Az elvesztett kedves
Nos, vége!, s bármily fájó íz is,  
    Úgy fáj-e, mint hivém?
Ejh! jójszakát cseveg a csíz is
    Már a tornác ivén!

A szőlők ifjú rügye pelyhes,
    így láttam én ma még, 
De holnap mind pattanva kelyhes,;
    ─ S lásd, minden szín kiég...

Drágám, hát ránk is ily sors vár? ─ óh,    
    Nyúljak kezed után? , 
S barát legyek? csak barát már? ─ jó! 
    De annak is jut ám

Egy nézés, ében fénnyel villanó!
    Szivem hadd őrzi görcsösen ─, 
S hangod, mely ujjong: hulljon még a hó!
    Lelkemből nem múl sohasem!

De szóm nem lesz hőbb, mint illik s szokás,
    Csak tán csöppnyit puhább, 
S csak úgy fogom kezed, mint bárki más,
    Csak tán picinyt tovább...
Versek