Le Jardin des Tuileries
A téli napra hűs köd ül 
s a téli lég arcomba vág, 
de gyermekek, aranybabák, 
ugrálnak a székem körül.

Olykor a pavillon alatt
pár csöpp katona menetel,
olykor avarba csörtet el,
a kékszemű rablócsapat.

Olykor, ha olvas a dada
a térre szöknek visítón,
hol görbed a zöld-bronz Triton
s száll csónakuk papirhada.

Most futnak támadás elől 
és mind visong, vad harcra kész — 
most másznak ők, kis kézbe kéz, 
a leveletlen fára föl.

Lennék helyedbe, puszta fa, 
s a sok gyermek ölelne át, 
tar gallyamon száz kék virág, 
fehér virág virágzana.
Versek
en:Le Jardin des Tuileries