Az infánsnő
Lelkem spanyol királylány, csillog nehéz ruhája, 
S vén várában királyi magánya úgy ragyog 
A nagy, bús tükrök mélyén, akár egy elhagyott 
Öböl vizén visszfénylik az ottfelejtett gálya.

Karszéke lába mellett, elnyúlva, lomha-szépen
Skót agarak hevernek, szemükben méla tűz,
S ha olykor int az úrnő, a két eb vadat űz,
Szimbólum-vadakat Vágy s Álom erdejében.	

Kedvenc apródja is van; ennek a neve: Nemrég,    
Úrnőjének fölolvas, zsongító verset, halkan, 
S ő, tulipán kezében, így várja, mozdulatlan, 
Hogy a szók titkos lelkűk lelkében kileheljék,

S körül királyi parkja pompázik és tenyészik, 
Márványok és medencék s korlát, oszlopsoros, 
S lelke a csodarejtő távlatoktól boros, 
Míg tekintete búsan látkörén elenyészik.

Így él, lemondva, csöndben: nem riad hangos szóra, 
Jól tudja: ez a fátum, mért volna hát a harc? 
Csak néha vet hullámot ős, bús gúnnyal az arc, 
Ha szánalom fuvall rá, mint lassú szél a tóra...

Így él lemondva, csöndben: és immár nem zokog, 
Csak néha még busabb, álmában, hogyha látja, 
Örök hazugság-szirten hogy hullt szét Armadája, 
S reményei, miket temetnek mély habok.

Csak súlyos bíború estén sóhajt, ha nézi
A fal kopott aranyján némely Van Dyck-i arckép
Ó pompáját: keskeny kezet, halovány arcélt,
Mely mély bársonyban búsong, s trónok álmát idézi.

Aranyos, régi bűv-kép így néha gyásza kínját 
Szétszórja, s bánata gyors víziókba csap: 
Dús sugárkéve éri ─ dicsőség? vagy a nap? ─ 
S fölgyújtja lelke mélyén a gőg minden rubinját.

De rögtön, szomorún, mosollyal hűti lázát, 
S rettegve a tömeg vasas, komor zaját, 
Távolról hallja csak, mint tenger moraját, 
S búsabb lesz ajka zárja, melyet titkára rázárt.

Szeme sápadt vize nem rezzen soha már, 
Itt a Holt Városok fátylas nemtője ül, 
S át nesztelen ajtókon s termein egyedül, 
Titkos szók bús révültje, halkan suhanva jár.

Hiú szökőkút szökken s hull, vízesésre válva, 
S ő, tulipán kezében, ablaknál áll s ragyog 
A Múlt tükrei mélyén, akár egy elhagyott 
Öböl vizén visszfénylik az ottfelejtett gálya...

Lelkem spanyol királylány, csillog nehéz ruhája...
Versek