Nagy körbe kerget...
Nagy körbe kerget minket ez a föld –
ó, ember, egytől félj csak: a köröktől!
Vagy nem kör-é a szem, a mérgeszöld,
amely e földön gyilkos volt öröktől!

Vagy nem kör-é a csókra nyílott száj,
a nőnek eme tátongó virágja,
melynek pompája akkor szép, ha fáj
s ha alázatos szívedet kirágja!

S a nőnek keble, az is nem-e kör!
És nem kör-é a tenger messzi széle!
S a föld határa, amely úgy gyötör –
s a hóhérbárdnak nem kör-é az éle!

S a tál, amelyből eszel, nem kör-é?
S a gyöngy, a fénylő, mit vérrel szereztek
a kedvesed fehér nyaka köré!…
S az óra, melyen mély sebek a percek!

S a seb, amelyben a vér megaludt,
az is kerek, miként a vérnek cseppje…
Csak koporsónk nem kerekre gyalult;
de békén borul a sok kerek sebre. 
Versek