A „krymi képekből” I.
Jut-e eszedbe? este volt, a
     Fülmile szólt, tenger zugott,
Fehér ákácz-virág rezegve
     Borítá be a kalapod...

Vad venyigék, sziklás utak közt
     Lovunk egymás mellett haladt,
Kezeink ott egymáshoz értek,
     De ajakunk szótlan maradt.

Te lehajoltál a nyeregből
     S letéptél egy vadrózsa-szált,
S a rózsával fölékesítéd
     Lovadnak büszke szép nyakát.

Ruhád szeszélyesen czibálta
     A galy, te azt fel sem vevéd,
Te csak nevettél s azután is
     Tépted a rózsát, mint elébb.

Jut-e eszedbe még a csermely?
     Az ujjongó völgy és halom?
- Rá se gondoltunk még mi akkor
     Hogy szívünk' érje fájdalom...

Versek

ru:Крымские очерки (А. К. Толстой)/Ты помнишь ли вечер, как море шумело