Bury Hill
E zöld halomhoz álom-köd tapad, 
hol napra-nap legel kis bamba nyáj 
áttör gombafészket, bozótokat
s tűnt napok sírjait szaglászva jár.

Tengertől, fűtől ízes szél lobog;
domboldalon egy harsány szín muriz. 
Tavasz, nyár, ősz, cicázó évszakok 
futnak a télbe, mely szebb náluk is.

Az álom mélyült. Minden messzeség 
vándor vízből s vak lombból kombinált 
s hegyek rémeiből szőtt ködben ég
e domb alatt ma, ahol Isten állt.

Itt állok én is, míg a fény leszáll. 
Ájtatos szemem legel, mint a nyáj.
Versek