Az igazság sorsáról
Bessenyei György hadnagynak

Hol Máró,1 Tassus,2 Póp3 koszorút kötöttek,
S dicsőség szárnyain égig emelkedtek,
Nézzük, ha találunk Gyöngyösit közöttek,
Vagy más magyarokat, kik verset szerzettek.

Futtassuk elménket Trójának hamvain,
Szerencsétlen Didó4 puszta kőfalain,
Menjünk elbámulni Herkul oszlopain5
S istenfélő Numa8 gazdag bálványain.

Szemfényvesztőséghez hasonló életünk,
Melyet elméinkkel míg fel nem érhetünk,
Kedves titok, de ha reá esmérhetünk,
Elesik azonnal hozzá minden kedvünk.
Versek