A király és a bajadér
A KIRÁLY ÉS A BAJADÉR

(Málaviká és Agnimitra) 

Kálidásza vígjátéka

Fordította

SCHMIDT JÓZSEF

ELŐJÁTÉK

BEVEZETŐ IMA
Aki egyetlen úr a nagy világon 
s mégis csak egy kötényt visel magán, 
aki szerelmesével összeforrt bár, 
s mégis minden vezeklők elseje, 
aki a mindenségnek hordozója, 
s a büszkeséget mégsem ismeri:
Siva oszlassa el lelkünk homályát, 
hogy mindig lássuk így a jó utat!

PROLÓGUS
A SZÍNIGAZGATÓ (fellép az öltöző felé fordulva) Jer csak, barátom!
EGY SZÍNÉSZ (fellép) Itt vagyok, uram!
A SZÍNIGAZGATÓ A műértő közönség azt kívánja, hogy ezen a tavaszi ünnepségen a Málaviká és Agnimitra című darabot, Kálidásza szerzeményét adjuk elő. Kezdődjék tehát a hangverseny!
EGY SZÍNÉSZ Ments isten! Miért mellőzzük Bhásza, Szaumilla, Kaviputra és más híres-neves költők régi alkotásait, s miért vesszük elő Kálidásza, e mai költő művét?!
A SZÍNIGAZGATÓ Ej, ej! Micsoda meggondolatlan beszéd! 
Azért, hogy ó, nem jó egy költemény, 
s azért, hogy új, rossznak nem vélem én. 
A műértő bírál, s aztán beszél; 
a nagy tömeg csak úgy vakon ítél.
EGY SZÍNÉSZ A tisztelt közönség lesz a bíránk.
A SZÍNIGAZGATÓ Siess hát az előkészületekkel! 
Teljesítsük, amit kíván a közönség, hát hamar, 
mint e leány is teljesíti, amit Dháriní akar.

KÖZJÁTÉK
BAKULÁVALIKÁ (a királyné komornája, fellép) Dháriní királyné azt parancsolta nekem, hogy kérdezzem meg a tiszteletre méltó Ganadásza táncmestertől, mennyire vitte már Málaviká a cshalika-táncban, amelyet nemrég kezdett tanulni. Megyek tehát a hangversenyterembe.(Körüljár. Fellép Kaumudiká, a királyné másik komornája, ékszerrel kezében)
BAKULÁVALIKÁ (megpillantja Kaumudikát) Barátnem, Kaumudiká, hogyan veheted a lelkedre, hogy közelemben vagy, s rám sem tekintesz?
KAUMUDIKÁ Ni, ni, Bakulávaliká! Ezt a kígyópecsétes gyűrűt viszem az ötvöstől a királynénak. Megérdemelem a szemrehányást, de egészen el voltam merülve a nézegetésébe.
BAKULÁVALIKÁ (a gyűrűre tekint) Csakugyan megakad rajta a szem! Szinte virágzik tőle az ujjad: olyanok a sugarai, mint a felrepedt porzószálak!
KAUMUDIKÁ Hát te hová készülsz, barátném?
BAKULÁVALIKÁ Szintén a királyné parancsára a tiszteletre méltó Ganadásza táncmesterhez megyek, megtudakolni, hogy mennyire vitte Málaviká a tanulásban.
KAUMUDIKÁ De ha Málaviká tanulással van elfoglalva, hogyan láthatta meg őt a király?
BAKULÁVALIKÁ Hogy hogyan? A királyné udvari kíséretének képén látta.
KAUMUDIKÁ Hogyhogy?
BAKULÁVALIKÁ Halld! A királyné a képtárba ment, s egy mesternek újon festett képét nézegette. Odajött a király is.
KAUMUDIKÁ Hát azután?
BAKULÁVALIKÁ A király üdvözlés után melléje telepedett, s mikor a képen a festett királyné mellett lépdelő leányt meglátta, azt kérdezte a királynétól...
KAUMUDIKÁ Ugyan mit?
BAKULÁVALIKÁ  Hogy mi a neve annak a királyné mellé festett páratlanul szép leánynak.
KAUMUDIKÁ A szép külső persze feltűnést kelt. Hát azután?
BAKULÁVALIKÁ A királyné nem vette figyelembe a kérdést, s a király átallotta a kérdést ismételni. De ekkor Vaszulaksmí királyleány így szólt: „Ez Málaviká, uram!”
KAUMUDIKÁ (mosolyog) Ez rávall a gyerekre. Hát azután mi történt?
BAKULÁVALIKÁ Nincs tovább. Málavikát azóta különös gonddal óvják a király tekintetétől.
KAUMUDIKÁ Végezd hát a dolgodat, barátném! Én is megyek ezzel a gyűrűvel a királynéhoz.(El)
BAKULÁVALIKÁ (körüljár és nézelődik) Itt jön a táncmester a hangversenyteremből. Majd elébe kerülök.(Körüljár)
GANADÁSZA (föllép) Az apáról fiúra öröklődő tudományt méltán becsüli nagyra mindenki, de a táncművészet is megérdemli a méltánylást. 
A tánc istenszemeknek kedves áldozat: 
ezt tartja bölcs és nem bölcs egyaránt. 
Táncol Umával összeforrva Siva is: 
tüzesen ő, szelíden a neje. 
A táncban benne van kicsinyben a világ: 
jóság, erő, lassúság mind együtt. 
Az egyik ember ezt szeret, a másik azt, 
de nincs, kinek nem tetszenék a tánc.
BAKULÁVALIKÁ (elébe lép) Légy üdvöz, uram!
GANADÁSZA Sokáig élj, kedvesem!
BAKULÁVALIKÁ Uram, a királyné kérdezteti, nincs-e sok bajod tanítványoddal, Málavikával.
GANADÁSZA Tudasd a királynéval, kedvesem, hogy Málaviká rendkívül ügyes és tehetséges. Mit szaporítsam a szót?! 
Mutassak bármit is neki, 
tanítsam bármi táncra, 
jobban csinálja, mint magam, 
engem tanít a lányka.
BAKULÁVALIKÁ (magában) Befellegzett már Irávatínak, úgy látom!(Fönnhangon) Boldog ez a te tanítványod, hogy mestere ennyire meg van vele elégedve!
GANADÁSZA Nem oly könnyű ily ügyes leányokhoz jutni, kedvesem. Honnan vette a királyné ezt a kiváló tehetséget?
BAKULÁVALIKÁ Van a királynénak egy nem egészen tiszta vérű fitestvére, bizonyos Víraszéna, akit királyunk egy Narmadá-parti határvár parancsnokává tett. Ez a Víraszéna abban a meggyőződésben, hogy Málaviká művésznőnek való, ajándékba küldötte nőtestvérének, a királynénak.
GANADÁSZA (magában) Kiváló szép alakjából ítélve előkelő személyiséget sejtek benne.(Fönnhangon) Málaviká révén, kedvesem, magam is hírnévre teszek szert. 

A tanító művészete javul a jó tanítványban, 
mint a felhő vízcsöppje is gyönggyé lesz a gyöngykagylóban.

BAKULÁVALIKÁ Hol van most a tanítványod?
GANADÁSZA Éppen az imént tanítottam egy öt részből álló némajátékra, s pihenni küldöttem. A tóra néző ablakhoz ment, s ott ül most és szellőzik.
BAKULÁVALIKÁ Most már bocsáss el, uram! Hogy jobb kedve legyen Málavikának, majd elmondom neki, mennyire meg vagy vele elégedve.
GANADÁSZA Csak látogasd meg barátnédat! Magam is hazanézek egy kis időre.(Mind a ketten el)

ELSŐ FELVONÁS
Föllép Agnimitra király. Mellette ül minisztere, Váhataka, levéllel kezében. Oldalt kísérete
A KIRÁLY (a levelet olvasó miniszterre pillantva) Mit akar Jadnyaszéna, Vidarbha királya, Váhataka?
A MINISZTER A vesztét, uram!
A KIRÁLY Hadd hallom feleletét!
A MINISZTER Válasza így hangzik: „Mádhavaszénát, az én unokatestvéremet s a te leendő sógorodat, hozzád menet útközben az én határőrségem megtámadta, s feleségével és nőtestvérével együtt elfogta. Te most azt követeled, hogy bocsássam őket szabadon. Nem gondoltad meg, hogyan szoktak királyok egyenrangúakkal bánni! Ebben az ügyben semlegesnek kell lenned. Mádhavaszéna nőtestvére különben a támadás zavarai közben eltűnt. Rajta leszek, hogy megtalálják. De Mádhavaszénát mindenesetre ki kell tőlem váltanod. Feltételem a következő: 
Ha fölséged elbocsátja bebörtönzött sógoromat, a Maurja-ház sarjadékát, 
nyomban elbocsátom én is Mádhavaszéna királyfit, fölségednek atyafiát.” 
Így hangzik a levél.
A KIRÁLY (haragosan) Hogyan, feltételt emleget az esztelen?! Váhataka, vedd tudomásul, hogy Vidarbha ura az én természetes ellenségem és ellenfelem. Rég akartam már vele végezni. Utasítsd a Víraszéna vezérlete alatt álló sereget, semmisítse meg őt!
A MINISZTER Ahogy fölséged parancsolja.
A KIRÁLY Hát te magad hogyan vélekedel?
A MINISZTER Úgy beszéltél, ahogyan a könyvben is írva van: 
Ha egy trón még új keletű, könnyű szerrel megdöntheted: 
könnyen kidől az olyan fa, amely nem vert még gyökeret.
A KIRÁLY Nagyon helyes egy mondás! Hozd fel a hadvezér buzdítására!
A MINISZTER Meglesz.(El)(A kíséret a király köré áll)
A VIDÚSAKA (föllép) A király ezt a megbízást adta nekem: Gondolj ki valamit, Gautama, hogy színről színre láthassam Málavikát, akinek képmását véletlenül megláttam! A terv már kész. Ezt akarom neki jelenteni.(Körüljár)
A KIRÁLY (a vidúsakát megpillantva) Itt jön a másik miniszterem, aki másféle ügyekben jár el.
A VIDÚSAKA (hozzá lép) Gyarapodjál, uram!
A KIRÁLY (fejével bólint) Foglalj helyet!(A vidúsaka leül)
A KIRÁLY Kutatta-e értelmed szeme, hogy mint láthatnám meg Málavikát?
A VIDÚSAKA A kész terv felől tudakozódjál!
A KIRÁLY Hogyhogy?
A VIDÚSAKA (a király fülébe súg) Így gondoltam.
A KIRÁLY Nagyszerű, barátom! Ügyesen fogtál hozzá. Terved, ha nem is biztos, sikerrel biztat. Mégiscsak jól mondják: Nehéz célt nem fogsz elérni, ha nincs ügyes társad: Sötétségben mécses nélkül a látó sem láthat.
HANGOK (a színfal mögött) Legyen vége a kérkedésnek! Majd elválik a király színe előtt, melyik különb kettőnk között.
A KIRÁLY (fülelve) Barátom, okosságod fájának virága már fakadozik.
A VIDÚSAKA Gyümölcsét is meglátod nemsokára.
A KAMARÁS (föllép) Uram, a miniszter azt üzeni, hogy a király parancsa végre van hajtva. Még egy jelenteni valóm van: Az érdemes táncmesterek ott künn majd hogy ölre mennek, s alig várják, hogy ügyüket előadják fölségednek.
A KIRÁLY Vezesd be őket!
A KAMARÁS Ahogy a király parancsolja.(El; majd föllép a két táncmesterrel) Erre, erre, uraim!
GANADÁSZA (a királyt megpillantva) Mily megközelíthetetlen a király fölsége! Habár nemegyszer élveztem kegyét már, remegve járulok színe elé. Hisz, mint a tenger, minden pillanatban, más-más alakban tűnik ő elém.
NARADATTA Bizony, nagy fényesség ő emberalakban! 
Habár az őr beengedett az ajtón, 
s a szolga már színe elé kísér, 
szemem sugárzó fénye úgy vakítja, 
hogy nem sok híja, visszafordulok.
A KAMARÁS Íme a király! Lépjetek elébe, uraim!
A TÁNCMESTEREK (a király elé lépve) Éljen a király!
A KIRÁLY Legyetek üdvözölve, uraim!(A kísérethez) Hozzatok székeket az uraknak.(A cselédség székeket hoz; a mesterek leülnek)
A KIRÁLY Mit jelent, hogy a mesterek tanítás idején együtt ide jöttek?
GANADÁSZA Halljad, uram! A némajáték művészetét mestertől tanultam, s gyakorlatilag tanítottam. A király és a királyné felkaroltak engem.
A KIRÁLY Úgy van, tudom. Hát azután?
GANADÁSZA Ez a Naradatta mégis kiváló emberek előtt azt merte nekem mondani, hogy lábai porával sem érek föl.
NARADATTA Király, ő sértett meg engem előbb! Azt mondta, hogy közte és köztem akkora a különbség, mint a tenger és pocsolya közt. Vizsgálj meg, uram, bennünket elméletből és gyakorlatból! Csak a király lehet szakértő bíránk!
A VIDÚSAKA Helyes! Elfogadjuk!
GANADÁSZA Kiváló ötlet! Vizsgálj meg bennünket kegyelmesen, uram király!
A KIRÁLY Várjunk csak! Ha a királyné nincs jelen, azt hiheti, hogy részrehajlók vagyunk. A vitát tehát a királyné és a tudós Kausikí apáca jelenlétében kell eldönteni.
A VIDÚSAKA Jól beszél a király.
A MESTEREK Ahogy a királynak tetszik.
A KIRÁLY Maudgalja, vidd hírül a dolgot a királynénak, s hívd ide a tudós Kausikíval együtt!
A KAMARÁS Ahogy a király parancsolja.(El; majd visszatér a királynéval és az apácával) Erre, erre, úrnőim!
DHÁRINÍ KIRÁLYNÉ (az apácához) Mit gondolsz, szent nő, hogyan fog eldőlni Naradatta és Ganadásza versengése?
AZ APÁCA Csak nem félsz tőle, hogy táncmestered, Ganadásza, kudarcot vall? Nem áll ő ellenfele mögött!
A KIRÁLYNÉ De hátha a király részrehajlásból elvitatja elsőbbségét?!
AZ APÁCA Ej, jusson eszedbe, úrnőm, hogy királyné vagy. 
Rendkívüli fényű a tűz, hisz a nap sugára; 
de a hold is fényeskedik, hisz az éj a társa.
A VIDÚSAKA Ott jő Dháriní királyné a tudós Kausikí kíséretében.
A KIRÁLY Látom. Az ékszeres királyné az ékszertelen apácával olyan, mint a hármas Véda a bölcselettudománnyal.
AZ APÁCA (a király elé lép) Éljen a király!
A KIRÁLY Üdvözöllek, szent nő!
AZ APÁCA Száz évig légy ura, király, a két Dhárinínak, kik egyformán türelmesek, és záportól fogannak.
A KIRÁLYNÉ Élj sokáig, nemes uram!
A KIRÁLY Légy üdvöz, királyné!(Az apácához) Foglalj helyet, szent nő!(Mindnyájan leülnek)
A KIRÁLY Légy ítélőbíró, szent nő, Naradatta és Ganadásza mesterek művészi versenyében!
AZ APÁCA (mosolyogva) Ne gúnyolódjál! Annyi volna ez, mint faluban becsültetni meg az ékszert, mikor városban van.
A KIRÁLY Nem úgy! Hiszen te a tudós Kausikí vagy, szent nő! Én és a királyné érdekelt felek vagyunk.
A MESTEREK Jól beszélt a király! A szent nő részrehajlás nélkül ítélheti meg erényeinket és hibáinkat.
A KIRÁLY Kezdődjék hát a vita!
AZ APÁCA Mi szükség itt vitára, uram király? A táncművészetben a gyakorlat a fő. De mi a te véleményed, királyné?
A KIRÁLYNÉ Ami engem illet, nekem sehogy sem tetszik ez a versengés.
GANADÁSZA Csak nem sértesz meg, királyné, azzal a feltevéssel, hogy nem tudok annyit, mint ellenfelem?
A VIDÚSAKA Csak hadd ökleljék fel egymást a kosok, úrnőm! Mért élnének ingyen?!
A KIRÁLYNÉ Csak nem szereted a veszekedést?
A VIDÚSAKA Éppen nem! De ha két dühös elefánt egymásnak akar menni, csak úgy állhat helyre a békesség, ha az egyik vereséget szenved.
A KIRÁLY Ugye, tudod, szent nő, mily ügyesek a mesterek a táncállásokban?
AZ APÁCA Igen. Hát azután?
A KIRÁLY Nos, hát mi egyebet adjanak elő?
AZ APÁCA Éppen ezt akartam mondani. 
Van tanító, aki maga jól érti a szakmáját, 
de mi haszna, ha tudását másoknak nem adja át. 
Aki tud és tudására mást is meg tud tanítani, 
az az igazi tanító, bátran merem állítani.
A VIDÚSAKA Hallottátok a szent nő szavát, uraim. Azon fordul meg a dolog, hogy ki tud jobban tanítani.
NARADATTA Szívesen hallom ezt!
GANADÁSZA Elfogadjuk, királyné!
A KIRÁLYNÉ De hát ha a gyönge tehetségű tanítvány nem fogja föl a betanítást, vajon a mester a hibás?
A KIRÁLY Így mondják, királyné. Ha egy tanító alkalmatlanok tanítására vállalkozik, ez is arra mutat, hogy nem érti a dolgát.
A KIRÁLYNÉ (magában) Mit tegyek most?(Fönnhangon Ganadászához) Ugyan állj el kívánságodtól, amely kellemetlenséget okoz férjemnek! Hagyj föl ezzel a céltalan versennyel!
A VIDÚSAKA Nagyon jól beszél a királyné! Menj, Ganadásza, ha már táncmesteri álláshoz jutottál, majszold csak a Szaraszvatí tiszteletére bemutatott kalácskákat! Mi szükséged versenyre, amelyben könnyen elbukhatol?!
GANADÁSZA A királyné szavainak csakugyan ez az igazi értelmük. Halld csak, mi jutott most az eszembe! 
Aki állás birtokában versenyre kiállni nem mer, 
s csak annyit tud, miből megél, szatócs, biz az, de nem mester.
A KIRÁLYNÉ De hiszen csak nemrég jutottál a tanítványodhoz! A leány tanítása még folyamatban van, felléptetése tehát még korai volna.
GANADÁSZA Éppen ezért kívánom.
A KIRÁLYNÉ Akkor hát mutassátok be tanítástokat, de csak a szent nőnek!
AZ APÁCA Ez nem volna helyén, királyné! Egy ember magában nem ítélhet, ha még annyit tudna is.
A KIRÁLYNÉ (magában) Együgyű apáca! Ébren vagyok, s úgy bánsz velem, mintha aludnám.(Bosszankodva elfordul)(A király figyelmezteti az apácát a királynéra)
AZ APÁCA 
Ó, holdarcú, mért neheztelsz ok nélkül a királyra? 
A nő uralkodik férjén, de nem duzzog hiába.
A VIDÚSAKA Hiába? Nem; hiszen  pártját kell védelmeznie!(Ganadászához) A királyné színlelt haragja szerencsésen megmentett téged. Hiába érti valaki jól a dolgát: szakértővé csak tanítás útján lesz.
GANADÁSZA Hallod, királyné? Így fogják föl a dolgot az emberek! Verseny legyen közöttünk mindenáron! Adj engedélyt! Csak nem hagysz cserben engem?!(Föl akar kelni székéről)
A KIRÁLYNÉ (magában) Nincs más hátra!(Fönnhangon) Rendelkezzél tanítványoddal, mester!
GANADÁSZA Sokáig szorongtam.(A királyhoz) A királyné megadta az engedelmet. Rendelkezzél, uram, melyik fajta némajátékban mutassam be módszeremet!
A KIRÁLY Ezt majd a szent nő mondja meg.
AZ APÁCA A királyné tűnődik még. Miatta nem merek szólni.
A KIRÁLYNÉ Szólj csak bátran! Királyné vagyok: szabadon rendelkezem szolganépemmel.
A KIRÁLY Tedd hozzá: a királlyal is!
A KIRÁLYNÉ Szólj tehát, szent nő!
AZ APÁCA Azt mondják, uram, hogy a négy részből álló cshalika-táncot, Sarmisthá művét, nehéz előadni. Ebben az egy táncban szeretném a mesterek tanítását látni. Ebből bizonyára kitűnik módszerük különbsége.
A MESTEREK Ahogy a szent nő parancsolja.
A VIDÚSAKA Gondoskodjatok most a hangversenyteremben zenéről, aztán küldjetek követet a királyhoz! Különben a dobpergés maga is talpra fog bennünket állítani.
NARADATTA Úgy lesz.(Feláll)(Ganadásza a királynéra néz)
A KIRÁLYNÉ (Ganadászához) Kudarcot ne vallj!(A mesterek elindulnak)
AZ APÁCA Várjatok csak még!
A MESTEREK (megfordulva) Itt vagyunk!
AZ APÁCA Bírói minőségemben szólok. A táncosnők ékszer nélkül lépjenek föl, hogy minden mozdulatuk világosan legyen látható.
A MESTEREK Ezt nem is kellett volna említened.(El)
A KIRÁLYNÉ (a királyhoz) Ha férjem az uralkodás terén is ilyen ügyes fogásokat alkalmaz, akkor minden jól van!
A KIRÁLY Nem érdemlem gyanúd! Nem én akartam így! Féltékeny mesterek viszálya az egész.(A színfal mögött dobpergés; mindenki fülel)
AZ APÁCA Derék! A hangverseny megkezdődött! 

Hangszerek közt elvegyülve puffan a dob zúgva-döngve, 

s felvidítja az elmét. 

A páva is örvend néki: dörgésre-csőre véli, 

s égnek szegi a fejét.

A KIRÁLY Legyünk az Ő nézői, királyné!
A KIRÁLYNÉ (magában) Ó, mily tapintatlan a férjem!(Mindnyájan felállnak)
A VIDÚSAKA (titkon) Lassan a testtel, uram! Dháriní királyné még meggondolja magát.
A KIRÁLY Nyugodt szeretnék lenni, de sarkall az ingerlő dobszó: mintha teljesülendő vágyamnak hangja volna!(Mind el)

MÁSODIK FELVONÁS
A hangversenyteremben ül a király, mellette a vidúsaka, a királyné, az apáca s a kíséret rang szerint
A KIRÁLY Melyik mester tanítását nézzük meg először, szent nő?
AZ APÁCA Tekintve, hogy a tudás dolgában egyforma tekintélyek, koránál fogva talán Ganadászát illeti meg az elsőbbség.
A KIRÁLY Értesítsd erről az urakat, Maudgalja!
A KAMARÁS Ahogy a király parancsolja.(El)
GANADÁSZA (fellép) Uram, Sarmisthá műve mérsékelten gyors ütemű tánc, s négy részből áll. A negyedik rész előadását kegyeskedjék figyelemmel kísérni.
A KIRÁLY Feszülten figyelek, mert sokat várok tőled.(Ganadásza el)
A KIRÁLY (halkan a vidúsakához) Barátom! Szemem, eltelve vággyal látni őt, a függönyt szinte félrehúzza már.
A VIDÚSAKA (titkon a királyhoz) Közel a szemnek méze, de a légy sincs messze! Vigyázz magadra!(Föllép Málaviká. A mester láthatóvá tette teste szépségét)
A VIDÚSAKA (titkon a királyhoz) Nézd csak, uram! Szépsége nem marad képmása mögött.
A KIRÁLY (titkon a vidúsakához) Barátom! Hogy képét láttam, ezt gondoltam én: ily szép leány nincs, és nem is lehet. Hogy őt magát látom, most ezt hiszem: kontár volt, nem művész, a képíró.
GANADÁSZA Vetkőzd le elfogultságodat, s légy bátor!
A KIRÁLY (magában) Alakjának kifogástalan szépsége minden állásban érvényesül! 
Az arca, mint az őszi hold; 
a szeme, mint a mandula; 
a karja-válla gömbölyű; 
a keble telt, tökéletes: 
két halma domború, kemény; 
márványsimák a combjai; 
darázs-karcsú a dereka; 
csípője húsos, duzzadó; 
a körme szépen görbülő. 
Ha van eszményi test, milyent művészi képzelet teremt, minden bizonnyal olyan ez!

MÁLAVIKÁ (zenekíséret mellett a verset énekli)
 
Szerelmem el nem érhetem. 
Szívem, többé ne is remélj! 
Miért ugrál a bal szemem? 
Hiszen számomra nincs remény! 
Rég láttalak már, kedvesem! 
Ugyan mikor látlak megint? 
Ha más parancsol is nekem, 
tiéd vagyok szívem szerint!
A VIDÚSAKA (titkon a királyhoz) Uram, a leány ebben a versben fölajánlotta neked magát!
A KIRÁLY (titkon a vidúsakához) Amint az én szívem is magát neki. Táncával-énekével ezt fejezte ki: „Tiéd vagyok, uram, tiéd!” Úgy gondolom, hozzám beszélt, s csak nőm miatt nem szólt egész világosan.(Málaviká el akar menni)
A VIDÚSAKA Várj egy kicsit, úrnőm! Az előadás fogyatékos volt: egy dologról megfeledkeztetek. Mindjárt megmondom, miről.
GANADÁSZA (Málavikához) Bírálat után távozhatol majd, kedvesem!(Málaviká megfordulva megáll)
A KIRÁLY (magában) Ah, szépsége minden állásban kifogástalan! 

A bal keze a csípején pihen, 
nem cseng-csörög a karperec rajt; 
jobb karja, mint virágtól terhes ág, 
hajlik le csendesen-nyugodtan; 
pihen a lába is, elvétve csak 
mozdít meg egy virágot ujja; 
ha mozdulatlan áll a szép leány, 
még szebb talán, mint hogyha táncol.

A KIRÁLYNÉ (Ganadászához) Csak nem veszed komolyan Gautama szavát?!
GANADÁSZA Miért ne, királyné? Mióta Gautama a király bizalmas embere, megokosodhatott.
Ostoba is megokosúl, ha van társa, ki okos.
Pankaccshiddal kevert víz is megtisztul, ha zavaros.
(A vidúsakához) Halljuk hát, mit akart tisztelendőséged mondani?
A VIDÚSAKA Kérdezd előbb Kausikít! Én majd utána mondom meg, miféle fogyatkozást tapasztaltam.
GANADÁSZA Mondj meg mindent, szent nő, amint láttad, akár erény, akár hiba!
AZ APÁCA Ahogyan láttam, minden kifogástalan volt! 
A teste majdhogynem beszélt, s érzésinek hű tükre volt; 
a lábrakása tetszetős, ütemmel végig egyező; 
a taglejtése megfelelt annak, mit érzelem kíván. 
Tökéletesb és szakszerűbb ábrázolás nem is lehet.
GANADÁSZA És hogyan ítél a király!
A KIRÁLY Úgy, hogy a magam pártjáról alkotott nagy véleményem ingadozni kezd.
GANADÁSZA Most vagyok igazán mester! Az az igazi tanítás, amely tetszik teneked, s mint az arany a tűzpróbát, kiállja ítéleted.
A KIRÁLYNÉ (Ganadászához) Igazán szerencsét kívánhatsz magadnak csorbítatlan sikeredhez.
GANADÁSZA A sikert a királyné kegyének köszönhetem.(A vidúsakához) Mondd meg már, Gautama, mi a kifogásod!
A VIDÚSAKA Hát a tanítás eredményének első bemutatásakor nem kell-e a bráhmant ajándékkal megtisztelni? Hát nem feledkeztetek meg erről?!
AZ APÁCA Az ám, a kérdés a művészet lényegébe vág!(Mindnyájan nevetnek. Málaviká mosolyog)
A KIRÁLY (magában) Szemem mindent elért, amit elérhetett! 
Előttem áll a mandulaszemű leány! 
Mosolyra nyíló ajka látni engedi 
fehérlő fogsorát — de csak kicsit, miként 
a most nyíló virág a porzószálait.
GANADÁSZA Nagy bráhman! Nincsen most, sajna, első színelőadás. Különben hogyne tisztelnénk meg téged, tisztelendőt?!
A VIDÚSAKA Akkor persze olyan vagyok, mint egy bolond csátaka-madár, amely vizet akar inni, mikor esőtelen felhő dörög. Különben is bolond egy szerzet az, amely egy megörvendeztetett mestertől vár valamit. Mivel azonban a szent nő jól ítélt, megelégedésem jeléül ezt adom neki ajándékba.(Lehúzza a karperecét a király kezéről)
A KIRÁLYNÉ Megállj, esztelen! Hogyan adhatod oda ezt az ékszert?
A VIDÚSAKA Hogy hogyan? Hát úgy, hogy nem az enyém!
A KIRÁLYNÉ (Ganadászához) Tiszteletre méltó mester, tanítványod bemutatta tudományát!
GANADÁSZA Menjünk, kedvesem!(El Málavikával)
A VIDÚSAKA (titkon a királyhoz) Ennyiben állhattam eszemmel szolgálatodra.
A KIRÁLY Csak ne tettesd magadat oly korlátoltnak! Hiszen jól tudod, hogy az ő eltűnése szemem gyönyörének megsemmisülése, szívem ünnepének szomorú múlása üdvöm kapujának vég-bezárulása.
A VIDÚSAKA (lassan a királyhoz) Ha szegénység a betegséged, orvos nem adhat orvosságot.
NARADATTA (fellép) Kegyeskedjél, király, most az én előadásomat megnézni!
A KIRÁLY (magában) Már láttam, amit akartam!(Fönnhangon, udvariasan) Alig várhatom már.
NARADATTA El vagyok ragadtatva!
A BÁRD (a színfalak mögött) Éljen, éljen a király! Dél van!
A hattyú lecsukja szemét a lótuszok árnyékában. 
A gerle nem keresi fel a háztetőt: forróság van. 
A páva szomjasan járkál a vízkerék körül régen. 
Tündöklik a nap fényében, mint a király erényében.
A VIDÚSAKA Aha, aha! Újra itt az étkezés ideje! Az orvosok szerint nem egészséges az étkezés megszokott idejét kitolni.(Naradattához) Mit szólsz hozzá?
NARADATTA Egy szavam sem lehet ellene.
A KIRÁLY A te tanításodat tehát majd holnap nézzük meg. Most pihend ki magadat!
NARADATTA Ahogy a király parancsolja.(El)
A KIRÁLYNÉ Ne feledkezzél meg, férjem, az előírt fürdőről!
A VIDÚSAKA Te meg, úrnőm, siettesd az ételt-italt!
AZ APÁCA (felállva) Üdv a királynak!(El a királynéval; velük a királyné kísérete)
A VIDÚSAKA Hej, barátom! Málavikának nemcsak a szépségben, hanem a művészetben sincsen párja!
A KIRÁLY Barátom! 
Ha ennyi szépség, ennyi bűbáj 
még ennyi művészettel párosul, 
mi lesz belőle? Káma isten 
megmérgezett hegyű virágnyila! 
Mit mondjak többet?! Barátom, gondoskodnod kell rólam!
A VIDÚSAKA De neked is rólam! Úgy ég a gyomrom, mint egy piaci sütőserpenyő.
A KIRÁLY Nem lesz panaszod. Csak aztán buzgólkodjál barátod ügyében te is!
A VIDÚSAKA A legelső kedvező alkalmat megragadom. Málavikát csak akkor láthatni, ha mások nem akadályozzák. Olyan ő, mint a holdvilág, amelyet felhők takarnak el. Te meg, uram, olyan vagy, mint a vágóhíd közelében kóválygó keselyű, amely húsra is áhítozik, meg fél is. Majd meggyógyulsz, ha elérted célodat.
A KIRÁLY Hogyan gyógyulok meg? Szívem elfordult minden asszonyomtól: csak rajta csügg, a szépszemű leányzón.(Mind el)

KÖZJÁTÉK
SZAMÁHITIKÁ (fellép) A szent nő azt parancsolta, hogy szakítsak egy citromot ajándékul a királyné számára. Keresem tehát Madhukarikát, a mulatókert őrét.(Körüljár és megpillantja őt) Ott áll s az arany-asókafát nézi. Hozzá megyek.(Fellép Madhukariká, a park női őre)
SZAMÁHITIKÁ (hozzá lép) Madhukariká, legyen mindenkor sikeres iparkodásod!
MADHUKARIKÁ Ni, Szamáhitiká! Légy üdvöz, barátném!
SZAMÁHITIKÁ Barátném, a szent nő ezt a megbízást adta nekem: „Magunkfajta emberek nem járulhatnak üres kézzel a királyné elé: egy citrommal akarnék neki kedveskedni.”
MADHUKARIKÁ Citromot könnyen találhatsz. De beszéld el, hogy a versenyző táncmesterek melyikének tanítását dicsérte meg a szent nő!
SZAMÁHITIKÁ Bár mind a kettő művészetében jártas mester, mégis Málaviká, Ganadásza mester tanítványa tudását dicsérte meg a szent nő, mert kiváló szépségei voltak.
MADHUKARIKÁ Mit súgnak-búgnak Málavikáról?
SZAMÁHITIKÁ Azt mondják, hogy a király fülig beleszeretett a leányba, de tekintettel van a királyné érzékenységére, s ezért kíméletesen él hatalmával. Málaviká pedig lankadt most, mint hervadt jázminkoszorú. Egyebet nem tudok. Engedelmeddel távozom.
MADHUKARIKA Szakítsd le ezt a citromot erről az ágról!
SZAMÁHITIKÁ Megteszem.(Úgy tesz, mintha leszakítaná) Legyen ennél szebb gyümölcsöd jó emberekhez való szívességedért, barátnőm!(Elindul)
MADHUKARIKÁ Menjünk együtt, barátnőm! Én is tudtára adom a királynénak, hogy ez az asókafa itt nem akar virágozni, és szép lábak érintésére vágyakozik.
SZAMÁHITIKÁ Tedd meg! Hisz ez a hivatalod.(Mind a ketten el)

HARMADIK FELVONÁS
Föllép a király, szerelmesen, és a vidúsaka
A KIRÁLY (végig nézve magán) Karom lefogyhatott, hisz nem karolta őt; szemem könnyezhetik, hisz nem szemlélheti. De te, szívem, miért busongsz-epedsz, miért? Hisz minden pillanatban együtt vagy vele!
A VIDÚSAKA Hagyj föl már, uram, a búsongó siránkozással! Láttam Bakulávalikát, Málaviká kedves barátnéját. Közöltem vele, amit rám bíztál.
A KIRÁLY Aztán mit mondott?
A VIDÚSAKA Ezt: „Add hírül a királynak, hogy megbízása boldoggá tesz. Csakhogy kígyók őrizte kincshez nem lehet egykönnyen hozzáférkőzni. A királyné nagyon szemmel tartja szegényt. De majd megteszem, amit tehetek.”
A KIRÁLY Szerelmi vágyak istene, aki elérhetetlen célokra sarkallsz, mért sújtasz engem úgy, hogy sokáig már el nem viselhetem?(Csodálkozva) 
Milyen bizalmat kelt kedves virág-nyilad, 
s milyen fájó sebet üt mégis a szívén! 
A gyöngéd érzelem s a sajgó fájdalom 
megvan tebenned, Káma isten, egyaránt.
A VIDÚSAKA De hiszen kész már a terv célod elérésére! Szedd össze hát magad, uram!
A KIRÁLY Elmém nem kívánja a megszokott tevékenységet. Hol töltsem a nap hátralevő részét?
A VIDÚSAKA Éppen ma küldötte hozzánk második feleséged, Irávatí, a tavasz megérkezése örömére komornáját, Nipunikát, kedves kurabaka-virágokkal s azzal az üzenettel, hogy ma férjével szeretne hintázni. Ezt meg is ígérted neki. Menjünk hát a mulatókertbe!
A KIRÁLY Ez nem lesz jó!
A VIDÚSAKA Hogyhogy?
A KIRÁLY A nők természettől fogva okosak, barátom! Hogyne venné észre Irávatí, a te barátnéd, hogy szívem elfordult tőle, még ha figyelmes vagyok is iránta?! 
Okosabb, ha okos nőkkel szakítasz 
— szakításra okot mindig találhatsz —, 
okosabb, mint ha a viszonyt folytatod, 
s a vonzalmat figyelemmel pótolod.
A VIDÚSAKA De ha eddig szeretetre méltó voltál az asszonyok iránt, nem szabad hirtelen megváltoznod.
A KIRÁLY (gondolkozva) Mutasd hát az utat a mulatókertbe!
A VIDÚSAKA Erre, erre, uram!(Körüljárnak)
A VIDÚSAKA A szellő mozgatta ágak mint ujjak hívogatnak, hogy lépj be a mulatókertbe.
A KIRÁLY (gyöngéd megilletődéssel) Milyen kedves a tavasz! Nézd csak, barátom! 
Gyöngéden szól a kókila, részvéttel, mintha kérdené, 
hogy elviselhető-e még szerelmem buja-bánata. 
A mangófától illatos szellő szelíden lengedez, 
s lágyan, mint gyöngéd puha kéz, úgy simogatja testemet.
A VIDÚSAKA Lépj be, hogy felüdülj!(Mind a ketten belépnek a parkba)
A VIDÚSAKA Nézd csak figyelmesen! A szépséges tavasz mintha csak téged akarna meghódítani: olyan virágdíszbe öltözött, amely felülmúlja a női kendőzés minden ékességét.
A KIRÁLY Bámulva látom. 
A szép vörös asókafa különb bizony, mint 
a lakk a bimba-színű ajkakon;
a kurabaka szép piros virága szebb, mint
a szépségjegy a szépek homlokán: 
a méhek-lepte tilaka-fa tetszetősb, mint 
a tilaka-jegy a nők szemöldi közt: 
a szép tavasz természetes művészetével 
nem versenyez a nők művészete.
(Mind a hetién kifejezést adnak elragadtatásuknak)
MÁLAVIKÁ (búskomolyan fellép) Mennyire szégyenlem, hogy vágyakozom a király után, akinek szívét nem ismerem! Honnan volna bátorságom megvallani ezt kedves barátnőmnek?! Nem tudom, meddig fog még a szerelem istene ezzel az elviselhetetlen vággyal kínozni.(Néhány lépést tesz) Ugyan hová is indultam?(Jelzi, hogy eszébe jutott) Igaz, a királyné ezt a megbízást adta: „Gautama vigyázatlansága folytán kiestem a hintából, s most nem tudok a lábamra állani. Menj hát helyettem te az aranyasóka vágyát kielégíteni. Ha a fa öt nap alatt kivirágzik, oly kegyben részesítelek, amely bizonyára kielégíti kívánságodat.” Megyek tehát rendeltetésem helyére, utánam Bakulávaliká jön, kezében a lábra való ékszerekkel. Míg meg nem jő, bátran panaszkodhatom.
A VIDÚSAKA (meglátja Málavikát) Baj az, barátom, ha az, aki cukornád-pálinkától mámoros, még vastag folyós cukorhoz is jut.
A KIRÁLY Mi az?
A VIDÚSAKA Közelünkben van Málaviká, egyszerű ruhában, epedő arccal — egyes-egyedül!
A KIRÁLY (örvendve) Málaviká?! Igazán?
A VIDÚSAKA Ő bizony!
A KIRÁLY Most újra van kedvem élni! 
Szavadra, hogy szerelmesem közel van, 
csüggedt szívem megint éledni kezd, 
mint tikkadt vándor, hogyha gém szavából 
megtudja, hogy közel a hűs patak. 
És hol van ő?
A VIDÚSAKA Éppen most jő ki a fasorból s közelg felénk.
A KIRÁLY (meglátja; örvendve) Látom, barátom! 
Ott jő az életem, a karcsú, széles csípejű, 
telt keblű, mandulaszemű, szépséges szép leány! 
Megváltozott, de így is igen bájos! 
Lefogyva, halványan, pár ékszerével 
olyan most, mint tavasszal a lián, 
amely levélruhába öltözött már, 
de nincs virága még, csak egynéhány.
A VIDÚSAKA Bizonyosan ő is a szerelem betegségébe cselt!
A KIRÁLY Csak irántam való barátságod látja így
MÁLAVIKÁ Ez az asóka itt, amely gyöngéd érintésre várva nem öltözött még virágdíszbe, szerelmi vágyakozásában hozzám hasonlít. Hűs árnyékában e kőpadon kipihenem magamat.
A VIDÚSAKA Hallottad? Szerelmi vágyakozásról beszél!
A KIRÁLY Sejtelmed ezzel, úgy hiszem, nincs bebizonyítva. Természet ébredésekor, midőn a szél virágport hajt-sodor, s a megrepedt rügyek nedűjét űzi-kergeti maga előtt, ok nélkül is vágyik-sóvárog a kebel.(Málaviká leül)
A KIRÁLY Jöjj csak, barátom! Rejtőzzünk e lián mögé!
A VIDÚSAKA De Irávatí aligha van már messze!
A KIRÁLY Ha lótusz-csoporthoz jut, nem fél a krokodiltól az éhes elefánt.(Figyelve áll)
MÁLAVIKÁ Igen messzire mentél, szívem! Mondj le reménytelen vágyadról! Mért zaklatsz engem?(A vidúsaka a királyra 'pillant)
A KIRÁLY Milyen kegyetlen a szerelem! Mért nem beszélsz világosabban, kedvesem? A sejtelem hol látja, hol nem, a valót. Ha nem csalódom, én vagyok, kiért epedsz. De hogy valóban így van-e, hogy tudjam én?!
A VIDÚSAKA Mindjárt megbizonyosodol róla! Közelg már hozzá a magányban Bakulávaliká a szerelmi üzenettel.
A KIRÁLY De emlékezik-e még megbízatására?
A VIDÚSAKA Már hogy felejthetne el a szajha fattya ilyen fontos megbízatást?! Magam sem felejtettem el.
BAKXJLÁVALIKÁ (fellép, kezében a lábra való ékszerekkel) Jól vagy -e, barátnőm? vagy, Bakulávaliká? Légy üdvöz,
MÁLAVIKÁ Te 1 barátnőm! Foglalj helyet!
BAKULÁVALIKÁ (leül) Hozzád méltó feladattal vágj7 megbízva, barátnőm. Add ide az egyik lábadat, hogy befessem és felékesítsem!
MÁLAVIKÁ (magában) Vége boldogságodnak, szívem! Úrnőm hatalma közelg felém. Hogyan meneküljek előle? Halotti ékességem ez bizonnyal!
BAKULÁVALIKÁ Mért tétovázol? A királyné várva várja, hogy ez az arany-asóka kivirágozzék.
A KIRÁLY Hogyan? Az ékítés oka az asóka vágyakozása?!
A VIDÚSAKA Hát mit gondoltál? Talán majd miattam ékítik fel őt a női lakosztály ékszereivel!
MÁLAVIKÁ Bocsásd meg, barátnőm, hogy terhellek!(Odanyújtja a lábát)
BAKULÁVALIKÁ Ej, hiszen második énem vagy!(Úgy tesz, mintha ékítené a lábát)
A KIRÁLY 
Nézd azt a szép vörös csikót, barátom, 
szerelmesem lábán mint díszeleg! 
Az első sarj ilyen volt Káma fáján, 
melyet Siva dühe elégetett.
A VIDÚSAKA Lábához méltó feladattal van megbízva a leány!
A KIRÁLY Jól beszélsz! 
Méltó reá finom lábujjhegye, 
hogy két sóvárgót érintsen vele: 
asókafát, virágait hogy hozza már, 
s szerelmesét, ki vétett s büntetésre vár.
A VIDÚSAKA Fogsz te még ellene vétkezni, s meg is kapod a magadét!
A KIRÁLY Jó előjelként tisztelettel fogadom a bráhman sikerjósló szavát.(Fellép Irávatí, mámorosan; vele komornája)
IRÁVATÍ Komornám, Nipuniká, sokszor hallottam, hogy a mámor valósággal dísze az asszonynépnek. Igaz-e a világ beszéde?
NIPUNIKÁ Eddig csak szófiabeszéd volt, most igazzá lett.
IRÁVATÍ Ragaszkodásod hízelgővé tesz. Mondd csak, miből gondolod, hogy férjem előre ment a hintaházba?
NIPUNIKÁ Fölséged iránt táplált változatlan szerelméből.
IRÁVATÍ Ugyan ne udvariaskodjál! Szólj őszintén!
NIPUNIKÁ A tisztelendő Gautama mondotta, aki a tavaszi ünnepségen kijáró ajándékra vár. Siess, úrnőm!
IRÁVATÍ Nipuniká, szívem férjem felé nógatja mámortól lankadt testemet, de lábaim megtagadják a szolgálatot.(Állapotának megfelelő módon körüljár)
NIPUNIKÁ Mégiscsak eljutottunk a hintaházba!
IRÁVATÍ Nipuniká, sehol sem látom itt férjemet!
NIPUNIKÁ Csak nézz körül, úrnőm! Férjed bizonyosan elbújt valahová tréfából. Üljünk oda az asóka árnyékába arra a lián övezte kőpadra!
IRÁVATÍ Helyes!
NIPUNIKÁ (odapillant) Nézz csak oda, úrnőm! Hangya-lepte mangógyümölcsöt szedegetünk!
IRÁVATÍ Hogyhogy?
NIPUNIKÁ Az asóka árnyékában a pádon Bakulávaliká Málaviká lábait ékíti.
IRÁVATÍ (nyugtalankodva) Mit keres itt Málaviká? Mit gondolsz e dologról?
NIPUNIKÁ Azt gondolom, hogy a királyné a hintából kiesve, nem tud a lábára állani, s Málavikát bízta meg az asóka vágyának kielégítésével. Különben hogyan engedné át egy cselédnek a maga viselte lábpereceket?!
IRÁVATÍ Ez bizony nagy megtiszteltetés ennek a leánynak!
NIPUNIKÁ Nem keresed a férjedet?
IRÁVATÍ Barátnőm, nem győzöm már lábbal: lenyűgöz a mámor. De meg a gyanúmnak is a végére akarok járni.(Málavikát nézi; magában) Csakugyan méltán csüggeteg a szívem!
BAKULÁVALIKÁ (Málaviká lábára mutatva) Nos, tetszik-e neked a festékcsíkok elrendezése?
MÁLAVIKÁ A magam lábáról lévén szó, röstellem dicsérni, barátnőm. Kitől tanultad az ékítés művészetét?
BAKULÁVALIKÁ Ebben a király tanítványa vagyok.
A VIDÚSAKA Sürgesd hát Málavikát, hogy legyen hálás királyi tanítód iránt!
MÁLAVIKÁ Szerencsére nem vagy büszke!
BAKULÁVALIKÁ De aligha büszke nem leszek most, hogy királyi tanításhoz méltó lábakra találtam!(A festést nézve, magában) így, megbízatásomnak tökéletesen megfeleltem.(Fönnhangon) Az egyik lábaddal készen vagyok. Csak rá kell még lehelni. Ez a hely itt különben elég szellős.
A KIRÁLY (a vidúsakához) Nézd csak, barátom! Kitűnő alkalom van arra, hogy most szolgálatot tegyek a lánynak: elébe térdelek s leheletemmel szárítgatom lábán a lakkot.
A VIDÚSAKA Pompás ötlet! De várjunk még vele!
BAKULÁVALIKÁ Oly szép a lábad, barátném, mint a száz levelű vörös lótusz! Nyugodjál minél előbb uradnak kebelén!(Irávatí Nipunikára néz)
A KIRÁLY Magam is azt kívánom.
MÁLAVIKÁ Ne mondj olyat, ami nem illik!
BAKULÁVALIKÁ Csak azt mondtam, amit mondanom kellett.
MÁLAVIKÁ Csakugyan olyan kedves vagyok neked?
BAKULÁVALIKÁ Nem csupán nekem.
MÁLAVIKÁ Hát még kinek másnak?
BAKULÁVALIKÁ A királynak is, aki minden szépséget pártol.
MÁLAVIKÁ Tévedsz. Nincs rajtam semmi sem.
BAKULÁVALIKÁ Igazán? Hát akkor mért sovány és sápadt a király?
NIPUNIKÁ Milyen rögtönösen felel a gonosz! Mintha betanulta volna!
BAKULÁVALIKÁ Szívleld meg a bölcsek szavát: szerelmet szerelemért!
MÁLAVIKÁ Magadtól beszélsz így?
BAKULÁVALIKÁ Nem, nem! A király nevében szólok, aki gyöngéd vonzalommal viseltetik irántad.
MÁLAVIKÁ Barátnőm, megáll a szívem verése, ha a királynéra gondolok!
BAKULÁVALIKÁ Ugyan, te bohó! Mért ne lehetne a mangó virágát, a tavasz egyetlen vagyonát, leszakítani azért, mert a méh is iszik belőle?
MÁLAVIKÁ Csak aztán kitarts velem a bajban is!
BAKULÁVALIKÁ Hát nem Bakulávaliká a nevem?! A bakula virága éppen dörzsölve a legillatosabb!
A KIRÁLY Pompás, Bakulávaliká, pompás! Kiismerted kedvesemnek a szívét, megcáfoltad minden ellenvetését. Szavad befolyása alá került ő. Mit mindent nem tehet a közvetítő!
IRÁVATÍ Nézd csak, Nipuniká, Bakulávaliká csakugyan elkerítette Málavikát!
NIPUNIKÁ Amilyen a madár, olyan a hangja!
IRÁVATÍ Hát csakugyan jól sejtettem! A helyzet világos, de mi a teendő?
BAKULÁVALIKÁ A másik lábad ékesítésével is készen vagyok. Csak még a lábperecet rakom rá.(Úgy tesz, mintha rátenné) Állj fel, barátnőm! Teljesítsd a királyné parancsát, hogy az asóka kivirágozzék!(Fölállanak)
IRÁVATÍ A királyné parancsáról van szó? Hát ezt csak hadd teljesítse!
BAKULÁVALIKÁ Itt áll előtted, ím, vággyal telve, gyönyörtől megittasulva...
MÁLAVIKÁ (örvendve) A király?
BAKULÁVALIKÁ (mosolyogva) Nem a király, csak ez az asókafa! Szakíts egy lombot róla!
A VIDÚSAKA Hallottad, uram?
A KIRÁLY Barátom, a szerelmes csak ezzel éri be. 
Ha vágytól égve egyesülsz is kedveseddel, 
nem élvezed szerelmét, hogyha ő is nem szeret. 
Ha meg szerettek, s egyesülni nincs reménytek, 
jobb akkor a halál: vessétek el az életet!
(Málaviká a lombot füle mellé téve, lábával érinti az asókát)
A KIRÁLY Barátom! 
Hajtást adott a fa a lánynak, 
a fának lábát adta ő. 
Egyik se vesztett a cserével, 
de annál többet vesztek én!
BAKULÁVALIKÁ Rajtad nem fog múlni a dolog, barátném. Hitvány volna ez az asóka, ha most, lábad érintésével megtisztelve, késnék még a virágnyitással.
A KIRÁLY 
Megtisztelt ím, ó, asóka, az őzszemű lányka: 
megérintett perecektől csengő lótusz-lába. 
Ha még most is késel, úgy csak tetteted a vágyat, 
mely a szerelmes szívében oly őszintén támad. 
Barátom, szeretnék előlépni, hogy beszélgetésbe elegyedjem vele.
A VIDÚSAKA Jöjj! Én majd megnevettetem.(Előlépnek)
NIPHNIKÁ Úrnőm, úrnőm! A király is ott van!
IRÁVATÍ Ezt már elejétől sejtette a szívem.
A VIDÚSAKA (odalép) Hát járja ez? Lábbal érinteni ezt az asókát, a király kedves barátját?!
A LEÁNYOK (megzavarodva) Jaj, a király!
A VIDÚSAKA Bakulávaliká, miért nem tartottad vissza barátnédat ettől a helytelenségtől, mikor tudtál róla?
NIPUNIKÁ Nézd, úrnőm, nézd, mit művel a tiszteletre méltó Gautama!
IRÁVATÍ Hát hogyan élhetne meg különben istenadta papja?!
BAKULÁVALIKÁ Uram, Málaviká csak a királyné parancsát teljesíti. Mások követtették el vele a hibát. Bocsáss meg, uram király!(Térdre borul s Málavikát is lehúzza)
A KIRÁLY Ha így áll a dolog, büntetlen vagy. Kelj föl, kedvesem!(Kezénél fogva fölemeli)
A VIDÚSAKA Helyesen! Meg kell tisztelni a királynét!
A KIRÁLY Kemény fatörzshöz ért a gyönge lábad! Nem fáj-e most, szépcsípejű leányka?(Málaviká pironkodik)
IRÁVATÍ Lám, férjem szíve olyan, mint az írós vaj!
MÁLAVTKÁ Jer, Bakulávaliká! Értesítsük a királynét, hogy parancsa teljesítve van!
BAKULÁVALIKÁ Kérd a királyt, hogy bocsásson el!
A KIRÁLY Távozhatol, kedvesem! De hallgasd meg kérésemet, amelynek kedvező a pillanat!
BAKULÁVALIKÁ Hallgasd figyelmesen, barátnőm! Parancsolj, uram, király!
A KIRÁLY Szívemben is régen nyitott már az öröm virága. Érints meg engem, híved is! Ó, teljesítsd a vágyam!
IRÁVATÍ (hirtelen odalép) Csak teljesítsd, teljesítsd! Az asókának még nincs virága, ez meg itt már csupa virág!(Irávatí láttára mind meg vannak zavarodva)
A KIRÁLY (titkon a vidúsakához) Mi lesz most, barátom?
A V1DÚSAKA Mi más, mint illa berek, nádak, erek!
IRÁVATÍ Jól csináltad, Bakulávaliká! Te meg, Málaviká, teljesítsd férjem kívánságát!
A LEÁNYOK Bocsáss meg, úrnőm! Tehetünk mi róla, ha a király bizalmasan kívánt érintkezni?(Mind a ketten el)
IRÁVATÍ Mily megbízhatatlanok a férfiak! Hallgattam hamis szavaidra, s megsebesültem, mint az őz, mely a vadász csalogatására vesztébe rohan. Ezt nem hittem volna!
A VTDŰSAKA (titkon a királyhoz) Mondj már rá valamit! A tetten ért betörőnek is kell valamit mondania, ha mást nem, legalább azt, hogy a kőmívességben gyakorolja magát.
A KIRÁLY Semmi közöm sincs Málavikához, szép kedvesem! Csak mivel késtél, szórakoztam úgy-ahogy.
IRÁVATÍ Milyen megbízható vagy! Nem vettem észre, mintha csak az időt akartad volna elverni. Különben nem tennék így, én boldogtalan!
A VIDÚSAKA Ne utasítsd ily kíméletlenül vissza a király udvariasságát! Minden bűne az — s ezt meg kell bocsátanod! —, hogy a királyné cselédségét meglátta és beszélgetett vele.
IRÁVATÍ Ezt csak nem lehet beszélgetésnek nevezni?! Be mit is emésztődöm!(Dühösen elindul)
A KIRÁLY (utána megy) Bocsáss meg.(Irávatí, bár öve gátolja a menésben, tovább halad)
A KIRÁLY Ez a föl sem vevés szerető férfiúval szemben nincsen helyén, kedvesem!
IRÁVATÍ Megbízhatatlan a szíved, álnok vagy magad!
A KIRÁLY Elég, ne bánts tovább! Ne menj el ily haraggal! öved is, ím, lábadhoz esve, kér-marasztal!
IRÁVATÍ Hát minden ringy-rongy veled szövetkezik?!(Kezébe veszi az övei, s a királyra akar vele ülni)
A KIRÁLY Mint sújt le nőm aranyövével, ím, hívére, mint felhő villámostorával bérc hegyére!
IRÁVATÍ Bűnödet még gúnnyal is tetézed?(Leereszti ütésre emelt kezét)
A KIRÁLY Hát mégsem sújt le rám, bűnös rabodra, ostorod? Neheztelésed tréfa, ugye, nem komoly dolog? Ugye, megbocsátasz?(Lábaihoz borul)
IRÁVATÍ Ezek a lábak bizony nem Málaviká lábai, hogy téged érintve vágyadat kielégíthetnék!(El a komornával)
A VIDÚSAKA Állj föl! Ezúttal nincs bocsánat!
A KIRÁLY (feláll; nem látva Irávatít) Hogyan, elment a kedves?!
A VIDÚSAKA Elment, barátom — mégpedig szerencsédre úgy, hogy nem bocsátotta meg illetlenségedet. Meneküljünk gyorsan, hogy visszajövet még több bajt ne okozzon, mint a Mars bolygó, mikor az állatöv felé mozog.
A KIRÁLY Milyen különös a szerelem!
 
Hogy nőm eképpen bánt velem, 
még csak nem is veszem zokon, 
sőt még örvendek én. Miért? 
A kedves lányért ég szívem!(El a vidúsakával)

NEGYEDIK FELVONÁS
Fellép a király, igen izgatottan, és az ajtónálló nő
A KIRÁLY (magában)
Mikor hallottam felőle, gyökeret vert a szerelem; 
mikor őt megpillantottam, kisarjadzott nagy hirtelen; 
mikor kezét érintettem, kivirágzott, mint még soha; 
ha majd végre ölelhetem, gyümölcsöt is hoz valaha.
(Fönnhangon) Gautama, barátom!
AZ AJTÓNÁLLÓ Éljen, éljen a király! Gautama nincs itt.
A KIRÁLY (magában) Persze, hiszen magam küldtem el Málaviká sorsa felől tudakozódni!
A VIDÚSAKA (fellép) Gyarapodjál, uram!
A KIRÁLY Dsajaszéná, tudd meg, hol van Dháriní királyné, s hogy fáj-e még a lába!
AZ AJTÓNÁLLÓ Ahogy a király parancsolja.(El)
A KIRÁLY Gautama, hogy van barátnéd, Málaviká?
A VIDÚSAKA Mint a kakukk a macska körmei között.
A KIRÁLY (leverten) Hogyhogy?
A VIDÚSAKA A királyné bizony haragjában abba a föld alatti helyiségbe vetette, ahol a drágaságokat őrzik. Ott van, szegényke, mint valami barlangban.
A KIRÁLY Csak nem azért, mert találkozásunk kitudódott?
A VIDÚSAKA Hát mi másért?!
A KIRÁLY Ki neheztel rám annyira? Ki ingerelte föl a királynét?
A VIDÚSAKA Ezt megtudhatod, az apáca elmondta nekem. Tegnap, így mondta, Irávatí a királynéhoz jött lábának állapota felől tudakozódni.
A KIRÁLY Tovább, tovább!
A VIDÚSAKA A királyné aztán ezt kérdezte tőle: „Láttad-e a királyt?” Irávatí ezt felelte: „Az ugyan nem sokat törődik velünk! Hát nem tudod, hogy szolganép élvezi a kegyét?!”
A KIRÁLY E nyilatkozat után, bár leplezett, már féltem Málavikát.
A VIDÚSAKA Irávatí aztán a királyné sürgetésére elmondta az esetet a te illetlenségeddel együtt.
A KIRÁLY Mennyire tartja a haragot Irávatí! De folytasd tovább!
A VIDÚSAKA Nincs tovább! Málaviká és Bakulávaliká lábaikon bilincsekkel a föld alatti helyiségben vannak, mint valami kígyóleányok, s a napsugarat sem láthatják.
A KIRÁLY Ó, jaj, ó, jaj! A szépszavú kakukk s a méh, védencei a mangónak, zápor-zegernye évadán sötét lyukban szorongnak! S nincs segítség?
A VIDÚSAKA Dehogy van! A királyné lelkére kötötte Mádhavikának, a föld alatti helyiség őrének, hogy Málavikát és Bakulávalikát csak az ő pecsétgyűrűje láttára bocsássa ki.
A KIRÁLY (felsóhajt; gondolkozva) Mit csináljunk, barátom?
A VIDÚSAKA (gondolkozva) Volna egy mód!
A KIRÁLY Ugyan miféle?
A VIDÚSAKA (körüljártatja szemeit) Hogy meg ne hallja véletlenül valaki, megsúgom.(Szorosan melléje lépve fülébe súg) Ez volna az!
A KIRÁLY (örvendve) Kitűnő! Hajtsd végre a tervet!
AZ AJTÓNÁLLÓ (föllép) Uram, király, Dháriní királyné szellő járta helyen, ágyon pihen, a cselédség vörös szántállal ápolja a lábát, s a szent nő mulatságos elbeszéléseket ad neki elő.
A KIRÁLY Akkor itt a kedvező pillanat! Menjünk hozzá!
A VIDÚSAKA Csak menj, uram! Én is a királyné elé akarok járulni, de nem üres kézzel.
A KIRÁLY Avasd be titkunkba Dsajaszénát!
A VIDÚSAKA Helyesen!(Az ajtónálló fülébe súg) így áll a dolog!(Távozik)
A KIRÁLY Dsajaszéná, mutasd meg az utat a szellő járta helyen felállított ágyhoz!
AZ AJTÓNÁLLÓ Erre, erre, uram!(Színváltozás: ágyon nyugszik a királyné, mellette az apáca és a kíséret rang szerint)
A KIRÁLYNÉ Elbeszélésed tárgya igen mulatságos, szent nő! Mondd tovább!
AZ APÁCA (körülnézve) Majd máskor folytatom, királyné. Ott jő urunk, Vidisá fejedelme!
A KIRÁLYNÉ Ah, férjem!(Fel akar kelni)
A KIRÁLY Csak ne erőltesd, kérlek, a formaságokat! Ékszertelen, beteg, aranyzsámolyra helyezett lábad csak nem fogod gyötörni s véle engem is?!
DHÁRINÍ Éljen királyi férjem!
AZ APÁCA Legyen diadalmas a király!
A KIRÁLY (az apáca előtt meghajol, aztán leül) Csillapult-e fájdalmad, királyné?
DHÁRINÍ Ma már jobban vagyok.(Belép a vidúsaka, arcából kikelve; hüvelykujja a szent zsinórral bekötözve)
A VIDÚSAKA Segítség, uram, segítség! Kígyó mart meg engem!
A KIRÁLY Ó, jaj, ó, jaj! Hol kószáltál?
A VIDÚSAKA Hogy a királyné elé járulhassak, a mulatókertbe mentem a szokásos virágajándékért.
A KIRÁLYNÉ ó, jaj, ó, jaj! Tehát én vagyok az oka annak, hogy egy bráhman élete veszélyben forog!
A VIDŰSÁKA Mikor pedig egy asóka-virágfürt után nyúltam, a halál kígyó alakjában megmarta jobbomat. Itt a két foga helye!(Mutatja)
AZ APÁCA Alikor hát az első dolog, úgy mondják, a harapást, kivágni. Ha valakit kígyó mart meg, megmentheted életét, ha kimetszed, kiégeted vagy köpölyözöd sebét.
A KIRÁLY Méreg-orvosokra van szükség! Dsajaszéná, hívd elő gyorsan Dhruvasziddhit!
AZ AJTÓNÁLLÓ Ahogy a király parancsolja.(El)
A VIDÚSAKA Jaj, megragadott a kérlelhetetlen halál!
A KIRÁLY Ne essél kétségbe! Talán nem is mérges a harapás.
A VIDÚSAKA Borzasztóan félek! Máris remegnek a tagjaim!(Taglejtéssel jelzi a méreg hatását)
A KIRÁLYNÉ Ó, jaj, rendellenes állapota mutatja, hogy baj van. Támogassátok a bráhmant!(A kiséret remegve támogatja)
A VIDÚSAKA (a királyhoz) Uram, gyermekkori jó barátod vagyok! Ha anyám elveszti fiát, gondolj reá s gondoskodjál róla!
A KIRÁLY Ne félj, Gautama! Légy erős! Az orvos nemsokára meggyógyít.
DSAJASZÉNÁ (fellép) Uram király, értesítettem Dhruvasziddhit. Azt üzeni, hogy vezessem hozzá Gautamát.
A KIRÁLY Fogd hát karon, s vezesd az orvoshoz!
DSAJASZÉNÁ Megyek.
A VIDÚSAKA (a királynéhoz) Úrnőm, akár élek, akár halok, bocsásd meg, amit uram iránt való szolgálatkészségből ellened vétettem!
A KIRÁLYNÉ Sokáig élj!(A vidúsaka és az ajtónálló el)
A KIRÁLY A szegény ember félős természetű, s nem bízik Dhruvasziddhi tudományában, aki pedig méltán viseli a nevét.
DSAJASZÉNÁ (fellép) Éljen a király! Dhruvasziddhi orvos azt üzeni, hogy hozzanak neki valami kígyó-lenyomatú tárgyat, mert a korsó-módszernél ilyet kell alkalmazni.
A KIRÁLYNÉ Itt az én kígyópecsétes gyűrűm! Aztán saját kezembe add vissza!(Átadja a gyűrűt)(Az ajtónálló átveszi s távozni készül)
A KIRÁLY Siess a gyűrűvel, hogy a dolog sikerüljön!
AZ AJTÓNÁLLÓ Ahogy a király parancsolja.(El)
AZ APÁCA Szívem azt súgja, hogy Gautama életben marad.
A KIRÁLY Úgy legyen!
DSAJÁSZÉNÁ Éljen a király! A méreg hatása eltűnt. Gautama azonnal jobban lett.
A KIRÁLYNÉ Hála az égnek!
AZ AJTÓNÁLLÓ Váhataka miniszter pedig azt üzeni, hogy sok kormányzati ügy van megbeszélni való. Esedezik tehát, hogy kegyeskedjél kihallgatást adni neki.
Á KIRÁLYNÉ Menj, férjem, intézd az ügyeket!
A KIRÁLY Itt nagy a hőség, ami pedig árt ennek a bajnak. Vigyétek máshová a nyugvóágyat!
A KIRÁLYNÉ Leányok, teljesítsétek férjem parancsát!
A KÍSÉRET Meglesz!(A királyné, az apáca és a kíséret el)
A KIRÁLY Dsajaszéná, vezess engem a rejtekúton a mulatókertbe!
AZ AJTÓNÁLLÓ Erre, erre, uram király!
A KIRÁLY Dsajaszéná, elvégezte-e dolgát Gautama?
AZ AJTÓNÁLLÓ Hogyne!
A KIRÁLY Habár a terv megbízható, tudom, szívem mégis kételkedik-szorong.
A VIDÚSAKA (fellép) Gyarapodjál, uram! A terv szerencsésen sikerült!
A KIRÁLY Dsajaszéná, menj a dolgodra!
AZ AJTÓNÁLLÓ Ahogy a király parancsolja.(El)
A KIRÁLY Mádhaviká gyanakvó természetű. Nem volt valami kifogása?
A VIDÚSAKA Már hogy lehetett volna a királyné pecsétgyűrűje láttára?!
A KIRÁLY Ami ezt illeti, azt természetesen nem kérdezhette, hogy miért bocsátják szabadon a két leányt, de azt igenis kérdezhette volna, hogy miért mellőzte a királyné a maga cselédségét, s miért küldött éppen téged.
Á VIDŰSÁKA Ezt csakugyan kérdezte is. De noha egyébként lassú észjárású vagyok, ezúttal résen voltam.
A KIRÁLY Beszélj!
A VIDÚSAKA Azt mondtam neki, hogy a csillagjósok azt jelentették a királynak, hogy csillaga elhomályosult, bocsássa tehát szabadon a foglyokat mind.
A KIRÁLY (örvendve) Tovább, tovább!
A VIDÚSAKA Mikor aztán a királyné ezt hallotta, hogy Irávatí ne nehezteljen rá, így szólt: „A király az, aki szabadon bocsátja a leányokat”, s ezért küldöttek engem. Mádhaviká ezt persze egészen természetesnek találta, s elbocsátotta foglyait.
A KIRÁLY (a vidúsakát átkarolva) Barátom, mégiscsak szeretsz te engem. Könnyen boldogul, akinek okos ember a barátja, de a siker szűk ösvényét a szeretet is meglátja.
A VIDÚSAKA Siess, uram. Málavikát barátnőjével együtt a fürdőházban hagytam, s így jöttem eléd.
A KIRÁLY Menjünk üdvözlésére. Haladj elöl.
A VIDÚSAKA Jöjj, uram. Itt a fürdőház.
A KIRÁLY (aggódva) Barátom, barátnődnek, Irávatínak, szolgálója, Csandriká, egészen közel hozzánk virágokat szed. Ide, ide. Rejtőzzünk e fal mögé.
A VIDÚSAKA Az ám! Pedig tolvajoknak és szerelmeseknek őrizkedniük kell a holdvilágtól.(Elrejtőznek)
A KIRÁLY Gautama, milyen lelkiállapotban lehet barátnőd, Málaviká? Jöjj! Álljunk az ablakhoz s lessük meg!
A VIDÚSAKA Helyes.(Az ablakhoz állanak, s benéznek a fürdőházba)(Fellép Málaviká és Bakulávaliká)
BAKULÁVALIKÁ Üdvözöld a királyt, barátnőm.
MÁLAVIKÁ Hódolat neked, király.
A KIRÁLY A képmásomat mutatja neki, azt hiszem.
MÁLAVIKÁ (örvendve s az ajtó felé nézve) Csak nem szedtél rá engem, barátnőm?
A KIRÁLY Örvendek örömének és levertségének. Szép kedvesemnek arca olyan gyorsan változik, mint reggel nyíló, este záruló lótuszvirág.
BAKULÁVALIKÁ Hát nincs itt a király?(A képre mutat)
MIND A KETTEN (leborulva) Éljen a király!
MÁLAVIKÁ Barátnőm, amennyire féltem a királytól, amikor először volt hozzám közel, annyira vonzódom hozzá most, amikor nem árul el oly heves vágyat.
A VIDÚSAKA Ne neked, uram. Mintha csak azt mondaná a leány, hogy inkább kell neki az a festett király, mint az igazi. Hiába vagy tehát büszke ifjúi erődre, mint a kosár a beléje tett ékszerekre.
A KIRÁLY Szégyenlős természetű az asszonynép, barátom, ha érdekelve van is. Először látva kedves férfiút, apróra megnézné az ifjú nő; de nem teszi; nem is fordul felé, csak oldalt, szemzugából néz reá.
MÁLAVIKÁ Ki az, barátnőm, akit a király oldalt fordulva szerető tekintettel néz?
BAKULÁVALIKÁ Irávatí áll mellette.
MÁLAVIKÁ Barátnőm. A király, úgy látszik, nem nagyon udvarias, hogy többi nőit elhanyagolva, csak egyik asszonya arcát nézi.
BAKULÁVALIKÁ (magában) Bosszankodik, mert a festett képet valóságnak gondolja. Helyes! Majd megtréfálom.(Fönnhangon) Barátnőm, hisz ez a király kedvenc nője!
MÁLAVIKÁ Alikor hát minek emésztődöm?!(Haragosan elfordul)
A KIRÁLY Nézd csak, barátom. 
Szemöldje összefut, a jegy eltorzul homlokán, 
remegnek ajkai, méltatlankodva félrefordul. 
Így ábrázolná egy ügyes színésznő azt a nőt, 
ki kedvesétől sértve, mélyen fel van háborodva.
A VIDÚSAKA Mindjárt szent lesz a béke!
MÁLAVIKÁ Ni, ott jő felénk a tiszteletre méltó Gautama.(Előbbi állását akarja elfoglalni)
BAKULÁVALIKA (visszatartva Málavikát) Megállj! Hiszen te most haragszol!
MÁLAVIKÁ Ha azt hiszed, hogy már elég ideig haragudtam, most már fölhagyok a haraggal.
A KIRÁLY (előlép) Mért haragszol rám, kedves leányzó? 
Csak itt e képen nézek másra én. 
Igaz valómban ámde nem vagyok más, 
mint néked hódoló rabod csupán.
BAKULÁVALIKÁ Éljen a király!
MÁLAVIKÁ (magában) Hogyan, a király képmására haragudtam?!(Kedves tekintettel, hódolattal üdvözli a királyt)(A király szerelmi elfogultságot mutat)
A VIDÚSAKA Mért állsz úgy, mintha közönyös volnál?
A KIRÁLY Barátnőd, Málaviká, nem nyújt reményt.
A VIDÚSAKA Bátortalanságodnak tehát ő az oka?
A KIRÁLY Igen! Mihelyt barátnőd megjelen, el is tűnik: eltűnnek akkor is, ha karjaimba zárnám. Folyton eped-remél, s folyton csalatkozik: hogyan bízzék hát benne a szívem, barátom?
BAKULÁVALIKÁ Barátnőm, a király már csakugyan sokszor csalatkozott. Nyújts hát neki reményt!
MÁLAVIKÁ De hiszen én szegény, álmomban sem merek arra gondolni, hogy a király találkozni akar velem!
BAKULÁVALIKÁ Feleljen erre a király!
A KIRÁLY 
Feleljek is? Az ötnyilú isten tüzére mondom, 
Úrnőm lesz ő, szolgája én, ameddig életem tart!
BAKULÁVALIKÁ Milyen kegyes a király!
A VIDÚSAKA (körüljárva) Bakulávaliká, az a gazella ott annak a fiatal asókafának a hajtásait rágcsálja. Hajtsuk el!
BAKULÁVALIKÁ Menjünk!
A KIRÁLY Barátom, ha valaha, most kell nagyon ügyelned!
A VIDÚSAKA Csak nem kell erre figyelmeztetni Gautamát?!
BAKULÁVALIKÁ (körüljárva) Tiszteletre méltó Gautama, én majd lesbe állok, te meg az ajtónál őrködjél!
A VIDÚSAKA Jól van.(Bakulávaliká el)
A VIDÚSAKA Majd ehhez a kristály-oszlophoz támaszkodom.(Megteszi) Ah, milyen kellemesen sima ez a finom kő!(Elalszik)(Málaviká zavartan áll)
A KIRÁLY 
Ne félj, ne várj tovább, siess már! 
Oly rég repes szívem feléd! 
Fonódj körém, miként folyondár 
az izmos mangótörzs köré!
MÁLAVTKÁ Kedves volna ez nekem is, de nincs bátorságom: félek a királynétól!
A KIRÁLY Ej, semmit sem kell félni!
MÁLAVTKÁ (szemrehányólag) Láttam, hogyan viselkedett a király, aki nem fél Irávatí úrnő színe előtt!
A KIRÁLY
Az jó modor, neveltség volt csupán! 
Király másképpen nem tehet.
Ez vonzalom! Ha ez reménytelen, 
az élet sem becses tovább! 
Boldogíts hát engem, aki oly régen szeretlek!(Át akarja karolni)(Málaviká szabódik)
A KIRÁLY (magában) Mily gyönyörű az ifjú nő első szerelme! 
Kapkod, mohó kezem hogy visszatartsa; 
védelmezi keblének fátyolét; 
oldalt fordítja arcát, hogy ne lássam: 
de csak fokozza véle vágyamat.
(Fellép Irávatí és Nipuniká)
IRÁVATÍ Te, Nipuniká, csakugyan mondotta neked Csandriká, hogy a tiszteletre méltó Gautamát a fürdőház előtt látta feküdni?
NIPUNIKÁ Miért mondanám neked különben, úrnőm?!
IRÁVATÍ Akkor hát menjünk oda, hogy felkeressük a király kedves barátját, aki nagy veszélytől menekült meg...
NIPUNIKÁ Mintha még valamit akartál volna mondani, úrnőm?!
IRÁVATÍ Meg aztán, hogy megkérjem férjem képmását.
NIPUNIKÁ Hát mért nem kéred meg őt magát?
IRÁVATÍ Bohó, mindegy az! Az olyan férj, aki máshoz vonzódik, nem éppen olyan-e, mint festett kép? Csak udvariatlanságomat akarom jóvá tenni.
NIPUNIKÁ Akkor hát erre, erre, úrnőm!(Körüljárnak)
NÁGARIKÁ (fellép) Sokáig élj, úrnőm! A királyné ezt az üzenetet küldi: „Az idő nem alkalmas arra, hogy egymásra féltékenykedjünk. Éppen ezért tekintélyed gyarapítására Málavikát barátnéjával együtt bebörtönöztettem. De ha azt akarod, hogy férjem kedvéért másképpen cselekedjem, ezt is megtehetem. Üzend meg, mi a kívánságod?!”
IRÁVATÍ Nágariká, íme a válaszom: „Hogyan versenyezhetnék én teveled?! Leköteleztél vele, hogy azokat a cselédeket börtönbe vetetted. Csak a te kegyed tart fönn engem!”
NÁGARIKÁ Értem.(El)
N1PUNIKÁ (körüljár és szétnéz) Ahol ni, úrnőm! A fürdőház ajtaja előtt hever a tiszteletre méltó Gautama, s horkol, mint bika a piacon.
IRÁVATÍ Jaj, talán még mindig hat a méreg?!
NIPUNIKÁ Arcának egészséges színe van. Azonkívül Dhruvasziddhi ügyes orvos. Nem kell hát attól tartani, hogy baj van.
A VIDÚSAKA (álmában) Málaviká, úrnőm!
NIPUNIKÁ Hallottad, úrnőm, kinek a szolgája ez a bizalomra méltó semmiházi?! Egész idő alatt az áldásokért kapott kalácskákkal töltötte a hasát, s most Málavikáról álmodik!
A VIDÚSAKA (álmában) Csak kitúrnád helyéből Irávatít!
NIPUNIKÁ Ez alávalóság! Az oszlop mögé állok, s reá ejtem ezt a görbe faágat. Hadd higgye kígyónak, a haszontalan papja!
IRÁVATÍ Rá is szolgált a hálátlan, hogy el ne vigye szárazon!(Nipuniká a vidúsakára ejti a faágat)
A VIDÚSAKA (felriadva) Jaj, jaj! Kígyó esett rám, barátom!
A KIRÁLY (hirtelen előlép) Ne félj, barátom, ne félj!
MÁLAVJKÁ (utána jő) Vigyázz, uram! Azt mondja: kígyó!
IRÁVATÍ Lám, lám! A király is ide siet!
A VIDTJSAKA (fölkacagva) Mi ez? Hogyan kerül ide ez az ág? Tudom már! Ez a fizetés érte, hogy csúfot űztem a kígyóból, mikor a majomfügefa tüskéjével összeszurkáltam a kezemet!
BAKULÁVALIKÁ (hirtelen előlép) Ki ne jöjjön a király! Mintha egy zegzugos útú kígyó volna itt!
IRÁVATÍ (az oszlop mögül a király elé lép) A párocska tehát fényes nappal találkozott, s zavartalanul mulatott!(Irávatí láttára általános megdöbbenés)
A KIRÁLY Hallatlan egy üdvözlet ez, kedvesem!
IRÁVATÍ Bakulávaliká, gyönyörűen beváltottad közvetítői minőségedben tett ígéretedet!
BAKULÁVALIKÁ Engedj meg, úrnőm! Azért hogy a békák kuruttyolnak, az ég istene nem szűnik meg a föld istennőjére esőzni.
A VIDÚSAKA (Irávatíhoz) Ne beszélj így! A király puszta látásodra elfeledte, hogy térdre borulását megvetetted; te pedig még most sem bocsátasz meg neki.
IRÁVATÍ Megfojt a harag! De mit tehetek?!
A KIRÁLY Nem illik hozzád ez a hiábavaló harag, kedvesem! 
Miért borult el arcod, kedvesem, 
holott nincs rája semmi ok? 
Ha nincs fogyatkozásnak évada 
el nem homályosul a hold.
IRÁVATÍ Jól mondod, férjem: hiábavaló a harag! Ha azt, ami engem illet, más élvezi, csak nevetségessé lennék, ha még haragudnám is.
A KIRÁLY Nem jól értettél engem! Én azt akartam mondani, hogy haragra nincs okod. 
Ünnepnapon büntetni szolgát és cselédet, 
még hogyha bűnösök volnának, sem szabad. 
Azért bocsátottam ki őket börtönükből 
s azért voltak csak itt, hogy hálát adjanak.
IRÁVATÍ Eredj, Nipuniká! Add tudtul a királynénak, hogy most már egészen tisztában vagyok a részrehajlásával!
NIPUNIKÁ Értem.(El)
A VIDÚSAKA (magában) Milyen szerencsétlenség! A fogságából kiszabadult házigalamb a macska szemei elé került.
NIPUNIKÁ (föllép; titkon Irávatíhoz) Úrnőm, véletlenül találkoztam Mádhavikával, a királyné kincstárosával, aki mindent elmondott. A dolog így történt.(Fülébe súg)
IRÁVATÍ (magában) Meglehet! Bizonyosan ez a gyönyörűséges mák virág főzte ki az egészet.(A vidúsakához) Jól tudsz olvasni a szerelem könyvében! A mű a te okosságodat dicséri!
A VIDÚSAKA Úrnőm, ha egyetlen okos szót tudok, bizonyosan elküldöm a királyt.
A KIRÁLY (magában) Hogyan szabaduljak a csávából?
DSAJASZÉNÁ (fellép) Uram király! Vaszulaksmí királyleányka, labdája után szaladva, szörnyen megijedt egy sárga majomtól. Most a királyné ölében fekszik, reszket, mint a szélingatta falevél, s nem tud magához térni.
A KIRÁLY Mily szerencsétlenség! A gyermek úgyis ijedős.
IRÁVATÍ (megrémülve) Siess hozzá, fejedelem! Nyugtasd meg, hogy baja ne legyen!
A KIRÁLY Majd lecsillapítom!(Sietve körüljár)
A VIDÚSAKA Jól van sárga majom, jól van! Megmentetted a híveimet!(A király, a vidúsaka, Irávatí, Nipuniká és az ajtónálló el)
MÁLAVIKÁ Barátnőm, remeg a szívem, ha a királynéra gondolok. Nem tudom, mi lesz, 8 mit kell még kiállanom.
EGY HANG (a színfal mögött) Csoda, csoda! öt napja sem múlt, hogy Málaviká lábával érintette az aranyásókét, máris tele van bimbóval! Megviszem a hírt a királynénak.(Ennek hallatára mind a ketten megörülnek)
BAKULÁVALIKÁ Bátorodjál, barátnőin! A királyné megtartja szavát.
MÁLAVIKÁ Menjünk hát a mulatókért őréhez!
BAKULÁVALIKÁ Menjünk!(Mind a ketten el)

KÖZJÁTÉK
MÁLAVIKÁ (fellép) Elkészítettem a földoltárt, hogy az arany-asókát szokás szerint meg lehessen tisztelni. Most jelentem a királynénak, hogy teljesítettem parancsát.(Körüljár) Csak Málavikán könyörülne a sors! A királyné haragszik rá, de az asóka kivirágzása miatt talán megint kegyébe veszi. Ugyan hol lehet most a királyné?(Föltekint) Ni, amott jő ki a négycsarnokos palotából a púpos Száraszika, a királyné szolgája, kezében lepecsételt szekrénnyel! Majd kikérdezem.(Odalép) Száraszika, mi járatban vagy?
SZÁRASZIKA Madhukariká, ezt a szekrényt a házi pap kezeihez kell juttatnom, hogy a tudós papok közt az áldásaikért járó jutalmat kiossza.
MADHUKARIKÁ Mi az ajándékosztogatás oka?
SZÁRASZIKA Puspamitra hadvezér, királyunk atyja, Vaszumitra királyfira bízta az áldozati ló őrzését, s a királyné, a királyfi élete biztosítására száz aranyból álló tiszteletdíjat küld a jutalomra érdemesnek.
MADHUKARIKÁ Hol a királyné s mit csinál?
SZÁRASZIKA A díszteremben ül. Éppen most olvassák fel neki titkárai azt a levelet, amelyet fitestvére, Víraszéna a vidarbhák országából küldött.
MADHUKARIKÁ Hát a vidarbhák fejedelme felől mi hír?
SZÁRASZIKA Jadnyaszénát bizony, a vidarbha királyt a Víraszéna vezérlete alatt álló királyi hadak legyőzték, s rokonát, Mádhavaszénát kiszabadították fogságából. Mádhavaszéna már követet is küldött, aki sok ajándékot hozott a királynak: drága kincseket, szekereket, cselédnépet, főleg művésznőket.
MADHUKARIKÁ Most megyek a királynéhoz. Te is végezd a magad dolgát!(Mind a ketten el)

ÖTÖDIK FELVONÁS
MADHUKARIKÁ (fellép) A királyné meg akarja tisztelni az asókát. Az ő megbízásából tudatnom kell a királlyal, hogy vele akarja az ásóka virágzását megnézni. Azért várok a királyra, aki még bírói székében ül.
AZ ELSŐ BÁRD (a színfal mögött) Üdv neked, király, aki a büntető pallost már ellenségeid feje fölött forgatod! 
Édes kakukkszót hallgatva élvezed a szép tavaszt, 
Vidisá-parti kertedben enyhet lelsz, üdvöt, vigaszt. 
Ellened meghajlik, mint fák a Varadá partjain — 
cölöpök, nem fák: hozzájuk kötvék elefántjaid. 
A MÁSODIK BÁRD (a színfal mögött)
 
Az istenkedvelte költők hősökről zengedeznek 
s a népek történetében két hőst énekelnek meg: 
téged: aki tönkreverted a vidarbhák seregit, 
s Visnut, aki elrabolta a vidarbha Rukminít.
AZ AJTÓNÁLLÓ Az ünnepi szózat hirdeti, hogy a király már elindult. Félreállok az első emberek útjából, s az oszlop mögé lépek.(Odább megy)
A KIRÁLY (föllép a vidúsakával)
 
Ha kedvesemre gondolok, akit nem láthatok, 
s ha hallom, hogy hadam az ellenét leverte, 
mint hőség évadán esőtől öntözött virág, 
búbánatában is örül-vigad a lelkem. 
A VIDÚSAKA Én azt hiszem, hogy fölséged egészen boldog lesz.
A KIRÁLY Hogyhogy?
A VIDÚSAKA A királyné ugyanis így szólt ma a tudós Kausikíhoz: „Szent nő, nincsen párod az ékítés művészetében! Öltöztesd Málavikát menyegzői díszbe!” Az apáca erre gyönyörűen felékítette Málavikát. A királyné minden bizonnyal fölséged vágyát akarja kielégíteni.
A KIRÁLY Barátom, ezt csak következteted—abból, hogy Dháriní korábban tekintettel szokott rám lenni.
AZ AJTÓNÁLLÓ (odalép) Éljen a király! A királyné veled együtt szeretné az arany-asóka virágzását megnézni.
A KIRÁLY Az asókafánál van a királyné?
AZ AJTÓNÁLLÓ Igen! Miután a többi hölgyet a szokásos tiszteletnyilvánításokkal megörvendeztette s elbocsátotta, most Málaviká és udvarnépe kíséretében felségedet várja.
A KIRÁLY (örvendve tekint a vidúsakára) Menj előre, Dsajaszéná!
AZ AJTÓNÁLLÓ Erre, erre, uram király!(Körüljár)
A VIDÚSAKA (szétnéz) Ah, barátom! Mintha a tavasz a mulatókertben veszített volna ifjúi üdeségéből!
A KIRÁLY Jól veszed észre! 
 
Az amaránt gyümölcse felhasadt, 
a mangónak már nincs virága. 
Enyészik-múlik már a szép tavasz; 
múlik az ember ifjúsága! 
A VIDÚSAKÁ(körüljár) Nézd csak ezt az arany-asókát, uram! Mintha fel volna ékszerezve virágfürtjeivel.
A KIRÁLY Ez ugyan okosan késett a virágnyitással, mert most nincs szépségben párja! 
Szép kedvesem lábával érintette ezt a fát. 
Pompázik is azóta! 
Minden virágát mintha néki adta volna át 
minden arany-asóka.
A VIDÚSAKA Úgy van! Bízzál, uram! Már közel vagyunk, s Dháriní mégis megengedi, hogy Málaviká mellette maradjon.
A KIRÁLY (örvendve) Nézd csak, barátom! 
Ím, Dháriní királyné, s oldalán 
szemérmetes szerelmesem! 
Amaz a Föld, emez Laksmí — csupán 
letette ékes lótuszát.
(Föllép Dháriní, Málaviká, az apáca s a kíséret rang szerint)
MÁLAVIKÁ (magában) Tudom, mért vagyok ily ünnepiesen feldíszítve. Szívem mégis reszket, mint vízcsöpp a lótusz levelén. A jobb szemem is egyre ugrál.
A VIDÚSAKA Hej, barátom! Málaviká ugyancsak gyönyörű szép menyegzői díszében.
A KIRÁLY Látom! 
Selyemruhába öltözötten 
sok ékszerével úgy fényeskedik,
miként a holdas éj tavasszal, 
mikor sok fényes csillag tündököl.
A KIRÁLYNÉ (közelebb lépve) Sokáig élj, királyi férjem!
A VIDÚSAKA Gyarapodjál, fölséges asszonyom!
AZ APÁCA Légy diadalmas, uram király!
A KIRÁLY Üdvözöllek, szent nő!
AZ APÁCA Teljesüljenek vágyaid!
A KIRÁLYNÉ (mosolyogva) Neked szántuk, férjem, ezt az a sokát, hogy fiatal feleségeddel itt találkozzál.
A VIDÚSAKA Megkaptad, uram, amit kívántál!
A KIRÁLY (zavartan körüljárja a fát)
Megérdemelte ez a fa, királyné, 
hogy ily magas kitüntetésben részesült: 
nem hallgatott a szép tavasz szavára, 
csak most borult virágba kedvedért.
A VIDÚSAKA Most, hogy felbátorodtál, nézd, uram, mint virul ifjúságában...
A KIRÁLYNÉ Kicsoda?
A VIDÚSAKA Ez a virágzó arany-asóka, úrnőm!(Mind leülnek)
A KIRÁLY (Málavikát szemlélve, magéiban) Oly közel s mégis oly távol — kínos helyzet, bizony! 
Én és szerelmesem egy csakraváka-pár vagyunk; 
a nőm az éjszaka, miatta válunk mindig el.
A KAMARÁS (fellép) Éljen a király! Uram, minisztered ezt üzeni: „Azok a művésznők, akiket a vidarbhák földéről ajándékba kaptunk, eddig még nem mutatkozhattak be, mert meg voltak törve az út fáradalmaitól. De most már a király elé járulhatnak. Kegyeskedjél, uram, ezt megengedni!”
A KIRÁLY Vezesd be őket!
A KAMARÁS Ahogy a király parancsolja.(KI; majd viasza a Icát táncosnővel) Erre, erre, úrnőim!
AZ ELSŐ TÁNCOSNŐ Barátnőm, Madaniká, mihelyt e királyi palotába léptem, megnyugodott a szívem.
A MÁSODIK TÁNCOSNŐ Dsjótszniká, azt tartják, hogy az emberi szív örömet és bánatot egyaránt megsejt.
AZ ELSŐ TÁNCOSNŐ Vajha igaz volna ez most is!
A KAMARÁS Ott a király a királynéval! Lépjetek közelebb, úrnőim!(A táncosnők előlépnek)(Málaviká és az apáca a leányok láttára egymásra néznek)
A TÁNCOSNŐK (leborulva) Éljen a király! Éljen a királyné!(A király intésére mind a ketten leülnek)
A KIRÁLY Miféle művészetben vagytok jártasak, hölgyeim?
A TÁNCOSNŐK A táncba vagyunk beavatva, fölség.
A KIRÁLY Királyné, válaszd ki magadnak az egyiket!
A KIRÁLYNÉ Nézz ide, Málaviká! Melyiket választanád társadnak?
A TÁNCOSNŐK (Málavikát megpillantva) Ah, a királyleány!(Meghajolnak) Éljen, éljen a királyleány!(Málavikával együtt könnyeznek. Mind bámulva nézik őket)
A KIRÁLY Kik vagytok, hölgyeim? És kicsoda ő?
A TÁNCOSNŐK Ő a mi királyleányunk, fölség!
A KIRÁLY Hogyhogy?
A TÁNCOSNŐK Halld, uram! Miután fölséged győzelmes kardjával leverte a vidarbhák királyát, kiszabadult fogságából Mádhavaszéna királyfi. Ennek a húga Málaviká.
A KIRÁLYNÉ Hogyan? Málaviká királyleány? Akkor cipőtisztogatásra használtam a szántálkenőcsöt.
A KIRÁLY De hogy jutott Málaviká ebbe á helyzetbe?
A MÁSODIK TÁNCOSNŐ Mikor Mádhavaszéna királyfi királyi rokona hatalmába került, minisztere, a tiszteletre méltó Szumati, minden kíséret nélkül titokban távozott Málavikával.
A KIRÁLY Ezt már korábban hallottam. Tovább, tovább!
A MÁSODIK TÁNCOSNŐ Többet nem tudunk, fölség.
AZ APÁCA A többit én, szegény, fogom elmondani.
A TÁNCOSNŐK Mintha a tiszteletre méltó Kausikít hallanók.
MÁLAVIKÁ Igen, ő maga az.
A TÁNCOSNŐK Vezeklő-ruhája felismerhetetlenné teszi a tiszteletre méltó Kausikít, de bánata elárulja. Fogadd hódolatunkat, szent nő!
AZ APÁCA Legyetek üdvöz, mind a ketten!
A KIRÁLY Hogyan? Ismerőseid e hölgyek, szent nő?
AZ APÁCA Úgy van.
A VIDÚSAKA Mondd már el, szent nő, Málaviká sorsát elejétől végig.
AZ APÁCA (bánatosan) Halljátok hát. Az én bátyám, Szumati, Mádhavaszéna minisztere volt. Érted?
A KIRÁLY Értem. Csak tovább!
AZ APÁCA Mikor Mádhavaszéna fogságba esett, bátyám magához vette Mádhavaszéna húgát; Málavikát, s Vidisába induló utasokhoz csatlakozott, hogy nőül adja őt hozzád.
A KIRÁLY Csak tovább!
AZ APÁCA A kereskedők, miután napi útjukat megtették, oly helyen ütöttek tanyát, amely nem volt bátorságos.
A KIRÁLY Hát azután?
AZ APÁCA Egyszerre csak rablók állták utunkat, 
puzdrával hátukon, fülüknél pávatollal, 
íjjal kezükben — ordítozva szörnyen. 
A szörnyű rémülettől megfagyott a vérünk.
(Málaviká remeg félelmében)
A VIDÚSAKA Úrnőm, ne félj! Hisz elmúlt dolgokat beszél el a szent nő.
A KIRÁLY Tovább, tovább.
AZ APÁCA A fegyveresek erre, hogy megmeneküljenek a rablóktól, a karaván vezetőjével együtt hirtelen megfutamodtak.
A KIRÁLY Ah, most mar rosszabb dolgokat kell hallanunk.
AZ APÁCA Úgy következett. Szegény bátyám, hogy a király leánya szennyes lator kezekbe ne kerüljön, vitézül harcolt, s kedves életével fizette meg urának tartozását.
AZ ELSŐ TÁNCOSNŐ Ah, Szumati megölve.
A MÁSODIK TÁNCOSNŐ így jutott hát a királyleány ebbe a helyzetbe.(Az apáca könnyeket hullat)
A KIRÁLY Ne sírj, szent nő. Ez az önfeláldozó emberek közönséges sorsa. Bátyád meghálálta királya jóságát-. Hát azután?_
AZ APÁCA Aztán elájultam, s mire föleszméltem, Málaviká nem volt sehol.
A KIRÁLY Csakugyan nagy a te szerencsétlenséged, szent nő.
AZ APÁCA Aztán elégettem bátyám holttestét, s mivel özvegységem fájdalma is felújult, birodalmadba érkezve, felvettem a vezeklők vörösbarna ruháját.
A KIRÁLY Nemes lelkek így cselekszenek. Hát azután?
AZ APÁCA Málaviká aztán az erdei rablóktól Víraszénához, Dháriní királyné fitestvéréhez került, ettől pedig magához a királynéhoz. Mikor a királyné befogadott házába, itt láttam először a királyleányt. Ez a történet vége.
MÁLAVIKÁ Mit mond most a király?
A KIRÁLY Ah, a szerencsétlenség megaláztatással jár, cselédi sorban szolgált egy királyleány: fürdőruhának használtak selyemruhát.
A KIRÁLYNÉ Helytelenül cselekedtél, szent nő, mikor nem közölted, hogy Málaviká fejedelmi családból való.
AZ APÁCA Ne vétkezzél. Volt okom a keményszívűségre.
A KIRÁLYNÉ Miféle okod?
AZ APÁCA Mikor még Málaviká atyja élt, egy búcsújáró jámbor jós fülem hallatára ezt jövendölte: „A leány egy esztendei fogságot fog szenvedni, s aztán hozzá méltó férjet kap.” Mikor azt láttam, hogy ez az elháríthatatlan jóslat a te szolgálatodban teljesül, azt hittem, helyesen cselekszem, hogy bevárom az időt.
A KIRÁLY Helyesen tettél, hogy várakoztál.
A KAMARÁS Uram, az elbeszélés miatt nem mondhattam el a miniszter üzenetét. Eszerint az államtanács már foglalkozott azzal, hogy mi történjék Vidarbha országgal, s most a te véleményedet szeretné hallani.
A KIRÁLY Maudgalja, az a kívánságom, hogy Jadnyaszéna és Mádhavaszéna osztozzanak az uralomban. 
Trónoljanak a Varadá folyónál, 
északra az, délszakra ez, 
ígyen uralkodik a nap s a hold is, 
éjjel emez, nappal amaz.
A KAMARÁS Uram, megviszem a jelentést a minisztertanácsnak.(A király jóváhagyólag int. A kamarás el)
AZ ELSŐ TÁNCOSNŐ (halkan Málavikához) Hercegnő, királyi bátyád a király jóvoltából fél országot kap.
MÁLAVIKÁ Én csak annak örülök, hogy élete nem forog veszélyben.
A KAMARÁS (fellép) Éljen a király. Uram, minisztered ezt üzeni: „A király terve kitűnő. Ugyanez a minisztertanács véleménye is. 
Ha királyi főség alatt gyakorolják hatalmukat,
egyiknek sem lesz módjában háborgatni a másikat. 
A lovak is összeférnek a kocsirúd két oldalán, 
hogyha erős kezű kocsis nagyokat ránt a zabolán.”
A KIRÁLY Akkor hát mondd meg a minisztertanácsnak, hogy ebben az értelemben utasítsa Víraszéna had. vezért.
A KAMARÁS Ahogy a király parancsolja.(El; majd vissza megint, kezében levéllel és ajándékokkal) Fölséged parancsa teljesítve van. Hadvezéred, Puspamitra levelet és ajándékot küldött. Kegyeskedjél jól szemügyre venni.(A király feláll, tisztelettel átveszi a levelet s egy szolgának adja. A szolga felbontja a levelet)
A KIRÁLYNÉ (magában) Ali, már alig várhatom. Hallani fogok ipám hogy létéről, s fiam, Vaszumitra tetteiről. A hadvezér bizony igen súlyos feladatot rótt vállaira.
A KIRÁLY (leül s tisztelettel kezébe véve a levelet, olvassa): „Üdv! Puspamitra hadvezér az áldozat színhelyéről hosszú életet kíván Agnimitrának, Vidisá fejedelmének, s szerető öleléssel a következőket tudatja vele. Vedd tudomásul, uram! Mivel engem szemeltél ki a királyi áldozat végrehajtójának, én fiadat, Vaszumitrát, száz, előkelő ifjúból álló védőcsapat élére állítottam, s elbocsátottam a felkantározatlan lovat, hogy egy esztendeig a királyi fogadalom hordozója legyen. Miközben a ló a Szindhu jobb partján kószált, egy lovascsapat megtámadta, s üldözőbe vette. A két csapat erre hevesen összecsapott.”(A királyné kétségbe van esve)
A KIRÁLY Hogyan történhetett ez?!(Tovább olvas) „Vaszumitra leverte az ellenséges csapatokat s visszaszerezte a lovat, melyet tőlem elraboltak.”
A KIRÁLYNÉ Újraéledek.
A KIRÁLY (tovább olvas) „Most, hogy visszakerült a ló, feláldozom unokám, Vaszumitra segélyével, mind Szagara Ansumant támogatásával. Jöjj hát megbékélt szívvel haladéktalanul az asszonynéppel együtt az áldozat megülésére.” El vagyok ragadtatva.
AZ APÁCA (a királynéhoz) Fiad, hála az égnek, nagy diadalt aratott. Férjed útján a „hős neje” nevet adták tenéked, fiad révén a „hős anyja” névre is van igényed.
A KIRÁLYNÉ örvendek, szent nő, hogy fiam férjemre ütött.
A KIRÁLY A fiatal elefánt is a csorda fejét utánozza.
A KAMARÁS Uram, király! Nincs közöttünk senki sem, kit bámulatba ejtene, hogy fiad ily bátor vitéz s máris ily nagy a neve. Hisz te hoztad a világra e győzhetlen gyermeket, miként Urúdsanman egykor azt az olthatatlan tüzet.
A KIRÁLY Maudgalja, bocsássátok szabadon Jadnyaszéna sógorát s a többi foglyot is mind.
A KAMARÁS Ahogy a király parancsolja.(El)
A KIRÁLYNÉ Menj, Dsajaszéna! Vidd hírül Irávatínak s a női lakosztály többi asszonyainak fiam dicsőségét!(Az ajtónálló elindul)
A KIRÁLYNÉ Megállj csak!
AZ AJTÓNÁLLÓ (megfordulva) Itt vagyok.
A KIRÁLYNÉ (halkan) Emlékeztesd Irávatít arra, amit Málavikának ígértem, amikor meghagytam neki, hogy az asókát lábával érintse! Add tudtára azt is, hogy Málaviká fejedelmi származású, s kérd meg nevemben, hogy ne gátoljon engem szavam beváltásában!
AZ AJTÓNÁLLÓ Amint a királyné parancsolja.(El; majd vissza) Úrnőm, fiad diadalának a női lakosztály asszonyai annyira megörültek, hogy valóságos ékszeres kosarat csináltak belőlem.
A KIRÁLYNÉ Nem csoda. Hisz az én boldogságom az övék is.
AZ AJTÓNÁLLÓ Úrnőm, Irávatí ezt üzeni vissza: „Szavad uralkodó királynéhoz méltó. Hajtsd végre, amit elhatároztál!”
A KIRÁLYNÉ Szent nő, beleegyezéseddel Málavikát férjemhez adom nőül, amint a tiszteletre méltó Szumati is elejétől fogva akarta.
AZ APÁCA Málaviká még mindig hatalmad alatt áll.
A KIRÁLYNÉ (kézen fogva Málavikát) Fogadd, férjem, megelégedésem jeléül ezt az örömhírhez méltó ajándékot.(A király meg van zavarodva)
A KIRÁLYNÉ (mosolyogva) Csak nem utasítod vissza, férjem?
A VIDÚSAKA Ez a világ sorja, úrnőm. Minden vőlegény szégyenlős.(A király a vidúsakára néz)
A VIDÚSAKA De a király csak úgy akarja elfogadni Málavikát, ha a királyné bizalmával is kitünteti, s a „királyné” címet megadja neki.
A KIRÁLYNÉ De hiszen Málaviká már születésénél fogva is királyleány. Fölösleges tehát királynévá tenni őt.
AZ APÁCA Ne szólj így. Az aranyba foglalásra mindig méltó a drágakő, még akkor is, ha a bánya sötétéből került elő.
A KIRÁLYNÉ (észbe hajtva) Bocsáss meg, szent nő! Fiam esete úgy kihozott a sodromból, hogy nem vettem észre, mi illik. Menj csak, Dsajaszéná, hozz két selyemfátyolt!
AZ AJTÓNÁLLÓ Ahogy a királyné parancsolja.(El; majd vissza fátyollal kezében) Itt van, úrnőm!
A KIRÁLYNÉ (fölékíti a fátyollal Málavikát) Fogadd őt most, férjem!
A KIRÁLY Csak a te parancsodat teljesítem.(Félre) Végre!
A VIDÚSAKA Mily kegyes a királyné.(A királyné udvarnépére néz)
AZ UDVARNÉP (Málaviká elé lépve) Éljen az úrnő!(A királyné az apácára tekint)
AZ APÁCA Kegyességed nem lep meg bennünket. A jó, nemes szívű hitves nem irigy s férjét vetélytársnőkkel is megtiszteli. A nagy folyó, amely tengerbe ömlik, más kis folyók vizét is elviszi oda.
NIPUNIKÁ (fellép) Éljen a király. Irávatí ezt üzeni: „Mikor az udvariasság elhanyagolásával vétettem a király ellen, úgy viselkedtem, mintha csak egymagam lettem volna férjemnek kedves. Most, hogy vágya teljesült, tüntessen ki puszta kegyelmével engem a király!”
A KIRÁLYNÉ Nipuniká, férjem minden bizonnyal tudni fogja kötelességét.
NIPUNIKÁ Nagyra becsüljük e kegyet.
AZ APÁCA Uram, király, most távozom meglátogatni Mádhavaszénát, akit ez a házasságkötés boldoggá tett.
A KIRÁLYNÉ Mennyire sajnáljuk, hogy elhagysz bennünket, szent nő!
A KIRÁLY Szent nő, Mádhavaszénához intézendő leveleimben mindig tisztelettel fogunk rólad megemlékezni.
AZ APÁCA Kegyességtek egészen lekötelez.
A KIRÁLYNÉ Tehetnék-e még valamit kedvedre, férjem?
A KIRÁLY Légy hozzám mindig kegyes, királyné! Szívemnek minden óhajtása csak ez. Ameddig Agnimitra él s uralkodik, országa minden vágya teljesülni fog.
(Mind el)

VÉGE