Bánk bán/Első szakasz


 A mulatópalotának vendégszobája. Több asztalokon kész italok.
 Gyertyák égnek. Gyakor jön be néhány vendég, iszik, s ismét megy.
 Kívül táncmuzsika, mely hellyel-hellyel megszűnik. 
 Mikhál egy asztalkánál szundikál.

ELSŐ JELENET

SIMON (belép).
 Hm; hátha mégis úgy lehetne? Furcsa!
 (Meglátván Mikhált.)
 Ej, lássa bár az ember, e bizony
 Alszik megént! - No bátyám! ébredezz!
 Ki s be járnak emberek s reád mosolyogva
 Nézgélnek (Mellé ül.)

MIKHÁL (felveti szemeit, s kezét nyújtja Simonnak).
 Ősz hajam vagyon Simon,
 Jó lelkiesméretem: azért biz én
 Nem gondolok velek.

SIMON
 De mégis, én-
 Velem csak fogsz ürítni egy pohárt?
 No - a bojóthi Mortundorfok! (Pohárt emel.)

MIKHÁL (eszmélkedve, kezét mellére nyomja s sóhajt).
 Ah!
 Hazám! szerette jó hazám, Bojóth!
 De vége! Már nekik is - jó éjtszakát!
 (Felkapván az ezüstpohárt.)
 No, éljetek fenn ott, bojóthiak!
 Ott, ott van élet; itt csak éjtszaka. (Iszik.)

SIMON
 De hátha mégis úgy lehetne itt is?

MIKHÁL
 Olyan csodálatos hangon felelsz.
 Simon, reménylesz? - ej, jó éjtszakát!

SIMON
 Nem gyötrelek, Mikhálom, hát vele.
 Még gyóntatómnak is csak esküvés
 Alatt nyilatkozhatnám ki; de
 Neked - neked Mikhál, nem: én atya
 Vagyok.

MIKHÁL (feláll).
 Simon!

SIMON
 Tán kétségeskedel?
 Negyvenhat esztendősnél nem vagyok
 Több.

MIKHÁL
 Oh Simon, nem hal ki a bojóthi
 Gróf-faj! spanyol hazánkba vissza kell
 Mennünk - csak ott kell a bojóthi fajnak
 Zöldelni -

SIMON
 Vagy Magyarországban. Magam
 Is gondolám már s elvégeztem azt,
 Hogy minden országból Bojóthra vinném;
 De itt nem aljasúl el a spanyol -
 Elég ha mindmegannyi jó magyar
 Háznépnek ők lehetnek törzsöki.

MIKHÁL
 Ők?

SIMON
 Hét fiú.

MIKHÁL (elszomorodva leül).
 De már ez csúnya tréfa.

SIMON
 Hallgass meg engem: tegnap estve a
 Vadászaton egy őzet kergeték,
 És - egy banyát találtam. Ő alig
 Látott meg engemet, s leroskadott
 Térdére és tudtomra adta, hogy
 Feleségem immár megszült. Szinte el-
 Indultam; amidőn hatot felém nyujt.
 "Óh, légy kegyelmes (úgymond) asszonyodhoz
 Ő egykor egy szegény koldús személyt
 Elkergetett magától s becstelennek
 Nevezte, mert kettős szülöttje volt:
 Hogy most az istenség adott hetet
 Neki, nyomban emlékébe jött az, amit
 Mondott. Megindulván azon, nehogy
 Feslettnek ítéltessen, egy fiat
 Megtart magánál - a többit, hogy öljem
 Meg, azt parancsolá" -

MIKHÁL
 Tigris-anya!

SIMON
 Megesketém és titkon általa
 Neveltetem mindnyáját.

MIKHÁL
 Hát az anyjok?

SIMON
 Mindég keservesen zokog, midőn
 Az egyet a kezébe vészi és
 Nem tudja azt, hogy én tudom, miért sír?

MIKHÁL
 Aztán mi lesz?

SIMON
 Mikor majd nagyra nőnek,
 Akkor fogom mutatni csak, hogy ő
 Haljon meg akkor - de örömébe haljon.
 Minő öröm lesz ez? Már elhagyom
 Endrének udvarát, s velek leszek. -
 Mikhál, miért sírsz oly keservesen?

MIKHÁL
 Nem hal ki a bojóthi nemzetem!

SIMON
 Nem. Nem. De hát ne sírj!

MIKHÁL (poharat kap).
 Öröm miatt. -
 Ott cimbalom, síp, hárfa zengenek:
 Ott azt hiszik, hogy ők örvendenek -
 Nem, nem csak egy az, aki itten örvend,
 Mikhál az, a bojóthi. (Iszik.)

SIMON
 Nézd, ezek nem.

 Vendégek jönnek vegyest békételenekkel, kik komoran,
 minden valakire való ügyelés nélkül leüldögélnek, isznak.

SIMON (Mikhál mellé ülvén, poharat tölt).
 Nézd, mintha orra vére folyna, úgy
 Kullog be némelyik. Manó vigye
 Vígságtokat, hol a szabad magyar
 Érzés az itt erőltetett feszesség
 Láncába kénytelen harapni.

EGY BÉKÉTELEN (rossz kedvvel nyújtja poharát egynek az összeütésre).
 No! -

MÁSODIK JELENET

PETUR BÁN (belép, vadon körülnéz, Simon mellett egy székre veti magát).
 Igy? - Ördög és pokol! Bizony majom
 Mind egyről egyig. - Oh te szép nevű
 Magyar - Magyar? - Hej, félre oktalan
 Aggodalom! mit használ itten a fog-
 Csikorgatás?
 (Főbe üti magát.)
 Bolondos agyvelő!
 (Dörmög.)
 Szabad kivánna lenni mindenik,
 És torkukon kegyes nagyasszonyuk
 Sült-főttje oly mohón rohan le, hogy
 Majd szinte megfulladnak. Lévnyalóvá
 Lettél dicső Árpád gyümölcse te?

SIMON
 Bán, hát mi lelt?

MIKHÁL
 Petur, nem vagy magad,
 Nyelvedre vigyázz.

PETUR
 Úgy? igaz - helyes - -
 Mikhál, Simon, miért spanyol hazátok-,
 Bojóthotokban nem maradtatok?

MIKHÁL
 Csitt, csitt, ez itt (szívére mutat) sebet ver.
 Ó fiam!

SIMON
 Ember, belőled a rossz lélek ordít!
 Ott élni nem lehet nekünk. Spanyol-
 Ország halálos ágyában nyögött
 Ránk nézve, hogy kiléptünk abból egykor.
 Azóta megholt.

MIKHÁL
 Meg bizony. De csak
 Békével -

PETUR
 Átkozott jámbor te! ki
 Békével? Én talán! Ég és pokol!
 A békés egy bolond; s az is bolond, ki
 Békételen: de én békételen
 Mégsem leszek, míg nem bolondulok meg.
 Oh, célra! célra! így különben egy
 Bárányi békesség - mi több, maga
 Epét okádna itt a békességes
 Tűrés, kiáltva: ördög és pokol!

MIKHÁL
 De, ember! Ej, eredj, eredj haza,
 Aludd magad ki - menj, menj!

PETUR
 Én?

MIKHÁL
 No, leg-
 Alább beszélj hát egy kicsinyt alantabb
 Hangon: az emberek néznek -

PETUR (felugrik, de majd leül).
 Ki? Hol? -
 No, jó! - nem is beszélek - még csak egy
 Szócskát se. Mindenik kimondatott szó
 Hazud, s az emberekben nyargaló
 Tüdő csak a hazugság ördögének
 Lakása. Így ni (az asztalra könyököl) hallgatok.

MIKHÁL
 S kiálts
 Jó éjtszakát.

PETUR
 Jó éjtszakát? igen -
 Majd amidőn egy nemzetség kipusztul;
 Vagy csontjaimmal a meráni gyermekek
 Fognak tekézni, - akkor - - Most, fogok
 Hallgatni - még ma néma lenni, mint egy
 Carthusianus. (Ismét dörmög.) Ó mikép tekéntett
 Le ránk! csak a merániakra néz.
 Bámulja a harisnyát - a magyar
 Csak hátul áll s sóhajt az ily hazánk
 Nagyasszonyán. Haj! Istenemre leg-
 Alább csak egy vidám tekéntetet
 Mutatna hát, ha színből is: nem esne
 Olyan nagyon szívére a magyarnak! -
 Ő is meráni! - -

SIMON
 Hát honnét akarsz
 Már most barátokat? midőn sem a
 Meráni, sem pedig magyar - -

PETUR
 Ki mondta
 Azt? Én s meráni?! Hát mikor nevezte
 Testvérnek a tűz a vizet? - csupán
 Csak bennetek van még egyetlenegy
 Bizodalmam! A ti húgotok -

MIKHÁL, SIMON
 Melinda?

PETUR
 Felesége a nagyúrnak: ő, vele
 Kedvére játszhat; ti pedig húgotokkal.

MIKHÁL
 Szegény teremtés vagy, ha célodat
 Csak asszony által gondolod kivinni! -
 Hát nemzeted? - -

PETUR
 Ne ingerelj fel! - Oh
 A nemzet! - ahány fő, szintannyi ész.
 Kényes becsűlete, mint a köntöse -
 Sértsd meg csak, öszvetörni kész; de adj
 Neki hirtelen egy jó szót s világot
 Teremtve öszverontja ellenségidet.
 Nézzétek - itt is - ott is - úgy kiválnak
 A többi lévnyalók közül, miképpen
 Egy medve több vakondokok közűl.
 Nem méreg az, mely őket oly komorrá
 Teszi, - bánat az, hogy bort adnak nekik,
 De ami egy fillérbe se kerülne -
 Jó szót, figyelmet, nem találnak itt.

HARMADIK JELENET

 Myska bán egy ritterrel jön

MYSKA (egy üres ivóasztalhoz megy s tölt).
 Úgy, úgy vitéz úr: a magyar bor olyan,
 Mint a magyar barátság - mentől óbb,
 Annál erősebb. (Leülnek.)

PETUR (bosszankodva néz reá).
 Hogyha nem dohos.

MIKHÁL
 Csak a dologra mostan.

PETUR
 Ah, soká jön.

MIKHÁL, SIMON
 Kit vársz?

PETUR
 De el fogjátok-é hát hinni?

MIKHÁL, SIMON
 Szólj!
 Szólj!

PETUR
 A nagyúrt.

MIKHÁL
 Bánk bánt?

PETUR
 No csak ne oly
 Csodálkozást! - Utána küldtem egy jó
 Futó legényt titokban. Lássa azt,
 Hogy itt mik esnek.

SIMON
 Petur, Petur!

PETUR
 Csitt! - nektek erről egy kukkot se kell
 Ám tudni. Nagy - nagy, ami fenn forog
 Játékon: a haza és Melinda.

MIKHÁL, SIMON (hirtelen az asztalon által Petur kezét megkapják).
 Mit?
 Melinda, mondod?

MYSKA (poharat emel).
 A mi nagy királynénk!

VENDÉGEK
 Éljen sokáig!

PETUR (vad tekintettel s vérben forgó szemmel felugrik, öklével
 süvegét szemére nyomván, ordítja).
 A magyar szabadság! (Iszik.)

BÉKÉTELENEK (felugrálva, dörömbölve viszonozzák).
 Éljen soká!

 (Myska s a vendégek bámulnak.)

EGY UDVORNIK (jön).
 Utolsó tánc! (Ismét elmegy.)

MIND
 Jerünk. (Elmennek.)

NEGYEDIK JELENET

 Bánk bán úti köntösben, zavarodva, egy zugolyban lévő ajtócskában
 mutatja magát. Nemes mélóság, mindenben gyanakodó tekintet, fojtott
 tűz, mely minden pillanatban kitörni láttatik, és minden környülállás
 azt árulja el, hogy mindenkor nagyobb indulat dühösködik belőlről.
 Petur meglátván Bánkot, hátramarad.

BÁNK (midőn mind eltakarodtak, előre siet).
 Petur! Ha! - hogy mindent így kelletik
 Találnom! -

PETUR
 Jaj kegyes nagyúr! sokat
 Fogsz még te itt találni, ami akkor
 Nem volt, midőn elmentél. Oh de hála,
 Hogy itt vagy ismét. Orvosolj, ha tudsz.

BÁNK
 Hazánk külön-külön vidékein
 Jajt s bánatot találtam; s itt ime
 Ellenkezőt találok, s nem tudom,
 Melyik tehet rémítőbbé - Köjön
 Táján talála engem a serény
 Követ. Petur, miért hivattatál
 Te engem vissza? még pedig titokban!

PETUR (körültekint).
 Titokban bán, titokban - azonban szólni
 Itt nem lehet - hiszen magad tudod, sőt
 Látod, (csúfosan kimutat) hogy egy jól megteríttetett
 Asztal legyekbe nem szűkölködik.
 Ezek donognak, és lehet talán, hogy
 A titkom is kidonganák -

BÁNK
 Titok?

PETUR (szinte súgva).
 Úgy van, kegyes nagyúr, úgy van, titok,
 És még pedig setétben -

BÁNK (megijed).
 Bán!

PETUR
 Te is
 Bele vagy keveredve, és ha veszteségre
 Jön a dolog, tied lesz a nagyobb.

BÁNK
 Bán! bán! hamar beszélj!

PETUR
 Nem, óh nagyúr!
 Mert azt kivánni, hogy megsúgjanak
 Mindent az emberek, csak annyi, mint
 Abban találni kedvet, hogy ha sok
 Irigye, ellensége van: pedig
 Mindenkor a legördögebb nadály
 A sugdosó maga, - én az nem vagyok; de
 Jőjj még az éjjel - itt ha eloszlanak -
 Házamhoz. A jelszónk lészen: Melinda! (El.)

ÖTÖDIK JELENET

 Biberach, aki éppen kevéssel előbb, mint valakit kereső, belépett, amint Bánkot meglátja, megijedve vonja egy szegletbe magát és alighogy Petur elvégzé beszédét - hamarébb kisuhan.BÁNK (elkiáltja magát). Melinda!? (Sok ideig nem tudja magát szóra venni) Az - Melinda - Jelszavok!
 Melinda szép, mocsoktalan neve
 Ma szemfedélűl szolgál egy setétben
 Ólálkodó csoport között! - Titoknak
 Lett zára a Melinda szabad neve!

HATODIK JELENET

TIBORC (ugyanazon ajtón, melyen Bánk bejött, becsúszik). Ni, boldog Isten! Mégis ő biz' az!
 Bánk bán - nagyúr -!

BÁNK
 Elárultattam?

TIBORC
 Én
 Tiborc vagyok, kegyes nagyúr - no, lám!

BÁNK
 Tiborc - (Gondolkodva járkál).TIBORC
 Igen - mert szólni kellenék
 Nagy dolgokat -

BÁNK
 Melindáról?

TIBORC
 Nem arról.

BÁNK
 Nem!

TIBORC
 Lopni jöttem ide; mivel a szegény
 Anya s gyermekek velem - (Elfojtódik.)BÁNK
 No jól van - úgy.

TIBORC
 Oh, én szerelmes Istenem! hiszen
 Nem is figyelmez rám - Bánk! - bán! - nagyúr -

BÁNK
 Melinda! és mindég Melinda! - szent
 Név! égi s földi mindenem javát
 Szorosan egybe foglaló erős
 Lánc, úgy elomla törhetetlen élted,
 Hogy abból a gazoknak is jutott? (Fellobban.) Mennyben lakó szentséges atyám! ide
 Mindentudásod égi cseppjeit!
 Nekem - nekem, hogy e nagy fátyolon
 Átlássak és eszemmel a halandók
 Szívébe nézhessek, mint a tükörbe.

TIBORC
 Nagyúr -

BÁNK
 S ugyan továbbra láttak ők,
 Mint a szerelmes? És azért futom-
 E én az országot, hogy addig itthon
 Fojtsák meg üdvösségemet? - talán
 Ez a királyos asszony azért tetéz
 Munkákat a munkákra, hogy szemem
 Elkábulásakor, szívemben a benn-
 Lakó becsűletet megölje? - Jaj! -
 S most már ezen setétben bujdosók
 Volnának, akik engemet bolond
 Álmomba' szánva háborítani
 Igyekszenek s a végveszélybe' forgó
 Becsűletem felett rikoltanák:
 "Bán, ébredezz; mert meglopattatik Bánk!"
 Azonban - ezek talán csak úgy fogadt
 Szolgái voltak egy veszett irígy
 Embernek, aki nyúgodalmamat
 Sajnálva, itt (szívére ver) szorongatást okozni,
 S döbbentni szívemet kívánta - (Megijed.) Meg-
 Döbbenni? ezt előttem egykor úgy
 Festék le, jól tudom, mint egyikét a
 Lélek betegségének - - - - - -
 Az sem lehet hiszen szünetlen ép! (Reszketve.) Bánk! Bánk! te nem mered kimondani
 Talán? Ki, csak ki! hogy kacagja a
 Visszhang is árva gyengeségedet -

TIBORC
 Oh szent teremtő!

BÁNK
 A szerelme-féltő
 Bánk bán! (kacag) Tüdő, hazudsz! hazudsz!
 (Fájdalommal fejét kezei közé szorítja.) Mit nyughatatlanítsz setétes álom-
 Kép! mit gyötörsz incselkedő chimaera!?
 Hát a világnak egyik pólusától a
 Más pólusáig, szerelmeimben, én
 Miért öleltem mindent egybe? mért
 Mindent? miért te benned, óh Melinda!?
 S egy ember - egy haszontalan por - az
 Ütné ki őtet karjaim közül?
 Őtet!? Ki lenne az? Ki lenne az? - -
 Világot, itt! világot! (hirtelen) A setétben
 Ólálkodókhoz elmegyek. (Elmegy, amerre jött.)TIBORC
 No itt hágy. -
 Ah, mintha jönnének - jönnek - csak el! -
 Éhezzetek szegény férgek: nem ért
 Még a lopáshoz ősz Tiborc apátok.
 (Rettegve Bánk bán után siet.)

HETEDIK JELENET

 Ottó és Biberach jönnek.

OTTÓ
 Frissen - beszélj - találhattad magát?

BIBERACH (jelentőleg).
 Találtam - a galamb helyett oroszlánt.

OTTÓ
 Talán haragszik? Mit szólott?

BIBERACH
 Hogy: eljön.

OTTÓ (örömmel).
 Eljön!

BIBERACH
 No csendesen! - Dicsérd csupán
 Múltával a napot.

OTTÓ
 Hiszen maga
 Mondá Melinda, hogy eljön?

BIBERACH (fagyosan elmosolyodik s futva azon ajtóra veti szemeit, melyen Bánk elment).
 Maga.
 (Hangosan, vélvén, hogy Bánk hallgatózhat.)
 Germanciust, ki elrejté magát,
 Hogy majd kilesse, mit beszéllenek
 Felőle, nem jó ám követni mindég,
 Mert a szelíd Germancius tudá
 Az indulatjait mérsékleni.

OTTÓ
 Miért beszéled ezt nekem?

BIBERACH
 Csak úgy -

OTTÓ
 Te indulat nélkül való teremtmény,
 Esmérlek-é immár én tégedet?
 Vagy egy csodálatos embernek óhajtsz
 Látszani úgy-e? - Légy nekem barátom.

BIBERACH
 Én nem.

OTTÓ
 Nem? és miért?

BIBERACH
 Hogy más legyen.

OTTÓ
 Derék.

BIBERACH
 Azon bolondság, amidőn
 Az állapotját elfelejti az
 Ember, nevetségesebb, mint ha a
 Természetét erején fellyűl feszíti.

OTTÓ
 No, adj tehát tanácsot most.

BIBERACH
 Miben?

OTTÓ
 Te esméred Melindát -

BIBERACH
 Tán - igen.

OTTÓ
 Szólj!

BIBERACH
 Hm -! minden, ami a fehérszemélyek
 Szív-büszkeségeinek hízelkedik,
 Egyúttal az már tetszik is nekik.
 Ők a legundokabb kirugdalódzót
 Is még dicsőségesnek esmerik,
 Ha benne egy kis rendkívül-való van.
 Egy herceg - egy királyi néne - egy
 Kereszt - arany lánc, mind egérfogók
 Az asszonyokra nézve.

OTTÓ
 S a derék
 Bánk bán, Melindára?

BIBERACH
 Férj, kit szeret.

OTTÓ
 Elvesztem!

BIBERACH
 Oh, dehogy! A férj se várjon
 Az asszonyának szívétől soha
 Többet, csak amit egy becsületes
 Kalmártól: ez bármilyen szentül is fel-
 Fogadja a kiválasztott jószáginak
 A félretételét - mégis hazud -
 Egész örömmel adja által a leg-
 Elsőnek, aki értek többet ád.

OTTÓ
 Mért könnyezett hát, hogy velem beszélt?

BIBERACH
 Ez éppen a fő bökkenő! Uram,
 Hidd el, hogy asszonyink ravaszabbak ily
 Esetben, mint az ördög, amidőn
 Az elragadni egy bűnöst törekszik.

OTTÓ
 Oh, hát enyim Melinda!

BIBERACH
 Nem hiszem.

OTTÓ
 Nem?

BIBERACH
 Mért akarsz elvenni egy szerencsét,
 Melyet nem adhatsz vissza?

OTTÓ
 Biberach!
 Mi lesz hát ebből? hisz' egyszer így,
 Máskor pedig másképp szólsz -

BIBERACH
 Mert sem a
 Búdban, sem a szerencsédben soha
 Ok lenni nem kivánok.

OTTÓ (felbosszankodván; megvetőleg).
 Ostoba! (El.)

BIBERACH (egyedül).
 A repkedő kicsinyke lelkek oly
 Sokan donognak a világba', mint
 A szúnyogok; de vajjon hol van az
 Az ember, aki abban elhitetné
 Magát, hogy ő közikbe tartozik?
 Sokszor derék, ha egy ily ostobát
 Jól megzavarhat az ember, ámde úgy,
 Hogy ő megént mást légyen kénytelen
 Zavarni. Rajta csak kegyelmes Ottóm:
 Ugorj! de Biberachod hátra áll.
 S ilyen szegény egy ember? éspedig
 Uralkodó ember! mégis kezében
 A nénje szíve, akit egy nagy ország
 Fél -! Tartományok hát csak machinák,
 Amelyeket kis gyermek is megindít,
 Ha félelem s reménység mindenik
 Kereket helyén maradni kényszerít.
 (Gondolkozik.)
 Itthon vagyon tehát - Melinda a jel -
 Jó, jó - - de csak vigyázva. Meglehet,
 Bánkhoz szegődök. Ott van a haza,
 Hol a haszon - s miért ne húzzam azt?
 Hisz' aminek meg kell történni, az
 Anélkül is megtörténik. (Kitekint.)
 Ha! más
 Oldalra a palásttal Bíberach.

NYOLCADIK JELENET

IZIDÓRA (sietve jön).
 Ő volt az! Úgy-e ő -?

BIBERACH (vállat vonyít).
 Kisasszony! én
 Száraz reménnyel nem tudlak tovább
 Éltetni.

IZIDÓRA
 Mit? - Leselkedő! ezért
 Csaltad tehát ki titkomat -?

BIBERACH
 Hisz' Isten
 Én nem vagyok - ha mást szeret.

IZIDÓRA
 Való
 Tehát? Melinda -

BIBERACH
 És te is tudod?

IZIDÓRA
 Ha mások észre vehetik, én legyek csak
 Vak? - Bíberach, oh, szólj, tudná magát
 Melinda elfelejteni?

BIBERACH
 Talán. Hisz' asszony.

IZIDÓRA (dölyfösen).
 Asszony? Te érzéketlen ember! és
 Te is tudod közelről e nemet
 Esmerni -

BIBERACH
 Megtanultam, emberi
 Elmém ezernyi baklövésivel.

IZIDÓRA
 Melinda e szerént -?

BIBERACH
 Asszony.

IZIDÓRA (méreggel).
 S azok -?

BIBERACH
 Az ördögökkel is elenyelgenének,
 Ha nincsenek körülöttök férfiak. (Kitekint).
 Jönnek! (A legnagyobb hidegséggel ott akarja hagyni.)

IZIDÓRA (szemeit tenyerével elfedi).
 Jaj a szemeknek, melyek ezt
 Látják - jaj a szívnek, mely érezi! -
 Oh Bíberach, ne hagyj el!

BIBERACH (visszaballag).
 Érted azt
 Is megteszem. - De térj ki most előlök!
 Egyetlenegy tanácsadásom ez:
 Kövesd Melindát, szép kisasszonyom,
 S ne ess utána Ottónak nagyon.
 Sok férfiak - tudom magamról - az
 Olyat, ki könnyű győzedelmet igér,
 Azért se' szívelik; de légyen a
 Meghódítás nehéz, már akkor ők
 Csak puszta büszkeségből is belé-
 Szeretnek.

IZIDÓRA (megsértetve).
 Ah te szemtelen! (Elsiet.)

BIBERACH (könnyű vállvonyítással).
 Szegényke!
 (Szünet után.)
 Kár ilyen csinos főért, hogy a
 Velő hibáz belőle! Benne van
 Szép két szem, amely hódítón beszél;
 Szép ajkak, édesen beszéllenek;
 És még egy elcsábíthatóan beszélő
 Szajkói nyelv - és minden, ami csak
 Beszélhet, azt beszéli, hogy:
 Az ész hibázik, a fejecske kong. (Elkullog.)

KILENCEDIK JELENET

 Melinda s Ottó belépnekMELINDA
 Távozz!

OTTÓ
 Melinda!

MELINDA
 Távozz, mondom!

OTTÓ
 Egy
 Szót csak, Melinda -!

MELINDA
 Édes Istenem,
 Mi lett belőle! -

OTTÓ
 Énbelőlem?

MELINDA
 Ál-
 Orcádból, undok ember! oh szerelmes
 Jó Istenem, be megcsalatkozék!

OTTÓ
 Oh én is - én is megcsalatkozék!

MELINDA
 Kiben?

OTTÓ
 Melindában. Midőn bejöttem ez
 Országba - mindjárt a szemembe tűntél.
 Egy szív után esenkedék, hogy e
 Szívem' felosszam. A sok udvari
 Szívek között - bocsáss meg - a tied volt
 Legegyügyübb, ártatlanabb, Melinda!

MELINDA
 Úgy, úgy! ezért kellett tehát nekem
 Ide jönni és ezért nem ille Bánk
 Bán hitvesének a magányba' lakni?
 Mert udvarunknak nagy szüksége volt
 Tapasztalatlan együgyű szivekre. Oh
 Ez fáj - kimondhatatlanúl.

OTTÓ
 Midőn
 Fülöp király ölettetése végett
 Gyanúba jővén, szenvedésemet
 Elbeszéltem, oly szerelmes érzés
 Csillámla kedves könnyeidben -

MELINDA
 Jaj, jaj, tehát azon könnyeknek!

OTTÓ
 Engedj
 Meg! vak valék, mivel szerettem. Ottó
 Többé nem az, ki volt. Ottó oda
 Maradt Merániában: más terme itt
 Már általad, Melinda. Akkoron
 Levék teremtve, amidőn először
 Megláttalak; mint gyertya által a
 Világ lesz - úgy valék melletted, úgy
 Követtelek; s levésemnek legelső
 Pillanatában eltünt lételem.
 Vétek-e ez?

MELINDA
 Oh én csak sírhatok!

OTTÓ
 Melinda, kéméld könnyid záporát!
 És mégis - esküszöm - drágák ezek
 Előttem és vigasztalói meg-
 Átkoztatott jövendőmnek -! (magában)
 Helyessen
 Mondád, ravasz kölyök!

MELINDA
 Sajnállak. - Oh
 Herceg! Szerelmem által egy lehet
 Csak boldog és szerencsés - az pedig
 Bánk.

OTTÓ
 Oh bizonnyal az ő - egy boldog ember!
         (Sóhajtva, Melinda lecsüggő keze után hajol, s azt hosszasan homlokához nyomja.)TIZEDIK JELENET

BÁNK (az ajtócskán ismét visszajön). Vad indulat, mért kergetsz vissza ismét?
 (Meglátván őket, tenyerét szemeire csapja.) Oh véghetetlen, szent könyörületesség!
 (Erős muzsika; Bánk megijedve szédeleg ki, vissza az ajtón.)MELINDA
 Ah oszlanak!

OTTÓ
 Csak egy szót még, Melinda!

MELINDA
 Bocsáss!

OTTÓ (szavakat láttatik keresni). Melinda! Oh mért kell nekem
 Olyan nagyon szeretni, mint soha
 Még nem szerethetett egy szív is! Oh
 Mért kell nekem csak nyögni ott,
 Hol minden érző szív megrészegedne
 Örömébe'! - Mért hogy reményem, szerencsém
 Vígságait haladja és szerelmem
 Oly vágyakat nevelni kénytelen,
 Melyek talán elmémtől fosztanak meg -!
 (hevesen) Lennél csak egyszer enyim Melinda, úgy
 Az álmot útálnám, mivel szemed
 Szememtől elvenné - a szelet, mert elragadná
 Tőlem lehelleted' - s a napvilágot,
 Mert képedet csókolná tőlem el.
 Eszelős szerelmem egy egészen új
 Világot álmod őrültségiben,
 Melynek csak Ottó a lakossa és -
 Melinda. (Letérdel.)MELINDA (megretten). Térdepelsz?!

OTTÓ
 Előtted, akit
 Imádok. Oh engedd meg gyermeki-
 Báb-módra minden gondolatjaim'
 Enyészni, és csak a Melinda édes
 Nevével agyvelőm betölteni.

MELINDA
 S ő térdepel! - Bánk, Bánk emlékezek
 Szavadra -

OTTÓ (felemelkedik). Bánknak a szavára?

MELINDA
 Arra.
 Midőn kezem' megkérte, nem rogyott
 Ő térdre -! szép se' volt igen; de egy
 Alphonsus, egy Caesar állott előttem.
 "Szabad tekéntet, szabad szív, szabad
 Szó, kézbe kéz és szembe szem, - minálunk
 Igy szokta a szerelmes: aki itt
 Letérdel, az vagy imádkozik, vagy ámít."
 Ő mondta ezt, ámító! és bizony
 Bánk nem hazud: s ezért megvet Melinda.
 (Egész bosszúval el akar sietni; de szemközt jön Gertrudis.)

TIZENEGYEDIK JELENET

 Gertrudis az udvari asszonyokkal megjelen, s hol a bosszús Melindát,
 hol a magát feltalálni nem tudó Ottót nézvén, egy ideig megáll
 hátulról; végre szúrósan felszólal.

GERTRUDIS
 Hogy sokszor oly hivatlan érkezik
 Az ember! és - (indulattal) mi volt ez itt
 Melinda?

MELINDA (keserűn).
 Édes - mulatság -!

GERTRUDIS
 Nem reményleném!

MELINDA
 Mindent lehet. Köszönöm, nagyasszonyom,
 Hogy oly kegyes valál s átláttad azt,
 Hogy a bojóthi Melindának nem illik
 Falun magányban lakni, mert nagyúrné,
 S alkalmatosságot szerzél nekem
 Ezzel (Ottóra mutat) sok édes múlatságra is -
 Oh, mert hiszen Melinda együgyű!
 (Szinte illetlenül elsiet.)

GERTRUDIS (ajkát harapva néz utána).
 A kis majom harap (szünet). Negyed napig
 Előmbe nem bocsájtatik.
 (Járkál, végre az udvariakhoz szól.)
 Magam
 Fogok maradni. - (Azok elmennek.)

TIZENKETTEDIK JELENET

GERTRUDIS
 Ottó! hát mi volt ez?

OTTÓ
 Kedves királyi néném!

GERTRUDIS
 Félre azzal!

OTTÓ
 Ő - ő -

GERTRUDIS
 Mi ő? mi ingerelte oly
 Nagyon fel őtet?

OTTÓ
 Szívem.

GERTRUDIS
 Szíved?

OTTÓ
 Az.

GERTRUDIS
 Ottó!

OTTÓ
 Mi lelt?

GERTRUDIS
 Azt kérded, biborunk
 Bemocskolója?

OTTÓ
 Istenemre -!

GERTRUDIS
 Mit?

OTTÓ
 Tűrtesd magad -

GERTRUDIS
 Ki vagy te? és ki én?
 Az én anyám, s hazám Meránia
 Szült téged? a nagy Berchtold vére így
 Fajúlt el?

OTTÓ
 Egyszer minden útakat
 Számomra készíted - azután pedig meg-
 Gyalázol!

GERTRUDIS
 A célod nem; de a módjaid
 Útálhatom. Magam készítek útat,
 Mivel beteg testvérem megvidámítása
 Volt késztetőm; nem tiltottam soha
 Tőled szerelmet! Vidámság, öröm,
 Minden csak a szolgálatodra volt;
 S most fajtalan véred tilalmas úton
 Melinda bírására csörgedez.
 Itt áll ím a gyűlöltetett; s az a
 Szép győzedelmes, kit meg kellett volna győzni,
 Amott meg - útálván ezt, engem is
 Kerűl.

OTTÓ
 De hallgass meg!

GERTRUDIS
 Meráni herceg -
 Egy férfiú nem tud kifogni egy
 Asszonyszemélyen; s egy Gertrudis - egy
 Asszony tud országok felett megállni.

OTTÓ
 Na jó! tehát lemondok róla.

GERTRUDIS
 Le-
 Mondasz? s te tudhatnád azt tenni? úgy
 Lelkemre mondom hát nem is szeretted.

OTTÓ
 Szerettem, esküszöm: de most eszem
 Szólt fel.

GERTRUDIS
 Hazudsz! - Az a tűz, melyet a
 Természet alkotott az asszonyok
 Szemébe, oly sebesen elragad,
 Hogy azt csak egy nyájas szó is dühös
 Lángokra gerjeszti s az erőtlen ész
 Elhallgat: ekkor már az észbe bízni
 Csak annyi, mint egy nagy tüzet csupán
 Buzgó imádság által oltani.

OTTÓ
 De könnyeit tekintvén -

GERTRUDIS (elkomorodik). Sír is!
 (Keserűen elmosolyodik.) És
 Te róla mégis le akarsz mondani?
 Nem ösmered tehát az asszonyi
 Szív gyengeségeit? sem a hanyatló
 Virtusnak e fogásait? - Hiszen
 Könnyezni kell, hogy áldozatja színlett
 Becsét nagyítsa és a könny az a
 Gyöngy, mellyel a halálos ágyba' fekvő
 Szép virtus ékesíttetik! Ki ekkor
 Is még lemond, az oktalan - bolond.

OTTÓ (unatkozva). Néném, tehát mi lesz kedved szerént?
 Majd bíborunk bemocskolása, majd
 Megvettetett szerelmem által a
 Rád háromolható szégyen gyötör.

GERTRUDIS
 Tudd meg, kicsinylelkű, hogy e dolog,
 Ha Melinda érdemét temette volna
 El, úgy kikergettetni kész lehetnék
 Országaimból - és mégis, ha azt
 Megérni kellene, hogy reám mutatva
 Susogni hallanám: ni itt megyen
 Gertrúd, az öccse kinek kontár vala
 Melinda elszédítésében - Ottó!

OTTÓ
 De Istenem! tehát szólj, mit tegyek?

GERTRUDIS
 Te engemet megláncolál, s magadnak
 Egy gödröt ástál, mostan mégis én -
 Én húzzalak ki abból?

OTTÓ
 Csak te, oh
 Gertrudis! add tanácsodat nekem.
 Hogyan lehessen enyim Melinda szíve?GERTRUDIS (elsárgulva visszarezzen). Hallatlan (Járkál; végre kikiált.) Asszonyok! - - Megyek.

OTTÓ
 Kegyes
 Néném! (ölelni akarja Gertrudist).GERTRUDIS (visszalöki). Hah! Vessz el itt arany kalitkád
 Ürében, árva bíboros teremtmény -
 Mit gondolok veled! (Elsiet, az asszonyok követik.)OTTÓ
 Hah!
 (A bosszúság és a szégyen közt habozván, végre kikiált.) Bíberach!

TIZENHARMADIK JELENET

 Biberach belép és parancsolatot vár. Ottó valamit akar mondani, de ismét abbahagyja, ki is akar menni, de nem bír magával, és végre az elmosolyodó Biberachon akad meg kérdő szeme.BIBERACH (vállat vonít. Ottóhoz akar menni, de a kis ajtó figyelmessé teszi. Végre megfogja Ottó kezét és az ellenkező oldalnak elejére kivezetvén ezt súgja): Eredj utána - mutass előtte ki-
 Derűlt tekéntetet - kérj engedelmet -
 Mondd, hogy sokat hallottál a magyar
 Feleségek állhatatosságáról - ez
 Csak próba volt. Örömében még maga
 Fog a királyné elvezetni hozzá,
 S a résztvevésig úgy is megpuhult
 Melinda tán öleléssel is köszön
 El nem rabolt bizodalomért. Kikérsz
 Elútazásod végpillanatán
 Egy János-áldását üríteni.
 Ott leszek én majd a pohárnok; a-
 Vagy légy magad - ne, itt egy kis hevítő;
 (Porokat ád által.) Emez pedig nénédnek altató.
 Ha ezt az álom elszólítja onnan
 Te vissza is mehetsz Melindához megént -
 (Elmosolyodik.)OTTÓ (megrázkódik az öröm, félelem és Bíberach iránt való útálat s szeretet között). Irtóztató - de köszönöm. Úgy van! ő
 Enyim bizonnyal. - (A királyné után siet.)BIBERACH
 Hogyha bőkezűbb
 Lettél s fizettél volna, jobb tanácsot
 Is adhaték. Most jobb lesz tartani,
 Jó herceg, a magyarsággal. - No csak menj!
 (Le akar egy székre ereszkedni, de mintha valami jobb jutott
 volna eszébe, halkkal felemelkedik, és a belépő Izidórának,
 Ottó után mutatván, a másik oldalon elmegy.)'TIZENNEGYEDIK JELENET

 Izodóra fájdalommal néz mind a kettő után, azután elsiet Ottó után.BÁNK BÁN (eléjön a rejtek-ajtóból meztelen fegyverrel; magán kívül
 sok ideig tipeg-topog). Hogy e tetem fagyos, hogy e szemek
 Vakok, hogy e fülek dugúlva nem
 Valának! - Egy királyné és - Melinda -
 Oh, oh!
 (Hidegülve.) Megént lehelhetek, megént,
 És érzem azt, hogy élek. A homály
 Eloszla - megvirradt - felébredék.
 Irtóztató kilátás a jövő
 Nappalra! - Vond ki lelkem, most magad
 Azon setét ködből, mely eltakarta
 Előled a világot s emberi
 Vak bízodalomba szőtt! - És ilyen asszony
 Őriz meg, oh magyar hazám? Hah, egy
 Fertelmes asszony, kit, hogy ördögi
 Érzésiben ne lephessen meg a
 Jobb ember, érthetetlenül beszéli
 Kétféleképpen gondolatjait. -
 De hát Melinda! oh! hát a haza! Itten Melindám, ottan a hazám -
 A pártütés kiáltoz, a szerelmem
 Tartóztat. - Énrám bíz a szúnnyadó
 Gondatlan - énrám tevé le a
 Szegény paraszt elfáradt csontjait:
 Nem vélik ők a zendülést, mivel
 Bánk a király személye - esküszöm
 Meg is fogok felelni ennek, és
 Habár tulajdon síromon fog is
 A békességetek virágzani. -
 Szedd rendbe, lélek, magadat és szakaszd
 Szét mindazon tündéri láncokat,
 Melyekkel a királyi székhez és
 A hitvesedhez, gyermekidhez, oly
 Igen keményen meg valál kötözve!
 Úgy állj meg itt, pusztán, mint akkor, a-
 Midőn az alkotó szavára a
 Reszketve engedő chaos magából
 Kibocsátja. - Két fátyolt szakasztok el:
 Hazámról és becsületemről. A
 Bocsánatot hörgés közt is mosolygom,
 Ha ölettetésem ezekért lészen! - Egy
 Mennykőcsapás ugyan letépheti
 Rólam halandóságom köntösét: de
 Jóhíremet ki nem törölheti.

 Függöny''

Bánk bán