Elégia (Sírt keresek most a temetőben)
Sirt keresek most a temetőben,
Hol egy öreg cimbora pihent meg,
Kivel régi, boldogabb időkben
Gyakran jártuk ezt az ősi kertet.

Május volt a földön és szivünkben,
Dúdolt bennünk könnyű, enyhe mámor,
Muzsikált a szentek hegedüje
Eljövendő szebb és jobb világról.

Ugy ujjongott lelkünkben az élet,
Sirok ormán az egekbe rontott,
Vágyaink a kikeleti fényben
Kigyulladtak, mint a csipkebokrok.

Most ő némán fekszik, karba kézzel
S várja, hogy majd én is idetérek,
Mig fejemre ráhajol az éjjel
S szállanak a szürke denevérek.
 
Versek