A nagy út előtt
A hóvihar kunyhód befútta, 
Megfagy lehellet és a szó; 
Már készülődöl a nagy útra, 
Honnan nem tért meg útazó.

Kis otthonodtól úgy köszönj el, 
Hogy többé nem látod viszont; 
De menj nyugodt, hideg közönnyel. 
Bolond, ki gyáva könnyet ont.

A végzet egy, ha vánszorogva, 
Bilincsed kínnal viseled, 
Vagy fel a fényes csillagokba 
Röpít a szárnyas képzelet.

Eljő az éj már nem sokára; 
De zúgolódni nincs okod: 
Az örök fény egy kis sugára 
Pár percre benned csillogott.

Versek