Emmihez
Fogadd el, édes Emmim,
     Virágaim szebbikét:
Szerelmem ülteté ezt,
     Szerelmem ápolá.
Az ótta sok fagy ellen,
     Forró nap ellen is;
Az adta színe fényét,
     S az nyújtja most neked,
Neked! kit életemnél
     Hüvebben kedvelek.
O nézzed, szép ölében
     Egy gyenge könny remeg:
Az én könnyűm az, Emmi,
     S utánad sírtam ezt!
Versek
Vörösmarty Mihály
Magyar irodalom 1772-től 1849-ig