Ének Bukosza Tanács Ignácról
Kecskedudás volt, vén, magyar szatir,
Felőle hét határban vert a hir.

Lakzin, toron csak fujta egyaránt,
Tulharsogta az életet, halált.

Betyárok, csárdák eltüntek tova,
Ő itt maradt s nem fáradt el soha.

A városba ment néha s a cigányt
Leintette: magának muzsikált.

Oly gőggel nézett a kocsmába szét,
Mint egy Homér. Mögötte volt a nép,

A mult, a puszták, egy magyar világ
Ujjongva sirtak a melódiák.
 
Versek