Tündérkirály
Ki vágtat ilyenkor az éji szelen? 
Az atya, fiát viszi hű kebelen;
Bizton megölelvén a gyereket, 
Tart néki szívén puha jó meleget. 
  
Mit búvsz, fiam, oly rettegve? kiált; —  
Nem látod, apám, Tündérkirályt? 
Tündéri királyt, koronával, uszálylyal? 
Köd száll, fiam, az iromba homálylyal. 
  
„Gyöngyöm, gyermekem, gyere, légy az enyém! 
Meglásd, mi furát játszom veled én;
Nől partjaimon sok tarka virág;
Kantust aranyost ad anyám tereád.”
  
Apám, jaj apám, nem hallod-e már, 
Mit súgdos az a Tündérkirály? —
Légy jó, ne nyügölj, édes gyerekem, 
Szél suttog az asszú leveleken. 
  
„Nos, jössz-e ma, szolgám, jössz-e, parányim? 
Hogy’ fognak az éjjel apolni leányim! 
Körtáncba’ leányim ölén ha forogsz, 
Elringani, lengeni, zsongani fogsz...” — — —  

Versek