Piranói emlék
Mezítláb lépeget
a víz színén a hold,
bárkája mély ölén
hever a holt halász.

Megmerevedett két
fogsora mögött még
a kósza szélből ül
egy végső harapás.

Fölötte tapsoló
vitorla térdepel,
nyitott szemén ezüst
ködökből szőtt lepel.

Gyöngyöt izzad rajta
a már parányi hő
s testére hűvöset
lehell a hűs idő.
Radnóti Miklós versei