A fán a levelek...
A fán a levelek
lassan lengenek.
Már mind görbe, sárga
     s konnyadt, puha.

Egy hallgatag madár
köztük föl-le jár,
mintha kalitkája
     volna a fa.

Igy csinál lelkem is.
Jár-kel bennem is,
ágról-ágra lépked
     egy némaság.

Szállhatnék - nem merek.
Meghajlik, remeg
a galy, vár és lépked
     a némaság.

József Attila
Versek