Közeledő léptek
Dobd el a villát, testvér, mellyel a füstölgő, nehézszagú trágyát 
Teregeted földedre, fázós magoknak vetvén meleg ágyát,
Az égrecsapó vércse után ne figyelj, hajolj fülelve a rögre, 
Hétmérföldes lépések közelednek a mélyben dübörögve.

Dobd el, testvér, a lapátot, melyről a fekete szén a pirosra 
Sercegve, sziszegve hull, mint lázító betűk kigyúlt papirosra,
Ne bánd a kazán dühös dohogását, térdelj le, füled szorítsd a betonra, 
Hallod a döngő lépteket, hallod, hogy lüktet a föld lánggal teli gyomra?

...Soká már én sem nyugtathatom fejemet kebled kicsi halmán, 
Sötét rózsái kigyúltak s szíved dobogása átver a tejszínű, halvány 
Bőrön, - szíved dobogása alatt nagy lépteket hallok immár dobogni: 
Mennem kell... add a szád, hogy utolsó csókom rá tudjam még mosolyogni.
Versek