Nénémnek
Ha düh fakad öcsédnek durva nyelvén, 
durcás panasz, lobogva hirtelen, 
nem én voltam oka, de beteg elmém, 
mely elfelhőzte a szép Értelem
kristály vizét: a hiba nem enyém,
mégis tegye jóvá e költemény —
versem, melyet te szép szókkal becéztél
és részrehajlón, nem gáncsolva néztél,
neked, aki szerettél mindig engem         
s mindig figyelsz, mikor zokogva zengem
borús dalom, szerelmes áriám,       
és sírsz velem, törlesztem, amit adtál,
roppant jóságodat, hogy itt maradtál,
néném te és barátnőm, Máriám!
Versek