Dél felé
Dél felé vonul a zápor,
Délre zúg a förgeteg, 
Arra vágyom, merre távol 
A villámok dörgenek.

Ott a messze Magyarhonba' 
Nyájas kis falucska áll,
Körülzúgja erdők lombja, 
S rá az ég áldása száll.

Megvonúlva, faluvégen 
Áll egy csöndes, kicsi lak,
Az én drága üdvösségem'
Rejtik a szerény falak.

Erdő fáit mintha vonnák 
A magános lak felé: 
Agaikat védve fonják 
A tető és fal fölé.

Némán nézi ablakábul 
Lilla a sötét vadont, 
Csüggedt arczczal csak kibámul, 
Hallgatja, hogy zúg a lomb.

Nézi, nézi méla kedvvel, 
Nézi, nézi csüggeteg, 
Hogy szalad tovább a csermely, 
S szállnak szét a levelek . . .

A szél egyre jobban zajlik, 
A víz mind jobban csörög, 
És az idő, szinte hallik, 
Hogy zúg el a lány fölött.
Versek