48. szonett
Mily gonddal óvtam, hogyha útra keltem,
Hű zár alatt minden csekélyemet,
Hogy megmaradjon nékem illetetlen,
S a csalfaság ne vessen rá kezet.
De te, kihez mind semmiség e kincsem,
Oly édes vígasz, mint búnak mi nagy,
Kinél szivemnek drágább gondja nincsen:
Minden silány tolvaj zsákmánya vagy.
Szekrény csupán téged nem zára el
Hol óva légy; de szemem úgy tekint
Mint azt, kinek hű zára e kebel
Hol ki- s bejársz kényed-kedved szerint.
        De féltlek, el lészsz itt rabolva mégis:
        Tolvaj lesz ilyen árért a hűség is. 
Versek
Szonettek

en:Sonnet 48 (Shakespeare)
de:William Shakspeare's sämmtliche Gedichte/Sonett XLVIII
fr:Sonnets de Shakespeare/48
ru:Сонет 48 (Шекспир/Гербель)