Hatvanodik
Bécsi Zsuzsánnáról s Anna-Máriáról szerzette

az „Doklei sem še divičicom bila” nótájára, vagy amaz lengyel nótára: „A pod liesem”

1   Az Zsuzsánna egy szép német leán,
     Bécsben lakik Tífingráb utcáján,
     Piros rózsa tündöklik orcáján,
     Szép kaláris tetszik az ajakán,
     Kit sok vitéz kíván
     Szép voltát csudálván,
     De csak héában szeretik sokan.

2   Vagyon ennek egy szép atyjafia,
     Kinek neve víg Anna-Mária,
     Sok jó úrfi csak azt síja-ríja,
     Mert mint nénje, szép, s nincs semmi híja:
     Aranyszínű haja,
     Mint egy gyöngy az foga,
     Tiszta mézzel foly ő édes szava.

3   Egy társommal midőn én ballagnék,
     Szerencsére reájok találék,
     Rájok nézve ottan felgerjedék,
     Jó társom is szerelemben esék.
     Ők ottan éleszték,
     Kedveket jelenték,
     Vélek azért mi megesmérkedénk.

4   Kezet fogván egymással azontúl,
     Házban lépénk mindnyájan utcárúl,
     S mint az méhek szegfű szép virágrúl,
     Mézet szedénk egymás ajakárúl;
     Minden bánatunktúl
     Ott mi esénk távul,
     Hogy szerelmet nyerheténk egymástúl.

5   Többet szólnom dolgunkról nem szükség,
     Elég, hogy megvolt minden édesség,
     Ölelgetés, csók, tánc, gyönyörűség,
     Ékes beszéd, tréfálás, nevetség,
     Ki ugyan nem elég
     Bús szívemnek, mert ég,
     De versemben itt légyen immár vég.

6   Kurta oktáván a sovány böjtben,
     Pozsony városából kimentemben
     Szerzém ezeket ilyen versekben
     Táncnótára egy kisded énekben,
     Az másfélezerben
     És nyolcvankilencben,
     Hogy bécsi virág juta eszemben.
Versek