Bánk bán/Második szakasz


 Setét boltozat Petur házában. Hátul középen egy fekete asztal,
 mely körül Mikhál bán, Simon bán s a békételenek ülnek, sokan pedig
 körülöttük állanak. Petur bán az előlülő; a feje felett, a falon egy
 kép függ, melyen egy a trónuson büszkén ülő asszony látszik. Mindenik
 békételen mellett a székhez egy béfedett paizs van támasztva.

 Nagy függő lámpás világít. Az előbbeni éjtszaka.

ELSŐ JELENET

PETUR
 A hajnal érkezik, s még mind csak ily
 Határozatlanúl? - Szorongatást
 Okoz talán a jó szerencse? vagy
 Csak összetett kezekkel várakoztok,
 Hogy majd helyettünk fog dolgozni a sors? -
 Hát nem ti voltatok, kik oly mohón
 Kapátok érc-pohártokat, midőn
 Vagy három órával ezelőtt ivék a
 Magyar szabadság hosszú életére!?
 Úgy, Úgy! hiszen, meg kellett volna azt
 Gondolni, hogy csak akkor mernek a
 Kis gyermekek mást fenyegetni, a-
 Midőn hiszik, hogy azt nem tudja senki.

SIMON
 Boldog, ki hisz: mert meg nem váltja a
 Jelenvaló kisebb rosszat talán
 Rosszabb jövendővel. Mi lesz hazádból
 Akkor?

PETUR
 Megállja még az a sarat.

SIMON
 De mégis - úgy lehet, hogy elmerül.

BÉKÉTELENEK (dörmögve).
 Igaz.

PETUR
 Hah! Ördög és pokol, biz' úgy
 Kívántok itt világosíttatást, mint-
 Ha a dolog csak engem érdekelne,
 És bőrötökre tán építeni
 Magamnak egy uralkodást akarnék.

SIMON
 Mikhál, te szólj.

MIKHÁL (aki szundikált).
 No mit? - csináljatok
 Mit tetszik, és ahol közegyezéssel
 Megállapodtok, ott megegyezek. (Ismét szundikál.)

SIMON
 Hm! csalhatatlan a közegyezés?

BÉKÉTELENEK (dörmögve).
 Kérdés!

PETUR
 Tehát ti szűntelen csak
 Visszhangi vagytok e szőrszálhasító
 Fontolgatásinak? Mért jöttetek
 Ide hát? vagy a pillantatnak közel-
 Létébe' kívánnátok visszamászni?
 Oh gyáva lelkek! mondom: a jövő
 Éjjelre.

SIMON (homlokát dörgölve).
 És olyan hamar.

BÉKÉTELENEK (nyughatatlansággal).
 Hamar.

PETUR
 Zárt néki, míg nekünk nem adja ő.
 Tű asszonyok kezében, nem királyi
 Pálcánk - le onnan édes asszonyom!
 (A felette lévő képet ellöki.)
 Egy olyan teremtés, akinek nem ez
 Hazája, - cinteremjeinkben a-
 Kinek lenyúgodott szülői nem
 Tevék le csontjokat, - ki gyermeki
 Játékainkban is nem osztozott volt:
 Bennünket az vajjon szerethet-é?

BÉKÉTELENEK (elevenebben).
 Nem, nem!

SIMON
 De hátha mégis úgy lehetne?

PETUR
 Hallgass Simon! - Nem érdemes talán
 Az, ami játékon forog, hogy a
 Kockák vetésén kissé karjaink
 Fárasszuk?
 (Felkapván a mellette levő paizst, arról a takarót
 lerántja és a címer rajta egy a trónus alatt vérében
 fetrengő asszony.)
 Im csak ide tekéntsetek!
 Nem érdemes mászásra e derék
 Szőlőgerezd? Nem érdemes, hogy a
 Király megént király legyen? s nyakunkra
 Ne hágjon a dölyfös Meránia?
 (Mind bámulva vonják le mellettük levő paizsaikról a
 takarót s mindeniken az előbbeni címer látszik.)
 Egy véres asszony a királyi szék alatt. - - -
 Nincs senki is? - no menjetek haza
 Tehát s vegyétek fel magatokra a
 Töredelmeseknek köntösét, ha ez
 Vétek; s zokogjatok, mint a bolondok,
 Kik vétkekért csapra ütik véreket -

BÉKÉTELENEK (felzúdulva kardot rántanak s az asztalra csapják).
 Sokáig éljen a magyar szabadság!

MIKHÁL (felütődik).
 Mi az? mi végződött?

SIMON (ingadozva).
 Én nem tudom.

PETUR (egy szegletbe dobván a nála levő paizst).
 Le a királyi székből asszonyom!

BÉKÉTELENEK
 Véressen is!

MIKHÁL
 Mit? Oh nagy Istenem!

PETUR
 Mi lelt öreg? - vagy úgy! Hát a jövő
 Éjjelre -

BÉKÉTELENEK
 Pártütés!

MIKHÁL (felugorván, egyik széktől a másikig tántorodik).
 Hah! Pártütés?!

PETUR
 Utálatos beszéd! nem pártütés -
 Kicsikart szabadság! - csak nyúgodj, öreg.

MIKHÁL
 Oh nyughatatlan éjtszakám! Simon,
 Petur - ti - emberek! - Irtóztató
 Álomba rengettetek el engemet.
 Mikhál - öreg! mi lett belőled? - ébredj!
 (Magát mellénél rázza.)

PETUR
 Csak csendesedj! neked semmit se kell
 Csinálni -

MIKHÁL
 Oh, bán, bán, ez már gyalázat!
 Simon, Simon! te is közöttök? oh nem!

SIMON
 De hátha mégis -

PETUR
 Ő is fegyveres-
 Társunk -

MIKHÁL
 Csalárd vagy bán: az én öcsém ő?
 Uram teremtőm szánj! mire
 Jutottam? (Térdreesik.) Irgalom meg irgalom,
 Irgalmas Isten! Ah, hová jutottam!
 (Elhanyatlik.)

SIMON (felfogja).
 Bátyám!

PETUR
 No, hagyd el, üljetek le csak.
 A vének ollyak, mint a gyermekek,
 Kik mindenért sírva fakadnak. Nem is hal
 Ő meg.

SIMON
 De hátha mégis úgy lehetne -?

AZ ŐR (kívül).
 Ki vagy?

SZÓZAT
 Szabad magyar.

AZ ŐR
 Mi jelszavad?

SZÓZAT
 Melinda.

PETUR
 Jön.

BÉKÉTELENEK
 Ki az?

SIMON
 Melinda?

MÁSODIK JELENET

BÁNK (betoppan).
 Bánk.
 Az Isten e gyülekezet álmodott
 Céljával, az, ha elsül, és igaz, jó.

PETUR
 Nem álmodott ez, elsül, és igaz, jó.

BÁNK
 Úgy hát szerencsét kívánok.

PETUR s a BÉKÉTELENEK
 Köszönjük.

MIKHÁL (feleszmélkedvén Bánkhoz siet).
 Bánk, kedves, édes öcsém! Isten hozott
 Egy ősznek oltalom-pajzsúl! Te ments
 Meg engem e haramiák közűl.

BÁNK (kardjához kap).
 Haramia?

BÉKÉTELENEK
 Hogyhogy?

PETUR
 Semmitől se tarts, bán!

BÁNK
 De hát miért reszket ez az ősz?

PETUR
 Mivel
 Csak gyermek.

MIKHÁL (égre vetett szemekkel).
 Oh, uram, bocsásd magadhoz
 E gyermeket, s adj neki jó éjtszakát!

BÁNK
 Öreg! világosíts meg e dologban.

MIKHÁL
 Úgy vélekedtem, hogy Peturnak egy
 Vitézi társaság lesz célja, mint-
 Hogy a Kalandosok már elhagyatnak.
 Azonban képzelhedd érzésimet
 Midőn felébredék s kiáltani hallom:
 Le a királyi székből! - Pártütés!

BÁNK (egészen kirántja a kardját).
 Való tehát?

PETUR
 Nem egészen. Csak hogy egy
 Asszonynak engedelmeskedni nem
 Fogunk.

BÁNK
 S miért?

PETUR
 Miért? miért? te kérded
 Azt bán? szegény lélek, sajnálhatom
 Szép gyengeséged.

BÁNK
 Gyengeségemet?

PETUR
 Ne erőszakoskodjál magadon! Tudom
 Én jól, hogy elvesztette lelked egy
 Részét arany nyugalmának. - Panasszát
 Nem hallod elnyomattatott
 Hazádnak és nem látod, mint potyog
 Hazádfiának orcáján le könnye? -
 Ez a merániaknak izzadoz;
 Amaz merániaknak a hasát
 Hizlalja vérverejtékével; ez
 Bőrét siratja, mert merániak
 Takargaták be abba testeket.
 Román ugyancsak zendítő vala
 Meg is fizette Zavichosztnál halállal;
 De a szegény Miciszlavic Miciszláv
 Mit véte, e meráni büszke asszony
 Hogy tartományait kívánja el?
 Bánk bán! barátim! a szülők Polyák-
 Ország felé néznek kisírt szemekkel,
 Mert tán fiuk Endrével ott veszett,
 Azért, hogy egy ötesztendős gyerek
 Nyerhesse a galíci tartományt.
 Légy boldog, Endre! ha te királyi pálcád'
 Kezébe adtad asszonyodnak, és
 Jóságodat dicsérni hallván, úgy veszed
 Incselkedését, mint jó pénzt - íme:
 Alattvalóid így segítenek.

BÁNK
 S mit véte nektek e meráni asszony?

PETUR
 Oh bán! ez a derék asszony nagyon
 Értett azon közönséges szokáshoz -
 De engemet csak nem fog lépre csalni -
 Jól tudta ő azon mindennapi
 Fogást, miképp kelljen az alattvaló
 Nagyoknak orrára az édes reménység
 Üvegszemét nevetve tenni fel;
 De úgy, hogy azt ők észre sem vegyék -
 Az ollyanoknak, mint te vagy, nagyúr,
 Ő rang, igéret és aranyhegyek
 Zacskóba zárt szelével el tudá
 Mázos kegyelmét osztogatni,
 S a jó bolondok, hogy helyét találják,
 Kiveték zsebekből ön vagyonjokat.

BÁNK
 Amit magok vetettek el, királyok
 Vérén vegyék meg azt ismét?

BÉKÉTELENEK
 Nem úgy van.

PETUR
 Mi a királyt imádjuk - ámde egy
 Endrében - egy férfiú-királyt imádunk,
 Meráni asszony nem kell itt soha.

BÉKÉTELENEK
 Nem, nem!

PETUR
 Görög, gubás, bojér, olasz,
 Német, zsidó, nekem mihelyst fejét
 A korona díszesiti, mindegy az,
 Mert szent előttem a királyom, és az
 Asszonyt becsűlöm - ah, de mégis annak
 Én engedelmeskedni nem tudok,
 Nem, nem tudok, mint Endre a királyunk! -
 Midőn Pozsonyvárban Erzsébetet
 Általvevé Lajos thüringi herceg
 Számára a követség - oh mikép
 Állt ottan ő! Egész ország csupán
 Nyelvén lebegni láttatott: "Köszöntöm
 Uratokat (így szólt), mondjátok neki,
 Hogy ezen csekélységgel elégedne meg;
 Ha Isten éltet, még idővel a leg-
 Több drágaságokkal fogom tetézni," -
 S kirakta a szörnyű sok kincseket,
 Amelyeken Thüringia elvakult.
 Hogy álla ottan Endre, hátul egy
 Szegletben - Endre, a magyar király! -
 Pirúlva morgott a magyar, s te Bánk
 A köntösét rántád, hogy előbbre menjen. -
 Sírt bennem a lélek, hogy a pazarlást
 Szemléltem és minden magyar szeme
 Könnyekbe lábbadt. - Honnan volt az a kincs?
 Bánk, nem felelsz? - Tulajdonunkat el-
 Vevé s od'adta a hazájabéli
 Cinkosinak, s kihúzta a szegény
 Magyarnak a kezéből a kenyért s azt
 Megette a meráni fegyveres.
 Lerontatá atyáink várait,
 S meráni fegyverest rakott oda;
 Elszedte hivataljainkat és
 A puszta bán-névvel cifrázta fel.
 Eckbert, az öccse, alig törölte le
 Fülöp királynak a vérét kezéről
 S itt a scepúsi földet elnyeré.
 Berchtold az üstökét se tudja még
 Befonni, s már érsek, bán, vajda s Bács-
 Bodrog megyékben főispán leve.
 Bánáti Bertalan kihal fimag
 Nélkül: s ez asszony egy jött-ment Jerindó
 Di Vegliát atyafivá teremt -

BÁNK
 Igen - de Ráskai Demeter, pohárnok -?

PETUR (megütközik s ajkát harapja).
 A sógorom? Hm! A derék s hasznot-
 Hajtó pohárnok a vámot valóban
 Elnyerte Újfalun, mert szorgalommal
 Töltötte a királyné kancsóit. - Sokáig éljen!
 (Egy kancsót magasan felemel, azután kiönti a földre.)

MIKHÁL
 A gyermekek tapossanak anyjokon,
 Midőn az atyjok messze tartományban
 Fárad szerencséjek miatt? - Gonoszság! -

PETUR
 Minő szerencséért? hogy enged egy
 Asszony kevély áhítozásinak
 S Kálmánnak, a fiának, hogy dobot,
 Vagy egy kicsiny kürtöt nyerhessen - űzi
 Galiciából el Miciszlavict?

BÁNK
 És így hazátok elbúsultjait
 Játszani akarjátok s királytokat
 Úgy tenni a királyi székre, hogy
 Gertrúdis estén szíve megrepedjen?
 Fájdalmiban megölni érzeményit,
 Hogy társitoknak könnyeit soha
 Se lássa többé, - egyszersmind szeretni
 Is, ölni is szándékoztok; mivel
 Gertrúdis éppen a király maga!

PETUR
 Ne élne vissza hát azzal s ne kapna
 Vasas marokkal a magyar javak
 Közé; mivel részemről én bizonnyal
 Orrára kész vagyok koppintani.

BÉKÉTELENEK
 Mi is!

BÁNK
 De ő azért mégis csak az marad.

PETUR
 No nekem ugyan nem az! ha egyszer ő
 Rabló, királyném is megszűnne lenni -
 Ezt esküszöm, míg Endre élni fog.
 Meg kell erősítenie régi (szent
 Első királyunktól kitett) szabadság-
 Beli jussainkat; vagy ha megmutatja,
 Hogy a hazám boldogságán segít
 Ezen szabadság eltörlése - egy szót
 Se szólok: ámde míg ez a szokás,
 E század, Árpád vére, a magyar
 Érzés, magyar javak virágzanak,
 Mindaddig azt fogom kiáltani; üsd az
 Orrát, magyar, ki bántja a tied'!

BÉKÉTELENEK
 Üsd, üsd!

BÁNK
 S ezen szokást tekintve, mi
 Szükség setétben bódorogni? Ha
 Törvény s szokás szerént cselekszetek, nem
 Csak én, hanem minden magyar segítő
 Kezét sietve nyújtaná -

MIND (Peturon kivül mintha hályog esne le szemökről).
 Igaz.

BÁNK (csendességgel).
 Az őseink becsülettel s vitézi
 Lélekkel estek egykor el, kicsiny
 Vagyonoknak elnyeréséért, vagy inkább
 Értünk: s mi azt mostan magunk javára
 Tartsuk hazánknak omladékain?
 Azokon; mivelhogy zendülésbe' nem
 Fog-é kiömleni az ártatlanok-,
 A felebarátjainknak vére is? mely
 Bugygása közben fogja a szabadság
 Jajos tüzét átkozni - hörgeni.
 És tagja légyek e rossz társaságnak
 Itt én is? ártatlan vért ontani
 Segítsek? és abban eszköz legyek, hogy
 Jajgasson a szabadságunk miatt
 Szegény magyar hazám? -
 Az éltöket s a nyúgodalmokat
 Kockára tégyük polgártársainknak,
 Kik, mint szülőinket, bennünket is
 Táplálnak! - És miért? mivelhogy ez
 Asszonynak a hatalma bűntetetlen
 Teszi azt, mit a közönséges zsivány
 Talán fizetne életével is?! -
 Vétkűl tulajdonítsuk azt neki,
 Hogy a felekzetét jobban szeretné,
 Mint a magyarságot? - Ha németek
 Között közűletek király lehetne
 Egyik, nem elsőbb volna-e előtte
 Még ott is a magyar?

BÉKÉTELENEK (gondolkozva, dörmögve).
 Hisz az való.

BÁNK
 És ennek ellenét kivánja még-
 Is mindenik; sőt azt akarja, hogy
 Úgy tégyek én is. - Nem, magyarok! soha
 Azt tenni nem fogom. Való, hogy engem
 Az emberek bolondozása meg-
 Mulattat; oh, de a vérekbe és
 Az életekbe forró ösztönöm
 Markolni nem kíván, se játszani. -
 Hogy Bánk leüljön a setét szövetség
 Gyász-asztalához, ahhoz nem csekélyebb
 Mint bánki sértődés kivántatik.

BÉKÉTELENEK (egymásra nézvén).
 Jól, jól beszél.

PETUR
 Nem jól beszél, ha mondom.

SIMON
 Ispán! de hátha mégis úgy lehetne -?

BÁNK
 Ha oly hatalmatok lehetne is,
 Mint volt Leventa- vagy pedig Kupának -
 De nékik is elsűlt-e?

SIMON
 Mikhál! gyerünk!

MIKHÁL (örömmel).
 Öcsém!

BÉKÉTELENEK (mind felkerekednek).
 Gyerünk!

PETUR
 Pokolba! hát talán nem
 Esküdtetek meg itten?

BÉKÉTELENEK (ismét le akarnak telepedni).
 Az való!

BÁNK
 Kérlek, ne bántsd őket, különben én
 Tőlük fogok kivánni egyet itt
 Mindjárt. Ne engedj jönni annyira -
 Úgyis felelned kell még egyre - egyre,
 Mely őrülésre hoz: de félre ezt
 Most egyszer! - Emberek, jertek velem!
 Előbb való a hit parancsolatja;
 Istennek a kenettje egy király felség.

BÉKÉTELENEK (Bánkhoz állanak).

PETUR (eleikbe futván).
 Az Istennek kenettje Endre, nem
 Gertrúd! ez a rabló az nem lehet!
 Azért csak érjem el, torkon fogom,
 S királyi széke kárpitjának a
 Zsinórjával fojtom beléje lelkét.
 Mint vizözön zúgok mindenfelé,
 S ahol találom, ottan rontom öszve
 Ez asszony annyit átkozott fejét.

BÁNK
 Várdán, belőled most a nemzeti
 Rút gyűlölet, nem az igazság beszél.
 Jertek velem, magyarok! szánjátok őtet,
 Mert nem gonoszságért gyűlöl, hanem
 Azért, mivel más más köntöst visel.

MIND
 Gyerünk!

PETUR
 Kiholtak szabadítóid, oh
 Te vasravert hazám? no nyeld le a bilincsed
 Jajgatva s edd magadnak a halált!
 Nem kényszerítelek - magam is tudok
 Hóhérja lenni azon utálatosnak! (El akar.)

BÁNK
 Megállj! - Ezen haza- s felségárulót
 Láncokba verjétek - parancsolom.
 Én, a király személye, én - maga
 Parancsol Endre a király! -

PETUR (Bánk lábaihoz hajol).
 Királyom!

BÁNK (elérzékenyedve felemeli).
 Petur, Petur, kedves bátyám, ölelj meg!
 Látod, hová tud téged csak neve
 Is vinni Endrének! ládd, mint buzogsz
 Érette, mégis a szívét akarnád
 Kitépni! - Hát jut-é eszedbe még a
 Testvéri háború? Te ott is Endre
 Pártján valál, - s midőn jószágidat
 Elszedte Elmerik király -

PETUR
 Eressz!

BÁNK
 Hozzám jövél szökésed éjjelén,
 Még egyszer elmentünk a cinterembe
 Együtt - lerogytál ott atyádnak a
 Sirjára, s azt mondád: "Igazad vala
 Atyám, - az Isten nem segít soha
 Felkent királyok ellen! Nem maradt
 Semmim, csak egy szivem: már legyen a
 Föld, melybe' nyugszol, akárkié; de sirod
 Ölelése s e mondás enyim marad."

PETUR (Bánk nyakába esik).
 Öcsém! - az Isten nem segít soha
 Felkent királyok ellen! - Már legyen
 Akárkié a föld és a vagyon -
 Egy szív marad; s így - szent haza, békesség!

MIND (Bánkhoz tolakodnak).
 Az - békesség! -

MIKHÁL
 Öcsém! Uram-teremtőm!

BÁNK (mintha mind egybe akarná ölelni).
 Oh Endre! győzedelmeskedj te bár
 Országokon; de ilyen győzedelmet
 Mint Bánk neked nyert most, nem nyersz soha!

AZ ŐR (kívül).
 Ki vagy?

SZÓZAT
 Szabad vitéz.

AZ ŐR
 Jelszód?

SZÓZAT
 Melinda!

BÁNK
 Melinda! oh, ki gyógyít engemet meg?!

MIND (egy oldalra tolódnak).
 Hah! árulás!

HARMADIK JELENET

BIBERACH (jön).
 Csak Bíberach.

BÉKÉTELENEK
 Hah! halj meg!

BIBERACH (nyugodtan visszalép).
 No lassan! ejnye milliom! biz úgy
 Nekem estek, énhelyettem hogyha itt
 Más állna, tán a nyavalya is kitörné.
 Kedves vitézek, csendesen! biz' az
 Ördög nem alszik! - ej, szégyen, gyalázat
 Kardot ragadni! (Csalfa alázódással).
 Egy magyar csak egyik
 Bajúsza végével pokolba űzhet
 Egy ily szegényke németet.

SIMON
 Melinda!

MIKHÁL
 Hol loptad el húgomnak a nevét?

BIBERACH
 Ahol magát más lopta: a királyné
 Dombérozó mulatságában.

BÁNK, MIKHÁL, SIMON
 Ember!

BIBERACH
 No hadd beszéljem hát magam ki; de -
 (Igazán megszeppenve).
 Ördögbe is! valóban most eszem'
 Fel kell tekerni - átkozott hajón evez szerencsém,
 S elül, hahogy reája nem vigyázok.

BÁNK
 Kóbor! hogyan jött a Melinda név
 Nyelvedre?

BIBERACH
 Páh! tehát mégsem tudod? -
 De igaz! hisz a királyné prüszkölő-
 Becs-rang-porától egész bolondulásig
 Elszédültél te. No de, szó ami szó,
 Ők szépen is fogának a dologhoz,
 Úgymint: "Nagyúr - ej - Bánk bán - így, meg így;
 Nem illik, ország első nagyja, hogy -
 Így meg-meg így." - Felhozta hát ide
 Szép együgyű feleségét a nagyúr,
 Bármint dörömbözött szerelme-féltő
 Nagy szíve.

BÁNK
 Ember!

BIBERACH
 Csak csendesen, óh
 Bán most az egyszer úgy kell már viselni
 Magamat, hogy a hajlandóságodat
 Megérdemeljem; mert ebűl leszek.
 Ládd bán, sokan tudták ezt a regét;
 És ha igazat kell szólni, addig én is
 Sípot faragtam nádatok között,
 Míg benne ülhettem s hiú szemekkel
 Néztem magam körül - nevetve mást.
 Véletlen így tanultam azt ki, a-
 Mit szorgalommal sem tudtak sokan.
 Ispán uram, te oly merőn tekéntesz
 Reám, s nem tudod, hogy csak ezen éjtszakát
 Lett volna szükség el nem lopni Bánk bán
 Nagyúrtól, és hogy addig, míg ti itt
 Vele vagytok - otthon Ottó és Melinda -

MIKHÁL, SIMON, BÁNK (egyszerre).
 Melinda, húgom? Fattyú megöllek!

BIBERACH
 Ezt ugyan bizony
 Szolgálatomra nem reményleném.
 Ládd bán: királyod a kezedbe adta
 Egész hatalmát; s így hogy egyikének,
 Vagy másikának útjában ne légy,
 El kelle ország-vizsgálásra menned.

PETUR (mérges kacajjal emeli fel ökleit).
 Gyalázat! Ellágyulhattam? - No Bánk,
 Hát nem kacagsz velem?

BÁNK (összecsapván kezeit).
 Pokolbeli
 Irtóztatóság büntetései -
 Földünkre jöttetek hát már? hiszen
 Ni, itt világos egészen, amit én
 Üres fejű ki nem tudtam találni? -
 El, a királyhoz - a császárhoz, - a
 Pápához elmegyek s hogy elpiruljon,
 Lerántom e parázna bíborosról
 A szép álorcáját kacagtatón.
 Oh, légy velem hidegvér, légy velem!
 Ne hagyj el állhatatosság! hogy merőn
 Nézvén szemek közé, becsűletes
 Tekintetemnél elvakúljon a
 Szentségtörő. Meggyilkolom ott előtte
 A bíboros gazembert; és ha a
 Vesztőpiacra hurcolnak, kiáltom:
 Azért jutott hóhér kezébe Bánk, mert
 Hitvesse virtusát bosszúlta meg!

BIBERACH
 Páh, milliom! bizony tán nem tudod,
 Hogy csóka csóka-társának szemét
 Ki nem kaparja? mert ám mintsem oly
 Nagyot bokázzon a bíbor, bizonnyal
 Előbb feláldoznak tíz Bánkot is.
 De gyilkod is haszontalan fened:
 Az útakat jól tudjuk elállani;
 Vesztőhelyet se fogsz te látni, hogy
 Ottan rikolthassál, - az ily rikoltót
 Titokban szokták ám eloltani.

BÁNK
 Német! te megnyitottad a szemem!
 S ily kábaságot akartam tenni? - Nem!
 Szeggel szeget! hisz a tilalmas és
 Megengedődhető ravaszkodás
 Úgy állnak el, mint a hazug s igaz.
 Megmenthetem talán még - nemde, oh
 Szólj, Bíberach, lehetne még talán
 Meggátlanunk? szólj, szólj!

BIBERACH (öklét összeráncosított homlokához nyomván, igen mély,
 de rövid gondolkozás után).
 Talán. - Gyerünk!

BÁNK
 Ember! ha még késő nem volna - oh
 Angyal! szerezd meg üdvösségemet. -
 Ne menjetek széjjel mindjárt barátim,
 Hogy megtaláljalak, hahogy talán
 Lehetne szükség rátok - (Mikhálhoz). Ősz, remélj
 Egy nyúgodalmas éjtszakát.

MIKHÁL
 Uram,
 Szent isten! adj te!

MIND (morogva).
 Ámen. Úgy legyen.

SIMON
 Szabadítsd szerette húgomat, Melindát!

BÁNK
 Csak egyszer őtet a kezem közé
 Vehessem, oh mikép fogom kacagni
 A gyáva herceget; s ha húsomat
 Lerágja a kerítő asszony, akkor
 Még csontomon is elviszem Melindát,
 Hogy elhagyattatott helyen legyen
 Inkább kenyéren s vízen, mintsem itt
 Pompában, bíbor és a hermelin
 Bemocskolásra eszközül vettessen,
 S szolgáljon egy bujának, akinél még
 Drágább s becsesb előttem a kutyám. (El)

BIBERACH (maga eleibe dörmögve, követi).
 És - jó ez is. Egyik csak nyerni fog! (El)

PETUR (egy ideig merően nézi mindnyájokat, kik elgondolkodtak).
 No - üljetek le hát - azt mondta, hogy
 Maradjatok. -

MIND (székekhez ballagnak, leülnek, s az asztalra békételenül
 könyökölnek. A többiek körül-körül a fal mellett levő padokra
 telepednek, és vagy térdekre bókolnak, vagy fejeket hanyatt a
 falnak támasztják.)
 Jó, jó! Maradhatunk.

MIKHÁL
 Bojóth! Bojóth! - Kopácsolásokat
 Lelkem menyasszonyi ágynak gondolá;
 Pedig becsűletünknek egy koporsót
 Szegeztek, Oh Melinda!
 (Bánatosan lehajtja fejét s végre elszunnyad.)

SIMON (mellé ül).
 Még hiszem,
 Tán jóra fordulhat minden (Maga elébe néz.)
 De hát
 Ha nem? Kevély spanyol szív, hol maradsz? -
 Hamar tünő örömremény, mi vagy
 Te? játszi képzete a kívánkozó
 Észnek: - mosolyg s - meghal. -

PETUR (az ablaknál egy székbe vetette magát).
 Jó éjtszakát!

MIND (anélkül, hogy megmozdulnának, dörmögik).
 Jó éjtszakát!

PETUR (magába morog).
 Virrad. - Nem úgy, nem úgy
 Ti földi istennék! ne gondoljátok azt,
 Hogy minden irtózik hatalmas hangotoktól!
 (Hirtelen visszateként.) Hát alszotok?

MIND (lassabban).
 Jó éjtszakát! -

PETUR
 Aludj,
 Mohón kilobbant hazafiság! -
 (Elragadtatva néz ki a hajnalcsillagra.)
 Dicső fény-
 Csillag! (Hirtelen gúnyolva.)
 Lopott fény! - ej! - (Lassan.)
 Jó éjtszakát!

 Függöny

Bánk bán