A fagy
Ma este az ég fényes-tiszta, szűz, 
a végtelen fagy rázza jeges öklét, 
fagyos a csillag és fagyos a tűz. 
Eléd mered a látható öröklét.

A bús ezüst égen a fagy az úr, 
megdermed a csönd, a szél és a pázsit, 
a puszta és a part, a kék azúr, 
távol egy csillag dsida-hegye látszik.

Csönd ül a tenger s erdő mélyibe, 
hegyes, szúrós, mozdulatlan ezüstfény! 
És nincs a végtelenbe senkise, 
ki győzne érdes és érces ezüstjén.

Zsibbadt magány. Csak dermedünk tovább, 
meggémberedve fényes jégbilincsen. 
Egy örök tél borzalma karol át. 
Fölöttünk gyémánttrónusán az Isten.
Versek