39. szonett
Dicséretid’, illőn, hogy’ zenghetem,
Ki enmagamnak jobbik része vagy csak?
Az öndicséret mit használ nekem?
S mi mást teszek, ha téged magasztallak?
Éljünk külön, jobb lesz, s ez egy szivet,
Ez egybe forrt szerelmet vágjuk ketté:
Hadd adhassam meg, a mi a tied,
Mit e világon csak te érdemeltél!
Oh távollét, mi kín volnál, ha nem te
Adnád, gyönyörre, im e bús alkalmat:
Időm szerelmi gonddal töltenem be
(Gondot, időt ez édesen megcsalhat!)
        S meg nem tanítnál egyet párrá tennem:
        Dicsérve őt itt, a ki távol innen! 
Versek
Szonettek

en:Sonnet 39 (Shakespeare)
de:William Shakspeare's sämmtliche Gedichte/Sonett XXXIX
fr:Sonnets de Shakespeare/39
ru:Сонет 39 (Шекспир/Случевский)