Kazinczy Gábornak, nevenapján.
Naponként fogynak vérünk jobbjai,
Miként istenkéz irta drága könyvek,
Miket nagymesterök lángoknak ád
Sértett önérzetében. Szörnyü leczke:
Hogy megbecsüljük, mi még fennmaradt.
Tehát hogy' ne kívánnám én neked,
— Mint a kisebbik Gábor a nagyobbnak, —
Hogy megérd a nagy ítéletnapot,
A mely feltámasszon halottaidból,
És meghozza üdvöd s érvényedet,
Ki most élő halott vagy; föld alá zárt
Magyar kincs, mely eltünt a forgalomból!...
Versek