Az utcán
Mennek tovább, kísértetként verődve, 
sötét csapat, oly céltalan üget. 
Testükbe, a vékonyka szemfedőkbe 
temették el régen-holt lelkűket:

A hitre, ifjúságra rátipornak, 
reményüket is megtagadva már, 
az Ég ajándékát az uti pornak 
vetik oda — és lelkűk csupa sár.

Nézd! hogy kerengenék a bús vándorok 
és nem látják, hogy a csúf sír-torok 
reájuk ásít és ezt mondja nékik:

„Csak én vagyok — a többi jövevény itt." 
Jaj! mindegyikük egy lelket sirat. 
Az arcukon ott áll a sírirat.
Versek
Szonettek