A bolond (Turgenyev)
Hol volt, hol nem volt, volt egyszer egy bolond. 

Sokáig élt ő kelme gond nélkül fütyörészve. Egyszer csak azt hallja, hogy mindenütt mint esztelen oktondiról beszélnek felőle. Ezért nagyon elbusulta magát és azon kezdett töprenkedni, hogyan vessen véget e kellemetlen hirnek. 

Addig főzte a taplót, mig kifundált valamit… És ha már kifundálta, meg is cselekedte. 

Ismerőssel találkozik az utczán, a ki nagyon kezdi dicsérni ennek és ennek a hires festőnek a műveit... 

— De kérem! — kiáltja föl a bolond. — Ez a festő rég a lomtárba került már... Hát ezt se tudja? — No, ezt nem vártam öntől... Ön — elmaradt a világtól. 

Az ismerős megrémült és — magáévá tette a bolond nézetét. 

— Mily nagyszerü művet olvastam ma! — mondja egy másik ismerőse. 

— Ugyan, ugyan! — kiált föl a bolond. — Hogy el nem pirul! Hisz ez a mű az ördögnek sem kell; rég keresztet vetettek már arra! És ön ezt nem tudja? — Ejnye, be elmaradt a világtól. 

Megrémült ez is és igazat adott a bolondnak. 

— Mily bámulatos egy férfiu az én N. N. barátom! — mondja a bolondnak egy harmadik ismerőse. — Ez aztán az igazi nemes lelkü ember! 

— De kérem! — kiált föl a bolond. — N. N. tőrülmetszett semmirekellő! Kifosztotta egész atyafiságát. Ugyan ki ne ismerné őt! Ön — elmaradt a világtól. 

A harmadik ismerős szintén megijedt, és cserben hagyva barátját, átpártolt a bolondhoz. És ezentul bármit és bárkit dicsértek is a bolond előtt, válasza mindenre ugyanaz volt: 

— Hagyja el, kérem, ön elmaradt a világtól. Sőt olykor azt jegyzé meg csipősen: — 

Hát ön még mindig hiszen a tekintélyben ? 

«Rossz ember! Epés ember!» kezdték róla mondani ismerősei. — «De mily okos fő!»  

«És mily éles nyelvü!» — tóditák mások. —«Oh, valódi tehetség!» 

Utóvégre is az sült ki belőle, hogy egy szerkesztő megbizta a kritikai rovat vezetésével. 

És most a bolond itélt mindenki és mindenek fölött, nem változtatva és nem hagyva el felkiáltásait. 

És most ő a tekintély, aki az előtt oly nagy hűhót csapott a tekintély ellen, — és az ifjuság tömjénez neki, és — retteg tőle. 

De hát mit is tegyenek a szegény ifjak? Bár nem érdemli meg a tömjént — széltében beszélik, — de ha nem tömjénezünk, hát belekerülünk a világtól elmaradottak sorába! 

Ime a bolond élete a gyávák közt.

Költői próza

ru:Дурак (Тургенев)