74. szonett
De légy nyugodt, ha majd a zord itélet
Menthetlenűl elszólit engemet,
Ezen sorokban lesz tán annyi élet,
A mely megőrzi hűn emlékemet.
Meglátod itt, ha szemed ide néz,
Azon részt mely neked szenteltetett:
Földdé csak a föld lesz, mint földi rész,
De a nemesb fél, szellemem, tied.
Mást nem veszítsz, csak éltem söpredékét,
A férgek étkét, holt testet csupán,
Egy czenk késének gyáva nyereségét,
A mi emlékre nem méltó silány.
        Annak csak a bentlévő ad becset,
        S az ez, és ez meg itt marad veled. 
Versek
Szonettek

en:Sonnet 74 (Shakespeare)
de:William Shakspeare's sämmtliche Gedichte/Sonett LXXIV
fr:Sonnets de Shakespeare/74
ru:Сонет 74 (Шекспир/Гербель)