הדין כי הוא אינו משתחוה רק שוחה קומתו לצורך השתחויית המלך, ואינו אסור רק משום מראית העין כמ"ש (ע"ז יב א) 
ישב לו קוץ בפני ע"ז לא ישחה ויטלנה, ועז"א , ר"ל שע"ז בודאי יסלח כיון שאינו אסור רק משום מראית העין. ב] שאח"כ היה מוכרח להשתחוות בפ"ע כדי שלא ירגיש המלך שכפר בע"ז, ובזה היה השתחויה לע"ז, וז"ש , ר"ל בהשתחויה שאעשה לבדי בפ"ע שיש בזה איסור: . ר"ל  שלקחתי אדמה מכאן לבנות מזבח וליחד עבודתי אליו, ע"י דבר הזה יסלח ה' גם על השתחויה השניה, כיון שיודע שיחדתי עבודתי אליו, והשתחויה לבית רמון רק מיראת המלך, ובן נח אינו מצוה על קידוש השם:

(כ) 
. גחזי התרעם על שלא לקח ממנו עכ"פ שכר רפואה, כי ע"פ הדין אין לרפאות העכו"ם ואם יצטרך לרפאותו אין לרפאותו בחנם, וא"כ הגם שהוצרך לרפאותו, והגם שצדק מה שלא לקח ממנו דרך מתנה שחשש דאזיל ומודה לע"ז, וז"ש  מצד שהוא  ועכו"ם, , וזה עשה כדין, , ר"ל שכר רפואה:

(כב) 
. כי יתפלא נעמן שתחלה לא רצה לקחת, ואיך ישלח עתה ויבקש? השיב לו, א] , שהתחדש דבר שלא היה תחלה, כי אלה  עתה ולוקח בעבורם דרך נדבה. ב] , שאין הנביא לוקח לצרכו רק להם ובעבורם:

(כד) 
. בודאי נעמן היה מסופק אם היה דבר זה בשליחות הנביא, ולדעת חז"ל (ערכין טז א) השביעו וכפרש"י הואיל השבע וקח ככרים, ולכן שלח עמו שני נעריו שיראו אם הנביא לוקח הכסף, וגחזי התירא שכשילכו עמו עד לעיר יודע הדבר, ולכן תיכף  והמבצר שהוא חוץ לעיר, , היינו שפקד בבית שבעופל ועשה שידמה להם שהוא בע"ה ופוקד ומצוה שם, ובזה התעה אותם שישובו לדרכם:

(כו) 
השאלות (כו) מז"ש העת לקחת? ולמה אמר ולקחת בגדים הלא זה עיקר החטא?:

. פי' לא הלך לבי ממני בעת הזאת. או שאומר בלשון תמיהה וכי לא הלך לבי עמך וראה את הנעשה שם?: . ר"ל, א] שלא היה עתה העת המוכשר לכך כיון שע"י שלא י מאתו שכר נתקדש השם והכיר שהיה על ידי ה' לא באמצעות הטבע. ב] שעל כל פנים אם היית לוקח הכסף לאיזה דבר הכרחי כמו לפרנס עניים בעת רעבון, אבל וכי  
בעדו  וכו', ולכן  וכו':