A sír (Friedrich Hebbel)
Egyszerre ástam, ástam, 
    mig testem izma bírt:
ájult lidércnyomásban 
    ástam egy csúnya sírt.

Bódulva vágyakoztam
    édes jutalmamért,	
mert tudtam, hogy a munkám,
    végén köszönt a bér.

Fáradt karom lecsüggedt,
    elkészültem vele 
és vágytalan-sötéten
    hulltam magam bele.
Versek

ru:Сон (Геббель; Плещеев)