Szilágyi 1458-ban
"Ledűlt Hunyaddal a haza védfala!"
Így zeng hősei közt a diadalmas ősz,
     Körültüzelgve bús szemekkel
          A had erős fiain, Szilágyi.

"Ledűlt, s az undok cimbora, láncait
Elszaggatva, kitör szent düledékein,
     S habzó agyarral tölti újra
          Béhegedett sebeinkre mérgét.

A tiszta ifjak lelke gyanútalan
Hódolt a gonoszok csalfa siralminak,
     Kik mind Hunyadnak, mind hazánknak
          Békepohárba halált adának.

Ezt nyerte a nagy hős atya, virtusán:
Megkímélte magas szívvel irígyeit,
     Öngyermekébe döfte tőrét,
          S a cudarok diadalt kacagnak.

Ezt nyerte a mi balga hitünk, midőn
Oly körmökre bizánk a haza zálogit,
     Melyekre honnunk vére csorgott,
          S hív Hunyadink vasa bélyeget vert.

A cselt utáló így veti gyilkosa
Hálójába magát: így fedi tornyait
     Földünkön a bűn, míg Molochnak
          Áldozik a nemes önmagával.

A virtus a jók horga, ha céltalan.
Féltünk rossz rokonink véribe' fürdeni,
     S a jóknak ártánk: az kegyetlen,
          Aki szelíd, mikor ölni szentség.

A százfejű szörny új fejeket terem,
Posványával együtt vesztheti Hercules,
     A gaz lenyesve még bujább lesz;
          Irtani kell gyökerestűl a bűnt.

Így adta vissza Sylla az életet
Rómának, s így adom vissza hazámnak én.
     Vértorral alkot új világot
          Sylla-Szilágyi haragja: jertek!" 
Versek
Magyar irodalom 1772-től 1849-ig