Eulália (Babits Mihály fordítása)
Laktam magam 
                        kinok odvaiban
            – lelkem, mint rest tó, álmatagon – 
mig a könnyü, vidám Eulália nem lett drága menyasszonyom, 
mig a sárgahajú Eulália nem lett ifju menyasszonyom.

                        A csillagos ég 
                        szebben nem ég 
            sugaras tüzü szemeinél;
                        s köde pelyheivel 
                        mit gyöngybe kever 
            s biboros holdszinbe az éj,
a szerény piruló Eulália egy pici fürte fölér, 
lobogó szemü szép Eulália egy hajaszála fölér.

                        Se bú – se gyász 
                        többé nem igáz, 
            mert lelke sóhaja lelkemét 
                        ekhózza hiven;
                        s fénnyel szegi fenn 
            Astarte az ég peremét,
ha szép Eulália ráveti asszonyi lángu szemét, 
ha vidám Eulália fölveti rá ibolya szemét.
Versek