Valakinek a Paradicsomban
Te voltál minden, édes, 
miért törődtem én, 
forrás a szirten, édes, 
sziget a víz szinén,
csupa gyümölcs, csupa virág, 
s minden virág enyém.

Ah csillagos remény!
Tulfényes álom, mely csupán 
leszállni tűnt elém.
„Tovább! tovább! a fény után!” 
kiált jövőm felém
s multam vak mélyein sután, 
némán vergődöm én.

Mert jaj! jaj! mécsesem kimúl 
és életem lejár.
„Már vége –  vége már! –” 
(igy szól, mig parthomokba fúr, 
a pompás tengerár) 
villámütött fa nem virúl,
nem száll a lőtt madár.

És napjaim csak álmok 
és éjjel álmaim
lábad nyomába járnak, 
holott táncába hín 
valamely égi árnak 
valamely légi rím.
Versek