Csöndes sorok lehajtott fejjel
Forgács Antalnak

Éjfélre szült az anyám, hajnalra 
meghalt, elvitte a láz és én a 
mezőkön szülő erős anyákra 
gondolok cifra szavakkal. 

Apámat éjjel elvitte egyszer 
a kórházi ágyról, szájtátó 
orvosok közül a gond; akkor 
otthagytam a vörösszemű 
embereket, egyedül éltem 
és élek a házakon kívül 
régóta már. 

Az őseimet elfelejtettem, 
utódom nem lesz, mert nem akarom, 
kedvesem meddő ölét ölelem 
sápadt holdak alatt és nem tudom 
elhinni néki, hogy szeret. 

Néha csók közben azt hiszem hogy 
rossz ő, pedig meddő csak és 
szomorú, de szomorú vagyok 
én is és ha hajnalban a 
csillagok hívnak, egymást karolva 
mégis, együtt indulunk ketten 
a napfény felé.

Radnóti Miklós versei