Mariskám, Mariskám! eszem a szemedet
Mariskám, Mariskám! eszem a szemedet,
Ne nézz rám, ne nézz rám, mert megölsz engemet.
          Már a szivem nyugodalma
                    Oda vagyon,
          Mert én téged szeretlek
                    Igen nagyon.

Éjféltájban, éjjel, a szép holdvilágnál,
Egyéb gondolatom nincsen te náladnál;
          Sem éjjelem, sem nappalom
                    Te miattad,
          Mert hallom, hogy hamis szived
                    Másnak adtad.

Reggel, délben, és a késő estve,
Szivemben egyedül csak te vagy lefestve.
          Áldjon meg a mindeneknek
                    Alkotója,
          Ámbár te vagy nyugodalmam
                    Elrablója.
Népköltészet