A hangom
E vad, modern világba semmi korlát, 
minden gyönyört kivettünk, ami jó — 
mostan bevonjuk a fehér vitorlát, 
kifosztva áll az egykor-dús hajó.

Ezért fakult le orcáim biborja,
sós könnyeimbe fulladt az öröm,
a Bánat ajkam pirosát lelopta,
átok emeli föl ágyfüggönyöm.	

De gazda életemnek ősi mélye 
csak lant neked, hegedű, enyhe szín, 
a dörgedelmes óceán zenéje, 
mely visszhangzik a kagyló öblein.
Versek