Virrasztó
Sorsmorzsoló, késő éjjeli órán
meglibbennek a vörös paplanok
s a világ minden álmát rámbocsátják -
rám, ki ilyenkor is ébren vagyok...

Hogy' is alhatnék, mikor minden alszik!
A virrasztással tán megváltom én
a földet, mely pöffeszkedőn tivornyáz
tavasztól s téltől elcsent fénykörén...

Ilyenkor nyil meg előttem a katlan,
melyben a bűnök vörös lángja forr;
az aljas vágyak és a fenkölt vétkek
nagy hordójában érik most a bor...

Ilyenkor feni testvérkéz a tőrét
az álom pergő köszörűkövén;
ilyenkor hagyják ott a szeretőket
a gyilkos kéjnek leperzselt füvén...

Ilyenkor vágyja úgy a nemes főpap
a förtelmek fölé az Ur kezét;
halottaiból életteljes lánggal
most válik testté a hegyibeszéd...

Ilyenkor lessz megvadult elefánttá
az ártatlan és csöndes kis szunyog;
gyilkolni is tudnának ilyen órán
az álompártás szüz-menyasszonyok...

Királybul hóhér lessz ilyenkor, éjjel,
szegénybül gazdag; költőbül pedig
egy szárny csupán, amely az ébrenlétnek
őrjítő tornyáig emelkedik...
 
Versek