Ha nekem szóltál volna
Ha nekem szóltál volna,
Szeretőd most szebb volna;
     De nekem nem szóltál,
     Velem csak tréfáltál,
          Elmult időd ne sirassad már.

Késő immár bánkódni,
Elmult időt siratni;
     Máskor eszed legyen,
     Szíved bátrabb legyen,
          Szivtül, szivnek szólni, nem szégyen.

Nyisd ki festett kapudat,
Tűkör két ablakodat,
     Hadd lássam pálmádat,
     Piros két orczádat,
          Hadd mulassam veled magamat.

Csillagok sokasága,
Nap és hold ragyogása,
     Mindenek hasznára,
     És vidámságára,
          Csak a szivem jár érted gyászba.

Maradj tehát, reményem,
Tündöklő szép napfényem;
     Im látod utamat,
     Induló lábamat,
          Talán többé vissza sem jövök.
Népköltészet