Méltóságos vitéz gróf Nádasdi Ferenc horvátországi bánnak
irtam ezen koporsós verseket még éltében
             és megküldöttem 1777-dikben
 
1.	
Amig engedte,
Ki számba vette
 	Embernek esetét,
 	Halálát, életét:
 	A nagy Isten,
2.	
Forgattam karomat,
Bajvivó kardomat,
 	Kiszántam éltemet,
 	Hogy ontsam véremet
 	Asszonyomért.
3.	
Mársnak kockáját,
Kétes próbáját
 	Sebes pattantyuit,
 	Füstelgő álgyuit
 	Bátran néztem!
4.	
Rontottam fegyverét,
Koncoltam emberét,
 	Döntöttem falait,
 	Megvettem várait
 	Ellenségnek.
5.	
Nyitottam erét,
Gázaltam vérét,
 	Besáncalt táborát,
 	Sok festett sátorát
 	Letapodtam.
6.	
Felkapták nevemet,
Terjesztvén hiremet
 	Világ négy részein,
 	Bellona mezein
 	Sok nemzetek.
7.	
Most immár nyugszom,
Békén aluszom.
 	Hallád-e bujdosó,
 	Te jámbor utazó,
 	Állj meg, ki vagy?
8.	
Nem szerzek háborut,
Hozz laurus-koszorut,
 	Becsüld meg tetemit,
 	Nádasdi fekszik itt, –
 	Elballaghatsz.
Versek