Bánk bán/Negyedik szakasz


 A királyné szobája

ELSŐ JELENET

GERTRUDIS (az asztalnál ül mély gondolatban. Az udvorníknak - aki
 az asztal megett áll, s egyik kezében egy már megolvasott levelet tart,
 a másikban pedig egy világtörténet könyvét kinyitva - a levelet kivévén
 kezéből, feláll, megnézi s ismét visszaveti az asztalra). Csak szúnyogok - csak szőnyeget nekik. -
 Elég! -

UDVORNIK (beteszi a könyvet és néz a királynéra).

GERTRUDIS
 De hol van Ottó? - Törnek ő-
 Rá; mert öcsém. (Az udvornikhoz.)
 Már elmehetsz.

UDVORNIK (leteszi a könyvet az asztalra s meghajtván magát, elmegy).

GERTRUDIS (az ablakhoz menvén, kinéz).
 Napest! -
 (Az asztalhoz megy, felvevén a könyvet, végigpergeti ujjain,
 s ismét leveti.)
 Hogy nem lehet Solon és Lycurgus - asszony!
 Immár ki háborgat megént?

MÁSODIK JELENET

IZIDÓRA (jövén, távul meghajtja magát).
 Kegyelmes
 Nagyasszonyom - -

GERTRUDIS
 Leány! szerencse, hogy
 Te vagy - megént büntetnem kellene.
 (Kezét nyújtja.)

IZIDÓRA (megcsókolja azt).
 Köszönöm. Igaz, hogy rendelésedet
 Tudtam, mivel be nem bocsájtatik
 Még maga Melinda is. De egy kegyelmet
 Jövék kikérni -

GERTRUDIS
 Szólj.

IZIDÓRA
 Bocsáss hazámba.

GERTRUDIS
 Izidóra!

IZIDÓRA
 Én ez országodba úgy
 Jöttem be egykor, mint egy asszonyi
 Szép érdemünkkel büszke leány, de az
 Ma meggyaláztatott; azért tehát
 E büszkeségem megmaradt darabját
 Engedd hazámba visszavinni még!

GERTRUDIS
 Ha hazudsz, leány -

IZIDÓRA (letérdepel).
 Nem, istenemre, nem!
 Nem!

GERTRUDIS
 Szólj!

IZIDÓRA
 Szerettem Ottót -

GERTRUDIS
 Mit beszélsz? -
 A herceget?

IZIDÓRA
 Nem. Ottót a vitézt; de a
 Vitéz bemocskolá magát s azért
 A büszke német lány a bíborost
 Is megveté.

GERTRUDIS
 Leány, az én öcsémet?

IZIDÓRA
 Azt.

GERTRUDIS
 Állj fel!

IZIDÓRA (megteszi).
 Oly igen szerethetém
 Még akkor is, hogy megcsalt engemet:
 De már ma félénk gyilkossá leve.

GERTRUDIS
 Az én öcsém félénk gyilkos leve?!

IZIDÓRA
 Szemérmemet meggyőzve, mindenütt
 Nyomában voltam estve ólta. - Hogy
 Téged, nagyasszonyom, Melinda mellett
 Az álom elfogván, feküdni mentél -
 Előmbe jött lihegve Bíberach;
 S midőn lefektedet megtudta, kért
 Hogy menjek el Melindához, mivel
 Italt adott mindkettőtöknek Ottó.

GERTRUDIS
 Hah!

IZIDÓRA
 Én futottam; nem hozzád, mivel
 Ez altató volt csak - futottam Ottó
 Herceghez és Melindához hamar. -
 Rendetlenül láttam kifutni onnét
 A herceget. Szemmel tartván, alig
 Értem Melinda ajtajához, amidőn
 Egy durva lábdobogás riaszta fel.

GERTRUDIS
 No -

IZIDÓRA
 Vállamat ragadta egy erős
 Kéz - bélökött Melinda ajtaján,
 S előttem állott Bánk bán.

GERTRUDIS (megmerevedik, végre halkkal mondja).
 A nagyúr?!

IZIDÓRA
 Melinda felsikoltva elhanyatlott -
 Én fagyva álltam, mint egy útazó
 Az égnek első dördülésekor.
 Mindent kivallottam: melyért bezárt egy
 Oldalszobába, - szabadulásomért
 Ott várakoztam hasztalan. Segítség
 Után akartam az ablakon kiáltni
 Már; s ím kacajt hallottam fel. Szemem-
 Világa elveszett. - Hajnalban egy
 Idegen szobában - rajtam a kacaj!
 Iszonyú erőt éreztem karjaimban
 És felszakasztám Bánknak ajtaját.

GERTRUDIS
 Bánk itthon -

IZIDÓRA
 Oh királyné! ez gyalázat!
 Eressz hazámba: hiszen ez itt marad.

GERTRUDIS
 Ottó! -

IZIDÓRA
 Kevés időre alattomosan
 Megölte ritter Bíberachot -

GERTRUDIS
 Ezt is?
 Ottó!

IZIDÓRA
 Szerencsétlenségembe kezdem
 Esmerni udvarod - milyen mohón
 Kap a gyalázaton, hogy gúnyolódjon!

GERTRUDIS
 Ottó! Meránia!

IZODÓRA
 Midőn elvivé
 Leányod, a követség - engemet
 Itten hagyattál -

GERTRUDIS
 Berchtold nemzete!

IZIDÓRA
 Jó Bertha, légy leányom anyja, mint
 Én anyja leszek a tiednek! - azt
 Mondád te akkor jó anyámnak. - Oh
 Kegyes nagyasszonyom! Hazámba vágy
 A szívem, és az ott vagyon, hol a
 Holtteste nyugszik annak, akinek
 Az életem s lelkem felébredését
 Köszönöm.

GERTRUDIS
 Dicső kinézésim!

IZIDÓRA
 Nagyasszony!
 Hidd el, királyi udvarodra nem
 Vagyok én teremtve. Itt nekem hideg,
 Lármás, világos minden, oly nagyon -

GERTRUDIS
 Izidóra!

IZIDÓRA
 A magányosságnak édes
 Ölében voltam én nevelve, ott
 Tanultam esmerni egy jobb világot. Ottó!

GERTRUDIS
 Átok reád fiú, ki örök mocsok
 Közé keverted a hazádat!

IZIDÓRA
 Ott
 Fogok talán én megnyugodni; vagy
 Könnyezni, elfelejteni.

GERTRUDIS
 Izidóra!
 Jöjj máskor el. -

IZIDÓRA
 Reménylhetek?

GERTRUDIS (kezét nyújtja, anélkül, hogy elfordítaná egy helyről szemeit).

IZIDÓRA
 Királyné!

GERTRUDIS (széjjelnéz s valamin nagyon láttatik gondolkodni).
 Az egy halál -

IZIDÓRA (mohón megcsókolja a kezét).
 Minden keserveinket
 Elűzi, és a sírban a sebek
 Is mind begyógyulnak. - Mosolyogj remény!
 (El)

HARMADIK JELENET

UDVORNIK (jön). Nagyasszonyom -

GERTRUDIS (egy futó pillantással). Jöjjön Melinda.

UDVORNIK
 De... -

GERTRUDIS (elmerülve). Uralkodás! Parancsolás! - minő
 Más már csak ennek még a hangja is,
 Mint engedelmeskedni - hát minő
 Ez még valóságában? - Egy Magyar-
 Országba! Majd Polyák - Podólia,
 Aztán Velence, a kevély Velence -
 Európa harmadába! (Szédülni láttatik.) Gyenge lélek,
 Szédülsz? - pirúlj! ha egyszer annyira
 Segítne Endre fegyvere, semmivel
 Se lenne szédítőbb, mint mostan ez.
 (Elevenebben.) Törvényt kiszabni, és úgy lenni e felett,
 Miképpen a nap sok világokon! Csak ez
 Is elfelejtetheti velünk rövid
 Éltünknek álmatlan sok éjtszakáit.
 (Az udvornikhoz.) Hah! mégis itt?

UDVORNIK
 Mikhál bán jönne be
 Erővel is -

GERTRUDIS
 Melinda.

UDVORNIK
 Jól vagyon. (El).GERTRUDIS
 Saját eszünket s akaratunkat a
 Legostobább köntösben is annyira
 Szentté teremteni, hogy azt egy egész
 Ország imádja: önmagunknak az
 Lehetni, aminek szeretjük; és
 Másnak parancsolhatni, lennie
 Az, aminek kell lenni - átkozott! mitől
 Foszthatsz meg, Ottó, még tán engemet!

NEGYEDIK JELENET

MELINDA (hirtelen belép, megáll, merően néz). Ez a magyar királyné?

GERTRUDIS
 Kérdezed?

MELINDA
 Úgy, úgy, ez a kevély királyi asszony!

GERTRUDIS
 Eszelős!

MELINDA
 Hiszed, hogy reszketek?

GERTRUDIS
 Mi kell?

MELINDA
 Mi? Kérdezed? Nem, nem! lehetetlen az!

GERTRUDIS
 Micsoda?

MELINDA
 Hogy álmos a - rabló!

GERTRUDIS
 Esze-
 Veszett! megengedek. -

MELINDA
 Késő az immár!
 Add vissza egy anyának gyermekét
 Add vissza testvérnek testvéreit -
 Add vissza férjét e tökéletessen
 Megrontatott beteg lelkemnek is.

GERTRUDIS
 Szánlak.

MELINDA
 Köszönném, hogyha elhihetném.
 Nincs, aki szánjon - nincs, nincs, nincs. - Midőn
 Kifutottam a sárkány elébe, még
 Bánkom se jött utánam - szegény!
 Azt vélte tán, hogy nála nélkül is
 Elmenni tudnék lakodalomba. - Oh jaj!
 (Fejét kezei közé szorítja.)GERTRUDIS (megijedve néz rá). Hah! istenem - Melinda!

MELINDA
 Csak ne lennél
 Az, ami vagy: megátkoználak. Oh
 Ti a szegény Melinda jó nevével
 Ma egy egész familiát töröltetek
 Az üdvözülhetők sorából el.
 Átkozza férjem azt az esküvést,
 Mely engem hitvesévé teve -
 Átkozza a szerette gyermeket,
 Mert a bojóthi Melinda szülte azt -

GERTRUDIS (csenget). Udvornik! A nagyúr! -

 UDVORNIK (bámul). Itthon?

GERTRUDIS
 Siess!

 UDVORNIK (el).GERTRUDIS (szelíden). El kell az udvarunk hagynod, Melinda.

MELINDA
 El, el? helyes!

GERTRUDIS
 De minden lárma nélkül.

MELINDA
 Semmit se félj, hogy pompásan hagyom
 El! - Gazdagon jövék abba; és
 Koldúsi módra költözök ki abból -

GERTRUDIS
 Szegény Melinda!

MELINDA
 És - te tudsz így szólani?

GERTRUDIS (kezét nyújtja a csókolásra).MELINDA (nem fogadja el). El ezzel a szennyes kézzel.

GERTRUDIS
 Melinda!

MELINDA
 Nem csókolom - nem is csókolhatom
 Azon kezet, mely útat nyithatott
 Lelkem kirablására. Úgyde hát
 Ki állhat a pestisnek ellene,
 Hogy el ne terjedjen?

GERTRUDIS
 Te oktalan!
 Tudod, hol, és kivel beszélsz?

MELINDA
 Veled,
 Koronák bemocskolója! aki meg-
 Loptad királyi férjedet, - kitépted
 Kezéből a jobbágyi szíveket,
 Áruba tetted a törvényt - nyomád a
 Nyomorultakat - mártirrá tetted az
 Erkölcsöt és (sírva fakad) testvéri indulatból
 Egy szennytelen nyoszolyának eltörése
 Végett, királyházban bordélyt nyitottál.

GERTRUDIS (az oldalajtón kikiált). Hah! asszonyok!

MIKHÁL (szava kívül). Melinda!

MELINDA (térdreesik). Istenem!...
 Ne hagyd bejönni őtet - csak ne most -
 Ne hagyd királyné (eleibe mászik). Mind csak kérdezé
 Odakinn, miért sírok s fehér hajával
 Törölte könnyeit, hogy nem tudá
 Meg tőlem azt. Ha benned emberi
 Érzés vagyon, ne öld meg őtet ön
 Gyalázatoddal! (háborodva). Mondd, hogy a menyegző
 Két nyillövésnyi - az Bánk, és Melinda.

GERTRUDIS (a bejövő asszonyokhoz - méltósággal, de mégis
 valamennyire szánakozva). Vigyétek e szegény tébúltat el!

MELINDA
 Mindenható, ments meg kerűletétől
 Minden tapasztalatlan sziveket! (Mennek.)

ÖTÖDIK JELENET

MIKHÁL BÁN (betör - néhány udvornikok visszatartják).
 Gyilkoljatok meg, hogyha sírva kell az
 Ajtó előtt itt az igazságnak el-
 Aludni, amíg bébocsájtatik.
 Meg kell ezennel tudnom, hogy mi lelt,
 Melinda -

MELINDA
 Félre! Félre! eresszetek!
 (Kiszalad. Az asszonyok követik.)

MIKHÁL
 Hurcoljatok hát sírba engem is! (El akar menni.)

GERTRUDIS
 Maradj! (Int az udvornikoknak, kik eltávoznak.)
 Hová ragadott indulatod?

MIKHÁL
 Mi lelte húgomat? miért szalad
 Előlem el - mint atyját, úgy szeret.
 És mégis elfut -

GERTRUDIS
 Nem tudod, miért? (Szünet.)
 Tehát miért kéredzkedél be hozzám?

MIKHÁL
 Ni, szinte elfelejtem - Istenem!
 A húgom, és - ez -

GERTRUDIS
 Ez? mi ez?

MIKHÁL
 Követség -

GERTRUDIS
 Micsoda követség?

MIKHÁL
 Oh, jaj, jaj! az eszem
 Mint éjtszakáim, felzavarva van
 A környülállások boldogtalan
 Örvényin.
 (Hirtelen.)
 Óráim kiszabva vannak!
 Csak egy szavadba fog kerülni és az
 Irtóztatón megindult sors golyóbisa
 Más jobb nyomon fog hengeredni el. -
 Tekéntsd magad - tekéntsd országodat -

GERTRUDIS
 Miért?

MIKHÁL
 Hogy azt még kérdezed! - Kezem
 Reszketve tészem össze.

GERTRUDIS
 Talán
 Miattam? - én nem reszketek.

MIKHÁL
 De én
 Országodért: te reszkess éltedért.

GERTRUDIS
 Mit? éltemért? Tán nem vagyok királyné?

MIKHÁL
 Légy hát azoknak anyja is, kik engem
 Hozzád bocsájtottak -

GERTRUDIS
 Kik?

MIKHÁL (megütközik).
 Kik? - kik a
 Hazaszabadító névvel bélyegezték
 Meg magokat.

GERTRUDIS
 Undokság!

MIKHÁL
 Úgy hittem ez-
 Előtt csak egy órával én is ezt: de
 Kik már azóta elérték volna a
 Célt, várakoznak kérésemre.

GERTRUDIS
 Pártos!

MIKHÁL
 Az nem vagyok; mert itt nem állanék.
 Oh, töltsd be kéréseket, és egyről egyig
 A lábaidnál láthatod.

GERTRUDIS
 Mi kérést?

MIKHÁL (letérdepel).
 Nézd - így fogok beszélni. Nem vagyok
 Magyar, tehát nem is gondolhatod,
 Hogy részrehajlás vagy haszon beszél
 Belőlem: oh add vissza híveidnek
 Azt, mit elraboltál -

GERTRUDIS
 Balgatag!

MIKHÁL
 A nyúgodalmat, békességet és
 Az életen való gyönyörködést -
 A volt vagyont, a testi-lelki meg-
 Elégedést, fazékok mellől a
 Fát, ételekből a húst és ágyokból a
 Szalmát -

GERTRUDIS
 Hah!

MIKHÁL
 Mert biz ezt raboltad el,
 S od'adtad a saját hazádbéli
 Udvornikidnak.

GERTRUDIS (felkapja a levelet - erősen megnézvén Mikhált - ismét
 visszaveti. Csendesebben).
 Állj fel és beszélj,
 Mint ember emberhez.

MIKHÁL (feláll).
 De jobban is
 Megmondhatom: Te ok nélkül bocsátád
 El hivataljaikból a magyar
 Alattvalóidat s tiéidet tevéd
 Helyekbe - és lerontatád az ősi
 Szép várakat s od'adtad a tulajdon
 Felekzetednek.

GERTRUDIS (szünet után félutálattal).
 Oh, nem ösmered
 Te a magyart még!

MIKHÁL
 Sőt igen: sem a meg-
 Bántást, sem a jótéteményt soha
 El nem felejti a magyar - de főkép
 Felekzetednek.

GERTRUDIS (fellobban).
 Ősz ember, kik a
 Békételenkedők?

MIKHÁL
 Meg akarsz ijeszteni. -
 Pedig tekéntesz ősz hajszálaimra.

GERTRUDIS
 S ha arra én tekéntni nem fogok? -

MIKHÁL (megdöbben).
 Úgy - elbeszélem, mért őszült meg így:
 Itt van az előljáró beszéd -
 (Áradó könnyeit törölgeti.)
 No már
 Jó éjtszakát szivem végnyúgodalma! -
 Nem hinni látszol s tántoríthatatlan
 Megállni, mint minden kevély eszű.

GERTRUDIS
 Úgy?

MIKHÁL
 Ez lopá el tőlünk mindenünket.
 Nem volt utolsó a bojóthi faj
 Spanyol hazámban, és pajzsunkon a
 Taréjos egyfejű sast esmeré
 Régtől sok ellenség. Már férfiak
 Valánk öcsémmel, amidőn anyánknak
 Született ez a Melinda. Szép
 Volt, mint az erkölcs. Akkor szült nekem
 Is egy fiat feleségem. - Oh ti szép
 Napok! ti édes éjtszakák! - Ehol
 Jövének egyszer a mohádik, és
 A maurusok hatalma a spanyol
 Földön megént egészen eltenyészett.
 minden csak azt kiáltá: "A mohádik! - -
 Nem messze vannak a mohádik!" - Én
 Szunnyadtam és - de hátha csak mese?
 Mondá az én nehezen hívő öcsém.
 Igy egyszer egy boldogtalan éjtszaka
 Elvette mindenünket - nemzetünket -
 Barátjainkat - ős Bojóthot és (elfojtódik)
 Egyetlenegy fiamat, reményemet,
 Lelkemnek egy gyönyörűségét, virágzó
 Ifjú korában. Boldogok szülőink,
 Kik már előre elköltöztek! - A
 Hajam kitépve, futottam a halál
 Elől, mivel Simon megölt fiamnak a
 Testével oldalam mellett futott.
 Nem akarta eltemetni, mert soha
 Sem hitte, hogy meghalt: de ah! midőn
 Melinda elfáradván, jajgatott
 A test felett - midőn erőtlenül
 Én ott feküdtem és ő gödröt ásott -

GERTRUDIS
 Ember! ledőlsz - erősödj!

MIKHÁL
 Majd - igen.
 (Tenyerével mázolgatván legörgő könnyeit.)
 Fájdalma meghaladta a saját
 Fájdalmamat, - kezével véste a
 Sírt, mintha csak maga akart volna abba
 Belé feküdni. Igy talála ott
 Bennünket egy magyar, ki Elmerik
 Királynak a spanyol Constantiát
 Vivő követségéhez tartozott -
 Kunrád, a nagyúrnak édesapja.
 Alig tudták Simont felvonni onnét -
 Fájdalma meghaladta a saját
 Fájdalmamat! s én azt mostan neki
 Háláadatlansággal... -

GERTRUDIS (belevág szavába).
 Egyike
 A pártosoknak!

MIKHÁL
 Hát ki mondta azt? - - -
 Szegény öcsém! én voltam árulód! -

GERTRUDIS
 Fedezd fel őket!

MIKHÁL
 Hallgatásra tettem
 Le esküvésemet.

GERTRUDIS
 Hát mégis egy
 Az összeesküdtek közűl -?

MIKHÁL
 Fiam
 Sírjára esküszöm, hogy nem vagyok.
 De ők mohón kívántak bánni a
 Dologgal és - Melinda volt eszemben -
 Kértem, hogy addig csak halasztanák,
 Míg nem beszéllenék veled: hanem
 Meg kelle esküdnöm, hogy egyikét
 Sem árulom közűlök el -

GERTRUDIS
 Oktalan!
 Első hited mindég királyodé.
 Udvornik! (Udvornik belép.)
 Őrizetet! -
 Tüstént Simon
 Bán elfogattasson.

 (Udvornik, beszólítván őrzőket, elsiet.)

MIKHÁL
 Ha meg találják
 Ezt látni -

GERTRUDIS
 Lássák és irtózzanak -
 Gertrudis ingadozhatatlan áll.
 Vigyétek!

MIKHÁL
 Engem? asszony!

GERTRUDIS
 Esztelen!
 Nem fogsz talán csak átkozódni, hogy
 Az éltemet kivánom őrzeni?
 Öcséd kivallja majd, (gúnyolva) mivelhogy ő
 Nem esküdött meg. Ah így megcsalatva
 Saját teremtményemtől - a magyar
 Se tette volna ezt... Vigyétek!

MIKHÁL (néhányszor előrevont hajfürtjeit nézvén: visszaveti).
 Ősz
 Fejem! - ily gyalázat - oh Simon!

GERTRUDIS
 Hisz' őtet
 Átkozhatod -

 MIKHÁL (magát rendbe szedvén).
 Fiamnak sírja mellett
 Fájdalma meghaladta a saját
 Fájdalmamat. Jó éjtszakát! Te nagy
 Sorsodban elvakult, kevély eszű,
 Reszkess szerencsédtől - jó éjtszakát.
 (Az őrizet közt ellézeng.)

GERTRUDIS (merően néz utána).
 Reszkessek a szerencsémtől? miért?
 Gertrudis a szerencsétől legyen
 Reszketni kénytelen? -

UDVORNIK (bejön).
 A nagyúr.

GERTRUDIS (döbög).
 Ne még -! -
 Jöjjön.

 (Udvornik el.)

GERTRUDIS
 Szerencsémtől - -?
 (Kinéz az ablakon.)
 Vitézi módra méssz
 Le szép nap! Ah, hol ily halál? Eredj,
 Eredj! utól nem érlek - én csak asszony
 Vagyok.

HATODIK JELENET

BÁNK (belép morogva).
 Helyessen, Istenemre, az!
 Itt van Melinda, azt mondá Tiborc?

GERTRUDIS (remegve néz a földre).
 Bánk? a nagyúr?

BÁNK
 Parancsolt a királyném. -

GERTRUDIS
 Én-é?

BÁNK
 Igen. -

GERTRUDIS
 Vagy úgy! igen.

BÁNK
 Parancsolj!

GERTRUDIS
 A hitvesed -

BÁNK
 Miféle hitvesem!

GERTRUDIS
 Nagyúr!

BÁNK
 Való, hogy én házas vagyok:
 De hitvesem nincsen -

GERTRUDIS (egy ideig nézi, végre elsiet).

BÁNK (kardját félig kirántva).
 Jó angyalod
 Susogta ezt neked! - Tiborc! Tiborc!

TIBORC (ki Bánk bánnal jött, és leghátul maradván csak egy
 szegletben vonja meg magát s kucsmáját gyömöri).
 Uram! iszonyú ezen hideg magad-
 Viselete!

BÁNK
 Nagyravágyás, büszkeség,
 Kecsegtetés, hizelkedés, csupán
 Csak csillogó fények; s hogy mégis az
 Asszonyt becsalhatják a bűn fenék
 Nélkül való mocsáriba - -!
 Lelkemre mondom, a nevelésnek egy
 Jó magva sem marad szivekbe meg,
 Mivelhogy a növésekkor tüzellő
 Indulatoknak pestises szele
 Kifújja mind. Szegény, szegény! de szánni
 Méltó teremtmények! hisz esmerem
 Én gyengeségteket: de hogy ily nagyon
 Ki légyen a romlandóságnak az
 Tétetve, nem hihettem még soha - -
 Előttem, esküszöm, szentebbek is
 Lesztek ti, mint egy jó fiúnak a
 Szülőitől maradt ereklye. A
 Lehelletem fogom mérsékleni,
 Nehogy törékeny erkölcstök virágit
 Lelökje. Asszony! asszony! asszony! - - És
 Ők ezt tudák! ezt ők is jól tudák!
 Mégis vasas marokkal körmölének a pók-
 Hálóba. - Meg fogok tán nemsokára
 Nektek fizetni, jó név gyilkolói!
 Egész szegény nemzetségem megölt
 Nevébe kívánok majd számadást.
 Oh, semmi sincsen oly gyalázatos,
 Mint visszaélni az asszonyi gyengeséggel!
 Az alkotónak szentségébe be-
 Törés ez - és kigúnyolása, hogy
 A legcsekélyebb férgecskének is
 Teremte oltalom-fegyvert, csupán
 Az asszonyállatról felejtkezett el.

TIBORC (a zuglyában térdre esik).
 Uram, bocsásd meg, mert nem tudja, mit
 Beszél! Tudod, hogy ájtatos vala
 Mindég: ha tán asszonyt nem ismert volna, úgy
 Ő angyal is lett volna földeden!

GERTRUDIS (jön Melindával)
 Itt van.

BÁNK (elfásulva).
 Melinda!

MELINDA
 Kösd be fejem
 Bánk! (felkiáltva) Gyermekem!

GERTRUDIS
 Nagyúr! add vissza azt
 Anyjának -

BÁNK
 Anyjának?

MELINDA
 Hol van Soma?

BÁNK
 Biztos helyen.

MELINDA
 Megölted?

GERTRUDIS
 Istenem!

BÁNK (eliszonyodva).
 Hiénaszívet vélni az atyában?!
 (Hirtelen kimutat az ablakon.)
 Látjátok azt az ősz embert?

GERTRUDIS
 Hah! (Elfordul.)

MELINDA
 Bátyám! -

BÁNK
 Tömlöcbe vettetik.

MELINDA
 Kezénél a fiam -

BÁNK
 Ott, ott. Az elhanyatló nap nem ád
 Oly tiszteletre méltó fényt maga
 Körűl, mikép ezen öreg fejér
 Hajfürtjein sugárol. Oh királyné,
 Tekénts ki, kérlek! nézd, hogyan döcög!
 Csak egy tekéntetet! Igy megy egy király,
 Ki elvetette a királyi pálcát,
 Mivelhogy azt becsébe nyomorúltnak
 Találta. (Szemeit törli.) Mikhál, látod e vizet?!

GERTRUDIS (bosszús elkeseredéssel).
 Távozzatok!

BÁNK
 Jobbágyaid vagyunk.
 (Meghajtván magát, elindulnak.)

GERTRUDIS (Bánkhoz).
 Maradj te!

BÁNK (falhoz tántorodva).
 Vége, vége már neki!
 Tiborc! vezesd hát asszonyod. Soká
 Nem kések én is - ugy-é, jó királyném?
 Menj, menj, Melinda, ezen becsületes
 Paraszttal és ne szégyeld el magad -
 Ő Jáderánál egykor igen sokat
 Tett - menj csak! a nap elnyugtával az
 Örvendezők is elnyúgodnak.

 MELINDA (ki érzéketlenül állván, mellén lévő pántlikáját tépegeti,
 végre leveti a földre).
 El-
 Hervadnak a menyegzőben - kiholt az
 Atyaátok - oh Bánk, látlak-é megént?

BÁNK (szorúlva).
 Megént.

MELINDA
 Igen - megént! Mély síromon
 Túl a halál szép halvány angyala
 Meg fog mutatni megént.
 (Gertrudishoz féleszelősködéssel.)
 Nevetsz te kis
 Ártatlan? Oh vesd le koszorúdat! az
 Öröm csak egy pillanatnak szülöttje
 S anyjával együtt meghal. Élj! Az isten
 Bocsássa meg, mit oly istentelen
 Cselekedtetek vélem. Nem volt italtok
 Méreg, de elszárítá lelkemet. -
 Bánk, jöjj hamar!

BÁNK (öleli).
 Köszöntsd helyettem ősi
 Váram - vezessen békével szerelmem!
 Siess Tiborc!

MELINDA (rebegve ténfereg kifelé).
 Bánk jöjj hamar! csak egy-
 két nyíllövésnyi - jöjj hamar.

TIBORC (elvezetvén, az égre teként).
 Hamar!

HETEDIK JELENET

GERTRUDIS (szünet után).
 Bánk itt maradt?

BÁNK
 Igen.

GERTRUDIS
 A megsértett vagy a
 Sértő?

BÁNK
 Igen vagy nem, csak egyre megy.

GERTRUDIS
 Adj számot -

BÁNK
 Én?

 GERTRUDIS
 Te mint egy éjjeli
 Tolvaj jövél foglalatosságaidból
 Az udvarunkba vissza. Illik ez?

BÁNK
 Nem.

GERTRUDIS
 Te rangodat, sőt önnön rangomat
 Megmocskolád - hát ez illik-e?

BÁNK
 Nem.

GERTRUDIS
 Leventa! egy ártatlanságot el-
 Zárván, gyalázatba kevertél - becsület-
 É ez?

BÁNK
 Nem. Óh az én becsületem
 Melinda elbúcsúzásával el-
 Búcsúza; Mikhál bánnal és fiammal
 Elzáratott: ha még mi megmaradt,
 Ezernyi sok szegény között hazámban
 Felosztva van - minek az is?!

GERTRUDIS (méltósággal).
 De tűrtesd
 Magad!

BÁNK
 A becsületes kínoztatik.
 Megostoroztatik, kipörkölik
 Szemeit, s midőn minden kitelhető
 Csapást kiállt, akkor törik kerékbe;
 És így, ha későn is, megismeri,
 Hogy ugyan becsületest kell játszani,
 De valóba' lenni mégis oktalanság.
 Minő dicső ellenben becstelennek
 A sorsa, csakhogy tudja a közönség
 Jó véleményét meghódítani.
 Akkoron azonban, hogy a becsűlet ál-
 Orcája mellett bűntetetlen el-
 Követhet undokságokat, vakon
 A hír legemberebbnek szenteli -
 Fő hivatalra lép; ottan rabol
 Mindent el a szegény bohóktól, ahol
 Akarja; minden emberek vele
 Óhajtnak egybeköttetésbe lenni;
 Gazdag s hatalmas léte barátinak
 Lehet javokra; sőt a mennyet is
 Gyakorta úgy megnyerheti
 Részére, gazdagságából kitelő
 Több áldozattal, hogy sokkal becsesebb
 Lesz még előtte, mint az a szegény
 Becsűletes, ki semmit sem tud adni.

GERTRUDIS
 Istentelen! Távozz!

BÁNK (közelebb lép).
 Nem. Avagy azt
 Hiszed, hogy nem maradtam volna itt
 Parancsolásod nélkül? Meglehet - (magában)
 Tán nem maradtam volna mégis itt! -
 Nagyasszonyom! Melinda helyett köszönni kell!

GERTRUDIS
 Jobbágy!

BÁNK
 Nem úgy van, asszonyom! - Én urad
 S bírád vagyok; míg a király oda
 Lészen, királyod is vagyok -

GERTRUDIS (a csengetyűhöz akar nyúlni).

BÁNK (elkapja s zsebébe teszi).

GERTRUDIS
 Udvor...

BÁNK (kardját félig kirántva).
 Egy
 Szót! - Ülj le! - hasztalan kiáltsz te most,
 Mert nem szabad bejönni senkinek
 Is; úgy parancsolá Bánk bán, Magyar-
 Ország királya.

GERTRUDIS
 Bánk!

BÁNK
 Bejártam az
 Országot és mindenfelé csak az
 Elbúsulást találtam. Udvarod'
 Átkozza minden és hazádfiit. -
 Szerette jó királyunk, Endre! hogy
 Fogod találni népedet? Polyák-
 Országot elnyered, s tán a magyart
 Veszted helyette el! - Midőn te leg-
 Először, asszonyom, hazánkba jöttetek,
 A békességnek édes istene
 Pannóniára monda akkoron
 Egy átkot, és a romlás angyala
 Mormogta rá azt áment.

GERTRUDIS
 Ember! azt
 Mondom, ne törj túl a korlátidon!

BÁNK
 Egy szájjal, egy lélekkel azt kiáltá
 Minden magyar hozzám: "Ez egynehány
 Keserves esztendő alatt magyar
 Törvényeink magyar hazánkon úgy
 Fityegnek, amiképpen egy pelengér-
 Oszlopra állította mocskos tettinek
 Táblája."

GERTRUDIS
 Oh hazug! miért nem úgy szól
 A hír tehát?

BÁNK
 A hír csak esztelen
 Kongás, - ha a hordó üres, leginkább
 Kong; mégis - a hír a királyi szék
 Fő Bëlje; ennek oltárára kész a
 Magyar lerakni mindenét; való,
 Hogy azt is a dicső udvornikid
 Emésztik el; de hangzik is az ország
 Négy része, megdicsértetésitől
 A bőkezű adakozónak -

GERTRUDIS (elbámulván).
 Talán úgy?

BÁNK
 Vak voltam én is udvarodban; de
 Már látok. Egykor egy öreg paraszt
 Akadt előmbe - szárazon evé
 A megpenészedett kenyért. - Igaz s hív
 Szolgája volt hazánknak, mondja, negyven
 Esztendeig: de nyúgalomra ment.
 Miért? helyet kellett csinálni egy
 Hazádfiának - (összecsapja kezeit).
 Istenem, Istenem!
 Egy tiszteletre méltó ősz kezébe, negyven
 Esztendeig való szolgálatért,
 Száraz kenyért nyújtasz magyar hazám? -
 Tűrt a szegény. - Végtére egy követ
 Hírül hozá, hogy itt mik esnek. Ál-
 Köntösben visszajöttem és találtam - (nyögve)
 Oh többet is, mintsem reménylheték!
 Azt, büszke lélek, fel nem érted ésszel,
 Hogy gyermekem' miért adám amaz
 Öregnek? Asszonyom! Ha útam innen
 Hóhér kezébe vinne engemet? - -

GERTRUDIS (elsárgulva támaszkodik az asztalra).

BÁNK
 Ugyan ne gondoskodjon egy eszes
 Atya, gyermekéről? -

GERTRUDIS (székébe rogyik).
 Bánk! mit akarsz velem?

BÁNK
 Te engemet magadhoz hívatál,
 Szikrát okádó vérem éktelen
 Dühében. Itt előszobádba láttam
 Mikhált gyalázatán kesergeni -
 Oh, egy tekéntet, mely az ördögöt
 Magát is arra bírta volna, hogy
 Egy megszorúlt szentet segíteni
 Siessen. Igy - od'adtam a fiam; mert
 Tudom, hogy ő előbb saját kezével
 Megfojtja kedves húga gyermekét,
 Mintsem, hogy azt csak tőle elvegyék is.

GERTRUDIS
 Itt is talán hibáztam még?

BÁNK
 Neked
 Csak egy szavadba kerülne, mégis a hit-
 Szegést előbbvalónak gondolád -
 Neked csak egy kicsiny reményt vala
 Szükség hazudnod - egy csekély igéret
 A zendülést elnyomhatná; de az
 Erőszakos rimánkodás szokatlan
 Nálad. Te híveidnek a porig
 Alázatosakat véled, kik úgy
 Mosolyganak, mikép parancsolod.
 Nem látod azt, hogy többnyire a saját
 Hasznokra egy kalitkát építettek
 A büszkeségeden, hízelkedéssel,
 Hol elveszel.

GERTRUDIS
 Ha úgy találna lenni!

BÁNK
 Azt képzeléd, hogy isten vagy, mivel
 Letérdepeltek híveid, midőn
 A láncokat reád rakták. Magyar
 Nem volt neked soha embered, mivel
 Hallatlan Endre idejéig az még,
 Hogy a teremtőjét kivéve, más előtt
 Is térdre essen egy magyar.

GERTRUDIS
 Ha a
 Királynak hitvese nem nyer is
 Alattvalójától becsületes maga-
 Viseletet - add meg azt, leventa, egy
 Asszony személynek!

BÁNK
 Aki nem érdemes,
 Hogy a szerette jó királyom áldott
 Szivét kezében tartsa; aki lábat
 Ád a bujálkodónak, és tovább
 Az áldozatra így teként le - ő,
 Holott nem érdemes, hogy a saru-
 Szíját megoldja; mert kenőcsli testét
 Lelkét - -

GERTRUDIS (megsértett büszkeségének legnagyobb dühével felugrik).
 Gonosz hazug! ki tette azt? -
 Légy átkozott Melindáddal! legyen
 Örökre átkozott az a kölyök, kit
 Gyalázatomra szült Meránia!

 BÁNK
 Melinda jó nevét te hagytad az
 Udvarnak a nyelvére tenni: légy most
 Isten s hitesd el vélek, hogy Melinda
 Bánk bánra érdemes: úgy letérdelek,
 S imádlak, én, kit ők nevetnek.

GERTRUDIS (keserűen).
 Úgy? -
 Csak hadd nevessenek; hisz a hasonló
 Történet életünknek azon szokott
 És kedves ízetlenkedésihez
 Tartozhat, amely megnevettető -
 Már úgy születtünk, mint a szegény
 Emberbarátink kárán tapsolók;
 Hiszen ha hét az utcán hétszer el-
 Esett, azon szint'annyiszor kacagjuk
 Magunkat el - (komoran néz Bánkra)
 S a szánás akkoron
 Jön csak, midőn látjuk, hogy egyike
 Többé felállni nem tud.

BÁNK
 Szörnyeteg! kész
 Lennél te is kacagni? -

GERTRUDIS (kiált).
 Emberek!

OTTÓ (az oldalszobából jön).
 Néném! Az istenért! - (megijedve).
 Bánk bán!
 (Visszaszalad s becsapja maga után az ajtót.)

BÁNK (hasztalan igyekezvén a bezárt ajtón utána rontani.)
 Ha, fattyú!
 Hogy e dühösség, mely a testemet
 Emészti, százezer mértékbe fussa
 El lelkedet! hogy a kín, a maga
 Egész minéműségében, csekélység
 Legyen tulajdon kínaidra nézve! -
 Az ételednél undorodásba jöjj
 És férgesedjen az italod - gyötörjön
 Éhséged annyira, hogy a sírból a
 Halottakat kívánd kirágni! El-
 Csúfíttatott árnyékom mindenütt
 Kövessen és véresen álljon ott,
 Ahol lefekszel, ott ahol felébredsz!
 Örökre átkozott légy, átkozott!
 És átkozott a hely, melyben születtél!

GERTRUDIS (Ottó megjelenésével undorodva rogyott székébe, majd
 az ablakhoz szalad; végre használni akarván az alkalmatosságot,
 el akar sietni; de Bánk utolsó szavára, mint egy tigris,
 nekidühödve, tőrt kap, és Bánkba akarja ütni).
 Hitvány, ne bántsd hazámat!

BÁNK
 Én? - Kerítő!
 (Megfordúlván, kitekeri kezéből a gyilkot.)

GERTRUDIS (sikoltva fut az asztalig).

BÁNK (utoléri és agyonszurdálja).
 Sziszegj - sziszegj, kígyó! te itt maradtál.

GERTRUDIS (lerogy).
 Ah!

BÁNK (merően áll, reszketve egyenesíti ki ujjait - a tőr kiesik
 kezéből, melynek zördülésére felijed).
 Vége! volt - nincs; de ne tapsolj, hazám -
 Ni! - reszket a bosszúálló -
 (Kívül zörgés s több kiáltás.)
 Hamar!

BÁNK (megijedve néz az ablak felé ki).
 Örvendj becsűletem, lemosta mocskod'
 A vérkeresztség - oh Melinda! - ki!
 Ki! a tető mindjárt reám szakad. (Elváncorog.)

GERTRUDIS (fel akarna emelkedni).
 Meghalni - nem királyi széken - ah!

NYOLCADIK JELENET

MYSKA BÁN (még kívül kiált).
 Mentsd meg magad királyné! Pártütés!
 Ezt mondta a haldokló. (Bejön.) Istenem
 Késő!

GERTRUDIS
 Nem érdemeltem - gyermekek -
 Hol vannak a gyermekeim? - még ne is
 Láthassam őket? - Endre - gyermekek -

 MYSKA (kezei közé szorított süvegét az ég felé emelvén).
 Uram teremtőm! hallatlan Magyar-
 Országban ily eset!

GERTRUDIS
 Ottó!
 (Kívül lárma, verekedés.)

MYSKA
 Zendülés!

OTTÓ (berohan).
 Gertrudis - oltalmazz, megölnek! Oh jaj!
 (Ordítva rogy mellé, midőn meglátja.)
 Gertrudis!

GERTRUDIS (elfordított ábrázatát a földhöz nyomja).
 Ottó! Ottó! gyilkosom!

MYSKA
 Ottó?

OTTÓ
 Nem az! nem az!

MYSKA
 Nagy királyné!
 Igy kell kimúlnod -?

GERTRUDIS
 Igy - ártatlanul...
 (Meghal.)

PETUR BÁN (kívül).
 Az egész nemet kiirtsátok!

MYSKA
 Mit? az
 Egész nemet? hol vannak a király-
 Fiak? - Velem légy, istenem! segíts! -
 Azoknak élni kell! - megmenteni -
 Meg kell, kik egykor királyai
 Lesznek fiamnak, unokáimnak is! (Elsiet.)

OTTÓ
 Vígy magaddal, Gertrud! - Bíberach!
 Mért nem követtelek?
 (El akar szaladni; de szembejönnek Petur bán, Simon bán,
 békételenek.)

KILENCEDIK JELENET

PETUR
 Megállj -!

OTTÓ (visszaszalad s Gertrudisra borul). Segíts!

SIMON
 Én nem megyek tovább! hol van Melinda?

PETUR (Erősen fújva, néz Gertrudisra). Elég is. Itt hever már; s a dühös
 Tenger magát örömmel engedi
 Egy kis gödörbe elszorítani,
 Csak ottan is zúzhassa a hajókat.
 (Ottó megragadván, felrántja, s egy békételenhez lódítja.) Fel innen, ördög! úgyis számtalanszor
 Térdeple sírva itt az emberi
 Szeretet; de senki sem nyitott neki
 Ajtót! Keresztények valának ők,
 Kik csak tanúlságúl szemléltek az
 Imádtatott keresztre - látni, hogy
 Ők is mikép feszegethessék az embert,
 Először elrabolván mindenét.
 (Kívül kürtölés, lárma.)SIMON
 Mi az?

SOLOM MESTER (kívül). Ti csillapítsátok!

OTTÓ (kiáltva). Szabadság!

PETUR
 Kínokra hurcoljátok!

OTTÓ (kétségbeesve, midőn vinni akarják). Oh, hogy oly
 Irtóztató legyen majd sorsotok
 Egykor - legyen bár akkor, amikor -
 Hogy a meráni csontokat siratva
 A földből is kaparjátok ki s mint-
 Megannyi szent ereklyét légyetek
 Imádni kénytelenek - s hogy minden el-
 Szánt törekvéstek önvédelmetekre
 Olyan siker nélkül való legyen,
 Mint kínozásom után esenkedéstek.
 (A Bánk által elejtett tőrt felkapja, s magába akarja ütni.)PETUR (elkapván tőle kiteként). Vágjátok öszve! - - A királyi nép!

SOLOM (berohan katonákkal). Alattomos királyi gyilkosok! (Viaskodás.)PETUR
 Hazudsz, hazudsz, istentelen gyerek!
 Sohasem alattomos a magyar.

OTTÓ
 Szabadság!
 Gertrudis engedj meg - hisz elűz Magyar-
 Ország! (Elszalad.)PETUR (kivágván magát kiált a társainak). Kövessetek!

SOLOM (dühösen utána fut, kiáltván a katonáknak). Kövessetek!

 Függöny''

Bánk bán