Csöndes őszi nap
Lassan megyünk, előttünk a komondor, 
   a régi úton járunk nesztelen,  
   a sápadt ősz vérzik a réteken,
és gyászruhás nők jönnek olykor-olykor.

A levegő pang álmosan, nyugodtan, 
   akár a börtön s kórház udvarán 
   és óra jöttén egy-egy halavány
arany gally az alvó gyepágyra koppan.

Közöttünk jár a Csönd... Akik hazudnak, 
vidáman csapnak a nagy élet-útnak, 
s a kikötőbe nem hallják a szent dalt,

de ma este a fák oly búsan állnak, 
szivünkre leng a múlt, a régi árnyak, 
   s róluk beszélünk most a végtelen-halk

   tájon, mint egy gyerekről, aki meghalt.
Versek
Szonettek