ילקוט שמעוני/בראשית/רמז ה
אמר רבי אלעזר אפילו בשביל צדיק אחד העולם נברא שנאמר וירא אלקים את האור כי טוב ואין טוב אלא צדיק שנאמר אמרו צדיק כי טוב:

ויבדל אלקים רבי יהודה בר סימון הבדיל לו רבנין אמרין הבדילו לצדיקים לעתיד לבוא משל למלך שהיה לו מנה יפה והבדילו לבנו. ויבדל הבדלה ממש משל למלך שהיו לו שני איסטרטיגין אחד שליט בעיר ואחד שליט במדינה והיו שניהן מריבין זה עם זה זה אומר ביום אני שליט וזה אומר ביום אני שליט קרא המלך לראשון ואמר יום יהיה תחומך וכן לשני לילה יהיה תחומך, הוא שהקב"ה אמר לאיוב המימיך צוית בקר ידעת השחר מקומו כמה דאת אמר יוצר אור ובורא חשך עושה שלום במרומיו כשבראו עושה שלום ביניהן. ויקרא אלקים לאור יום לא הוא אור ולא הוא יום תני אורה שנברא בששת ימי בראשית להאיר ביום אינה יכולה שהיא מכהה גלגל חמה ובלילה אינה יכולה שלא נבראת אלא להאיר ביום והיכן היא גנוזה ומתוקנת לצדיקים לעתיד לבוא שנאמר והיה אור הלבנה כאור החמה ואור החמה יהיה וגו' ולא ברביעי נתלו המאורות אלא כאנש דאמר כן וכן אנא אפקד לשבעת יומי דמשתותי. ויקרא אלקים לאור יום, אין הקב"ה מיחד שמו על הרעה אלא על הטובה. ולחשך קרא אלקים לילה אין כתיב כאן אלא ולחשך קרא לילה:

ויקרא אלקים לאור יום למאיר ובא קרא יום אלא מעתה ולחשך קרא לילה למחשיך ובא קרא לילה הא קיימא לן דעד יציאת הכוכבים לאו לילה הוא, אלא קריא רחמנא לנהורא ופקדיה אמצוותא דיממא קריא רחמנא לחשוכא ופקדיה אמצוותא דליליא:

ויהי ערב ויהי בקר לאו דמפסקי מהדדי מאי קאמר יממא וליליא חד יומא הוא. יהי ערב אין כתיב כאן אלא ויהי ערב מגיד שהיה סדר זמנים קודם לכן, יום א' שבו נבראו ד' דברים הרים שמים וארץ ואורה שבו היה הקב"ה יחיד בעולמו אתיא כרבי יוחנן דאמר בשני נבראו המלאכים דכתיב המקרה במים עליותיו וכתיב עושה מלאכיו רוחות ולא אתיא כר' חנינא דאמר בה' נבראו שנאמר ועוף יעופף על הארץ וכתיב ובשתים יעופף הכל מודים שלא נבראו ביום ראשון מלאכים שלא תאמר מיכאל היה מותח בדרומו של רקיע וגבריאל בצפונו והקב"ה ממדד באמצעיתו אלא אני ה' עושה כל נוטה שמים לבדי רוקע הארץ מיאתי. מי אתי כתיב מי היה אתי שותף בברייתו של עולם. מתחלת ברייתו של עולם נתאוה הקב"ה לעשות לו שותפות בתחתונים. ממה נפשך אם לענין החשבון לא הוי צריך קרא למימר אלא אחד שנים שלשה או ראשון שני ושלישי שמא אחד שני שלישי אימתי פרע להן הקב"ה בהקמת המשכן שנאמר ויהי המקריב ביום הראשון ראשון לברייתו של עולם:

יהי רקיע בתוך המים בשני ברא את הרקיע והמלאכים ואשו של ב"ו ואשו של גיהנם והלא השמים נבראו ביום ראשון ואיזה רקיע נברא ביום שני רקיע שעל ראשי החיות שנאמר ודמות על ראשי החיה רקיע מהו כעין הקרח הנורא של אבנים טובות ומרגליות וכשמש שהוא מאיר כצהרים שנאמר ונהורא עמיה שרא ובאותו אור עתידין צדיקים להאיר לעתיד לבוא שנאמר והמשכילים יזהירו כזוהר הרקיע:

כתיב המקרה במים עליותיו בנוהג שבעולם מלך בשר ודם בונה פלטין ומקרה בעצים באבנים ובעפר שמא במים אבל הקב"ה לא קירה את עולמו אלא במים כדכתיב יהי רקיע בתוך המים גלדה טפה אמצעית ונעשו שמים התחתונים ושמי השמים העליונים, רב אמר לחין היו שמים ביום ראשון ובשני קרשו. יהי רקיע יתחזק רקיע. יהי רקיע בתוך המים ביניים ובינתים. אלו נאמר ויבדל בין המים אשר על הרקיע הייתי אומר על גופו של רקיע המים נתונים כשהוא אומר בין המים אשר מעל לרקיע הוי אומר המים העליונים תלויין במאמר כהדין קנדליא ופירותיהן אלו גשמים. כותי אחד שאל את רבי מאיר אפשר המים העליונים תלויין במאמר אמר ליה הבא לי אפרכס הביא לו נתן עליו טס של זהב ולא עמדו מים טס של כסף ולא עמדו מים כשנתן עליו אצבעו עמדו מים אמר ליה אצבעך אתה נותן א"ל ומה אני שאני בשר ודם אצבעי מעמדת את המים אצבעו של הקב"ה על אחת כמה וכמה הוי אומר המים העליונים תלויים במאמר. אמר ליה אפשר אותו שכתוב בו הלא את השמים ואת הארץ אני מלא היה מדבר עם משה בין בדי ארון א"ל הבא לי מראות גדולות הביא לו אמר ליה ראה בבואה שלך ראה אותה גדולה אמר ליה הבא לי מראות קטנות הביא לו אמר ליה ראה בבואה שלך ראה אותה קטנה, אמר ליה ומה שאתה בשר ודם אתה משנה את מראך לכל מה שתרצה מי שאמר והיה העולם על אחת כמה וכמה פעמים שאין העולם ומלואו מחזיק אלהותו פעמים שהוא מדבר עם אדם מבין שערות ראשו הדא הוא דכתיב ויען ה' את איוב מן הסערה מבין שערות ראשו. ועוד שאלו א"ל אפשר פלג אלקים מלא מים מששת ימי בראשית ואינו חסר כלום א"ל הכנס למרחץ ורחוץ עצמך ושקול עצמך עד שלא תכנס ושקול עצמך לאחר שתכנס הלך ועשה כן ולא חסר כלום א"ל כל הזיעה שיצתה לא ממך היתה א"ל הן א"ל ומה אתה שאתה בשר ודם ולא חסר מעינך כלום מעינו של הקב"ה על אחת כמה וכמה. אמר ר' יוחנן נטל הקב"ה כל מי בראשית ונתנם חציים ברקיע וחציים באוקינוס הדא היא דכתיב פלג אלקים וגו' פלגא. הרקיע דומה לבריכה ולמעלה מן הבריכה כיפה והיא מזעת טיפין עבות והן יורדין לתוך מים המלוחים ולא מתערבין ואל תתמה הדא ירדנא עובר בימה דטבריא ולא מתערב בה, אדם כובר חטין או תבן בכברה עד שלא ירדו שתים שלש אצבעות מתערבין ואלו מהלכים מהלך כמה שנים ולא מתערבין, כל טפה וטפה שהקב"ה מוריד לנו מגרע זו מזו כמה דאת אמר כי יגרע נטפי מים וכתיב ונגרע מערכך ומורידן במדה שנאמר ומים תכן במדה כעוביה של ארץ כך עוביה של רקיע שנאמר היושב על חוג הארץ וכתיב וחוג שמים יתהלך חוג חוג לגזרה שוה, רבי אחא אמר כטס הזה רבי יהושע בר נחמני אומר בשתים ושלש אצבעות רבי שמעון בן פזי אומר המים העליונים יתרים על התחתונים כשלשים כסוסטיאות, בין מים למים למ"ד תלתין, רבנין אמרין מחצה על מחצה. ויעש אלקים את הרקיע זה אחד מן המקראות שהרעיש בן זומא את העולם ויעש אתמהא והלא במאמר הן דכתיב בדבר ה' שמים נעשו. למה אין כתיב בשני כי טוב לפי שבו נברא גיהנם שנאמר כי ערוך מאתמול תפתה יום שיש בו אתמול ולא שלשום, ר' חנינא אומר שבו נברא מחלוקת שנאמר ויהי מבדיל בין מים למים, ומה מחלוקת שהוא לתקונו ולישובו של עולם אין כתיב בו כי טוב מחלוקת לערבובו של עולם על אחת כמה וכמה. דבר אחר שלא נגמרה מלאכת המים לפיכך כתב בשלישי שני פעמים כי טוב אחד למלאכת המים ואחד למלאכת היום. מטרונא אחת שאלה את רבי יוסי מפני מה אין כתיב בשני כי טוב, אמר לה אף על פי כן חזר וכללן כולן בסוף שנאמר וירא אלקים את כל אשר עשה והנה טוב, אמרה לו משל ששה בני אדם באין אצלך ואתה נותן לכל אחד ואחד מנה ולאחד אין אתה נותן ואתה חוזר ונותן לכולן מנה נמצא ביד כל אחד מנה ושתות וביד אחד שתות חזר ואמר לה לפי שלא נגמרה מלאכת המים וכו':

אמר רבי בנאה מפני מה לא נאמר כי טוב בשני מפני שנברא בו אור של גיהנם, וחללה של גיהנם נברא קודם שנברא העולם, ואור דידן עלה במחשבה לבראות בערב שבת ולא איברי עד מוצאי שבת, דתניא שני דברים עלו במחשבה להבראות ערב שבת ולא נבראו עד מוצאי שבת ובמוצאי שבת נתן הקב"ה בינה באדם הראשון מעין דוגמא של מעלה והביא ב' אבנים וטחנן זה בזה ויצא מהן אור והביא ב' בהמות והרכיב זה על זה ויצא מהן פרד:
ילקוט שמעוני על בראשית