Kupídó
Én balgatag nevettem 
A kézives Kupídót: 
E kis fiú mit árthat? 
Azt gondolám magamban. 
Csendes, szelíd, mosolygó 
Gyöngéded, édes ajku, 
Tegzet visel, de nem sért, 
Mert anyja őrzi, s vígyáz, 
Ha csintalan, kezére. 
   És íme nem tudom miképp 
Önnön tökéletéből-é? 
Vagy anyja készteté őt? 
Reám lövött ivéről. 
   Ó kis fiú, erődnek, 
Csak most segélj, hiszek már. 
Vagy Frídit is, ki szinte 
Téged gunyólva megvet, 
S fájdalmimat kacagja, 
Mint engemet, nyilazd meg. 
Versek