In memoriam (Alfred Tennyson)
Nyugodt a reggel, semmi zaj,
   nyugodtabb búhoz illene,
   hervadt lombból a gesztenye
hull-hull, és koppan a talaj.
 
Nyugodt, mély béke, vár a föld,
   a harmatos rekettye-ág,
   ökörnyál száll a légen át,
s ezüstbe játszó szála zöld.
 
Nyugodt, csöndes sík, egyedül,
   és őszi kert a fasoron
   népes major, távol torony
a nagy tengerrel elegyül.
 
Nyugodt, mély béke, odafönt,
   hulló, pirosló levelek,
   s szívembe jaj-jaj csönd remeg,
kétségbeejtő néma csönd. 
Versek