A szonetthez
Cypris rózsalehellete
     Nemzett Laura ölén téged, alak Szonett!
Zengvén lelkes ezüstszavad,
     Megnyílt a buta kor százados éjjele;
Hellász napja dicsőn derült,
     S paeánt ömledezett a Capitolium.

Paeán! újra születsz nekünk
     Ott, hol Koosz koszorús húga, az ősz Tokaj
A Bodrogra könyöklik, és
     Eos lángjaival keble bujálkodik.
Hallom Dácia halmain,
     Hallom zengeni már aeoli lantodat;
Fürtöd mádi aranygerezd
     S tündöklő amazon-párta ölelgeti.

Üdvezllek, Helikon Kegye!
     Jer, csókold, koszorúzd a te Kazinczydat!
Pólyád szebb örömébe mártsd
     Lelkét, cyprusidat húrjaitól kizárd.
Múlass, zengj, enyelegj vele!
     Vaucluse s Laura leend - Széphalom s Angyala... 
Versek
Magyar irodalom 1772-től 1849-ig