Szent liget
Ó, húgom, várjunk, míg a ligeten 
föltűn az őszi holdgömb hidegen: 
és a tündöklő, remegő, ködös fény 
alatt fehérre sápad minden ösvény, 
s a kőrisfákon lágyan leng tova 
az édes óra szellemfátyola... 
Ó! csend, melyet mély döbbenet kísér, 
csak, mit nem látunk, távol a kis ér 
zokog szelíden...

                                Szűzi szellemek
időközönként halkan lengenek, 
hosszú redőkkel lépnek el a Múzsák, 
oly dallamosan, mint a szomorúság,
Szürkés-fehéren álmodik az erdő, 
mint önmagának árnya, oly merengő, 
alélva szólunk a halálos éjnek 
és úgy megyünk, mint két bús, kék kísértet.
Versek