Az iskolában hatvanan vagyunk
Az iskolában hatvanan vagyunk.

    Szilaj legénykék. Picik és nagyok,
    s e hatvan ember furcsa zavarában
    a sok között most én is egy vagyok.
    Ez más, mint otthon. Festékszag, padok,
    a fekete táblácska és a kréta,
    a szivacs hideg, vizes illata,
    az udvaron a szilfa vén árnyéka,
    s a kapunál - az arcom nézi tán? -
    egy idegen és merev tulipán.

    Ez más, mint otthon. Bús komédia,
    lélekzet-visszafojtva, félve nézem,
    hatvan picike fej egyszerre int,
    s egyszerre pislant százhúsz kis verébszem.
    Hatvan picike, fürge szív dobog,
    hatvan kis ember, mennyi sok gyerek.
    Amerre nézek, mint egy rengeteg,
    kezek, kezek és újra csak kezek.
    Mint kócbabácskák a török bazárba,
    egy hűs terembe csöndesen bezárva,
    az orruk, a fülük, mint az enyém,
    s a feje is olyan mindenkinek.
    Mivégre ez a sok fej, kéz, fül, orr,
    sokszor csodálva kérdezem: minek?
Versek