Harmincharmadik
Kiben bűne bocsánatáért könyörgett akkor, hogy házasodni szándékozott. Balassi Bálint nevére

az nótája: „Bánja az Úr Isten”

1   Bocsásd meg, Úr Isten, ifjúságomnak vétkét,
     Sok hitetlenségét, undok fertelmességét,
     Töröld el rútságát, minden álnokságát, könnyebbíts lelkem terhét!

2   Az én búsult lelkem én nyavalyás testemben
     Té-tova bujdosik, mint madár a szélvészben,
     Tőled elijedett, tudván, hogy vétkezett, akar esni kétségben.

3   Látja magán való szántalan nagy sok jódat,
     Kiért, tudja, téged nem tisztelt, jól tött urát,
     Háládatlanságát látván hamis voltát, ugyan szégyenli magát.

4   Akarna gyakorta hozzád ismét megtérni,
     De bűnei miatt nem mér elődben menni,
     Tőled oly igen fél, reád nézni sem mér, színed igen rettegi.

5   Semmije sincs penig, mivel elődben menjen,
     Kivel jóvoltodért viszont téged tiszteljen,
     Vagy alázatosan, méltó haragodban tégedet engeszteljen.

6   Sok kísértet éri, mindenképpen rettenti,
     Véled ijesztgeti, kétségre sietteti,
     Ki miatt majd elvész, ha véle jól nem téssz, magát Pokolra ejti.

7   Jajgatván nagy sokszor említi szent nevedet,
     Mondván: Vajha az Úr hozzá venne engemet,
     Bizony kedvét lelném, mert őtet követném, mint édes Istenemet!

8   Bátorítsad, Uram, azért biztató szóddal,
     Mit használsz szegénynek örök kárhozatjával?
     Hadd inkább dicsérjen ez földön éltében szép magasztalásokkal.

9   Az te szódat, tudom, mihelyen meghallhatja,
     Ottan szent nevedet, mint atyját, úgy kiáltja,
     Kiterjesztett kézzel, sűrű könyves szemmel magát reád bocsátja.

10   Legörögvén könyve orcáján, úgy megkövet,
       Magad is megszánnád, látván, mely keseredett,
       Mert zokogásokkal, siralmas szép szókkal kér fejének kegyelmet.

11   Irgalmasságod is annál inkább kitetszik,
       Azmennél több vétke néki megengedtetik,
       Inkább kegyelmedben, mint büntetésedben te irgalmad tündöklik.

12   No, nem tartod, tudom, tovább haragod rajta,
       Mert az békességre te jobb kezed kinyújtva,
       De csak olyanoknak, kik utánad járnak, mert vagy mindenek ura.

13   Térj azért, én lelkem, kegyelmes Istenedhez,
       Szép könyörgésekkel békéljél szent kezéhez,
       Mert lám, hozzáfogad, csak reá hadd magad, igen irgalmas úr ez.

14   Higgyünk mindörökké igazán csak őbenne,
       Bűntűl őrizkedjünk, ne távozzunk el tőle,
       Áldott az ő neve örökké mennyekbe, ki már megkegyelmeze.

15   Éneklém ezeket megkeseredett szívvel,
       Várván Úr kegyelmét fejemre szent lelkével,
       Té-tova bujdosván, bűnömön bánkódván, tusakodván ördöggel.
       

Ezek az énekek, kiket Balassi Bálint gyermeksígétűl fogva házasságáig szerzett.
Jóllehet kettő híja: az egyik egy virágének az Irgalmazz Úr Isten
nótájára, kinek az kezdeti így volt: Vallyon meddig akarsz engem kesergetni.
Az elveszett. Másik egy könyörgés a Palatics nótájára, ki az nyíri
Báthory Istvánnál és Ugnotnénál is volt. Így kezdetik el:
Láss hozzám, ödvessígemnek Istene.

Ezek után immár akik következnek, azokat mind kiket házasságába,
kiket a felesígítűl való elválása után szerzett. Jobb ríszre a virágénekeket
inkább mind Juliárúl, mely nevére azért keresztelte az szerelmesét,
hogy a rígi poétákat ebbe is kövesse. Kik közül Ovidius Corinnának,
Joannes Secundus Juliának, Marullus Neaerának nevezte szeretűjét.[2]

[2] A Balassa-kódexben lévő bejegyzés, amelynek egyes részletei magától a szerzőtől származhatnak.
Versek