Téli éjszaka (Giosuè Carducci)
Előre! A sötét tél zúgva tombol, 
a tengerparton tündököl a hó, 
csikorog-omlik a lágy takaró; 
és halvány pára lesz a sóhajomból.

Mély hallgatás. Merev felhők között ül 
a hold, bámulva a fehér sikot, 
egy vén fenyő árnyéka látszik ott, 
hogy görcsösen a szörnyű földre görbül,

mint a halálért síró néma vágyak.
Vedd vérem, ó Köd, Fagy, tüzet fogyaszd
és oltsd el ezt a háborgó tavaszt.

A megtört gondolat halálra bágyad. 
Felordítok: Ó tél! Ó éjszaka, 
mondd, mit csinál lenn a holtak hada?
Versek
Szonettek