טור מנוקד אבן העזר קנ
כתב הרמב"ם: כל גט שפסול מדברי תורה, אם נתגרשה בו עדיין היא כאשת איש, ואם נישאת בו תצא והולד ממזר, וצריכה גט משני מדבריהם ומהראשון מן התורה להתירה לעלמא, ואסורה לשניהם לעולם, וכל י"ג הדרכים שנוהגים באשה שהלך בעלה למדינת הים ונישאת נוהגים בה.
אבל אם לא נישאת עדיין אלא נתקדשה, מותרת לבעלה ואינה צריכה גט משני, ואם היה בעלה כהן לא נאסרה עליו משום גרושה, חוץ מהמגרש אשתו ואמר לה "הרי את מגורשת ממני ואי את מותרת לכל אדם" שאף על פי שמן התורה אין כאן גט כלל פסולה לכהונה, וזהו ריח הגט שפוסל בכהונה.

וכל גט שפוסל[1] מדבריהם, לא תינשא בו לכתחילה, ואם נישאת לא תצא והולד כשר, וכותבין לה גט אחר והיא יושבת תחת בעלה. ואם אי אפשר לכתוב לה גט אחר והיה הבעל ותיק וגירש מעצמו, הרי זה משובח.
במה דברים אמורים? - שאין לו בנים ממנה, אבל אם יש לו בנים ממנה לא יוציא, מפני שמוציא לעז על הבנים.

וכל שהיא ספק מגורשת, בין מחמת פסול שבגט או מצדה או מצד התנאי - לא תינשא, ואם ניסת תצא, והולד ספק ממזר.

מי שגירש אשתו בגט שיש בו פסול מדבריהם או שיש בו צד ספק ורוצה להחזירה - הרי זו מותרת לבעלה, ואין צריך לחדש הנישואין ולברך שבע ברכות ולכתוב לה כתובה עד שתתגרש גירושין גמורין.[2]

ורב אלפס כתב - דאפילו גט פסול דרבנן תצא והולד ספק ממזר, חוץ מכתב ידו ואין עליו עדים, או שיש עליו עדים ואין בו זמן, או כתב ידו ועד אחד ויש בו זמן, שבאלו השלשה אם ניסת לא תצא אפילו אין לה בנים.
ורב האי כתב כסברא ראשונה כל פסולי גט דרבנן שוין אם ניסת לא תצא, חוץ מגט ישן שתינשא בו לכתחילה.
ולזה הסכים אדוני אבי הרא"ש ז"ל.