Kikeriki (részletek)
A KOKAS ÓDÁT ÉNEKEL A NAPHOZ
KIKERIKI a falon, hosszú, torokhangú sóhajjal. Ku...

A RIGÓ

                    Ha karattyol és ily gangosán megy le-fel,
                    a tyúknak udvarol, vagy nyomban énekel.

KIKERIKI a falon mozdulatlanul ül, és fejét magasra emeli.
                    Lángolj!... Ragyogj!...
A RIGÓ
                                        Zavart beszéd!
Tüzet! tüzet!.
EGY TYÚK
                    Lábát emeli s vár...
KIKERIKI az elérzékenyüléstől rekedten.         
                    Ku... 
A RIGÓ
                   Ah, láz, őrület!
KIKERIKI
            Csak a te aranyod az, mely vigaszt hoz!        Imádlak, tűz!
A HÍMGALAMB halkan.	
                   Kihez beszél?
A RIGÓ gúnyosan.	                                 A Naphoz!

KIKERIKI
               Te szárítod fel a síró fűszálat 
               s a levelet lepkévé bűvölöd, 
               Ha a halódó szirmok szerte szállnak  
               és a pirénei szél végigzörög 
               Roussillon mandulafái között.

               Imádlak, Nap! tűztenger, fényes álom, 
               ki ránk ragyogsz s a mézet érleled, 
               lángolsz a szalmakunyhón és virágon, 
               egészben élsz és szertefoszlol áldón, 
               mint a pazar anyai szeretet.

               Dalollak, ó, fogadj el tűzi papnak, 
               ki égsz a teknőn,kék szappanhabon 
               és néha, hogyha lángjaid lohadnak, 
               vörösen lobbansz ki egy csendes ablak 
               alázatos üvegjén elhalón!
A RIGÓ a kalitka rácsai közül kidugja a fejét.
               Csendben, fiacskáim, hisz ez egy óda.
A PULYKA nézi Kikerikit, aki a szénakötegeken lépdel le a falról 
               Büszkén megy...
EGY TYÚK megáll egy kis bádoggúla előtt.
                              Az ivó... Pompás itóka. Iszik.
A RIGÓ
.. .Nem mondja ily büszkén a honfi se: „Vivát!" KIKERIKI aki az udvarba jő.
               Te forgatod... 

AZ ÖSSZES TYÚKOK a Fehér Tyúk felé futnak, aki valamit rágicsál.
               Mit rág az ott?
A FEHÉR TYÚK
                              Kukoricát.

KIKERIKI
               Te forgatod a sárga napraforgót 
               s arany-öcsém, a tornyok kokasát. 
               Ha a házon titkos tüzed kibontod, 
               táncolnak arany árnyak, lenge pontok, 
               hogy tétován megáll a kósza láb.

               A mázos korsó sugaradba drága
               s az ázott rongy is büszke lobogó,
               kazalokon ég csókod lanyha láza
               s kis húga, a kas lángol, mint a láva,
               tüzes sisakja lánggal lobogó. 

               Légy áldva a mezőn s elveszve árván 
               a fű között s a kapucímeren, 
               a gyík szemén, a hószín hattyú szárnyán, 
               ki tájakat pingálsz, mint a szivárvány, 
               s ki szende kézzel festesz csendesen.

               Sötét ikertestvéred, a bús árnyék, 
               mely messze nyúlik, hol tüzed fakad, 
               regéssé bűvöli, ami csodás, szép 
               s ha nincsen ő, minden szürkére válnék, 
               mert színes és ragyogó, mint magad.

               Imádlak, Nap! Te vetsz a légbe rózsát, 
               bokrokba tündért s a víznek tüzet, 
               benned felistenül a roskadó ág, 
               ó, Nap! te élet, ó, szent Nap, te jóság, 
               csak koldus lenne a, föld nélküled.

A NAPPALI MADARAK ELALUSZNAK, AZ ÉJJELI MADARAK
		                            FELÉBREDNEK    
	                                   Lassan besötétedik.
KIKERIKI
            Most.
EGY HANG
                     Csend.
A PULYKA a kalitka rádján, ünnepélyesen.
                        Quandoque dortnitat... 
A RIGÓ kalitkájáhan.
                                                Aludjunk 
KIKERIKI határozottan, az Aranyfácánhoz.
               Most nem megyek. Jóéjt. 
AZ ARANYFÁCÁN kissé megsértődve.
                                    Jóéjt.
Hirtelen iramodással az ólban terem.

A KUTYA szundikálva az ól előtt.
                              Aludjunk idekint,
               Míg rózsálló nem lesz az ég pereme, mint...
               mint egy kis kutya-has...
A GYÖNGYTYÚK bóbiskolva.
                               Tu-tu-tu...     
A RIGÓ szintén bóbiskolva.
                                         Tilió.
                      Feje előrecsuklik.
          Ti-li... 
KIKERIKI
               Mind alszanak. 

          Észrevesz egy csibét, aki kilopózkodik.
                                       Szökik a kicsi. Hó!
                                      Visszahajtja a csibét, s az ól elé ér.  
                                       Nagyon lágyan megszólal.
 
               Fácán? 
ARANYFÁCÁN a szalmába elveszve, bizonytalan hangon.
                    Mi az?	
KIKERIKI kis tétovázás után.
                         Semmi.
                      Felmegy a létrára. 
AZ ARANYFÁCÁN
                                Lefekszem.
A KUTYA mélyen szundikálva.

                                    Egy kis kutyahas...
AZ ARANYFÁCÁN próbál beszélni, de az álomtól nem bír.
          Tető alatt?... Vérem bohémebb...
KIKERIKI eltűnik a tyúkólban. Hallani, amint bizonytalan hangon mondja.
                                             Kis kakas,
                  csibék, aludjatok...
AZ ARANYFÁCÁN utolsó erőlködéssel. 
                                    Bohém...

Fejét egy pillanatra felemeli, aztán lecsuklik és              
                     eltűnik a szalmában.
KIKERIKI HANGJA egyre bizonytalanabbul.
                                            De végre mégis, 
           alszom.
Csend. Elalszik. A falon két zöld szem gyullad ki.
A MACSKA
                Felébredek.	

A kazalon ugyancsak két sárga szem gyullad ki az árnyékban
EGY HANG
                             És én is! 
                    Két másik sárga szem a falon.
EGY MÁSIK HANG
                                       Én is!
                        Két másik szem a falon.    
EGY MÁSIK HANG
                                              Én is!
A baromfiudvar elszenderül. A Macska, aki már felébredt, három Kuvik, azután a Vakondok és a Kakuk szava.
AZ ELSŐ HANG
             Két zöld szem.
 
A MACSKA a falra áll, és onnan nézi a íöbbi foszforeszkáló szemeket.
                Hat arany?
AZ ELSŐ HANG       
                           A falon?
A MACSKA 
                                         A szűrőn?
                              Hívja.
            Bagoly!

A KUVIK
                   Kandur!
A MACSKA 
                              Kuvik!
A HÁROM KUVIK
                                         Cicc!

AZ EGYIK KUVIK
                                                Sicc te!

A RIGÓ fÖlébred.
                                                   Nem tűröm
           E zajt.
KUVIK a Macskához.
                    Ma végezünk vele.
A MACSKA
                                          Ma?
A HÁROM KUVIK   
                                             Ó igen, igen, igen.

A MACSKA örül.
           Jaj, majd kiugrik a szivem, szivem, szivem!     
            És hol ütitek őt agyon?

A HÁROM KUVIK
         Ahol sötéten nő a gyom, a gyom, a gyom.
A MACSKA
         S mikor lesz majd a tor, a tor, a tor?
A HÁROM KUVIK
         Nyolc órakor! Nyolc órakor! Nyolc órakori \
AZ ELSŐ KUVIK
         Éj cimborái, sanda denevérek...
A MACSKA
         Ők is velünk?
A HÁROM KUVIK	
                  Igen!
AZ ELSŐ KUVIK
                               Vakond, te féreg!...
A MACSKA	 
         Ő is velünk?
A HÁROM KUVIK
                  Igen!
A MACSKA	
                            Órácska kis kakukja, 
          Verj végre nyolcat!
A KUVIK
                            Hogyan, hát ő is tudja?
A MACSKA
          Igen. És még sok nappali madár van, 
          aki virraszt s mellettünk áll az árnyban.
A PULYKA a csoport közepéből kilép, hódolatteljesen.
           Fényes szemek, szálltok?
A KUVIKOK 
                                  Akár a felhő!
	Ma éjjel minden fényes szemű eljő!
A RIGÓ félre
              Csak jöjjenek!
A KUTYA álmában.	
Rrr... 
A MACSKA hogy megnyugtassa az éjjeli madarakat.
                                    Csak vakkant... olykoron.
KIKERIKI a tyúkólban.
                  Ku...
A BAGLYOK megrémültén.	
                        Ez ő!  
A PULYKA 
                                Szálljatok...
ELSŐ KUVIK
                                       Az éj, mint a korom. 
             Mindenki hunyja be — egy-kettő — a szemét.

Becsukják ragyogó szemüket. Fekete éj. Kikeriki megjelenik a létra tetején.
KIKERIKI a Rigóhoz
            Mondd, jó Rigóm, semmit se hallottál elébb?
A RIGÓ
          De.
A KUVIKOK rémülten.
          Jaj!
A RIGÓ
              A gyilkosok!
KIKERIKI
                             Ah!

A RIGÓ melodramatikus lázzal. 
                                 Rád lesnek...

KIKERIKI nyugodtan bemegy.
                                                Eh, 
                                                ugyan.
 
A KUVIKOK
                   Bement!

A RIGÓ
                           Hű voltam, és nem hagytam el uram!
EGY KUVIK
Velünk van a Rigó?
A RIGÓ
                           Nem... ámde lehet-e?...
EGY KUVIK
                  Mi nem bántunk, hiszen a tollad fekete...  
                  Jöhetsz velünk! 
A RIGÓ
                   Mi a jelszó?     
A KUVIKOK
                                Halál a harag!
AZ ARANYFÁCÁN
                   Megfulladok e szűk, nehéz tető alatt! 
                   És...
               Észreveszi az Éjjeli Madarakat. 
	Óh!                                         
     Oldalra lopózkodik s az ól mögül vigyáz.'1
A  KUVIKOK
                    Pszt!
            A Kuvikok és a Macska gyorsan becsukják a szemüket, 
             s mikor nem hallanak semmit, újra kinyitják.                   Mehetünk!

AZ ÁLLATOK CSOPORTJA kibújt a vackából, lusta hódolattal az Éjjeli Madarakhoz.                                   Szerencse nektek.
A KUVIK
                 Hogyan, barátaim, pártunkra keltek?     
MACSKA	:
                 Ó, a sötét éjjel titokkal van teli,
                 én nem szeretem őt, mert az eb kedveli.
A PULYKA	
                 Én nem szeretem őt, mivel korábban 
                ismertem még, pici csibe-korában!
A KÁCSA	.
                Én meg, mivel nincs lábán csúnya hártya
                és csillagokat írt az út porába!	
A TYÚK
                Ő szép, én meg csúnya, íme, ez az okom.
ÍGY MÁSIK	
                Én a Kokastól azt veszem csupán zokon,	
                hogy képe mindegyik tányérról rámtekint.      
EGY MÁSIK
                Én gyűlölöm, mivel visít a szélbe kint
                és szobra díszíti mindig a háztetőt!
A KUVIK egy kövér Kappanhoz.                S te, Kappanom, miért?	
A KAPPAN szárazon.                                      Én nem szeretem Őt. 
A KAKUK a ház belsejében nyolc órát jelez.              Kakukk!
AZ ELSŐ KUVIK	
                        Kuvik.
A KAKUK	    
                              Kakukk!  

A MÁSODIK KUVIK
               Kuvik!
A KAKUK
                            Kakukk!

AZ ELSŐ KUVIK
                  Hív a kék éj...
A KAKUK
            Kakukk! 
A VAKOND hirtelen kibukkan a földből.AZ ELSÖ KUVIK
                                           Föld... A
                                          Vakond!
AKAKUK	
                Kakukk!
AZ ELSŐ KUVIK a Vakondhoz.                      S te, bús Vakond, mondd, a Kokast
	                                        mért gyűlölöd ?
A VAKOND
Mert sose láttam, és henceg fejem fölött!
A KAKUK
Kakukk!
AZ ELSŐ KUVIK
S te, kis Kakuk, miért fordulsz el tő1e?
A KAKUK utolsót kakukkolva.                Mert sose húzzák föl, és mégis énekel!                        Kakukk!                                                         
AZ ELSÖ KUVIK   
                Utáljuk...
 
A MÁSODIK KUVIK élénken a többiekhez.                           Nem szereti senki...
MINDNYÁJAN
                         Mi sem, mi sem.
                         Elröpülnek. Csend.AZ ARANYFÁCÁN lassan kibújik az ólból.	
                           Én most kezdem szeretni.
                  A MADARAK BESZÉLNEK A KOKASRÓL
A HÍMGALAMB      
                Boldog lennék nagyon... ha látnám legalább.
A FEHÉR TYÚK
                Mit?	
A HÍMGALAMB
                Egy percig csupán...
AZ ÖSSZES TYÚKOK
                                 Mit? Mit?
A HÍMGALAMB
                                         A taraját!
A FEHÉR TYÚK a többiekhez, nevetve.               Szeretné...
A HÍMGALAMB nagyon izgatottan.''
                            Akarom...
A FEHÉR TYÚK
                                     Várj csendesen előbb!
A HÍMGALAMB                      
               Remegve várok rá.
kFEHÉRTYÚK  
Nézd, rontja a tetőt!

A HIMGALAMB	
Úgy bámulom!
A FEHÉR TYÚK
Mindenki őt csodálja!
A HÍMGALAMB
A páromnak elmondom — kíváncsi raja —, minő kevély kokas. A FEHÉR TYÚK szemclgetve.
Nincs mása, jól tudom.
A HÍMGALAMB
Hallottuk énekét nem régen a dúcon. Úgy illik a majornak ez az ének, mint hófehér falu a táj hegyének . és hangja szüntelen távol, magasba leng, beléhasít az ég kék kárpitjába fent s mint egy aranytű, mely szorgalmasan hímez, rávarrja a mezőt az égbolt szélihez.
És igaz-e,
ha zeng kemény, bátor és harcias dala, fut a ragadozó s áldás kél általa? A FEHÉR TYÚK szemelgetve.
Igaz.	
A HÍMGALAMB	
És mondd, tyúkom-búkom, igaz-e, hogy csodás dalától marad ép a lanyha, szent tojás s ezért nem szennyezi be sokszor a menyét tojás-pecsétekkel...
A RIGÓ fejét kidugja a rácsok közül.	
Az inge elejét?  
A FEHÉR TYÚK szemelgetve. Igaz.
 
A l IÍMGALAMB
És igaz-e, tyúkom, felelj nekem, hogy valami titok lebeg ez éneken és hangja ettől oly piros és harcias, hogy összerezdül rá a vérvörös pipacs, mert azt hiszi, dalát hozzája zengi. A i EHÉR TYÚK ű sok kérdezgetéstől kissé fáradtan. Igaz.
A HÍMGALAMB
És e titkot ki tudja?
A FEHÉRTYÚK	,      .    .••'(.!•
Senki.
A HÍMGALAMB
A tyúkja sem?	•,;•-
A FEHÉR TYÚK helyreigazítva.
Tyúkjai.
A HÍMGALAMB kissé megbotránkozva.
Micsoda? Kikapós?
A RIGÓ
Hja, ő bohém-madár, turbékoló dalos.
A HÍMGALAMB
És kedvese se tudja?
AKONDÁSZITYÚK élénken.	
Nem!
A FEHÉR TYÚK épp oly élénken.	
Nem!     
A FEKETE TYÚK épp oly élénken.
Nem!
A RIGÓ fejét kidugja a rácsok közül.
Nézzétek, egy levegő-dráma! Csendben!
Mint a kis Pegazus röpködött a lepke
és most
Részletek