Requiescat
Lépj halkan, itt a lány,
a jó, a hű,
szólj csöndbe, hallja tán
hogy nő a fű.

Fénylő aranyhaját
födi penész.   
Ő volt az ifjúság
s porként enyész. 

Akár a liliom,
mit fény fakaszt, 
nő volt, édes, finom 
s nem tudta azt.

Koporsó, sziklatömb 
van kebelén.
Ő már pihen, de fönt
a jaj enyém.

Csitt, lantom, énekem,
nem hallaná. 
Itt nyugszik életem.
Földet reá.
Versek

en:Requiescat (Wilde)
es:Requiescat
ru:Requiescat (Уайльд/Кузмин)