A bordélyház
Döngött a láb, táncolva, csúszva, 
holdfénybe reszketett az utca. 
Megálltunk a rosszház előtt.

Csak vártunk tétovázva, bent meg 
Strauss „Treue Liebe Herz”-e zengett 
s zsivaj, morajlás egyre nőtt.

A függönyön, mint gépi vázak 
árnyak cikáztak és cicáztak 
és furcsa rajzuk lebegett.

Dudák és hegedűk zenéltek, 
táncoltak ők, mind-mind kisértet, 
a szélbe hervadt levelek.

Mint drótláb, mely bicegve pompáz, 
ez a sok árva, vézna csontváz 
ringott a négyes ütemén.

Egymás kezét megfogva most a 
spanyoltánc ritmusát taposta 
s kacaj riadt, éles, kemény.

Olykor egy bábu a szivéhez 
egy árny-leányt vont, aki érez 
s dalolni próbált még a nő.

Olykor egy torzkép reszketett át 
a lépcsőkön és cigarettát 
gyujtott meg, mintha élne ő.

Szóltam a kedveshez simulva:
„Hullával táncol itt a hulla 
s por száll a porral, esztelen.”

De ő — a hegedűt merengve 
követte és ment a terembe, 
a rosszházba a Szerelem.

Aztán a dal sikoltva áradt, 
a táncos is halálra fáradt, 
elcsendesült már mindahány.

S a hosszú utcán szomorúan 
a Hajnal jött ezüst sarúban, 
akárcsak egy félénk leány.
Versek

en:The Harlot's House
ru:Дом блудницы (Уайльд/Сологуб)