Záró szonett (John Keats)
Csillag, lennék ily’ rendíthetetlen! –                                  
 —  — | —  — | —  — | —  ∪ ∪  —
     Fagyos magányú fényed nem vágyom,                       
      ∪  — | ∪  — | —  — | —  — | —  —
     Mi szenvtelen ragyog föl egedben:                                  
      ∪  — | ∪  — | ∪  — | ∪  ∪  —  —
     Remete-szemmel, messzi határon                               
      ∪  ∪  ∪  — | —  — | ∪  ∪ —  —
Túl is látván a Vizek áramát,                                              
 —  — | —  — | ∪  ∪  ∪  — | ∪  —
    Hogy változik a Rendelés szerint;                                  
     —  — | ∪  ∪  ∪  — | ∪  — | ∪  —
    Vagy mint ki hegyet s lápot egyaránt	                 
     —  —  | ∪  ∪ —  — | ∪  ∪  ∪  —
    Ölelő havazásba tekint. –                                               
     ∪  ∪ — | ∪  ∪ — | ∪  ∪ — 
Nem – én szerelmem szívremegését                                
 —  — | ∪  — | —  — | ∪  ∪  —  —
    Óvván lennék örökre-kitartó,	                               
     —  — | —  — | ∪  — | ∪  ∪  —  —
    Hogy éber kéjt beragyogó részvét                                     
     —  — | —  — | ∪  ∪  ∪  — | —  —
    Emelje lágy, lüktetve-halandó                                        
     ∪ — | ∪ — | — — | ∪  ∪ —  —
Lélekzetét az éteri szféráig:                                                 
 —  — | ∪  — | ∪  — | ∪  ∪ —  — | —
    Vagy éljek így – vagy pusztuljak el máris.                     
     —  — | ∪  — | —  — | ∪  ∪  —  — | —
Versek