Rokka-nóta
Víg rokka-nótától hangos a szála,
Mi asszonyunk s kilenc nővéri fonnak,
A téli kastélyban klastrom homálya,
A csarnok fáklyái vígan lobognak.

Tavaszi trillák a havat gúnyolják,
Víg rokka-nóták körbe-körbe szólnak,
— „Mi uraink a világ útját róják, 
Kit Szerelem véd, azzal ki dacolhat?”

— Hölgyek, ez balga bízás,
A vész varjúi már fejükre léptek,
Egy nap a másnak sírt ás,
Már halottak a keresztes vitézek! 

— Mi asszonyunk magában fon a várban, 
Nővérei a néma cinteremben, 
Szép szemfedő havas hajuk az árnyban, 
Mi asszonyunk is alszik már csendben.

— Vigyázz, vigyázz, ó, álmodó fonó!
A pitvaron siránkozik a szél ma,
Ez éjszakán a fáklya lobbanó,            
S a holtakon a hold fakó karéja.
 
Mint rossz gyerek, szűköl szava a szélnek, 
Mind halottak a keresztes vitézek!
Versek