תפארת ישראל על פסחים ט
פסחים ט

יכין

משנה א
 פסח ראשון:

 דלכתוב רחמנא איש אשר לא יכול לעשות פסח ראשון יעשה השני, והכל בכלל:

 טמא ודרך רחוקה:

 בהזידו ולא עשו השני, פטורין, דהרי הכתוב פטרן מראשון:

 שאר אנוסים:

 בהזידו ולא עשו השני:

משנה ב
 מודיעים היא עיר שרחוקה מירושלים ט"ו מיל, דכך שיעור מהלך אדם בינוני מהנץ החמה עד זמן שחיטת הפסח בין הערביים:

 [שוועללע]:

 שבמלת רחוקה שכתוב בפרשה זו:

 דכל ניקוד למעט בא, כלומר סמי מכאן האי תיבה. וי"א מדכתב רבה על הנקודה דרשינן הכתב, כאילו כתיב "רחוק" דר"ל איש רחוק ואין דרך רחוק, ר"ל שמרוחק ע"י טרדותיו או ע"י חולשתו שא"י לרוץ לבוא לשם קודם שקיעת החמה, אמרה תורה שא"צ שישלח אחר לשם ע"י סוס להקדים לשחוט הפסח בעבורו:

משנה ג
 תנא ושייר ביקור, שיהיה מוכן ד' ימים קודם יום שחיטה, ושנשחט בג' כתות, דשניהן אינן רק בראשון ורק ראשון דוחה טומאה:

 אבל טומאה אינה נדחה מהשני, דמפני טומאה דחיתו ואיך יחזר ויעשהו בטומאה מיהו שייר גם בבבא זו שבירת עצם ונותר, דשייך בתרווייהו:

משנה ד
 דבזיבה אפילו צבור נדחין לפסח שני. [וכתב אאמ"ו ע"ר הגאון זצוק"ל דנשמט במשנתינו מצורע, מדבל"ז אי אפשר שיאכל, דהרי פסח נאכל רק לפנים, ומצורע אסור לכנס]:

 בנכנסו זבין וזבות וכו' למקדש בשעת הקרבת פסח הבא בטומאה פטורין:

משנה ה
 בי' לחודש. ואף דפסח דורות נמי טעון בקור ד' ימים, עכ"פ א"צ ללקחו ד' ימים קודם שחיטה, ובבקרו מוכר סגי:

 ה"ק וחמוצו אינו נוהג רק יום א', ופסח דורות אסור בחמץ כל ז'. והא דנקט כולהו בפסח מצרים, ורק לעניין חמץ נקט פסח דורות, ולמה לא נקט כולהו בפסח מצרים, או כולהו בפסח דורות. נ"ל דנקט בכל חד מה שכתוב בו בפירוש ודו"ק:

משנה ו
 ר"ל שמעתי מרבותי, שיש תמורת הפסח שנקרבת היא עצמה שלמים, ויש תמורת פסח שאינה קריבה, רק תרעה עד שתומם, ויביא אז בדמיה שלמים. וה"ה דהוה מצי למימר יש פסח קרב שלמים ויש פסח וכו', רק קמ"ל דאפי' תמורה איכא דלא קרבה, ולא אמרינן תמורה מתחלתה שלמים היתה:

 שכחתי איזה שאמרו שדינו כך ואיזה כך:

 שאבד הפסח, והפריש אחר תחתיו, ונמצא הראשון קודם שחיטת השני:

 דמדעומדין שניהן לפניו בשעת שחיטה, הו"ל אותו שלא שחטו, כדחהו בידים, ולהכי לא יקריבנו עוד:

 בהמיר בפסח זה אח"כ גם כך דינו:

 ר"ל אם נמצא הנאבד אחר שחיטת השני:

 דהרי לא נדחה בידים:

משנה ז
 והתורה אמרה זכר ובן שנה:

 שיטילו דמיו לתיבה שהיה בעזרה, להקריב מעות שבתוכו עולות נדבה, כשהמזבח, פנוי:

 ונשאר פסח בלי בעלים:

משנה ח
 ר"ל שנתערב עם אשם ועולה יחד:

 דשמא היפה עולה היה, או פסח, או אשם [ולהכי לא הזכירה המשנה שיביא כדמי היפה, רק ב' פעמים, משום דא' מהג' שהיה וודאי יפה, פשיטא שצריך להביאו יפה כבתחילה, ולא שייך גביה הא דתני בסיפא שיפסיד המותר מביתו]:

 הפסח:

 דמתן דם פסח ובכור שוין, ושניהן א"צ תנופת חזה ושוק, וסמיכה ונסכים:

 כל התערובות בליל פסח, ואעפ"י שממעט זמן אכילת בכור שנאכל לב' ימים ולילה א', ועכשו נפסל מחצות. ר"ש ס"ל מביאין קדשים לפסול. מיהו לרבנן דינו כפסח שנתערב בזבחים לעיל שירעו ושכשיוממו מביא כדמי היפה שבהן ב' בהמות לשלמים, והבהמות שהוממו גופויהו, אוכלן בתורת בכור בעל מום. ונ"ל דכ"ש במעשר רק נקט בכור לרבותא דל"ג בכהנים אטו ישראל. ענ"ל דלר"ש צריך לשחוט כולם. קודם לתמיד וימרס בדמן עד אח"כ [כפ"ח מ"ג] דאל"כ הרי עובר על עשה דהשלמ':

משנה ט
 את האבוד כשתמצאנו:

 מדעשוהו שליח, ושלהן ישרף מדנשאר בלי בעלים:

 דהרי חזרו מהשליחות קודם שחיטת האבוד:

 מדלא עשאן שלוחים לשחוט עליו:

 דשמא נשחט אחר שחיטת האבוד:

 דממ"נ באותו שנשחט ראשון יצאו, ואכילה לא מעכב:

 אחד מבני החבורה אמר להחבורה בשעה שיצא לבקש, אם וכו', והם לא עשאוהו שליח:

 דהרי לא עשאוהו שליח שישחוט:

 דשמא שלו נשחט ראשון:דשמא שלהן נשחט ראשון:

 אם אחרתי וכו':

 כשתמצא האבוד שחטהו עלינו:

 וממ"נ פטורים מפסח שני:

 אין משגיחין איזה נשחט ראשון, והוא אוכל משלו והן משלהן:

משנה י
 קודם שחיטה, והרי אין פסח נאכל אלא למנוייו:

 מן ב' הפסחים:

 ר"ל א' מחבורה זו בא אצל חבורה האחרת, משום שאסור להמשך כל החבורה מפסחם:

 ר"ל כל חבורה אומרי' להיחיד שבא אצלם אם וכו':

 שמשכנו לנו:

 שנתערבו פסחיהן, אז י' בני אדם שבכל חבורה וחבורה מתחלקין לי' הפסחים, ונעשו י' חבורו' חדשו', ובכה"ג כל פסח ופסח ישאר עכ"פ א' מבעליו הראשוני' עליו. אבל אם אנשי חבורה אחת פחותה ממניין הפסחים, כגון שנתערבו ה' פסחים, וחבורה אחת מהן של ד' בני אדם, אי אפשר להם בתקון זה, ואז צריכה אותה החבורה הקטנה להמנות עמם א' מהשוק, כדי שיהיו מספר אנשיה כמניין הפסחים:

 כשמשכו כל חבורה חדשה פסח א', אומרי' ד' שבכל חבורה להחמישי, אם שלנו הוא הפסח הזה וכו', וחוזר היא וג' מהחבורה ואומרים להאחר כך, וכן לכל הה' וכן בכל חבורה וחבורה:

משנה יא
 ראובן ושמעון:

 פסח א':

 שאומר להאורח כל מקום שהוא פסח שלי תהא נמנה עליו, ולהכי צריך לאורח, כדי שכשימשוך ידיו מפסחו אח"כ, לא ישאר פסחו בלי בעלים:

 ראובן נלווה על האורח שבירר לו שמעון: 

נה*) ושמעון נלווה אל האורח שבירר לו ראובן:

 ראובן ושמעון כל אחד להאורח שבא אצלו:

בועז

הלכתא גבירתא