A Szerelem és a Koponya
Az Emberiség Koponyáján
a Szerelem űl,
fenn trónol,vigyorral a száján
és szemtelenül.

 
Vigan fúj sok-sok buborékot,
s mind felfele száll,
mintha csak rá várna az ég ott,
az étheri táj.

 
Ragyog a golyó égre kelve,
lebbenni tova,
ám sercen s pattan gyenge lelke,
az aranycsoda.

 
S hallom,ha új gömb leng a légbe,
nyög a Koponya:
„E torz tréfának vége
lesz-e valaha?

 
Hisz ami vad ajkadra freccsen
a légbe kelőn,
szörnyü gyilkos,az az én testem,
vérem,és velöm!"

 
Versek