Isten kezében (Miguel de Unamuno)
Ha megcsókolsz a csókoddal, nagy Úr, 
mitől lehünk eláll és megreked, 
szívünket a hatalmas jobbkezed 
agyonszorítja, gyorsan és vadul.

Aztán nehéz fejünk balodba hull, 
örök álom borítja reszketeg — 
riadt értelme még küzd ellened,   
hogy elszóródik a halálba, túl.

Ekkor szivünk már kebleden pihen, 
mint egy édes bölcsőben, önfeledten, 
nem háborítja vágy, láz, semmisem,

agyunk pedig, mit nem mar a kegyetlen, 
bús gondolat, csak alszik szelíden 
és fényesen a te erős kezedben.
Versek
Szonettek