Korcsmadal
Szándékom, hogy éltemet
Végezzem korcsmában,
Haldokló számhoz közel
Bor legyen kannában;
Hadd mondják az angyalok
Ama végórába:
Isten, e nagy ihatót
Vegye irgalmába!

A bor ész szövetnéke,
Bölcsesség sáfára;
Melly a földről felragad
Egek határára;
De csúszóbb a korcsmai,
S jobb ínyem számára,
Mint akit vízzel kever
A püspök kulcsára.

Tehetségérűl szokás
Kit-kit megdicsérni;
Én nem tudtam soha is
Verset szomjan írni,
Engem csak egy gyermek is
Meg tud éhen bírni,
s nékem, mintsem koplalást,
Jobb halált igírni.

Olllyan versem, amilyen
Bort gyomromban főzök.
Járják éh hassal fejem
Csak tompító gőzök.
Munkám egy babot sem ér
Kin szomjan kérőzök:
Borkorsók közt Násót is
Könnyen megelőzök.

Buta elmémben soha
Egy vers sincsen készen,
valameddig gégém jól
Magához nem vészen;
De mihellyest agyvelőm
Ura Bacchus lészen,
Phoebus belém bérohan,
És csudákat tészen.  
Versek