(Kénye szerént...)
Kénye szerént széljel dühödő szél hajtja vitorlám,
     Szerte ragad, nincs már állapodásra helyem,
Már a vad Sirenek zaj alatt lesekődve csikorgó
     Zúgással fogokat dúlva toromra fenik.
Versek
Vörösmarty Mihály
Magyar irodalom 1772-től 1849-ig