Szonett a szabadsághoz
Nem is szeretem fiaid, mert tompa 
szemükbe csak bú van, csúf bánatuk 
s agyuk semmit sem ért, semmit se tud, — 
de amikor a Nép ordít zajongva, 

a Terror, az Anarkia, a Vadság 
bús vágyam tükrözi, mint óceán 
s lázadni testvért ad nekem! — Szabadság!    
Lármád ezért hat édesen reám,        

másként királyok, véres ostorok
dúlhatnák a népet s ágyútorok,
azt a jogot, mit megszentelt az Ég is,

én nem mozdulnék — s Isten tudja mégis, 
ki meghal ott a barrikádokon, 
a sok Krisztus én vélem oly rokon.
Versek
Szonettek

en:Sonnet to Liberty
ru:Сонет к свободе (Уайльд/Николаев)