Téli est
Felhő száguld fenn az égen, 
Tombol, zúg a fergeteg, 
Ordít, mint az erdő vadja, 
Sír, sivít, mint rossz gyerek. 
Majd az ódon háztetőkön 
Szalma, nád közt átzokog, 
Majd, mint útjavesztett vándor, 
Ablakunkon bekopog.

Igaz, régi kis kunyhócskánk 
Olyan néma, oly komor,
Oh, de te mért vagy ily szótlan, 
Mért, hogy ajkad nem dalol? 
Tán a zúgó szél danája 
Fárasztott el oly nagyon, 
Vagy tán rokkád duruzslása 
Ringatott el, angyalom?

Jer hát, anyjuk, jer, daloljunk 
Ifjuságunk álmirul,
Hol a kancsó! Tán a dalra 
Bús szivünk majd felvidul. 
Jer, dalold el tengeren túl 
Mint epedt a kis madár, 
Hogy zúg-búg az erdők lombja, 
Szende szűz ha kútra jár.

Felhő száguld fenn az égen, 
Tombol, zúg a fergeteg, 
Ordít, mint az erdők vadja, 
Sír, sivít, mint rossz gyerek. 
Jer hát, anyjuk, jer, daloljunk 
Ifjuságunk álmirul,
Hol a kancsó! Tán a dalra 
Bús szivünk majd felvidul.

(1825)
Versek

hy:Ձմեռվա իրիկունը
pl:Wieczór zimowy
pl:Zimowy wieczór
ru:Зимний вечер (Пушкин)
sl:Zimski večer (Aleksander Sergejevič Puškin)