Ezermester az idő . . .
Ezermester az idő, —
Mindenre kiterjed gondja; 
Sürög-forog, tesz és vesz,
Mintha csak száz keze volna.

Bölcsőt farag, aranyos 
Pillét himez, pártát gyöngyöz; 
S a mosolygó arczokon
Ránczot varr a szemfedőhöz.

Tettre költi az erőt, 
Lelkesíti vész s viharba'; 
És a bút a feledés 
Lágy leplével betakarja.

Hagyja nőni a reményt, 
A csalódást, a sok álmot; 
S azután elsöpri — mint 
Falról a gyönge pókhálót.
Versek