Ó tiszta fénynél fényesebb...
Ó tiszta fénynél fényesebb 
szüzesség tiszta fénye. 
Ó Imre, napnál ékesebb 
szép életed erénye.

Istápoljad pannonjaid, 
szűzes szokásra szoktasd, 
csak az Igazság és a Hit 
tüzes tettére oktasd.

Ifjú népedből fölrepülsz 
az égbe, tűzi Csóva. 
Jóságodért szentekkel ülsz, 
országod áldva-óva.

Hallgasd meg az imánk ezér, 
kérünk, Istent imádva, 
vezess be, nyájas, szűz Vezér,
a fény örök hónába.

Atyád mikoron összveád 
téged hív hitveseddel, 
te megveted a föld szavát 
mit test hévsége kedvel.

Lángod szemérem üldözé, 
hamvasztva s el nem ültél, 
míg szűz liliomok közé, 
az égbe nem repültél.

S hogy a Gonosz ne kúszna rád, 
poklok kígyója gyáván, 
legelve lelked bimbaját, 
a dög, a rusnya sátán:

gyöngécske testedet veréd, 
tövissel óttad, azzal, 
mint rózsatőt, csöpp csemetét, 
tövisse véd tavasszal.

Virágkorodba hullsz te el, 
Imrénk, szépség reménye, 
kin nem fogott parázna csel, 
ó mennyek szemefénye!

Hívságos néked e világ, 
fölszállsz magasba végképp: 
hallgasd meg e buzgó imát, 
küldj a szivünkbe békét.

Szűz férj, malasztos, drága, jó 
virág, te diadallal,  
ezer babértól roskadó, 
magasztos, égi Angyal.

A háborútól védj te meg
s éhségtől s döghaláltól. 
Halálos órán nyújtsd kezed, 
jajjaj! ne légy te távol.

Akinek élte csak malaszt 
s Istennek tett szüzesség 
s a Szent Szűznek ajánlta azt, 
hogy szíve néki tessék:

ójj bűntől, mennyek Hertzege, 
lelkünk sóhajtva áhít, 
vond messze tőlünk a fene 
poklok dühös kutyáit,

hogy majd veled az égbe ott 
lakjunk, mi tiszta Szűzünk 
s fényes-fehér liliomot 
zöld koszorúba fűzzünk. Ámen.
Versek