Bánk bán/Harmadik szakasz


 Melinda szobája

ELSŐ JELENET

BÁNK (az asztalnál állva kezére bókolt).
 Hazudsz!

MELINDA (előtte térdepel).
 Igen; mióta hitvesed
 Megszünt Melinda lenni, mindenik
 Vétek lehetséges. Hazudni? óh!
 Oh vajha angyalom lehetne az.

BÁNK
 Mit térdepelsz? az Isten nincsen itt -
 Állj fel! beléphet egy meráni állat,
 És azt hihetné: őtet illeti.
 (El akar menni, de ismét visszajön.)
 Hát nem cselekszed?

MELINDA (térdein eleibe csúszik).
 Ölj meg engemet
 Bánk! ölj meg engemet -

BÁNK
 S egy semmi asszonyt!

MELINDA
 Oh Istenem! de én nem az vagyok.

BÁNK
 Ártatlan? és az udvar nyelve e
 Névvel nevezte-é becsűletem?

MELINDA
 Nem, azt ne mondja az udvar, mert hazud
 Mindenkor - ez ne mondjon engem annak,
 Ah, én szerencsétlen személy vagyok!
 (Lerogy a földre.)

BÁNK (felemeli).
 Szegény, szerencsétlen Melinda!
 (Merően néznek egymásra.)
 Mit
 Akarsz? Mi kell? tehát engemet, mint
 Egy Tantalust az el nem érhető
 Végcél után csak hagysz kapkodni? - Sírsz?
 Felelj; de szóval, és ne így! hiszen
 Szép könnyid elbúsíthatnák az ég
 Lakosait, s az angyalok magok
 Szánnák kigördüléseit. Elveszek, s én
 Igy férfi nem vagyok. (Elereszti.) Még sem hiszek.
 Ottó, s Melinda, egyaránt örültek! -

MELINDA (térdeit kulcsolja).
 Bánk, Bánk! Taposs meg legalább engemet!
 Én bűntelen vagyok. Oh, ne mondd meg ezt
 Testvéreimnek: nem feleség - anya.

BÁNK (belök egy oldalajtót).
 Te átkozott kis alvó, mit mosolyogsz?

MELINDA (sikoltva felugrik).
 Ember, tudod te, mit mondtál fiadnak
 Most? - Átkozott! - (Merően néz maga elébe.)
 Atya-átok egy anyáért!

BÁNK
 Mint vándor a hófúvásokban, úgy
 Lelkem, ingadoz határtalan
 Kétség között, s eszem egy nagy óceánban
 Lebeg, veszejtve minden csillagot.

MELINDA
 Atya-átok egy anyáért! - Kábaság!
 Ha a szegény hold férjhez adja szép
 Leányait, mondjátok, hogy királyi
 Lakadalma van két nyíl-lövésnyire.

BÁNK
 Boldogtalan! -

MELINDA
 Jó név. Pokolbeli
 Tűz ége csontjaimban s a királyné
 Aludni ment - álmos volt. Ébredezz!
 Add vissza gyermekem, te nagy királyné!
 (Elsiet.)

BÁNK
 Menj, menj hová a történet viszen! - -
 Úgy, úgy! aludni ment - álmos vala.
 Helyes, helyes, meráni asszonyom! - Nap
 Küldd oktalan Phaétonod, hogy a
 Világot öszve meg-meg öszverontván,
 Pörköljön engem is pokolra le!
 De istenemre, lehetetlen mégis ez -
 Nem! nem lehet! Tanácsot álmod e
 Szív, s a kimérhetetlen irgalom
 Által susogja azt a jó reménység
 Lelkembe: nem lehet. - Setét remény!
 (Karjait kinyújtja az ablakon, ölelve.)
 Ne rontsa ezt el a világod, oh
 Auróra!
 Hiszen Melinda úgyse tudja, mit
 Beszéle - - ég, és föld! de hát ki az
 Oka, hogy szegény nem tudja mit beszél?!
 És a királyné álmos volt! - Nem-é? (Megijed.)
 Hah!
 Mely gondolat lesz agyvelőmben első
 Zsengéjekor már meghatározás? - -
 Épülj fel! Izmosodj meg, gondolat! -
 Veled épül ismét csak fel, örök lenyugtom
 Felett, megéledő becsületem! (El akar.)

MÁSODIK JELENET

IZIDÓRA (felszakaszt egy oldalajtót, dölyfösen kilép). Kiállhatatlan!... Elfelejtkezél
 Rólam, gyalázóm? Úgy hát zárodat
 Kitörve karjaimmal, megmutassam,
 Hogy Bendeleiben Egenolf vére foly
 Ereimben? és - nagyúr, ki adta azt a
 Hatalmat, engemet hogy itt bezárj?

BÁNK (csak maga elébe néz). Ha engemet Prometheusom csak egy
 Hangyának, és az égi tüzet talán,
 Még abban is sajnálva, hogy hideg
 Szerszámnak alkotott meg volna, úgy
 Szolgálatodra tán lehetne hangom -

IZIDÓRA
 Nagyúr! királynénak barátja a nevem.

BÁNK (elébe mutat). Nézd, nézd az árnyékot - hallgass oroszlán,
 Az a királyné - oh hazug! csak árnyék.

IZIDÓRA
 Bán, bán, mi lelt téged? - Nagyúr, mi lelt?
 Könyörületességből felelj -

BÁNK
 Ki innen!

IZIDÓRA
 Megengedek, mert meg vagy háborodva.
 (El akar.)BÁNK
 Egy szót csak irgalmas lélek: hiszem,
 Éjjel Ottóval még a mulatság
 Után soká beszéle a királyné -?

IZODÓRA
 És a kegyelméből csaknem kijött:
 De majd Melinda megbékélteté. (Elsiet.)BÁNK
 Kígyói nyelv! - Megbékélt; álmos is volt!
 Szépen kidolgozott csalárdkodás -
 Igy megcsalatva egy pokolbeli
 Kísértet által, akitől levésekor
 Már úgy megundorodott az alkotó,
 Hogy félben hagyni dolgát kénytelen volt.

HARMADIK JELENET

TIBORC (bizodalom s félelem közt besompolyog). Bánk bán, nagyúr! jó reggelt.

BÁNK
 Útonálló!

TIBORC
 Igazán? lehet meglátni képemen?

BÁNK
 Minek is becsület emberek között!

TIBORC
 Való igaz; megőszült a fejem.

BÁNK
 Miért?

TIBORC
 Időm eljárt, jaj s panasz közt.

BÁNK
 Azért teremtettem -

TIBORC
 Köszönöm. Ma már
 Nem háborogsz úgy, mint az éjtszaka.

BÁNK
 Munkálkodó légy, nem panaszkodó -

TIBORC
 Oh, istenem! tekéntenél csak egyszer
 Hazámba - élve látnád a panaszt
 Előtted. Mért valék becsűletes!
 Holott gazember lévén, mostan is
 Tied lehetnék.

BÁNK
 Mely boldogtalan
 Az, akinek bármely bilincsei
 Boldogtalan módon oldóznak el!

TIBORC
 Oh, mint örültem, hogy szabad levék!BÁNK
 Mikép örültem és bilincseimnek!TIBORC
 Hiszen való, hogy jó is az: de már
 Mióta a merániak -

BÁNK
 Hah! - oh!

TIBORC
 Sok pénzre van szükségek: és mivel
 Mi annyit adni nem tudunk, tehát
 Sovány nyakunkra izmaelitákat
 Ültettek - ez már égbe kiált.

BÁNK
 Piha!

TIBORC
 Míg tűrhetém, tűrtem becsűletessen:
 Most már gazember is lennék; de késő -!
 Ősz fő, kiszáradt kar: hová megyek?

BÁNK
 Haramia - nincs itt más kigázolás.

TIBORC
 Ma éjtszakán először kezdtem el
 Próbálni azt a mesterséget; oh
 Hiszen beteg feleségem és öt éhes
 Porontyaimnál szívem majd kiugrott.
 De látja isten, hogy nem értem azt.
 Lenn a királyi ház előtt soká
 Ólálkodék. Vígan valának abban.
 És sokszor azt vettem csak észre, hogy
 Nyelvem kiöltém, mintha azt akarnám
 Felnyalni, amit ott fenn ellocsoltak.
 Akkor lopózkodtál be a kapun -
 Hallám az őrzővel beszédedet -
 Én is tehát utánad mentem, és
 Mivelhogy azt meg tudtam mondani:
 Ki ment be oly titokba, mindenik
 Azt hitte, hogy Bánk bánhoz tartozok.

BÁNK
 Pih! minden e szerént tehát hamis
 S megcsal, - keresse bár az ember a-
 Hol akarja - legtisztábbnak mutassa
 Magát, de egyben mégis mocskos az.

TIBORC
 Mért bélyegez meg a szükség vele!

BÁNK
 De hogyha jól meggondolom: maga
 A tiszta hívség, oh! - de, ej, mi meg-
 Gondolni is való van itten? a
 Hívség? Kisértet, melyről minden ember
 Fecseg; de még nem látta senki is.

TIBORC
 No, édes istenem! Ismét azt hiszem, hogy
 Velem beszél. -

BÁNK
 Beszélj, beszélj; igen
 Jól hallom én panaszod; de magam
 Panasza is beszél -

TIBORC
 Uram teremtőm
 Még a nagyúrnak is van? - No hát
 Nem vétek a szegény Tiborcnak, egy
 Titkos szövetségben hitét letenni.

BÁNK
 Ha! - ezt hogy elfelejthetém - istenem!

TIBORC
 Van más kigázolás? - vitézkedést
 Ugyan ne várjanak tőlem; de hisz'
 A háborúban szabad fosztani. E gondolat legjobbnak látszatott.

BÁNK (búsan néz ki az ablakon). Magyar hazám! -

TIBORC
 A jó merániak
 Azt háború nélkül is megteszik; mert
 Hisz' a zsidók eleget fizetnek; a-
 Kiket tulajdonképpen tán nem is
 Lehetne embernyúzóknak nevezni,
 Nyúzásra bőr kivántatik, holott
 Azt a merániak magok lehúzták
 Már csontjainkról; így tehát ezek
 A húsba kénytelenek bemetszeni -
 Igaz, hogy a metéltetett sikolt; de
 Hisz' arra nem szükség hallgatni, csak
 Haszon lehessen. - S a nagyasszony -?
 (Keserű megvetéssel lódítja el a kezét.)BÁNK (fejét az ablakfához nyomván). Oh!

TIBORC
 Ő cifra és márványos házakat
 Épittet; és mi - csaknem megfagyunk
 Kunyhónk sövényfalai közt -

BÁNK
 Átkozott!

TIBORC
 Ő csorda számra tartja gyűlevész
 Szolgáit! éppenséggel mintha minden
 Hajszála egy őrzőt kivánna; sok
 Meránit, olykor azt hinné az ember,
 Hogy tán akasztani viszik, úgy körül
 Van véve a léhűtőktől, s mi egy
 Rossz csőszt alig tudunk heten fogadni.
 Ő táncmulatságokat ád szűntelen,
 Úgy, mintha mindég vagy lakodalma, vagy
 Keresztelője volna: és nekünk
 Szívünk dobog, ha egy csaplárlegény az
 Utcán előnkbe bukkanik, mivelhogy
 A tartozás mindjárt eszünkbe jut.
 A jó merániak legszebb lovon
 Ficánkolódnak - tegnap egy kesej,
 Ma szürke, holnap egy fakó: - nekünk
 Feleség- és porontyainkat kell befogni,
 Ha veszni éhen nem kivánkozunk.
 Ők játszanak, zabálnak szűntelen,
 Úgy, mintha mindenik tagocska bennek
 Egy-egy gyomorral volna áldva: nékünk
 Kéményeinkről elpusztúlnak a
 Gólyák, mivel magunk emésztjük el
 A hulladékot is. Szép földeinkből
 Vadászni berkeket csinálnak, a-
 Hová nekünk belépni nem szabad.
 S ha egy beteg feleség, vagy egy szegény
 Himlős gyerek megkívánván, lesújtunk
 Egy rossz galambfiat, tüstént kikötnek,
 És aki száz meg százezert rabol,
 Bírája lészen annak, akit a
 Szükség garast rabolni kényszerített.

BÁNK
 Hogy úgy van!

TIBORC
 Ők monostort, templomot
 Építenek, hol úgy sípolnak, úgy
 Megzengenek, hogy a zarándokok
 Táncolni kénytelenek a sáros útcán;
 Nekünk pedig nincs egy jó köntösünk,
 Melyben magát az ember egy becses
 Védszent előtt mutathatná meg a
 Templomban.

BÁNK
 Oh, buzogj vér! csak buzogj!

TIBORC
 Hahogy panaszkodni akarunk, előbb
 Meg kell tanulnunk írni; mert az ily
 Szegény paraszt az úr elébe nem
 Mehet be többé - úgy rendelte Béla
 Király, s merániak hasznát veszik -
 Hisz' öszvekarmolázná a szegénynek
 Patkója a szép síma padlatot!
 S ha tán utolsó fillérünkre egy
 Törvénytudó felírja a panaszt:
 Ki írja fel keserves könnyeinket,
 Hogy jó királyunk megláthassa azt. - -

BÁNK
 Te Isten!

TIBORC
 El kellene pirúlniok,
 Midőn ezüst-arannyal varrt övek
 Verődnek a lábszáraikra, mert
 Véres verejtékünk gyümölcse az.
 Lelkemre mondom, egy halotti fátyolt
 Kötnének inkább a hasokra, - leg-
 Alább csak úgy külsőkép is mutatnák
 A gyászt azon szegény nyomorúltakért
 Kiket kiállhatatlan sajtolásaikkal
 A sírba döntenek -

BÁNK
 Tűrj békességgel -

TIBORC
 Tűrj békességgel, ezt papolta az
 Apáturunk is sokszor: boldogok
 A békességesek, mert isten fiainak
 Hívatnak, - úgy de tömve volt magának
 A gyomra. Istenem! mi haszna! ha
 Szorongat a szegénység: a pokolt
 Nem féljük - a mennyország sem jön oly
 Szép színben a szemünk elébe.

BÁNK
 Kirontjuk a korlátokat, lezúzzuk
 A jó barátot, ellenséget; és
 Aztán ha célra értünk, sírni kell csak:
 Szánom keserveiteket, emberek!TIBORC (nevetve). Te szánsz nagyúr? oh a magyar se gondol
 Már oly sokat velünk, ha zsebe
 Tele van - hisz' a természet a szegényt
 Maga arra szánta, hogy szülessen, éljen.
 Dolgozzon, éhezzen, sanyarogjon és -
 Meghaljon. Úgy van, úgy! ismérni kell
 Az élhetetlenek sorsát, minek-
 Előtte megtudhassuk szánni is.

BÁNK (haraggal teként reá, de szeme Tiborc homlokán lévő sebhelyen akad fel).TIBORC (észreveszi, s kevés hajával igyekszik eltakarni). Huszonhat esztendő előtt vala ez
 Még gyenge ifjonc voltál. - Jáderánál
 Egy rossz velencei akart tégedet s
 Atyádat - Ej, hisz' az régen vala!

BÁNK (Tiborc homlokát megölelvén, melléhez szorítja, majd egy
 erszényt nyom a markába).
 Engem s atyámat - menj, menj, menj Tiborc.

TIBORC
 Szép pénz; de adhatsz-é hát mindenik
 Szűkölködőnek? visszaadja-é
 Ez a halottakért hullt könnyeket?
 Ha mást nem adhatsz, úgy annál, kinek
 Adsz, még szegényebb vagy. Vigyázz, hogy egy
 Zsivány, tömött erszényeiddel együtt
 Ne lopja el nagylelkűségedet.

BÁNK (méltósággal).
 Tiborc! Tiborc! kivel beszélsz?

TIBORC (térdre rogyik).
 Uram-
 Isten! hisz' azt karom, hogy vesszek el.
 Én nem vagyok gonosztevő - azért nem
 Bátorkodom magamat elölni, mert az
 Isten haragjától félek.

BÁNK
 Tiborc!
 Menj, menj; keresd fel asszonyomat, s ha meg-
 Találtad, úgy jöjj, s várakozz reám.
 Haza mentek - ott megmondhatod, hogy él
 Még Bánk.

TIBORC
 Igen - kedves szomszédok! él
 Még Bánk, atyánk - fogom kiáltani.
 (Sírva elmegy.)

BÁNK
 Atya? - úgy - ez is még hátra van -
 (Megáll a belökött ajtónál.)
 Hah! fel,
 Fel puha ágyadból gyermek, nehogy
 Megvesztegessen udvarunk szele. (Bemegy.)

NEGYEDIK JELENET

BIBERACH (jön). Bán! Asszonyod magánkívül futott el.
 (Az oldalszobába besiető Bánk után néz; azután egész
 maga alkalmatosságával le akar ülni, de a visszajövő
 Bánk tekéntete visszatartóztatja).BÁNK (az álmos kis Somával jön vissza). Ne sírj, ne sírj gyermek; hisz' egyszer akkor
 Ébredni kell. (Vezetvén kifelé.) Menj tigrisek, fene-
 Vadak közé, szelidíts hiénát,
 S ha mindened feláldozván nekik,
 Hálaadással megnyalják kezed -
 Öleld, szorítsd melledhez és kiáltsd
 Örömmel: oh még is találtam embert!

BIBERACH
 Bán! őrülést mutat tekénteted!

BÁNK
 Tudom, tudom: de hallom is közel-
 Létét eszem lerontatása hír-
 Kürtjének, és azért kivánom azt
 Használni addig, míg egészen el nem
 Veszejtem. (El a fiával.)BIBERACH
 És magam maradjak itt!
 (Utána néz, azután járdogál.) De nem hiszem biz' én, a gyáva herceg
 Hogy boldogult. - Gyanú kinozza Bánkot.
 (Leül.)
 Egy sincsen a sok emberi indulat
 Közt, melynek oly kevésbe kerüljön a
 Képzelt lehetség általöltözése
 Az igazra, mint a szerelemféltésnek.
 (Maga eleibe nézvén, egymásra tett lábait lógatja.)
 Biz' úgy.

ÖTÖDIK JELENET

OTTÓ (lihegve fut be).
 Jó, hogy talállak - oh, de mért hogy itten
 Talállak, itten, Bíberach?

BIBERACH (felemelkedik).
 Igen.
 Oly sárga a herceg, hogy jött ide?

OTTÓ
 Tudom-é, hogy? - és te Bíberach is itt?

BIBERACH
 Igen. Te reszketsz, jó uram! mi baj?

OTTÓ
 Segíts, segíts!

BIBERACH
 Hogyhogy?

OTTÓ
 Néném kerestet.

BIBERACH
 Az semmi sem.

OTTÓ
 De hátha mégis -

BIBERACH
 Úgy
 Hát menj el. -

OTTÓ
 Ő kerestet; érted ezt?

BIBERACH
 Értem.

OTTÓ
 Melinda ott van. Bánk is itthon.

BIBERACH
 Láttam.

OTTÓ
 Melinda - reszketek.

BIBERACH
 Soha
 Bizony -

OTTÓ
 Nem a nagyúrtól - nem az egész
 Országtól; én csak rettentő királyi
 Nénémtől irtózok; mert hogy gyanút
 Ne tenne Myska bán által kerestet.
 Elmenjek-é? hová menjek?

BIBERACH
 Csak amely
 Hely legközelb van hozzá: ott nem is
 Keresnek. - Édes hercegem, de hát
 Mért félsz; talán vétettél ellene?

OTTÓ
 Te kérded azt, tanácsadó? te?

BIBERACH
 És
 Volt annyi lelked azt követni, herceg?

OTTÓ
 Csúfolsz, csavargó?

BIBERACH (szepegve).
 Megesett a dolog?

OTTÓ (elfogódva szegezi a földre szemeit).

BIBERACH
 Hallgatsz? - no - élj szerencsésen.

OTTÓ
 Hová?

BIBERACH
 Elég nagy a világ.

OTTÓ
 Engemet akarsz
 Elhagyni? - rémítőn fogok fizetni
 Gazemberes tanácsodért.

BIBERACH
 No még
 E volna szép! - Én szabad ember vagyok.

OTTÓ
 Reszkess!

BIBERACH
 Miért nem? Gondolod, hogy a
 Felháborított tengert meg fogod
 Állítni, hogyha egyszer egy habocskát
 (magát érti)
 Vessződdel el tudsz széjjel ütni?... mit? -
 No, nézd ezen kevés hajat.
 (Maga hajából igen keveset morzsol ujjai közé.)
 Nem is
 Méltó azon kis fáradságra, mellyel
 Ki lehetne rántani - ha most ennyivel meg
 Tudnám szerencséd váltni, hidd el azt
 Nem tartanám méltónak e csekély erőre.
 (A legnagyobb hidegséggel.)
 Még gyermekekhez nem bocsájtkozék le,
 Mióta csak megszűntem hinni azt,
 Hogy a tanítómnak vesszőitől
 Reszketne minden ember. Jobban ismérsz
 Jó hercegem, mintsem hogy azt reméld,
 Egy Bíberachot egy mesés manó is
 El fogja tán mindjárt rémíteni.
 Első bejöttöm a világra megölt
 Már egy anyát, s bús tékozló atyám
 Gyűlölni kezdett, - én is rajta kezdtem
 Gyűlölni minden embert. Néha jól
 Megöklözém. Egyszer végre feladott.
 Bűnöm bocsánatjáért, ölni, a
 Szentföldre kellett volna mennem; és
 Az atyám megitta volna addig otthon
 Minden vagyonkámat. Nem mentem. Akkor
 Bedugtak egy klastromba, hogy pedig
 Még életemben szentté lenni kedvem
 Nem volt, kiszöktem a falak közűl.
 Minden vagyon nélkül, köszönhetem,
 Hogy ott tanultam; s így az emberi
 Vakságból éltem; - elég az ostoba! -
 Ritter, paraszt, szegény, úr, hercegek
 Lettek barátjaimmá, és csak egyszer
 Forrt szinte a torkomra. Nem kivánom
 Hogy többet úgy legyen. (Menni akar.)

OTTÓ (eláll szeme, szája).
 De oly hideg
 Vérrel?

BIBERACH
 Miért nem? Én beüthetem hűs
 Vérrel Lucim nyakába kardomat,
 Hát tégedet miért ne tudjalak
 Hűs vérrel itten hagyni? - Hogyha úgy áll
 Előttem egy valaki, mint férfiú,
 Biz' úgy ijedni meg tudok magam
 Is - most nem.

OTTÓ
 A nyugalmamat tekintsd,
 És adj tanácsot e zavarba, kérlek.

BIBERACH
 Hahogy te is szavadnak embere
 Lettél s beteljesítted volna szép
 Igéretid - legengedelmesebb
 Lett volna Bíberach. A sok jutalmat
 Özönnel ígérted, mely egykor a
 Vénségemen segítsen: - és nem úgy lett.
 Tudván, hogy a hasonló emberek
 Kények szerént várják meg a tanácsot,
 Kétféleképpen adtam mégis azt,
 És rajtad állt abban választani.
 Most hát sziszegj azon gödörben, a-
 Melyet magad véstél magadnak. Azt
 Csak meg fogod nekem bocsátani,
 Hogy érted én is abba esni nem
 Kivánkozok?

OTTÓ
 S valóban oly gödörben
 Lennék? Tanácsolj Bíberachom! Oh
 Ha vallásomat kivánod - ím
 Megesmerem, hogy vigyázatlan
 Voltam; de nem, sőt oktalan.

BIBERACH
 Mi, mi?
 Még oktalan? - Ti földi istenek,
 Soha oktalan nem tesztek semmit is;
 Az égi isten adja nektek az
 Ő csalhatatlan bölcsesség-malasztját;
 Kérdezd, s megesküszik reá akár-
 Mely embered. - Te mindenféle földi
 S mennybéli bölcsességek összessége!
 Igy hát hogyan lehetsz te oktalan?

OTTÓ
 Ember! csak egy szót még, vagy egy nyomot
 Tovább s fejed lábadnál fog heverni.
 Bolondokat lelhetsz; de engem a
 Szerencse itt uraddá tett -

BIBERACH (kissé megdöbbenve).
 S miért
 Tartóztatod tehát intésedet, hogy
 Végére járjon életemnek? Úgy,
 Úgy! ölni tudtok, jó urak: bezzeg
 Ha életet tudnátok adni, akkor
 Érdemlenétek meg az uralkodást.
 Még eddig egy kevésre becsültelek,
 De most idétlen rémítésedért
 Megvetlek. Útálnám magam, ha abban
 A hiedelemben hagyhatnálak el,
 Hogy testi-lelki híved voltam: - engem
 Csak a haszon kötött hozzád -

OTTÓ
 Vitéz!

BIBERACH
 Ne félj, uram; hiszen nem esz meg a
 Nagyúr - való, hogy éktelen dühös
 Lett, midőn a dolgot felfedeztem -

OTTÓ (kardot ránt).
 Még ezt is? Ördög! -

BIBERACH (mosolyogva kardmarkolatjára teszi kezét).

OTTÓ (gyengülve ereszti le kardját. Bíberach megy. Ottó
 segítségért akar kiáltani).
 Hej!

BIBERACH
 Ne szólj - uram!
 (Hidegen visszatér.)
 Én elmegyek. Te megfogathatol:
 De jól tudod, hogy én egyedül tudom:
 Ki volt Fülöp királynak gyilkolója! - -
 (Megy.)

OTTÓ (elhanyatlik).
 Várj, Bíberach - ne menj! várj! várj!

BIBERACH (elballagva).
 Soha!

OTTÓ (rimánkodva siet a hátra se néző után).
 Várj! Várj! - (Midőn utólérte, ledöfi.)
 Pokolba veled alávaló! -
 Ahol Fülöp nem fog reám kiáltani. (Elsiet.)

BIBERACH (visszafordulván, kardot rántott Ottóra; de elgyengülve
 botlik azon keresztül a földre).
 Pih! ez gyalázat. - Átkozott! halálos
 Ágyad felett kétségbeesésedet
 Kacagja árnyékom. - Gyilkos! segítség! -

HATODIK JELENET

MYSKA BÁN (jön többekkel).
 Rejtsd el magad herceg, kér a királyné
 Hol van? szavát hallottam. Hej! mi ez?

BIBERACH
 Ottó döfött le - hátul - óh segíts -
 Gyógyíts - azért nagy dolgokat fogok,
 Bán, felfedezni, melyek a királynét
 S hazádat illetik.

MYSKA
 Hazámat? oh
 Hozzátok őtet frissen hát utánam!
 (Felemelik Bíberachot, ki a kezük közé hanyatlik.)

 Függöny

Bánk bán