Álom és való
Álmaim, a csalfák, éjfélkor adták meg ölemnek
     A kedvest, s forró csókjait itta tüzem.
Még boldogságom soha ekkép nem vala teljes:
     A szív kéjeiben lelkem örömre hajolt.
Serkentem; tündér javaim kisuhantak eszemből,
     S most a csók helyein gyenge könyűke remeg.
Versek
Vörösmarty Mihály
Magyar irodalom 1772-től 1849-ig