Szent ének, ki dícséri Szíz Máriát és az ő szent fiát
[...]

(2) Ó kegyességes szíz 
 És igen nagy szépség, 
 Téged Isten választa 
 Még kezdetnek előtte, 
Nagyon téged tisztele, 
 Mert tenéked köszöne 
 Angyalnak miatta, 
Köszönetet ílyetént 
 Velág somha nem hallott 
 Mind kezdettől fogva. 

(3) Hozjád mene az angyal 
 Bérekesztett házba 
 És előtted megálla 
 Nagy szép fényességgel, 
Köszönetit elkezdé 
 Igen nagy tisztességgel 
 És ekképpen monda: 
Idvez légy te Mária, 
 Vagy te malaszttal teljes, 
 Úr vagyon tevéled! 

(4) Nagy tisztesség ez néked 
 Asszonyom Mária 
 És igen nagy vígasság 
 Mind örökűl örökké, 
Hogy mind az szent háromság 
 Néked igen köszöne 
 Angyalnak miatta 
És tégedet megálda 
 Asszonyoknak közötte 
 És mindennek fölötte. 

[...] 

(6) Szeretetnek rózsája 
 Téged ékeséjte, 
 Szent alázatosságnak 
 Violája szépéjte, 
Tisztaságnak lilioma 
 Igen téged tisztele, 
 És minden jóságnak, 
Jámborságnak, szentségnek 
 Édességes illatja 
 Téged mind elhata. 

[...]

(14) Angyal a pásztoroknak, 
 Csordájok őrizvén, 
 Nagy örömöt hirdete: 
 Jézus hogy született, 
A jászolba téteték, 
 Földnek mennynek királya 
 Posztókba takarván, 
Mennyből tejjel tölt emlők 
 Felnevelék őtet 
 Ékes nagy szépséggel. 

(15) Mint az üveg nem törik 
 Napfény általhatván, 
 Ezenképpen Mária 
 Szízen megmarada. 
Boldog a szülő anya, 
 Kinek szentséges méhe 
 Isten fiát szülé, 
És boldog az emlők, 
 Kik ő gyengeségökbe 
 Úr Krisztust emleték. 

[...] 

(17) Jézus fekszik jászolba, 
 Mennyekbe országol,v
 A bölcsőbe kövéköl, 
 Angyalokat vigasztal, 
Kezei kötöztetnek 
 A gyenge szíz anyától, 
 Hogy meg ne verhessen, 
De mi velönk kegyelmezjen 
 És csak irgalmazjon 
 És mi velönk légyen. 

[...] 

(20) Az szentséges szeretet 
 Ezt gyakorta tette, 
 Hogy a te szent fejedet 
 Az Jézusnak fejére 
Lehajtottad édesden 
 És te könnyhullatásod 
 Őtet megöntözte 
És az ő szent orcáján 
 Alá görgődözött 
 Igen nagy bévséggel. 

(21) Nincs emberi bölcseség, 
 Ki azt megmondhassa, 
 Melly isteni édesség 
 Szíved lelked megfolyta, 
Mikor az édes Jézust 
 Apolgattad, csókoltad 
 És őt ölelgetted, 
Szent szívedhez szorojtottad 
 És őtet emletted 
 Nagy szent édességgel. 

(22) Nyolcad napon kis Krisztus 
 Környűl metélteték, 
 Az ő gyenge testéből 
 Vérét kibocsátá. 
Végezetre keresztfán 
 A többit es kiontá, 
 Minket így szerete, 
Hogy lelkönket megmosá 
 Az ő szent vérével, 
 Hogy mind idvözőhön. 

[...] 

(26) Jézus, hozjád jövének 
 Három szent királyok, 
 Hozván ajándékokat, 
 Még hogy gyermek volnál 
Ílyen szíznek ölébe, 
 Úgy mint kerályi székbe; 
 Bémenvén a házba, 
Leesének előtted 
 És úgy imádának 
 Nagy szent tisztességgel. 

(27) Jézus, téged Heródes 
 Akara megölni, 
 Kit megmonda az angyal 
 A te hív szolgádnak, 
Hogy felkeljen álmából 
 És felvegyen tégedet 
 És te szent szülédet, 
El-befusson veletek 
 Egyiptom országba, 
 Hogy ideig ott légy. 

[...] 

(29) És hogy mennél asszonyom 
 Az szent társasággal, 
 Szép Jézussal, Józseffel 
 Mind Egyiptom felé, 
Jutál a nagy pusztákra 
 És kietlen erdőkre 
 Fene vadak közzé, 
Kiket Jézus enyhíte 
 És megszelídejte, 
 Lőnek olya mint báránok. 

[...]  

(31) És immár mi mindnyájan 
 Ebbe édeskedjünk, 
 A szeretőt szeressük 
 És az jót kévánjuk, 
Az istentől mi féljünk, 
 Hogy ellene ne vessünk, 
 Hogy minket szeressen, 
És minékünk adjon jót 
 Mind fődön mind mennyen 
 Mind örökűl örökké Amen.

Forrás 

Három veréb hat szemmel, szerk. Weöres Sándor, Budapest, Szépirodalmi, 1977, 57-59. o.)

 Versek