Győzedelem-jövendőlés
Látám Olympus téres határiból,
Amerre Phoebus kergeti fellegét
   A kormos Éjnek, s a homályos
   Főldre lövelli sebess világát:
Indúlni Pallást, mint mikor Aeolus
Szélvészt akarván hajtani, zárjait
   Meg-nyítja tömlöttzének, és a
   Déli Szelet szabadon botsátja.
Pántzél borítá mennyei tagjait,
Dárdát szorított jobbja, s arany pais
   Terhelte balját, s élet-oltó
   Szikra szökött haragos szeméből,
Ki ellen indúlsz? Asszonyom! Asszonyom!
Húzd vissza dárdád! a hadak Istene,
   Ámbár hatalmas fegyverére,
   Színed előtt el-ijedne Márs is:
Így szólla nyelvem; többre nem engede
Fakadni szívem ─ szívemet el-lepé
   A félelem ─ s az Isten-asszony
   Ezt felelé panaszomra: Látod
Diána szarvát? meg-veti frígyemet,
Fel-vonja íját, s ellenem el-lövi,
   De szent Atyámnak homlokára
   Esküszöm, hogy kezemet meg-érzi.
Mondá, s paissán, tsattogatá törét,
S röpűle ─ nyomban rettenetes tsapás
   Követte, melly a hóldi félbe
   Sárga halál-ijedelmet önte ─
Hazám! ne búsúlj; mert ha vitézidet
Vezérli, s eggyütt száll-viadalra-ki
   Erőss Leányja Júpiternek,
   Annyi lehet, valamint az hangya:
De hátat adni kéntelen a Török,
S kezedben a szép győzedelem Magyar!
   Az vítta-Trója várasát-meg,
   Aki feléhez hajólt, Minerva.
Versek