Újesztendei szép kívánság
Kormosan, de tiszta szívvel,
     A füst barna fiai
Beköszönünk ma hozzátok,
     Házak boldog urai.
És kivánunk, és ohajtunk
     Ujnál újabb esztendőt,
Szerencsével rakodottat,
     Nem is egyet, sem kettőt,
Hanem igen, igen sokat,
     Annyit, mint a kis világ,
Mennyi csillag van az égen,
     Régi fákon mennyi ág.
De talán az sok is volna;
     Semmiből sem jó a sok;
Éljetek míg kedvetek tart,
     Éljen úri házatok,
Míg a szép leány kapós lesz,
     S kedves a bor, és kenyér,
Míg szomszédba a magyarnak
     Nem kell futni ezekért,
Míg szivetek, mint a gyertya
     Oly vídámon égdegel,
Szemetekben az örömtűz,
     És az erő nem hal el; -
Majd ha egykor kürtőtökben
     A pók szövi hálóját,
S vendég hagyta házatokból
     Füst nem ontja fel magát,
Majd ha nem lesz mit vakarni
     Sem odafenn, sem alúl,
S a korommal a vígság is
     Mindörökre elvonúl,
Akkor még ki kérdi többé,
     Hány meg hány hét a világ?
Jobb fekügyék a gödörbe,
     És takarja el magát.
De az Isten ójon attól! -
     Éljen a szent vígaság,
Ezt ohajtja a Földvári
     Tűzkármentő Társaság.
Versek
Vörösmarty Mihály
Magyar irodalom 1772-től 1849-ig