Az áldozó
Sípját s e koszorút s nyíló korának
Diszét, homloka' fürtjeit, Croníon
Hármas ikrei, hűvetek sajátúl
            Nyújtja tinéktek.

Mert kellemjeit a kies Cythere
S Gnídus asszonya mind tirátók önté
S tőletek szedi most viszont, ha lángot
            Gyújtani készül.

Oh védjétek az áldozót, Szelídek,
S titkos bájotokat lehellje mennyei
Ajkatok dala zengzetébe! Nem sért
            Így az irigy nyelv.
Versek