Szépség mezőin
Akácvirágos, nagy mezők ezek 
zsíros göröngyök, trágyás új rögök. 
Magokba rejti nyár örök tüzét, 
itt élet gőzölög!

Hajnal lányos kezével integet 
megreszkető, kékívű dombon át. 
A földből élet küld a nap felé 
pacsirtás harsonát.

Már búza dől vasszörnyek torkain,
gyümölcs gurul éneklő halmokon. 
Tüzektől terhes, nagy kohó az ég, 
az arc naptól korom.

Érett lányok bokáin ég a nap 
(itt mindenkit szerelmes láz hevít). 
Nap csókolgatja ember bánatát, 
sok régi könnyeit.

Lilás göröngyökön egy lendület,
egy rögbe túr a gép köröskörül. 
Felhők suhannak, muzsikál a vas, 
hantokra fény röpül.

Emberrel együtt lélegzik a föld - 
nem jár parasztot nyúzni büszke úr.
Embert ölelve simul szerteszét
a fénnyel tört azur.

Ragyogva égbe tör tarló s a rét
(napos rónán didergő délibáb) 
Szépség mezőin földre omlanak
csodás harmóniák.

 
Versek