VII. fejezet Ismét az osztjákok megkereszteléséről az 1714. évben
VII. FEJEZET ISMÉT AZ OSZTJÁKOK MEGKERESZTELÉSÉRŐL AZ 1714. ÉVBEN

1. Amidőn már a hittérítő fáradozásainak gyümölcse: a hívők 
gyülekezete az ő tanítása révén napról napra gyarapodott, 
azonban szűnni nem akaró vágya, lankadatlan gondolatai, 
az öregségtől megfáradó hittanító mestert arra ösztönöz-
ték, hogy meglátogassa híveit; leginkább a következő okok 
kényszerítették az ország legtávolabbi települései 
közé vezető útra: először, hogy maradtak még olyanok, 
akik a maguk hitetlenségében elrejtőztek az Ob torkolat-
vidékén közvetlenül a Jeges-tenger közelében. Mások pe-
dig a különböző folyók mentén lévő távolabbi települések-
ben a megtévesztés és eltévelyedés útján kitértek az evan-
gélium tanítása elöl. Másodszor, hogy hívei közé, akiket 
annyi munkával nyert meg, a mohamedánizmus hitetlen farka-
sai és ragadozói kezdtek bejárni; és ezt az egyszerű népet, 
amely még a hithűségben nem volt szilárd, nagyon kezdték 
csábítani, különböző gyönyörökkel tévesztvén meg híveiket, 
hitetlenségüket ajánlva, hogy az ő hitük olyan erővel 
bír, hogy a másvilágon is földi örömök sokaságában gyönyör-
ködnek majd, melyek iránt ez a nép régóta előszeretettel 
viseltetik, és hittek ezekben a mesékben és a hitüket át-
				

- 121 -
 
vették, mert a bálványimádás hitetlenségének ősi véleke-
dése nyomán  a földi boldogságot a túlvilágon is meglévő 
boldogságnak hiszik. Tehát ezeknek a még megmaradt bál-
ványimádóknak a kiűzésére és az igaz Isten megismertetésé-
re, és hogy a hívők egyetlen gyülekezetébe kapcsolja őket, 
tette ezt az útját.

2. Így tehát június 12-én lassú hajózással szerencsésen kezd-
tük meg utunkat Tobolszkból, és három nap alatt elértük az 
osztják települést, a „burejkovi” jurtákat, itt bizonyos 
okok miatt korábban nem került sor az evangélium terjesz-
tésére, így mind ez ideig a maguk rút istentelenségében ma-
radtak.
A mester érkezését megelőzte a sátán, aki a hitetlenkedés 
és kérkedés antikrisztusi szolgálóival, a muzulmán taní-
tókkal idesietett. Egy bizonyos Abüz nevű tatár pap ugyan-
is néhány nappal megelőzte az igazi hit terjesztőjének ér-
kezését, azt kellett hinni, hogy az ördögi szellem, amely 
oly gyorsan száguld, sietett oda és a maga gonosz hitének 
úgy megnyerte az egész népet, hogy azok nemcsak figyelni 
nem akartak az evangélium tanítására, de még csak egy han-
got sem akartak erről hallani. Amidőn a hittérítő hangját 
hallatta, olyanok voltak, mint a süket áspiskígyók, bedug-
ván füleiket, egyetlen jurtába jöttek össze, sem maguk nem 
jöttek ki a jurtából, sem a mieink közül nem engedtek be 

- 122 -
 
magukhoz senkit.

3. Sokszor fáradozott a hittérítő küldöttjei révén azon, 
hogy rábírja őket, jöjjenek ki az evangélium hirdetésére, 
azonban eredménytelenül. A pogány csalárd volt, az ördög 
eszköze, a korábban említett Abüz felszította haragjukat, 
és gyilkosságra bujtotta fel őket. Oly haraggal rontottak 
ránk, az első küldötteket gyilkolva kezdték elkergetni 
és megsebesíteni, majd magára a dereglyére is rárontottak, 
abból pedig maga a hittérítő ment ki hozzájuk, és magasba 
emelvén kezeit, halkan, békésen kérlelte őket, hogy hagy-
janak föl az ártatlanok gyilkolásával. Azonban mocskos, 
véres kezük nem szűnt meg sebet ejteni, a mieink közül 
egyet a fején és a lábán nyíllal megsebeztek, ugyancsak 
egy másik derék legényt: a főpap szolgáját, akit Pável-
nek hívtak, a vállán nyílvessző járt át. Ugyanígy puská-
ból egyiknek a kezét lőtték át, akkor a mieink valamennyi-
en, mivel üres volt a kezük, a dereglyébe menekültek, a 
hittérítőt egyedül hagyván a parton; azonban a dühtől el-
vakult nép nem szégyellte magát a szent személy előtt, 
sőt az egyik, vezetőjük, név szerint Ursanko [sic!] puskából 
magára a hittérítőre lőtt és közvetlenül a hasát találta 
el, de mindenki csodálkozására a golyó a ruha mindkét oldalt át-
fúródott, de őt magát egy cseppet sem sértette 
meg, az Úr jobbja megvédte. Így tehát elkergetvén a meg-

			- 123 -
 
váltás tanítóját, a mohamedánizmus tanítóinak, hitetlen 
rontásának Abüz tanító révén behódoltak és elfogadták a 
mohamedán istentelen hitvallást.

4. Az ördög kegyetlen fegyverének éle: az ármány, ezek kegyet-
len haragja nem akadályozta meg a hittérítő útját, bár harc-
cal szálltak szembe vele; nem rémült meg, bízva Üdvözítőjé-
nek közbenjárásában, innen nagyon távoli településeikre si-
etett, ahol sok összegyűlt, a keresztségtől megvilágosult 
nép vonult ki a hittanító fogadására, és kimondhatatlan sze-
retettel üdvözölték. A hittanító az igaz hitben megerősítet-
teket tanította arra, ami korábban az osztják nemzetségben 
idegen volt; a lakosságot ugyancsak mindenféle jó, keresz-
tény erkölcsre tanította, valamennyi gonosz, förtelmes, a 
bálványimádással kapcsolatos szokást irtotta. Leginkább 
azon szokásukat, hogy nem a megfelelő kor után és nem az 
évek számának megfelelően választanak feleséget: hiszen 
még gyermekeket, hét-nyolc éves lánykákat vesznek felesé-
gül, férjeik pedig húsz-harminc évesek, és törvénytelenül 
kötnek házasságot. Irtotta ezen rossz szokást és keresztény 
erkölcsre tanította őket, tanítása pedig ennek az egyszerű 
és minden állampolgári szokástól korábban idegen népnek nagy 
hasznára volt.

- 124 -
 
5. Így a Mindenható gyarapodó áldásának megfelelően sokasod-
tak a hit és a krisztusszerető hithűség gyümölcsei, hi-
szen kérlelték a mestert, hogy adjon nekik az üdvözülés 
tanait oktató papokat, akik, állandóan ott-tartózkodván, 
hithű erkölcsre tanítanák őket; isten templomának meg-
építését ugyancsak buzgón kérték. Ezen kívánságukhoz bő-
séges javakkal járult hozzá Szibéria kormányzója: Matvej 
Petrovics herceg, midőn a hittérítő jelentése alapján és 
állhatatos kérésére a méltó helyeken, ahol nagy tömegek 
települései voltak isten templomait teremtették meg - a 
prohorovi járásban Osztrovban, ahol azelőtt a dicsőített 
bálvány szentélye volt, most isten temploma áll a Szent-
háromság tiszteletére. Ugyanígy a szuhorukovi jurta-fal-
vakban Malüj Atlümben, mások pedig, akik orosz telepü-
lések szomszédságában laknak, ezeket az istenegyházához 
kapcsolták és egyházi tanítókra bízták, és így, miután 
az Úr dicsőségének gyarapodását megszilárdította, útjára 
indult oda, ahol még a megváltás örömét nem hirdették.

6. Tehát elértük a karinkari jurtákat, és az ige hírnöke 
hirdetni kezdte az üdvözülést, amelyet sokan kedvezően 
fogadtak, azok között, akik elfogadták a hit tanítását, 

- 125 -
 
és az Úr keresztségét szomjúhozták, volt az ő sámánjuk 
/sajtancsik/, aki pogány áldozó pap volt, és „Javlak”-nak 
hívták. Ez korábban az ördöggel állt kapcsolatban, miután 
jövendölt, varázsolt. Amikor megkeresztelkedett, maga 
mondta el nekünk ezt a csodát; hogy a hitszónok megérkezé-
se előtt szövetségese, az ördög hosszú időn át gyötörte 
őt, és amíg verte őt, ezt hallotta: „Eddig veled voltam, 
most pedig eltaszítasz engem; ha te ellenem az igazság 
tanújeleit fogod nyilvánítani, testeden súlyos kór fog 
jelentkezni.”
Az igaz hitre megtanítva őt, a mester megvédte és a ke-
reszt fegyverével felszerelte, ettől ugyanis annak ellen-
lábasa reszket és remeg, nem tudván a kereszt erejét el-
viselni.

7. Az Úr segítségével elértük Berezov vár[[os]át is, amely 
egészen a Jeges-tengernél van, hiszen néhány nap alatt 
Berezovból elérhető, ahol az Ob a Tazi-öbölbe torkollik, 
a Tazi-öbölről korábban már szót ejtettünk, Berezov vár-
[os] pedig a Szoszva folyó közelében van és sok osztják 
település járási központja, hozzá mint bírósági körzethez 
tartozik: Obdor, Szoszva, Lapin, Kunopat és mások, amelye-
ket az ottani parancsnokok irányítanak, ahol is ebbe a 
városba sokan összejöttek, elfogadván az evangélium taní-
tását és az Úr keresztkútjában megvilágosultak. А meg-

					
- 126 -
 
keresztelkedés után néhányan a szoszvai járásból kérték 
a hittérítőt, hogy imáival segítsen nekik védekezni a 
bálványokban korábban tisztelt tisztátalan szellemek tá-
madásaitól és ármányaitól, mivel korábban - mondották - 
azok rabjai voltunk, különféle álnok rosszindulattal van-
nak irántunk. A mester pedig biztosítván őket erről, az 
üdvözítő segítségének biztos reményével békével elbocsátotta 
őket.

8. A hittérítő itt nagyon vágyott arra, hogy elérje az obdori 
települést, sőt magát a Jeges-tengert, de az Úrnak, aki 
mindent jobban átlát, más volt a szándéka: visszafordítá 
útját ismét Tobolszkba, itt pedig papokat hagyott, hogy a 
folyók menti valamennyi települést bejárják és a többieket 
is csatlakoztassák a kereszténységhez; ezeknek nagy tömegét 
megkeresztelték és ocsmány áldozati helyeiket lerombolták 
és felégették. Tobolszkba érkezve itt találta Tobolszkban 
a korábban említett „Ursanka”-t megkötözve sok cinkostár-
sával együtt, őket a polgári igazságszolgáltatás emberei 
hallgatták ki támadásuk és a sok megsebesített ember miatt, 
és őt a bíróság elé állították és polgári büntetéssel súj-
tották.
Azonban az ige hirdetője megszabadította őt a kötelektől, 
és magával vitte a tyumenyi kolostorba és ott megtanította 
az igaz hitre és megkeresztelte őt és a többi, annak keze 

				- 127 -
 
alatt levő cinkosát és így ezeket nemcsak a méltó földi 
büntetéstől mentette meg, hanem a muzulmán hitetlenség 
miatti örökös pusztulástól.

9. A beálló téli idő miatt a hitszónok nem késlekedett, útját 
a vogul földön lévő Pelim város felé vette, ahol őt a szent 
keresztség által az egyház fiaivá fogadott sok lelki gyer-
meke szeretettel fogadta, azokat hithűségre, és mindenféle 
nemes, keresztényi szokásra tanítván némely méltó helyen 
templomokat is alapított. Maga pedig felfelé hajózott a 
Turán és más folyókon, amelyeket a vogul nép települései 
vesznek körül, mindezeket a keresztelő medencében Isten 
egyházának gyermekeivé fogadta és a Mindenható segítségé-
vel nemcsak ezeket a pogányokat, hanem a mohamedán erkölcs-
telenségben élő tatárokat, akik Opancsin városának közelé-
ben éltek, a hitetlenségükből szintén megszabadította. És 
így történt, hogy a tisztátalanból tisztává, a méltatlan-

ból méltóvá tette őket, mivel ezeket az Úr keresztségének 
szentségében részesíteni méltónak találta. Azonban már 
annyira kimerült e vízi úton végzett munkájában, hogy úgy 
tűnt nekünk, akik közelében voltunk, hogy ez az ő boldog-
ságának netovábbja: „nemes törekvés vezetett, vándorutamat 
befejeztem, a hitet megóvtam, adassék a koszorú.”

- 128 -

Jegyzetek