154. szonett
A szerelem-istenke, elszunyadva,
Sziv-lobbantó fáklyáját letevé;
S im szűzeség-fogadt nymphák csapatja
Tánczolva arra járván, fölvevé
A legszebbik, kezébe, azt a fáklyát,
Mely lángra gyujtá soknak hű szivét,
S egy szűz ragadta el mérges fulánkját
A gyújtó istennek, mig aluvék.
A lángot az kioltá egy patakban,
S tüzétül ez meleg forrás leve,
Hová a sok nyavalyás, szivszakadtan,
Üdülni jő… Szerelem betege
        Jövék; de ah! vizet a szerelem
        Forralni tud, viz azt lehűtni nem! 
Versek
Szonettek

en:Sonnet 154 (Shakespeare)
de:William Shakspeare's sämmtliche Gedichte/Sonett CLIV
fr:Sonnets de Shakespeare/154
ru:Сонет 154 (Шекспир/Гербель)