Az árva dala
Én Senki vagyok és Senki leszek, 
most még kicsi aztán éjbe veszek 
s elhalkul a vád.

Anyák, ti apák
nyújtsátok az éjből a kezetek.

De jaj, mit is ér törődni velem, 
úgyis letiporják árva fejem. 
Mit kellek is én: ma még korai, 
holnapra befednek a sír porai.

Csupán ez egy ruhám van itt,
az is vékonyka és avitt,
örökre kitart ez a kis ruha rajtam,
s tán ebbe fogad az egek ura majdan.

Hajam kevés és gyér felette
(ilyen marad örökké),	
egykor Valaki úgy szerette. 

Most nem szereti többé.
Versek