A rab-oroszlán
A végtelen birodalom helyett
Adának néki egy kis ketreczet!

Vasrostélyos kicsiny ketreczben áll
Az oroszlán, a sivatag-király.

Hagyjátok őt békében állani,
Szentségtelenség háborítani.

Ha elrablák a szabadságot tőle,
Hadd gondolkozzék legalább felőle;

Ha el nem éri a fa sudarát,
Hadd lépjen árnyékára legalább.

Ott áll merően, méltóságosan,
Még mostan is milly méltósága van!

Elvették szabadságát, mindenét,
De nem vehették hős tekintetét.

Merően áll, miként a piramíd, a melly
Sokszor nézett reá komor köveivel.

Ott járnak kósza gondolatjai,
Magát szülőföldére képzeli,

A mellynek sivatagjait vele
Együtt zúgá be a szamum szele.

Ez a szép föld, ez volt a szép idő!...
De tömlöczének őre jő,

S merengésének eltűnik világa,
Mert vesszejével őt ez főbe vágta.

Vessző s egy ily ficzkó parancsol néki,
Oh minden égnek minden istenségi!

Illyen mélyen hajolt magas feje,
Illyen gyalázatot kell tűrnie!

S a bámuló, otromba néptömeg
Gyalázatán még egy nagyot röhög.

Hogy mersz pisszenni, léha söpredék?
Ha szét találja törni tömlöczét,

Ugy összetéphet, ugy széjjeltagolhat,
Hogy lelked sem marad meg a pokolnak! 

(Pest) 

ro:Leul_prizonier
Versek