Írás a palackban
Tornyán a jajnak, tájfunján a könnynek, 
genezisén egy új, nagy vízözönnek,

céltalanul hánykódva fenn a gályán,
e szörnyű korszak vér- és könny-dagályán,

mint a hajós a hírt, palackba zárva, 
versben dobom e végbúcsút az árba,

hogy túl homályon, terroron, halálon, 
egy jobb jövőben Hozzád eltaláljon,

kiben hasztalan hittünk és reméltünk, 
szabad part, akit soha el nem értünk:

hazánk az első víg kentaur óta,
klasszikus bölcsőnk, művelt Európa.

                       *

Búcsúzunk tőled, mielőtt éj föd be, 
akik itt lámpát lengettünk a ködbe,

fény-jelekül egy jobb jövő fiának, 
gályára láncolt rabjai a mának,

kiknek viharba vesztek koszorúi, 
e barbár kor értelmes szomorúi,

akik itt mindent láttunk s tudva-tudtunk
és kiáltoztunk, mielőtt lebuktunk,

akik örömre, napfényre születtünk, 
de átbőgött a mély pokol felettünk:

mielőtt sorsunk vak közönybe fásul,
küldjük e pár sort végső híradásul.

                       *

Túl minden Jóremény-fokán a létnek, 
vontató padján a gályafenéknek,

úgy élünk, mint a trágyában a barmok, 
mint a ketrecben összecsukott majmok,

égnek borzadnak a fülek, a szőrök, 
de kuss, a rácson átdöfnek az őrök,

ember-rangunkat régen elfeledtük,
már a saját vérünket is megettük,

hiába minden küzködés, igyekvés,
itt meg kell dögleni, itt nincs menekvés,

hiába gyújtunk fényt itt örök óta: 
elhagytál minket, művelt Európa!

                       *

Tornyán a jajnak, tájfunján a könnynek, 
genezisén egy új, nagy vízözönnek,

mint a hajós a hírt, palackba zárva, 
versben dobom, e végbúcsút, az árba,

midőn eltárta torkát már a Fátum... 
Ezerkilencszázharmincnyolc a dátum.

versek