Betegen
Bús délután... Betegágyamba fekszem,
     künn sárga napfény, haldoklik a nyár.
Beint a fény magányos, bús szobámba:
     "Jőjj el velem, a sír nyugalma vár."

Csábít tovább: "Jőjj, elmulik az élet,
     elhágy a kedves, elszáll a meleg.
Jőjj el velem enyészni csöndes ágyba,
     ott túl a fájdalmat nem érezed."

A fák susognak, a szellő belebben
     s körülölel: "Bús ember, jőjj velem.
A nyárfasorban eltününk az éjbe."
     "Megyek, megyek" suttogva tördelem.

Bús délután... Betegágyamba fekszem,
     künn sárga napfény, haldoklik a nyár.
S beint az ősz magányos, bús szobámba:
     "Jőjj el velem, a sír nyugalma vár." 
Versek