Széllel béleltek
Mi vagyunk a szelíd fiúk, 
kik a légynek sem ártunk, 
szerények, csöppet sem hiúk, 
mindég egy rímre vártunk. 
A versek csillogó hada, 
egy megpendülő ballada,
egy puha, kedves ábránd, 
egy gondolat tovább ránt. 
Nekünk a józanság a rút, 
s a bölcs nem a barátunk, 
de mi vagyunk a jó fiúk, 
kik a légynek sem ártunk.

Hagyjátok rá, hogy mit szeret,
az árva rímelőre,
az álma rózsálló keret,
onnan tekint előre!
Poétás szívvel őgyeleg,
a méla, tévedő gyerek,
s mindazt, mi nem művészi,
szabódva-félve nézi.
Számunkra nincs egyéb kiút,
csak az, ha verset gyártunk...
Mert mi vagyunk a jó fiúk,
kik a légynek sem ártunk.

Nem tudjuk, hányadán vagyunk, 
de sohasem alélunk. 
Forrong-zsibong hívő agyunk, 
s az álom az a célunk. 
Keressük a halk kerteket, 
mert durván visszavertetek, 
a gőgre dölyf a válasz... 
S harcba nem száll az, 
aki kegyes, szeretni tud, 
az fogja a mi pártunk! 
Hisz mi vagyunk a jó fiúk, 
kik a légynek sem ártunk.
Versek