Zöldablakos házad
Zöldablakos házad ma újra látom, 
amelynek lanyha volt kilincse nyáron. 
Már nagy lehetsz nyilván, elgondolom. 
Ötéves voltál, kedves lányka, akkor, 
mikor megláttalak a birtokon, 
öreg apáddal, kit megtört az aggkor.

Emlékszel-e? Fehér, fülledt vasárnap. 
Mi gyermekek még, aprók mind a ketten. 
Nyírt körtefáknál rózsabokrok álltak 
s zöld érc-cserebogár a rózsakelyhen. 
Követtelek szelíden, drága kislány, 
te megpillantottál egy verebet, 
hozzátipegtél s rám tekintve pislán, 
nyugodtan mondtad: „Megfogom neked"

Most elröpült már az édes gyerekkor, 
mint a rigó. Be csöppek voltunk ekkor... 
Szívem kicsordul, mint agyagcsupor, 
melyben szegények bús ebédje forr.
Versek