A portugál szonettekből
Mondd újra s újra mondd és újra mondd 
hogy szeretsz! Bár az ismételt szavak 
kakukknótához hasonlítanak,
emlékezz rá hogy se mező, se domb

nincs kakukknóta nélkül, ha a lomb 
ujúl tavasszal s kizöldűl a mag. 
Egyszeri szó, mint szellem hangja, vak
sötétben zeng el és kétség borong

nyomában. Ismételd… szeretsz… Ki fél
hogy a rét túlsok virággal veres
s az ég túlsok csillaggal ékszeres?

Mondd, szeretsz, szeretsz… Hangod úgy zenél 
mint ezüst csengő, ujrázva… Beszélj:
de ne feledd hogy némán is szeress…
Versek