A mulandóság terzinái
Lehelletük még az arcomba rebben: 
hogyan lehet, hogy édes napjaink 
eltűntek, a szeleknél sebesebben?

Ez oly panasz, mit halandó nem ér fel —
s jaj, fogcsikorgatás rá béna mind:
hogy minden mállik-múlik minden évvel.

S hogy ennen-Énem, a szabad, a hűtlen 
egy kisfiúból nő ki s nappal-éjjel 
mint kósza, idegen eb jár körültem.

S hogy: százak óta éltem már magam 
és őseim halotti köntösükben 
egyek velem, akár ennen-hajam.

Egyek velem, akár ennen-hajam.
Versek