Három fiú
Szólt az édesapa legelső fiához,
Amint ez paripát nyergel és kantároz:
"Csapd vissza, fiam, a gyepre paripádat,
Ne ülj rá; ne hagyd itt szegény vén apádat!"

De felelt a fiú: "apám, el kell mennem,
Háború zajában hírt-nevet szereznem!"
S fölugrott a lóra, kengyelben két lába,
Sebes vágtatva ment háború zajába.

Haza jött a ló, de bezzeg üres nyerge,
Ott áll a kapunál kapálva, nyeritve.
Hova lett gazdája? ellenség leszúrta,
Fejét lenyiszálta és karóra húzta. ─

Szólt az édesapa középső fiához,
Amint ez paripát nyergel és kantároz:
"Csapd vissza, fiam, a gyepre paripádat,
Ne űlj rá: ne hagyd itt szegény vén apádat!"

De felelt a fiú: "apám, el kell mennem,
Minden úton-módon kincseket szereznem!"
S fölugrott a lóra, kengyelben két lába,
Sebes vágtatva ment erdők vadonába.

Haza jött a ló, de bezzeg üres nyerge,
Ott áll a kapunál kapálva, nyerítve.
Hova lett gazdája? rabla, fosztogata,
A nemes vármegye végre megsokalta.

Egyszer borozgatott fényes jókedvébe',
Elfogták, s bevitték tömlöcz-sötétségbe.
Nedves tömlöcz-falról sok víz csorga rája,
Kivitték száradni az akasztófára. ─

Szólt az édesapa legkisebb fiához:
"Eredj fiam, te is, nyergelj és kantározz;
Szerezz hírt és kincset, kövesd két bátyádat,
Menj te is, menj, hagyd el szegény vén apádat!"

De felelt a fiú: "apám, én nem megyek,
Hírvágy, kincsvágy soha nem bántott engemet.
Gondolatom sem száll falu határán túl;
Ásó-kapa választ el minket egymástul."

Állott is szavának, szent volt fogadása.
Nem lett híre, kincse, de lett boldogsága,
S apjával fogadta őt be egy sírverem,
Rajta zöld pázsit és tarka virág terem. 
Versek