A gyüldei ifjakhoz
A honnak egy igaz zászlója van,
     Ezt mi álljuk körűl,
S ti elhagyátok a hon zászlaját?
     Elhagyhatátok, oh, ifjak, hitetlenűl?

(Szégen, gyalázat! hát az oroszlán
     Rókák fészkébe tér?...)
Silány rongyot hogy cserélhettetek
     A haza szentséges, dicső zászlójaért!

Higyétek el, hogy rókafészek az,
     Hová beléptetek,
Ha rá más bizonyság nem volna is,
     Elég az, hogy papok tanyáznak köztetek.

Pap és gonoszság, pap és árulás,
     Pap és minden rossz egy!
Ott van az ármány, ott van a pokol,
     A kárhozat, hova e férfiszoknya megy.

Okos volt, az ki öltözetjöket
     Barnának rendelé...
Fehér ruhát azért nem hordanak,
     Mert azt sötét lelkök befeketítené.

Mint öltözetjök, lelkök oly setét,
     Ők éjszakának gyermeki;
Azért látjátok őket mindenütt
     A szabadság: e napfény ellen küzdeni.

S hol a szabadság, ott van a haza...
     S ti elválhattatok
E két szentségtől, és olyan korán!
     Mert hisz fiatalok vagytok, fiatalok.

Nem jó idők! A féreg eddig a
     Vén fákat rágta csak...
Ti ifjak vagytok, ifju csemeték
     S a férgek máris belétek hulltanak.

A férges fát mi várja? Rothadás!
     Ti hát rothadjatok...
Minket levágnak s tűzre tesznek tán,
     De lelkünk lesz a láng, mely égbe szállni fog.
Versek
Petőfi Sándor
Magyar irodalom 1772-től 1849-ig