(Aranyos)
Tűzbe veled, te nagyon aranyos, tán tiszta arany vagy?
     S tűz kísér aranyat s hát arany-úrfi, megégsz?
Kár érted, de sebaj, hamudat széthordi az alszél,
     S a fölszél, lelked béllete, égbe röpül.
Versek
Vörösmarty Mihály
Magyar irodalom 1772-től 1849-ig