Föl, föl a hegyre!
Föl, föl a hegyre ! itt van már a fecském, 
Fészket rak újra a borház-ereszkén; 
Vén almafám is uj levélbe hajt, 
Piros virágok rojtja csügve rajt'.
 
Föl, föl a hegyre ! ezt a puszta tájat, 
Melynek kövéből az arany bor áradt, 
Nem nézhetem tovább hálátlanul, 
Könyem reá ugy is hiába hull. 

Föl, föl a hegyre! hadd döngjön a szikla, 
A vasrudaktól pattogjon a szikra — 
S az anyaföldnek, hol majd megpihen, 
Tüzével addig teljék meg szivem 

Föl, föl a hegyre ! bércze felvirulva, 
Vidám danától zengjen egykor újra; 
Koszorút öltsön ez a drága föld, 
Melynek bora dalomba lángot önt! 

Föl, föl a hegyre ! van még egy reményem, 
Bár új borát szőllőmnek meg ne érjem, — 
De dalaimhoz hagyok ráadást, 
Igyék a hon rám ingyen áldomást! 
Versek