Jelkép
Csorog az égen a bús vérfolyó, 
piroslik-izzik a nehéz bibortul, 
a föld, a csillag mind feléje fordul. 
S a gyilkosság bűnétől lángoló.

Mint vereségek szürke hajnalán 
vár a hercegre a vérpad s a posztó. 
Az éj heroldja jő és igaz osztó 
kézzel motoz sötét ravatalán.

A hold gurul ki, sápadt, vértelen ─
ó csonka fő, mely még hideg a bárdtól ─ 
és most halotti glóriába lángol 
fekete csöndön, döbbent éjjelen.

Mert él a múlt. Bús példakép gyanánt. 
A szcéna az, ami valaha régen. 
Ma este légi termén, fönn az égen 
Herodiás megölte Jonathánt.
Versek