A veranda
A porphyr-szökőkút vize locsogva cseng,
Irán rózsái közt a szél susogva jár,
Belé a vadgalamb turbékolása zeng, 
S az édes ért fügét az ágon odafent 
Dongó darázs lepi s csicsergő kis madár. 
Irán rózsái közt a szél susogva jár,
S a porphyr-szökőkút vize locsogva cseng.

A zárt verandában, ezüst ernyő alatt,
Hol jázmin-illat száll a légbe szerteszét, 
S hová rózsás fénnyel nyilalva tűz a nap, 
A perzsa királyné fekszik némán, hanyatt, 
Hátul, nyaka körül kulcsolva két kezét, 
Hol jázmin-illat száll a légbe szerteszét, 
A zárt verandában, ezüst ernyő alatt.

Ajkáig, melyet a borostyán-gömbre nyom,
A kristálytól, melyből finom füst fodra száll, 
S gomolygva szétterül, lágyan, hullámosan, 
Az aranyvirágos szép selyem vánkoson 
Karcsú kigyó gyanánt kanyarg a huka-szár, 
A kristálytól, melyből finom füst fodra száll, 
Ajkáig, melyet a borostyán-gömbre nyom.

A nagy, félig lezárt selyem pillák közül 
Kivillan két sötét sugár, mámor-tele; 
Lelke alaktalan álomban elmerül,
S mert rája delejes zsibbadtság nehezül, 
Lassan emelkedik hullámzó kebele; 
Kivillan két sötét sugár, mámor-tele,
A nagy, félig lezárt selyem pillák közül.

S a porphyr-szökőkút vize is elpihent, 
Irán rózsáit a szél nem borzolja már, 
Lágy turbékolással a vadgalamb se zeng. 
Minden elhallgatott. Az ágon odafent
Nem lepi a fügét darázs, meg kis madár; 
Irán rózsáit a szél nem borzolja már,
A porphyr-szökőkút vize is elpihent.

Versek

fr: La Vérandah