A figyelmeztető
Aki az ember-névre méltó 
egy sárga Kígyót hord szivében, 
mint trónon, és szól a kevély szó: 
„Akarom!” s rá az ember: „Én nem!”

Ha átkarol csókok csalitján 
egy vízitündér, vagy szatír-lány, 
sziszeg a Kígyó: „Kötelesség!”

Ha verselsz, s véred kéjre gerjed, 
márványt csiszolsz, s nyesed a kerted, 
sziszeg: „Megéred-é az estét?”

Őtőle semmi meg nem óhat, 
hiába hí a vágy, a távol, 
el nem futhatsz e bús kígyónak 
kegyetlen és intő szavától.
Versek
Szonettek