Toldi
‚Mostan emlékezem az elmult időkről,
Az elmult időkben jó Tholdi Miklósról…’
Ilosvai

Mint ha pásztortűz ég őszi éjszakákon,
Messziről lobogva tenger pusztaságon:
Toldi Miklós képe úgy lobog fel nékem
Majd kilenc-tíz ember-öltő régiségben.
   Rémlik, mintha látnám termetes növését,
Pusztító csatában szálfa-öklelését,
Hallanám dübörgő hangjait szavának,
Kit ma képzelnétek Isten haragjának.

Ez volt ám az ember, ha kellett, a gáton,
Nem terem ma párja hetedhét országon;
Ha most feltámadna s eljőne közétek,
Minden dolgát szemfényvesztésnek hinnétek.
   Hárman sem birnátok súlyos buzogányát,
Parittyaköveit, öklelő kopjáját,
Elhülnétek, látva rettenetes pajzsát,
‚És, kit a csizmáján viselt, sarkantyúját.’

Első ének  		 
Második ének 
Harmadik ének   	 
Negyedik ének 
Ötödik ének   		 
Hatodik ének 
Hetedik ének   	 
Nyolcadik ének 
Kilencedik ének   	 
Tizedik ének 
Tizenegyedik ének
Tizenkettedik ének