És most e vers tenéked...
És most e vers tenéked szóljon!
Mint két szoros kar, ráfonódjon 
a rím!

Te rózsahúsú drága párna, ─
Bennem holtan is csak rád várna 
a hím…

Szerettelek s ma is szeretlek!
S ─ párolgó virágágy ─ bevetlek 
sűrűn

elfáradt meddő magjaimmal
s köti tagjaid tagjaimmal
a bűn…

Mert bűn az amit ma csinálunk:
a vágy  a vágynak vágya nálunk 
csupán.

A vágy már fekszik bennünk holtan
s meghalunk egymást kiraboltan, 
egymás után…
Novellák