Napszálltakor (Miguel de Unamuno)
Haldoklik immár a leáldozó nap 
a feketezöld tölgyerdő fölött, 
a lebke felhők, bíbor függönyök 
vonagló ágyán csöndbe becsukódnak.

De keleten a fény már elhaló csak, 
a dombokon gyászpompa hömpölyög, 
a kupolán, pilléren könnyű köd 
búcsúja a dicsőn eltávozónak.

Így halni meg, rejtőzve, kandi kába
kíváncsiaktól, mégis glóriába,
kitárva lelkünk, hadd lássák becsét meg.

Hadd irigyeljék ámuldozva végre
és a kigyulladó, ti tani égre
piros visszfénnyel verni a pecsétet.
Versek
Szonettek