Kissé beteges ez az úrilány
Kissé beteges ez az úrilány
és együgyű.
„Képzelje..." selypeg, s ujján egy sodort
ezüstgyürű.

Előttem a törékeny, gyenge test, 
s én egy mosollyal kérdezem a szent 
kis gyermeket: „Nem tudja, kedvesem, 
a zárda főnöknője hova ment?"

így válaszol: „Áttették máshova", 
vagy effélét darál
s amint beszél, olyan, mint egy nyiló, 
csöpp rózsaszál.

„Jaj tudja..." — s abbahagyja mondatát, 
már vége lett,
s nincs vége. Én halkan vallatgatom: 
„No még mindig beteg?"
 
„Picit. Ma éjjel is fájt a karom." 
„Határozottan jobb a színe már" — 
s most hunyt szeméből gyorsan rám cikáz 
egy fénysugár.

Olyan, mint gazdag gyermekek 
szép bábuja.
Vékony, de félénk válla gömbölyű 
s buja.
Versek