Naplemente a tengernél
Most a fövényen heverészek
és füstölök
és semmire se gondolok.

A tenger oly zöld,
zöld mint az abszint;
és fanyar, mint a chlormagnézium
és sós, mint a chlornátrium;
és szűz, mint a jódkálium;
és megtanít felejteni	
bús bűneim feledtetője,
csak a tenger feledtet,       
ő és az abszint!

Ó zöld-zöld abszint-óceán, 
ó csendes abszint-feledés, 
hadd szenderegjek édesen, 
mint egykor szenderegtem 
a „Revue des deux Mondes” 
egy hosszú-hosszú cikkén.

Svédország füst most, csupa füst, 
egy óriás havanna füstje 
és a nap úgy pislog fölötte, 
mint félig üszkös cigaretta, 
de vérvörös a szemhatár, 
véres kudarcunktól bíborlik, 
mint a görögtűz tündököl 
s lenéz fekete nyomorunkra.
Versek