Az új évszázad kezdetén
1800

Oh nemes barátom! hol találhat 
A szabadság s béke menhelyet ?
Zivatarban alkonyult a század, 
S vérben kél az új, fejünk felett.

Országoknak kapcsa mind kitágul,
Régi formák összeomlanak; 
És nem áll a harcz dühének gátul,
Oczeán, se Níl, se Rajna-hab.

Két hatalmas nemzet kelt birokra,
Koczkán a világ uralma függ, 
S a szigonyt és villámot suhogva
Rázza népigázó vas-kezük.

Aranyat mér nékik minden ország,
És mint Brennus, durva kor fia,
Súlyos kardját dobja a jogosság 
Mérlegébe most a franczia.

Flottáját a britt kinyújtja messze, 
Mint polyp-kart, hogy mint ön-lakát
A világtól zárral elrekeszsze 
Amphitrite szabad birtokát;

Es egész a déli sark nem ismert 
Csillagihoz tör merész nyomot;
Minden partot s szigetet fel is lel — 
Kivéve a paradicsomot.
Hasztalan keresnél, világszerte, 
Oly hazát, hol díszlik egyre még
A szabadság örökzöldű kertje, 
S virul ifjan az emberiség.

Végtelennek látszik a világ, lám
A hajózás alig méri fel; 
Mégis roppant, mérhetetlen hátán
Nincsen tíz boldog számára hely.

Szíved szentélyébe vond magad hát,
Az életnek tolongásibul: 
Álomhonban van csupán szabadság
És a Szép csak a dalban virul.
Versek

Jegyzet: A most bucsúzó XIX. század kezdetén Schiller valószínűleg Göthéhez irta ezt a költeményt. Ezzel a „nemes barát”-tal vonult ő a franczia forradalom és a napóleoni háborúk által fölzaklatott való világból az eszmék fényes, örök derűvel mosolygó országába. 

Vargha Gyula.