Kígyóbűvölés
Ha a piacon illeg a varázsló, 
töksípot fúva, mely igéz, bűvöl, 
lehet, hogy egy járókelő parázsló 
dalára a mély bódé-sűrűből

    a síp felé kíváncsi gyermekül jő, 
s a hang akar, akar és arra vágy, 
hogy kosarán merev legyen a hüllő, 
majd hízeleg neki, hogy lenne lágy

    és fújja szédítőn, vakon a színdús 
dalt, mely ijeszt s oldozva ad hitet —; 
aztán elég egy pillantás: az indus 
egyszerre úgy megrémített,

    hogy belehalsz. Azt érzed, szörnyű tűzzel 
rogy rád az égbolt. Az arcod előtt 
ugrás cikázik a fejedbe. Fűszer 
bódítja el zord, északi velőd,

    s te veszve vagy. Folyton rajtad csörömpöl, 
a nap tüzel, a láz akár a bor, 
botok merednek föl, gonosz örömtől, 
s a méreg a kígyóba forr.
Versek