37. szonett
Mint boldogít elgyengülő atyát, ha
Serénynek látja munkás magzatát:
Nekem, kit megbéníta sorsom átka,
Vigaszt csak a te jelességed ád.
Mert ime szépség, rang, vagyon vagy ész,
Részben, vagy mind, sőt több ha még lehet,
Neked jutott mint díszes, drága rész;
Én oda fűzöm még szerelmemet.
S igy nem vagyok már béna, sem szegény,
Mert árnyad olyan jóltevőleg éltet
Hogy eltelek túl-bőségedbül én,
S dicsőséged egy része nékem élet.
        Mi legjobb, azt kivánja ajakam:
        Légy boldog! így én százszor az magam. 
Versek
Szonettek

en:Sonnet 37 (Shakespeare)
de:William Shakspeare's sämmtliche Gedichte/Sonett XXXVII
fr:Sonnets de Shakespeare/37
ru:Сонет 37 (Шекспир/Гербель)