33. szonett
Sok fénylő reggelt láttam, láng-szemével
Hogy’ szállt enyelgve szirt-orom fölébe;
A zöld mezőt arany-csókkal lepé el,
S bibort vegyíte halvány ár vizébe.
S aljas felhőnek még is engedé
Rutúl száguldni égi arczin át,
Mely a világtól képét elfödé,
S nyugatra így látatlan, lopva szállt.
Igy fénylett egy nap kora reggelén
Teljes dics-fénynyel arczomon napom:
Hajh! vége már! csak perczre volt enyém,
A felleg elfödé, s nem láthatom.
        De nem tudom bünűl felróni néki:
        Fényt, földi nap veszthet, ha veszt az égi. 
Versek
Szonettek

en:Sonnet 33 (Shakespeare)
de:William Shakspeare's sämmtliche Gedichte/Sonett XXXIII
fr:Sonnets de Shakespeare/33
ru:Сонет 33 (Шекспир/Гербель)