A szőnyeg
Itt kavarognak emberek, növények
és keveregnek selyemrojt-keretben,
kék sarlókon fehér csillagok égnek
s minden lebűvölt, dermedt táncba retten.

Kopasz vonalak vége dús cikornya 
s ellentmondó a rajzok furcsa teste. 
Nincs senki, aki e rejtélyt feloldja, 
de az egész felébred egyszer este.

Akkor borzongnak a halotti ágak, 
miket körök, ívek zártak be folyvást, 
a bogzott bojt elé nyíltan kiállnak 
és végre hozzák az igaz megoldást.

Nem szóra és nem minden percben éppen, 
a durvák mitse látnak itt e mintán, 
sokaknak sose szólanak beszédben, 
csak keveseknek szólnak képbe, ritkán.
Versek