Zokol
I.

Magányos völgyi lakra
Borúl a rengeteg,
És benne elfeledten
Él a vitéz öreg.

A rengeteg ha zúg is,
Ő oly zavartalan,
Mint amidőn felette
Szellőcske sem suhan.

Mert megnyugodni nem bírt
Az emberek között:
A nagy világ zajából
Magányba költözött.

Hatalmas kardja ott függ
A völgyi lak falán,
Feledve vér-csatáit
A rozsda birtokán.

S ha rátekint, borús lesz
A lángszemű öreg,
Keblét a mult időknek
Emléke rázza meg.

És felsohajt: »Csatákon
Te védted éltemet,
Hű szolga! még utószor
Sírt ások itt veled.«

             II.

A völgyi lak küszöbjén
Fejdelmi hírnök áll,
S mond: ,Régi hadvezérét
Üdvözli a király...'

Zokol csak űl mogorván,
Nem hatja a beszéd:
Búsan, mint vén oroszlán,
Megrázza ősz fejét.

De szól a hírnök ismét:
A hon nevébe' kér...
S a hős Zokol karában
Feszűlve minden ér. -

,Hazánk forog veszélyben,
Fegyverre, agg vitéz!...'
És ím az ősi szablyát
Ragadja már a kéz.

Ifjú tüz- és erőben
Felkél, mint fergeteg,
S mint elszáguld, utána
Zúdúl a rengeteg. -

             III.

Harcos napok viharját
A béke váltja fel;
A zaklatott hon és nép
Győzelmet ünnepel,

És jó Zokol nyugalmas
Bércek felé halad,
Jutalma a csatákért:
Az édes öntudat.

De fényes várteremben,
A titkos éjfelen,
Király- s gyanús nagyoknak
Tanácsa van jelen;

Szól mindenik, - hatalmas
Nyelven tud a pokol! -
Mig a trón ellenének
Árulva hős Zokol.

Nem szól a gyáva elnök,
- Elébe néz merőn -
S az éjfélnél sötétebb,
Mi elvégezve lőn.

Midőn a bíboros reg
Álmából ébredez:
A bajnok börtönéjben
Láncolva görnyedez. -

             IV.

Pirosló fellegek közt
A nap leáldozott:
Nincs est, hová világa
Korányt nem is hozott;

Csak éje van Zokolnak,
Hiába onta vért, -
Bilincs a hős jutalma
A hon szerelmeért!

Mért nem maradt dicsően
Inkább a harcmezőn. -
Mintsem hogy a kajánság
Tiporja vakmerőn?

De csendes ott is a hős,
S a jéghideg falak
Ajkáról egy panaszló
Sohajt sem hallanak.

             V.

Mi zúg süket morajjal
A csendes éjszakán?
Mint a folyam, ha áttört
A gát erős falán;

Vagy hótömeg, ha nyargal
Magas hegy ormirúl
És a közel vidékre
Veszélyesen borúl?

Nem fúvatag, veszélyesb...

Föl, gyáva nép, hamar!
Orozva jött az ellen,
Mint éjben a vihar.

»Gyorsan fel a falakra,
Fegyverre aki tud!«
Ordít a mámoros nép
És össze-vissza fut.

Vörös lángok cikáznak
A vártető fele,
Ragadja vad haraggal
Az éj dühös szele;

Izmos karok törik be
Alant a várkaput;
Nincs védelemre bajnok,
Futásra nincsen ut.

,Kardot fogoly Zokolnak,
Ha ő leend velünk,
Még van remény; különben

Egy lábig itt veszünk!!'

S a porkoláb eszén kül
Börtön felé szalad,
»Kelj, agg vitéz, sietve!
Nyakunkra tört a had.«

De a vitéz nem ébred...
- Itélet költi fel -
Halállal vítt csatában
Győzetve vesztegel;

Ott fekszik mély üregben,
Láncolva is szabad;
Felette harcoló nép
Lármája zúg, riad. -

     -------------

Kél a nap, és sugára
Kormos falakra száll;
Füstölgő omladékon,
Pusztúlás és halál. -
Versek