Dr. Földi síralma felett
Megkönnyezetlen kell hamuhodni hát 
Ákászod alján, Földi! tenéked is? 
    Oh néked is, kit dűlt hazádért 
        Sustorogó tüzed onta egybe! 

Természet édes gyermeke! s a világ 
Tág templomának béavatott fia! 
    Hát a mikor törvényit írod 
         S pitvarait kinyitod minékünk, 

Akkor szorít é jussa alá korán? —
Korán! az élet leggyönyörübb korán! — 
    Óh tán irígy ő! s azt akarja, 
        Hogy bekötött szem alatt imádjuk? 

Hát már Apolló, a ki fejed körűl 
Kettős borostyánt vont vala, kedvesem, 
    Hát már Apolló a halálnak 
        Bűne között hidegen danolgat? — 

Nem is danolgat! — Lantjai, füvei 
Pindus vidékén dísztelen állanak: 
    Bús a poéta- s orvos-isten, 
         Jaj, Erató s Hygiene sorvad. 

És én, ki hozzád, oly lekötött valék, 
Én a barátod légyek e szótalan?
    Ah! megmeredjen szívem inkább,  
        És veled egy por alatt fedezzen. 

E boldog ákász: mintsem egész hazám 
Közös telében én se legyek meleg. 
    Felvészem a lantot, s gyepedző 
        Sírod előtt keseregve űlök. 

Te tiszta polgár, víg, egyenes barát, 
Mély tudományú, tiszta eszű valál; 
    Hempelyge roppant lélek apró 
        Tested erébe', nemes barátom! 

Mégis becsetlen puszta bogács fedi 
Hadház homokján szent tetemid helyét, 
    Még sincs, ki lantján a Dunához 
        Így keseregne: Kimúla Földi ! 

Nincsen! — De nyúgodj e ligetek megett, 
Nyugodj dicső test: énvelem is csak így 
    Bánik hazám, bár drága vérem 
        Érte foly, érte fogy, érte hűl meg. 

Lesz még az a kor, melybe' felettem is 
Egy hív magyarnak lantja zokogni fog, 
    S ezt mondja népünk : Óh miért nem 
        Éltek ez emberi századunkban?! 
Versek