Hajósének
Szerettim édes honja,
   Indúl hajóm feléd.
Hűsége lánca vonja
   Szülöttödet melléd.
Örömkönyvekre csordúl
   Szemem, ha rád tekint.
Napom hol délre fordúl,
   S vidám reményre int.

Eléri végre sajkám
   Nyugalma szent helyét,
Öledbe, drága dajkám,
   Veszed fiad fejét.
Örökre zöld virággal
   Fűzöd hajam körül;
Halhatlan ifjusággal
   Jövő időm örül.

Mi szép letenni kormányt
   A sors ha üldözött!
Feledni, melly veszély hányt
   Habok s szelek között,
S fiúi indulattal
   Ajánlni napjait
Az égnek, áldozattal
   Köszönvén gondjait!

Nekem jut e szerencse,
   Nekem jutalmamúl.
Nyűgöm kemény bilincse
   Arany fonalra nyúl,
Melly istenek kertjébe
   Híven vezérl, a míg
Szelíd öröm keblébe
   Jutok, szebb honomig.

Kies liget keríti
   Magános házamat,
Folyókút hívesíti
   Virágos halmomat,
Hol csendesen csorognak
   Időm patakjai,
Zajogva míg zuhognak
   Világ nagy habjai.

Szobámban három oltárt
   Tinéktek helyhetek,
Kik ég szerettitől járt
   Uton vezérletek:
Neked, kilenc szelíd szűz
   Feje, Urania,
Neked, baráti szent tűz,
   S neked Cypris fia.
Versek