XX. zsoltár (Szenczi Molnár Albert)
T. B.
          Az izráeliták könyörgése Dávid királyért.

Az Úr tégedet meghallgasson
Te nagy ínségedben,
Az Jákob Istene megtartson
Te veszedelmedben.
   Küldjön tenéked segedelmet
Az Úr ő szent házából,
Tereád fordítsa kegyelmét,
Tartson meg az Sionból.

Áldozatidat megtekintse,
Kikvel őt tiszteled,
Égő áldozatodat tüze
Égesse meg néked.
   Azmit az te szíved kívánhat,
Adja meg ő tenéked,
Hogy mindennémű tanácsodat
Te jó véghez vihessed.

Adjad, Uram, hogy te nevedben
Az mi zászlóinkat
Fölemeljük nagy örömünkben,
És adjunk hálákat
   Mondván: Az Úr Isten megőrzi
Ez királt kegyelmével,
A mennyből őtet erősíti
Jobb keze erejivel.

Némellyek az ő szekerekben
És bíznak lovokban,
De mi az nagy Isten nevében
Bízunk mint Urunkban.
   Azért ők keményen megesnek,
Mi pediglen megállunk,
Ők mind az földhöz verettetnek;
De mi épen maradunk.

Tarts meg, Uram, és engedd nekünk,
Hogy ez király hiven,
Mikoron hozzá esedezünk,
Segédségül legyen.

Versek
Magyar irodalom 1600-tól 1772-ig