Csantavéri forsponton éjjel
Zörgő forsponton utaztam, ahogy tőled jöttem el.
Zörgő forspont barna sárban éjjel, ím, így énekel:
 	E faluba van egy lány,
 	kicsi, fehér házba.
 	Két keze két puha szárny
 	tűzzel pántlikázva.
 	Elmaradoz a kis ház,
 	fut a forspont, összeráz.
 	Hűvös éjben zúg a vér:
 	Csantavér, Csantavér.
És a forspont tovább utaz, a bakon egy gyertya ég.
Zörgő forspont döcögése továbbad ezt mondta még:
 	Mustos ősz van, mustos ősz,
 	víg szekerek jönnek.
 	Rajtuk ül az ittas csősz,
 	örül az örömnek.
 	A subája jó meleg,
 	rajt egy lánnyal enyeleg.
 	Egyet fordul s hazatér:
 	Csantavér, Csantavér.
Lenn a kicsi állomáson pöfékelt már a vonat.
Zörgő forspont búcsúzásul így folytatta dalomat:
 	E faluban sír a szél,
 	amerre én járok.
 	Szegény vándor útra kél,
 	mögötte egy árok.
 	Sáros árok, nagy árok!
 	Így halnak a betyárok,
 	kikbe álmot csalt a vér…
 	Csantavér, Csantavér. 
Versek