Lear király/Harmadik felvonás, 4. szín
Más része a fenyérnek, melyen kunyhó van
Lear, Kent, a bolond jőnek

KENT

Helyben vagyunk, Mylord. Eredj be, jó uram.
A puszta éjnek zsarnoksága zordabb,
Mint ember elviselheti.

Zivatar

LEAR
       Hagyj magamra.

KENT

Ó, jó uram, kérlek, menj be ide.

LEAR

Ne repeszd meg szivem.

KENT
                       Inkább a magamét!
Jerünk be, jó uram.

LEAR
                  Te oly nagynak veszed,
Hogy bőrig áztat e vad zivatar,
Ez nálad úgy lehet. De hol nagyobb
Betegség fészkel, ott a kisebb alig
Érezhető. Futnál, ha medve jő:
De ha előtted a tenger dühöng,
Inkább a medve torkának rohansz.
Hol ment a lélek, kényes ott a test.
A förgeteg lelkemben elveszen
Érzékeimtől minden érzetet,
Kivéve azt, mely itt szur. - Ó, gyermeki
Hálátlanság! Nem olyan-e, mintha e száj
Megmarná e kezet, hogy tápot ad neki?
De meg fognak lakolni. Nem sirok
Többé. Ily éjszakán kizárni engem!
Zápor, szakadj, eltűröm. Ilyen éjjel,
Mint ez, kizárni! Ó, Regan, Goneril!
Jó agg apátok, aki nagyszivűleg
Odaadta mindenét. - Ez úton őrülés van;
Ne többet erről, ezt kerülni kell.

KENT

Eredj be, jó uram.

LEAR
                 Menj, kérlek, magad.
Keress magadnak enyhet. Engem a vész
nem hágy eszmélnem oly dologra, mely
Még inkább fájna. Mégis bemegyek.
A bolondhoz
Jer, menj elől, fiam. Te házatlan szegénység!
Csak menj be, menj, én még imádkozom.
S aztán elalszom.
A bolond bemegy
                 Ó, ti mezetlenek,
Szegény nyomorfiak, bármerre vagytok,
Az irgalmatlan vész dühében élve,
Mi védi meg födetlen fejetek
S a kiaszott testet szellős rongyotokban
Ily évszak ellen, mint ez? Ó, kevés
Gondom volt eddig erre. Fényüzés!
Vedd ezt a gyógyszert; tedd ki magadat,
S tűrd, amit tűrnek a nyomor fiai,
Hogy köztök elszórd a fölösleget,
S mutasd meg, hogy van égben még igazság.

EDGAR
(benn)
Egy öl meg fél! egy öl meg fél!
Szegény Tamás!

A bolond kiszalad a kunyhóból

BOLOND

Ne jöjj be, komám, lélek van odabenn. Segítség! Segítség!

KENT

Add kezed. Ki van ott?

BOLOND

Lélek! Lélek! Azt mondja, neve: szegény Tamás.

KENT

Ki vagy, ki itt a szalmában morogsz? Jőj
Elő!

Edgar tébolyodottnak öltözve jő

EDGAR

Félre! Engem a gonosz lélek űz. A tüskés galagonyán keresztülfú a szél. Huh! eredj hideg ágyadba, s melegedjél.

LEAR

Két lányaidnak adtad mindened,
S most erre jutottál?

EDGAR

Ki ád valamit a szegény Tamásnak, kit a gonosz lélek keresztülhurcolt tűzön, lángon, zátonyon és örvényen, posványon és morotván, ki vánkosa alá kést tett, széke lábára hurkot kötött, ki levesébe patkánymérget vetett, s benne fölébresztette a büszkeséget, hogy egy pejlovon vágtatva menjen át négy hüvelyk szélességű bürökön, és saját árnyékát mint árulót kergesse. Őrizd meg öt érzékeidet. Tom fázik. Ó, do, di, do di, do di. Őrizkedjél a forgószéltől, gonosz csillagok ragályától s a döghaláltól. Mutassatok irgalmat a szegény Tamás iránt, kit a gonosz lélek megszállt. Most megfoghatnám ott - ott - és ott meg amott.

A zivatar még tart

LEAR

Hogyan? Leányai vitték ennyire?
Mindent nekik adtál, nincs megmentve semmi?

BOLOND

Nem, megtartott egy foszlányt, különben mindnyájunknak pirulnunk kellene.

LEAR

Hát minden vész, mely a híg levegőben
Végzetszerűleg függ a bűn felett,
Leányaidra csapjon!

KENT
                  Nincsenek
Leányai, sir.

LEAR
           Halál rád, áruló
Nem alázhatá meg a természetet
Ily mélyen más, mint gonosz lányai
Mióta lett divat, hogy a lemondott
Apák igy elgyötörjék testöket?
Ó, élesagyú büntetés: e test
Nemzette a pelikán leányokat.

EDGAR

Pillicock a Pillicock-halmon ült.
Hajhó! hajhó! hajhó!

BOLOND

Ez a hideg éj mind bolondokká és őrűltekké tesz bennünket.

EDGAR

Őrizkedjél a gonosz lélektől. Engedelmeskedjél szüleidnek; tartsd meg szavadat; ne esküdjél; ne vétkezzél más ember hitvesével. Ne add át édes szívedet a büszke pompázásnak. Tamás fázik.

LEAR

Mi voltál?

EDGAR

Szerelmi inas, szívben és lélekben büszke, ki hajamat fodorítám, kesztyűt viseltem kalapomon, szolgáltam úrnőm szíve kéjeinek, s vele a sötétség munkáját űztem. Annyi esküt mondtam, ahány szót s megszegtem azokat az ég nyájas színe előtt. Kéjgondolatokon aludtam el, s azokat végrehajtani virradtam föl. Mélységesen szerettem a bort, mindenáron a kockát, s az asszonyok szerelmében túltettem a törökön. Szívem álnok, fülem könnyenhívő s kezeimen vér volt. Disznó a renyheségben, róka a lopásban, farkas a torkosságban, kutya a veszettségben, oroszlán a ragadozásban. Nehogy a cipő nyikorgása s a selyem suhogása a némberekhez csábítsa szegény szivedet. Ódd lábaidat a bordélytól, kezedet a szoknyahasítéktól, tolladat a váltókönyvektől, s dacolj a gonosz lélekkel. A csipkebokorra hidegen csap a szél. Azt mondja: szum, szum. Nincs semmi kardal? Dolphin fiam, Dolphin fiam, légy veszteg; hadd szaladjon.

Folyvást zivatar van

LEAR

Neked is jobb volna sírodban lenned, mint födetlen testeddel kiállanod az egek haragjának. Nem több az ember, mint ez? Nézd meg őt jól: te nem tartozol a bogárnak selyemért, az állatnak bundáért, a juhnak gyapjúért, s illatszerért a macskának. Hah, három közőlünk álzott. Te maga a lény vagy. A föl nem szerelt ember nem több, mint ilyen szegény, meztelen villás állat, mint te vagy. Félre ezen toldalékokkal. Jertek, gomboljatok ki.
Vetkezni kezd

BOLOND

Kérlek, komám, maradj veszteg; ez teljességgel nem úszni való idő. Most egy kis tűz a pusztában hasonló volna az agg bujának szívéhez: benne egy parányi szikra, s teste többi része hideg. Nézd, itt egy bolygó tűz jön.

EDGAR

Az a gonosz lélek Flibbertigibbet. Alkonyodáskor jön s bolyog egész az első kakasszóig. Ettől származik a hályog és a farkashomály. Ő kancsalítja meg a szemeket, cserepesíti a szájat, ő üszögösíti meg a búzát, s rontja meg a föld szegény teremtményeit.
        Háromszor szent Vida
        Gyalog bejárta a pusztát.
        Kilenc csikajával
        Ott találta a vasorrú banyát.
        S mondta neki: add meg magad,
        Hűséged esküvel fogadd,
        És hordd el magad, boszorkány, takarodjál!

KENT

Hogy vagy, kegyelmes úr?

Gloster jön, szövétnekkel

LEAR

Ki ez?

KENT

Ki jő itt? Mit keressz?

GLOSTER

Kik vagytok itt? Hogy hínak?

EDGAR

Szegény Tamás, ki úszó és varangyos békával él, ebihallal, gyíkkal és gőtével. Ki szívének dühében, midőn a gonosz lélek megszállja, tehénganajt eszik saláta helyett, elnyeli a vén patkányokat s az árokbeli kutyát; leissza a poshadt vizeknek zöld köpönyegét; kit faluról falura korbácsoltak, kalodáztak, megbotoztak, megbüntettek és bezártak; kinek három kabátja volt hátára, hat ünge testére, paripája lovagolni s hordozni való fegyvere.
        De patkány és egérke,
        S ily kisded állatkák
        Voltak Tamásnak étke
        Hét hosszu éven át.
Óvakodjatok üldözőmtől. - Békével, Smolkin! hagyj békét, gonosz lélek!

GLOSTER

Hogy? nagyságodnak nincs jobb társasága?

EDGAR

A sötétség fejedelme nemes ember. Neve Modo és Mahu.

GLOSTER

Husunk és vérünk úgy elaljasult, hogy
Saját nemzőjét gyűlöli.

EDGAR

Szegény Tamás fázik.

GLOSTER

Kövess, uram, hűségem ki nem állja
Lányod kemény parancsit teljesítnem.
Bár meghagyák bezárnom a kaput,
Hogy itt a zsarnok éjben künn rekedj,
De én merészlém téged fölkeresni,
S elviszlek, hol tüzet s étket találsz.

LEAR

Előbb hadd szóljak e bölccsel. Miből lesz
A mennydörgés?

KENT
                Ó, jó uram, fogadd el
Ajánlatát, eredj a házba be.

LEAR

Egy szóm van még Thebának bölcs fiával.
Mi a tudományod?

EDGAR

Hogy kell a gonosz lelket megelőzni s a férgeket kiölni.

LEAR

Még egy szót kérek, csak magunk között.

KENT

Sürgesd őt menni még egyszer, Mylord!
Esze ingadozni kezd.

GLOSTER
                   S te azt csodálod?
Folytonos zivatar
Leányai életére törnek. - Ah,
A jó Kent! Ő megmondá azt, hogy így lesz.
Szegény száműzött ember. - Gondolod,
Hogy a király megőrül? Mondhatom,
Hogy én is csaknem őrjöngök. Fiam volt,
Kitagadtam őt, mert életemre tört,
Nem régen, ah, nem is régen; barátom,
Szerettem őt, mint gyermekét apa
Soha jobban nem szerette - s igazat
Szólván, búm megzavarta eszemet.
Minő éj ez! - Kérem fölségedet.

LEAR

Bocsánat! - kérem társaságodat,
Nemes bölcsész!

EDGAR

Tom fázik.

GLOSTER

Kunyhóba, fickó, menj, és melegedjél.

LEAR

Menjünk be mind.

KENT
                 Emerre az út, Mylord.

LEAR

Vele. Én bölcsészemmel maradok.

KENT

Kedvezz neki, jó uram, hadd hozza e
Fiút magával.

GLOSTER
            Hát hadd jöjjön el.

KENT

Jer, fickó, jöjj velünk te is.

LEAR
                         Jer, jó athéneim!

GLOSTER

Halkan! ne szóljon senki.

EDGAR

Rowland vitéz, hogy a sötét toronyhoz ért,
Szavajárása lévén, így beszélt:
Hujhá! pihá! brit vért orrontok itt.

Mind el