Havazni fog
Maholnap havazik. Emlékezem, tavaly
itt búslakodtam én, mert a tűznél merengni
mindig szerettem. És ha kérdezték: mi baj?
Azt mondtam: hagyjatok nyugodtan. Semmi, semmi.

Gondolkoztam tavaly az elhagyott szobán, 
amíg a pelyhes hó hullongott andalítón. 
Csak úgy gondolkoztam. S most is csak tétován 
borostyán-szopókás kis fapipámat szívom.

Ó tölgyfa-szekrényem mindég jóillatot 
áraszt, de én botor voltam, mivel a dolgok 
sosem változhatnak, s mit is változtatok 
rajtuk, szegény vándor, ki itt botolva bolygok?

Miért gondolkozunk s beszélünk? Hisz a könny, 
a csók sosem beszél, s megérti minden ember, 
és a barátot is, aki csak lopva jön, 
mert szónál több a nesz, amit a szeretet ver.

A csillagoknak is adtak sok szép nevet, 
pedig nem is kellett, és az, amit a jósok 
beszélnek, hogy majd itt szelik át az eget, 
nem teljesül mindég, mert ők merész hajósok.

S most merre van a bú, a régi, régi? Jaj, 
alig emlékezem, mert már tovább jutottam. 
Ha a szobámba jössz s megkérdezed: mi baj? 
Azt mondanám: semmi, csak hagyjatok nyugodtan.
Versek