22. szonett
Bár mondja tükröm, el nem hihetem,
Hogy vén vagyok, a míg te fiatal.
Ha majd redőket látok képeden,
Akkor hiszem, hogy napom éjbe hal:
Mert mind e báj, mi rajtad láttatik,
Az én szivem illő ruhája csak,
Mely, mint bennem tied, benned lakik;
Hogy lehetnék hát vénebb mint magad?
Oh szépen, úgy vigyázz magadra hát,
Mint én, te érted, magam’ gondozom:
Gyöngéden, mint hű dajka kis babát,
Szived’ magamban én úgy hordozom.
        De, bár enyim meghal, ne várd szived’:
        Nem úgy adád, hogy egykor visszavedd.
Versek
Szonettek

en:Sonnet 22 (Shakespeare)
de:William Shakspeare's sämmtliche Gedichte/Sonett XXII
fr:Sonnets de Shakespeare/22
ru:Сонет 22 (Шекспир/Гербель)