Vacsora (Rainer Maria Rilke)
A végtelen bujkál körünkbe. Hol van, 
ki tudja a nagy s kis erők sorát? 
Nem láttad-e a köznapi gomolyban 
a fényes hátterén a vacsorát:

hogy ülnek ottan, hogy nyújtják a tálat, 
hogy nyugszanak el búsan az evők. 
Kezükbe jelkép ébred és csodálat, 
nem is sejtik, hogy mit mívelnek ők

s új szókkal ösztönzik egymást örökkön, 
hogy igyanak, kenyeret osszanak, 
mert minden ember, aki él a földön, 
kissé időzik s elmegy hallgatag.

És nincs-e mindig köztük, aki bútul 
görnyedt szüleit megtagadja rútul, 
hajlott koruk és éveik miatt? 
(Eladni őket már ma nem divat.)
Versek