A bujdosó gyilkos
A csendes éjnek rémei közt sebes
Rohanva visznek lábaim: a ködös
     Égig nyuló hegy meg nem állít,
          Sem pokolig leható nyilások.

Határt nem érek: gondjaim árjai
A síron innen s túl elözönlenek.
     Nincs ami megnyugasszon engem,
          Nincs sem ezen, sem egyéb világon.

De hát hová most? Halni vagy élni? Hah!
Ott nincs remény, itt nincs nyugalom: hová?
     Ég, föld, hová most? békeszállást
          Melyitek ád nehezült fejemnek?

Isten, - de e szó mért remeg ajkamon?
Isten, te mondd meg, haljak-e, éljek-e?
     El, el tovább! nincs semmi mentség:
          Ronts le nagy ég, anyaföld temess el!
Versek
Vörösmarty Mihály
Magyar irodalom 1772-től 1849-ig