A két bika meg a béka
Vadul küzd két bika; a tét: kié legyen 
       a szép üsző s ország hatalma. 
       Egy béka rí a gyepbe lenn. 
       „Mi baj?” – brekeg, hogy ríni hallja 
       egy kis gyanútlan békafi.
       „Nem látja hát, – szól ez ijedten, – 
       a végin nem maradnak ketten, 
az egyik futni fog, száműzetik s aki 
győzött, nem engedi a dús vidékre többé! 
Miféle táj lehet az így elüldözötté? 
A nádas és mocsár! bár itt még fű se hajt, – 
s közben minket tipor a vízfenékre majd, 
mi pusztulunk, veszünk apástul és fiastul 
e harcban, mely a szép Üsző asszony miatt dúl!” 
       Bölcs volt a szó, a félelem, 
       a vert bika vértől csorogva 
       megbú e békás, vad helyen 
       s óránként huszat zúz halottra. 

       Így van! s bár mindig más a kor, 
bolond nagyok miatt kis ártatlan lakol.

Versek