A jégeső
Paskolja zúgva a szegény rögöt, 
a törzseket, a rengő, árva ágat, 
visszhangozó, sötét mesgyéken áthat 
ugrál, kopog, bukfencezik, görög.

Csatornákat ráz, táncol a tetőn, 
sziszegve söpri a zsendült vetést el, 
lehull az erkélyről vad szökkenéssel 
és ablakot, vázát tör vakmerőn.

Rakásba gyűl, fehérül mindenütt, 
s a fáradt légben csöndesen kopogva 
foszlik zörömbölő haragja szét.

Egyszerre még vadabbul szerteüt, 
aztán elhallgat minden s a romokba 
hideg mosollyal néz a tiszta ég.
Versek
Szonettek