Pozsony
Ha alkonyatkor ballagtál a ködben, 
Mely lágy fátylával a Dunára hullt, 
A zsongó zajban és a méla csöndben 
Fáradt szívedbe muzsikált a múlt. 

A vén utcákon szinte visszazengett 
A régi léptek kongó moraja, 
Széchenyi járt itt és honán merengett, 
Amely nem volt, de lesz még valaha. 

Csokonait itt várta a diéta, 
Petőfit is és az a nyurga, méla, 
Szelíd diák, Reviczky, itt merengett, 

Hol most új bánat árvul a ligetben 
S a márványszép királynő téli estben 
Magyarjaira vár a Duna mellett.
Versek
Szonettek