Szerelmes lány
Ez ablakom itt. Lágyan 
ébredtem és kevély 
lengésbe vitt a vágyam. 
Hol életem s az ágyam 
s hol kezdődik az éj?

Úgy rémlik, ez a friss táj 
én volnék, szerteszét; 
áttetsző, mint a kristály, 
mély, néma és setét.

A csillag millióit 
fognám magamba én; 
oly nagy szivem s vivódik; 
el is ereszteném

Azt, kit szeretni kezdtem, 
tartottam is talán. 
A végzetem ─ keresztem 
oly furcsán néz ma rám.

Mi is vagyok e dolgok
közt én bús elvesző,	
mozgó akár a boldog
és illatos mező.

Szó, mely kiált csodásan 
s fél, hogy egy hang felel, 
mert sorsom az, hogy 
nyom nélkül vesszek el.
Versek