Végső szonett (John Keats)
Csillag, lennék ily' rendíthetetlen! – 
— — | — — | — — | — ∪ ∪ —        
   Fagyos magányú fényed nem vágyom,
   ∪ — |∪ — | — — | — — | — —           
   Mi szenvtelen ragyog föl egedben: 
   ∪ — | ∪ — | ∪ — | ∪ ∪ — —               
   Remete-szemmel, messzi határon
   ∪ ∪ ∪ — | — — | ∪ ∪ — —                  
Túl is látván a Vizek áramát,
— — | — — | ∪ ∪ ∪ — | ∪ —                      
   Hogy változik a Rendelés szerint; 
   — — | ∪ ∪ ∪ — | ∪ — | ∪ —             
   Vagy mint ki hegyet s lápot egyaránt	
   — — | ∪ ∪ — — | ∪ ∪ ∪ —           
   Ölelő havazásba tekint. – 
   ∪ ∪ — | ∪ ∪ — | ∪ ∪ —  
Nem – én szerelmem szívremegését 
— — | ∪ — | — — | ∪ ∪ — —                  
   Óvván lennék örökre-kitartó,	
   — — | — — | ∪ — | ∪ ∪ — —                  
   Hogy éber kéjt beragyogó részvét
   — — | — — | ∪ ∪ ∪ — | — —              
   Emelje lágy, lüktetve-halandó
   ∪ — | ∪ — | — — | ∪ ∪ — —                    
Lélekzetét az éteri szféráig: 
 — — | ∪ — | ∪ — | ∪ ∪ — — | —
   Vagy éljek így – vagy pusztuljak el máris.
    —   — | ∪   — | —  — |  ∪ ∪   —  — | —       

 
Versek