Hunyad
(Bevezető sorok)

Zengem az ősz Hunyadot, s viadalmát élte utólján 
Nándorvár falait mikoron mennybéli segéddel 
Védte vizen s földön Mahomet rohanásai ellen. 
Sok gonosz érte fejét akkor, s száznémü keservek 
Szaggatták kebelét láttán a szörnyü veszélynek. 
S nagyratörő futtának utát noha fogta irígység, 
És a visszavonás háborgó lelke megosztá 
A főbbek sziveit, hogy nékie lenni segédül 
Balgatagúl vonakodnának csúfjára nevöknek; 
Mégsem csüggede ő, bízván Istenbe. Hiába 
Szedte világ minden részéből népeit össze 
A várak s birodalmaknak döntője, toronnyi 
Mennykövező szereit szegzette hiába magyarnak. 
A diadal meglőn, s a döntő fergeteg elszállt 
Drága szülőföldünk, s az egész napenyészet egéről. 
Ah de az ősi dicső tettet hogyan érje fel ésszel 
Százak után az utó maradék? vagy fogja-e kellőn 
A rohanó seregek bajait zengetni kobozza? 
Pannoni Őrnemtő, ki szelíd ajakidra veszed fel 
S gyönge legyintettel fogadod szárnyidnak alája 
Hunnia gyermekeit, hogy kebled tiszta tüzénél 
Szép anyaföldjükhöz vonzó szeretetre hevítsed, 
Légy te vezérsugaram, légy kísérője dalomnak. 
Versek