Az eszmény
Nem kell nekem a cukros léha holmi,
Az ósdi szépség, mit puhult kor ád,
Csengős kezek és tánccipős bokák
Gyengék hatalmas szívem megmarkolni.

A sápkóros poéta bús Gavarni,
Szívhatja a beteg kórházi gőzt,
Én nem lelem sápadt rózsái közt
Azt, ami lelkem fel tudná kavarni.

Örvényt! Egy hőst, ki földet, eget megvet,
Eszményem a bűn-hősnő, lady Macbeth
És a viharba költő Aischylos.

Vagy a Michel-Angelo-i nagy Éjjel,
Mely görbedő testét oly szörnyű kéjjel
Szorítja a titánok ajkihoz!
 
Versek
Szonettek

en:The Ideal (Sturm)
cs:Výbor z Květů zla/Ideal
de:Das Urbild
es:El ideal (Baudelaire)
fr:Les Fleurs du mal/1861/L’Idéal
pl:Kwiaty grzechu/Ideał
pt:O Ideal