חפץ חיים על ספרא/אמור/פרשה ח


ביאור - פרשתא ח
 דכהן יוצא דופן כשר לעבודה.
 כמו בחולין.
 דכהן טריפה כשר לעבודה ובהמה טריפה פסולה לקרבן כדאמרינן במנחות .

 הבא משור וכשב ביחד.
 שהוא רחל ודומה לעז.
 שמתה אמו או נשחטה קודם שנגמר לידתה.
 במעשר "תחת השבט".
 שאינו נכנס לדיר להתעשר.
 דכתיב "כל אשר יעבור תחת השבט" פרט לטרפה שאינה עוברת שהרי אחת מן הטריפה כשנחתכו רגליה מן הארכובה ולמעלה כדאמרינן בחולין .
 בפרק כל האסורין  מצריך להו להני תרי קראי דממעט בהו טריפה האי קרא וקרא דמן הבקר.

 פי' מפני מה שינה הכתוב לכתוב תחת.
 בבכור.
 פי' שיתקיים כל שבעה.
 דבעינן שיהיה גמר לידה כשהיא חיה ואח"כ גם כן כאיזה רגעים ור"י הגלילי בא לפרש קראי למה הכא כתיב תחת אמו וגבי בכור אומר עם אמו, וגם שתחת אמו לא ממש תחתה דבעינן שהיא גם כן תתקיים איזה רגעים אחר יציאת הולד.

 דהכי משמע מתיבת "והלאה" דלא התיר אלא הלאה ליום השמיני.
 ולמידין אנו משם לכאן.
 ולמידין אנו מן המוקדשין לבכור.
 פי' נאמר דדיניהם חלוקין ולא נלמוד זה מזה וע"כ נאמר דבכור מותר רק בח' ולאחר ח' יהיה אסור ובמוקדשים להיפך.
 ליתן האמור של זה בזה.

 היינו להעלות אותו לאישים.
 שלא יקדישנו בעודו מחוסר זמן.
 שלא יאמר עליו לקרבן בעודו מחוסר זמן.
  אף שאינו עולה לאישים מכל מקום כל ענינו לשם השם הוא.

 וי"ו מוסיף על ענין ראשון דמיירי בקדשים ולהורות דאף בקדשים נוהג דין זה והוא בתנאי אימתי ירצה מיום השמיני והלאה כשלא תשחטו אותם ביום אחד.

 שתהא נוהגת ולזה איצטריך קרא למעוטי.
 כדכתיב קרא "כי יצוד ציד חיה או עוף וגו' וכסהו בעפר".

 ומצוה זו קרובה למצות אותו ואת בנו דנראה דטעם אחד יש להם ולהכי היה מן הראוי לומר אחר שהיא נוהגת בבהמה אשר לא הראה הכתוב רחנות זה מכל שכן שתהיה נוהגת בעוף דהראה הכתוב רחמנות זה.

 דהיינו יהיה נוהג באב ובנו כאם ובנה דקרא "אותו" אמר דהוא מורה על זכר ובאומרו "ובנו" משמע לאמו דהוא כרוך אחריה.
 שלא נעשה אב כאם ואין צריך קרא לזה.
 דכתיב "והאם רובצת" ולא האב רובץ. אי נמי מדהדר כתב "שלח תשלח את האם" משמע דהאם דוקא.

 ר"ל שיש בהם גם כן קולא אחרת שאינו נוהג במזומן, היינו בעוף שהוא תחת ידו אינו נוהג דין זה כלל, לכך הקיל גם בזה שלא יהיה חייב אלא באם, תאמר באותו ואת בנו דהחמיר בו וכו', והואיל וחמור הוא דין הוא שינהוג בשניהם.
 פי' מקרא זה ידעינן דאינו נוהג רק באחד ולא בשנים, אכן עדיין לא ידענו באיזה מהם אם באב או באם.

חפץ חיים על ספרא