Ozymandiás
Egy messzi vándor jött, ki ős romok 
felől regélt: A pusztán szörnyü két 
nagy csonka láb áll. Arrább lágy homok 
lep egy kőarcot. Homloka setét. 
A vont ajk vén parancsszóktól konok 
s vad szenvedélye még kivésve ég 
a hűs kövön, bár, mely véste, a kéz, 
s a szív, hol dúlt e dölyf, temetve rég. 
A talpkövön kevély igék sora: 
„Király légy bár, jöjj és reszketve nézz: 
nevem Ozymandiás, urak ura.”
Más semmi jel. A roppant rom körül 
határtalan szélesre s hosszura 
a holt homoksík némán szétterül.
Versek