Bánk bán/Ötödik szakasz


 A királyi nagy palota, melyből hátul a középen egy nagy bolthajtás
 egy másik szálára vezet, mely eleintén földig érő fekete kárpittal
 el van fedve. Udvornikok, nép, majd a király több zászlósurakkal,
 Izidóra, asszonyok. Mind gyászban.

ELSŐ JELENET

UDVORNIK
 A népet immár tartóztatni nem
 Lehet a halottnézéstől. A király, azt
 Mondják, hogy a lováról is lefordult -
 De sérelem nélkül mégis. Egyéb-
 Iránt, barátim, a vén Myska bán
 Legtöbbre ment; mert elnyeré Zalában
 Zelelgeh jószágot, fiastól együtt.
 Hm! mintha más szintúgy megmenteni
 Nem tudta volna a királyfiakat.

 (Kívül lassú zúgás hallik: a király! a király! a bolthajtás kárpitjai
 kétfelé nyílnak, melyeket végig két udvornikok tartanak. Látszik,
 miképpen Gertrudis királyi pompával nagy emeleten egy koporsóban
 fekszik. Mellette az epekedő Izidóra a királyfiakkal. Az emelet
 'lépcsőin körül az udvari asszonyok. A király az emeleten állván,
 egy ideig csendes magaalávetésével a sorsnak, összekulcsolva kezét,
 néz a halottra.)

UDVORNIK (lassan a többiekhez). Szánom szegény királyunkat -

 (Király meghallja. Egy nehéz sóhajtással magát hidegségre erőlteti.
 Már lejött a lépcsőkön, midőn gyermekeit utána indulni észreveszi.
 Szívrehatóan öleli egybe mind a hármat..)IZIDÓRA
 Csak azt
 Tudnám, ki volt azon gonosztevő! Oh
 Mert kész lehetnék e fájdalmaimban
 Öngyilkosommá lenni! - Ah igaz,
 Hogy a királyné kedves nem vala;
 De ezt ugyan mégis nem érdemelte!

 (Király, ki ezalatt gyermekeit magától elhárítván, azok Izidórához
 visszamentek, most elfogódva kijön előre. Néhány zászlós urak
 követik.)UDVORNIK (magok közt). Sír a király.

KIRÁLY (hirtelen közikbe tekint). Ki mondta azt? - Nem úgy van.
 Csak víz - (tenyerével eltakarja).UDVORNIK (tartózkodva közelít hozzá). Királyom, miért takartad el?

KIRÁLY
 Mert nem szabad.

UDVORNIK
 Dehogy nem!

KIRÁLY
 Én király
 Vagyok.

UDVORNIK
 De ember is -

KIRÁLY
 Érzem - Egy királynak
 Kell látni minden könnyeket: magának
 Könnyezni nem szabad.

UDVORNIK
 Ne kéne bár!

KIRÁLY
 Ő Isten. Istenit kivánva néz
 Reája minden. Éppen akkor sírhat egy
 Szegény, midőn királya; s a király
 Nem látja azt meg a könnyek miatt. -
 Gertrudis! így kellett találni meg!
 (Székbe váncorog s lebókol.)

MÁSODIK JELENET

SOLOM MESTER (bejön, mélyen meghajtván magát, egy véres kardot tesz a király lábaihoz).
 Engesztelődjél sorsoddal királyom!
 Elérte bosszúálló fegyvered
 Karom által a gyilkost.

KIRÁLY
 Ifjú vitéz!

IZIDÓRA (égre vetett szemekkel).
 Oh nyújts borostyánt bosszúlónk fejére!

SOLOM
 Királyom azt parancsolá: siessek
 Előre, mint győzedelmes érkezése hír-
 Mondója. Tűzben s vérben leltem itt
 Mindent. Atyám is a királyfiakkal
 Futott előmbe: alig küldhettem el
 Egy biztos ember által őket. Az
 Apám kiáltá vissza még: "Megölték
 Nagyasszonyunkat, és ártatlanúl".
 Tüstént rohantam fel, s a gyilkos Ottó
 Hercegre mondta épp a halált.

KIRÁLY
 Ottó! tehát még ő is?

SOLOM
 Elfutott;
 De nem tudom hová. A zendítők
 Kitörtek. Én nyomokban voltam a
 Legényeimmel és körülvevék egy
 Házat - meg is jutalmazám: azon
 Vason Petur bán vére gőzölög.

KIRÁLY
 Petur?

UDVORNIKOK (lassú zúgással viszonozzák).
 Petur.

SOLOM
 Királynénk asztalán ezen
 Levelet találtam, hogy jövék.

 (Király mohón elkapja a levelet, de halkan adja azt egy zászlósúrnak.)

ELSŐ ZÁSZLÓSÚR (olvassa).
 "Glogonca:
 1213. Kilencedik hava 20-án, mint Sz.-Lestár napján.
 Áldás s szerencse néked nagy királyné!
 Országod alsó részei nemsokára
 Inkább mutatnak egy kovácsműhelyt,
 Hol vízre lesz csak szükség a tüzet
 Öntözni, melyben most a kardokat
 Edzik. Nagyasszonyom! vegyen Kegyelmed
 Kormányozásban más szabásokat -
 Itt pártütéstől félhetünk. - Igaz
 Ember tanácsol -
 Pontió di Cruce,
 Templomvitézitek nagymestere,
 S jóvoltotokból itt az illirok
 Között királyi helytartótok."

KIRÁLY
 Úgy van!

ZÁSZLÓSÚR
 Mi van úgy, királyom?

KIRÁLY
 Ő hibás; hiszen
 Másképp nem ölte volna meg magyar.

SOLOM
 Az istenemre akit imádok; ősz
 Atyám fejére esküszöm - magyarról
 El nem hiszem, mert az előbb a világ
 Láttára tenné, mint alattomosan.

KIRÁLY
 Remény! remény! becsületes hazug,
 Mely egy igéretet sem teljesítsz,
 És végre gúnyolódva hagysz el ott,
 Ahol csak egy-két könnyet tudhatunk
 Hullatni éktelen kárunkon.-

SOLOM
 Engedj!
 (Elsiet, majd bevezeti Simon bánt.)

HARMADIK JELENET

SOLOM
 Ez itt az öszveesküdtek közül
 Egy. - Lásd, mitévő léssz. (Hátra áll.)KIRÁLY
 Háláadatlan.

SIMON (kard nélkül, szomorúan). De hátha mégis.

KIRÁLY
 Látod ott!

SIMON (megilletődve néz a halottra, azután fejével int). Igen.

KIRÁLY
 Minden tökéletességgel ruházta
 Fel őtet a természet, - benne csak
 A halhatatlanság hibáza: itt
 Kétségbe lévén, azt irigyelétek,

SIMON
 Mi? Uram király!

ZÁSZLÓSÚR
 Petur.

SIMON
 Petur? esküszöm,
 Hogy nem Petur bán ölte meg a királynét.

ZÁSZLÓSÚR
 Pártos.

SIMON
 Talán az sem vagyok -

ZÁSZLÓSÚR
 Miért
 Vagy elfogatva? -

SIMON
 Az való! de én
 Csak a folyó szerént úsztam. Petur bán
 Gyűlölte a királynét, s mégis, a-
 Midőn öreg bátyám rimánkodék,
 Hogy várakozzanak csak addig, amíg
 Ő a királynéval beszéllene -
 Meg tette még azt is Petur; de egy
 Kevés időre Mikhált láttuk a
 Tömlőcbe kísértetni - melyre az
 Egész gyülekezet összeháborodva
 Rontott ki, s megszabadítá.

KIRÁLY
 S a királynét?

SIMON
 Már halva leltük -

KIRÁLY
 És Ottó?

SIMON
 Petur bán
 Halált kiálta a fejére. Ez
 Ifjú vitéz betört ránk és meg-
 Mentette. - Majd Peturtól elszakadtam, -
 Mentemben egy fedél alatt nyögést
 Hallottam: éppen az volt ez, kinél
 Nagyasszonyunk (mint e polgár maga
 Vallá ki) hétezer márk aranyat el-
 Tett bérbe. Ottó azt erőszakosan
 Ragadta tőle el; magát pediglen egy
 Halált-hozott sebbel jutalmazá.

KIRÁLY
 Gertrudis! - Ottó -

SIMON
 Hogy Peturt veszély
 Közt lenni hallám, védelmére mentem;
 És e vitéz ifjú ott elfogott - -

KIRÁLY
 Háláadatlanok! ne szóljatok!
 Miért akartok már megfosztani
 A holtakért való bánattól is? -
 Vigyétek el!

NEGYEDIK JELENET

 Mikhál bán a kis Somával jön

MIKHÁL
 Király - - Uram - -

KIRÁLY
 Te is?

MIKHÁL
 A jó nevében összerontatott
 Ősz én vagyok. Hogy ezt meg kelle érnem! - -
 Ha egykor ősz hajad leszen, fogod
 Érezni, hogy minő keserves annak
 Megmocskolása. - A mohádik el-
 Vették szerencsém, nyúgalmam, fiam. -
 Azt gondolám, hogy mindenem: nem! én
 Még nem valék szegény, Gertrudis azzá
 Tett.

KIRÁLY
 Mit beszélsz?

MIKHÁL
 Késő vénség fehérlik
 Fejemen - mocsok nem volt rajtam soha
 Más, mint kiontott vére a haza
 És szent igazság ellenséginek;
 Most mint közönséges tolvaj vitettem
 Tömlöcbe, és a külső nemzetet
 Anélkül is megútált nép szeméttel
 Dobála. Ezt Gertrudisod tevé,
 Mert nem akarám testvéremet megölni.

SIMON
 Érettem ennyit -

MIKHÁL (elragadtatva).
 Fiamért annyit! oh
 Simon, hogyan felejthetném el azt? (Öleli.)

KIRÁLY (magában küszködve).
 Utálatos beszédek! lopjatok
 Csak a szememből minden könnyeket
 Ki, melyek oly édessen törlik a
 Fájdalmamat szívemből el. Miért
 Kell félelemnek a bánat helyére
 Férkezni? meg volnék rabolva? meg?...
 Oh félre! félre! a nyájas halott,
 Mely fekszik oly víg ábrázattal ott
 Nem törheté ki azt a támaszot,
 Melyhez királya úgy ragaszkodott. (Fenn.)
 Vigyétek el! vigyétek el! hazudnak!

MIKHÁL
 Igen! megyünk. - Állandóság, öcsém,
 Nincs e világon. Átok fekszik a
 Bojóthi Mortundorf fajon! - Minek-
 Előtte mennék: király! ne ez!
 (Somát elébe vezeti.)
 Melinda gyermeke. Atyja adá ide;
 Csak Endre az, kinek kezére bízni
 Bátorkodok. (Megöleli a gyermeket.)
 Ha az anyád kérdezi,
 Hogy hol vagyon Mikhál? mondd meg, hogy ő
 Simonnal elment számkivetésbe. Élj.
 (El akarnak.)

ÖTÖDIK  JELENET

BÁNK BÁN (egész elszánással belép). Hová? (meglátva Somát, a király mellől elkapja). Szerencsétlen, mi vitt ide?

UDVORNIKOK (dümmögik). Bánk!

BÁNK
 Gyermekem! Szerette gyermekem!
 (Körülnézi magát) Mi bennem ilyen bámulásra méltó?
 Zavart eszem? Nem. Borzadó hajam?
 Király! Magyarság! Jól emlékezem,
 Hogy atyja vétke végett egykor a
 Kis Béla elvesztette két szemét -

MIKHÁL (hirtelen magához kapván Somát, mind a két kezével elébe szorítja). Gyermek! (Mind zúgnak.)BÁNK
 Király! Gertrúdisod koporsó-
 Aljára vágom a hatalom jelét -
 (Nyakláncát odaveti.) Ott van. Vereslik is még vére rajta.
 (Nagy zúgás van.)IZIDÓRA (bosszut szomjúhozásának elaludt reményével a testre hanyatlik). Oh!

KIRÁLY (elfedett ábrázattal az asztalra borul s onnét egy nehéz
 sóhajtással székébe sikamlik.)BÁNK
 Vége - !! -

MIKHÁL
 Meg van a bojóthi faj
 Átkozva - eltört végistápja is!

BÁNK
 Szükségtelen beszélni tetteit:
 Felért az égre a sanyargatott
 Nép jajgatása s el kellett neki
 Akármiképp is esni, hogy hazánk
 Ne essen el polgári háborúban!

KIRÁLY
 Polgári háborúban! -

BÁNK
 Zendülés
 Lappanga mindenütt, s csak ő vala
 A gyűlöletnek tárgya; a legelső
 Magyar, ki hazáját kedveli,
 Megtette volna rajta áldozatját.

KIRÁLY
 Magyar?

BÁNK
 Vagy azt hiszed, hogy az engedi,
 Mint egy kifestett kép, magát nehány
 Szoros vonás közé szorítani?
 Nagy volt az a hatalom, melyet kezembe
 Tettél le. Itt dörgött markomban egy
 Ország felébe mért ménkőcsomó;
 S mégis kezét csókoltam volna a
 Gyilkosnak, aki véremet megölte,
 Csak azért, mivelhogy gyűrűjére egy
 Rangbéli címer volt felmetszve?

KIRÁLY
 Gyilkos?

BÁNK
 Az. Több. Ha tízszer, harmincszor megölt,
 Ha kincsemet rabolta el, ha széjjel-
 Szaggatta gyermekeimet, feleségemet -
 Még tán megengedhettem volna; de
 Ő jó nevét ölé meg nemzetemnek
 Rút öccse által s a feláldozott
 Becsületet kiűzte udvarából.

KIRÁLY
 Hallgass! (Magába küszködve.) Ez a győzedelmi pompa, mely
 Galiciából jöttömet fogadja?
 Reszketni kell Endrének hitvese
 Holtteste mellett önmagyarjitól!
 Gertrudis, ennyit érdemeltem én,
 Hogy győzedelmes jöttöm ünnepén
 Romlásodat könnyeznem sem lehet!? - -
 (Nagyon.) Vigyétek el míg el nem érkezik
 Bírája!

BÁNK
 Az te nem lehetsz, szerette
 Királyom! Árpád és Bor vére közt
 Folyó dologban bíró csak Magyar-
 Ország lehet. Jobban be van neved
 Mocskolva, mint az enyém. (Kimutat az ablakon.) Nézd azt! amott
 Hurcoltatik Petur bán és egész
 Háznépe lófarkon. S azt kurjogatják,
 Hogy: éljen a király!

KIRÁLY (az ablakhoz akar, de véletlen Solomon akadnak meg szemei).SOLOM
 Uram király!
 Ezt, istenemre mondom, nem tevém. (Elsiet.)BÁNK
 Azok tevék ezt, akiket te külső
 Földekről országodba csőditél,
 Mint pártosok feje és nagyasszonyunk
 Gyilkosa úgy ölettetett le, és
 Midőn alig mozogva ott hevert,
 Házára törtek ismét és nevedben
 A gyilkolásért e bosszút veszik:
 Holott csak én öltem meg a királynét!

KIRÁLY (maga eleibe néz). Még azt akarják, hogy kivessem itt
 A kedvesért való fájdalmamat
 Szívemből és egy pártoson kesergjek! -

BÁNK
 Midőn te bátyád, Elmerik király
 Ellen kikelvén, Kheene-várban el-
 Zárattatál; jut-é eszedbe még,
 Mit szenvedett ő érted? és ezen
 Egész az őrülésig téged kedvelő
 Ember hideg gyanúból veszti el
 Irtóztatólag éltét s házanépét:
 Pedig én, csak én öltem meg a királynét!

SOLOM (visszajön). Késő! kiszenvedett már - gyermekit
 Kérdezte. Egy átkot nyögött ki még
 Nagyasszonyunkra és az alattomos
 Gyilkosra; téged áldott csak királyom
 És a hazát - nem hallá többet egy
 Szavunkat is - lelkét kiadta ott.

KIRÁLY
 Tépjétek el csak mind mellőlem azt,
 Amelyhez a sors édesen ragaszt -
 Tépjétek! én is embernek születtem.

BÁNK
 Petur engem átkozott alattomos
 Gyilkosnak -

MIKHÁL
 És a nagyasszonyt.

SIMON (magában felsóhajtva). Petur! -

KIRÁLY
 Nincs senki a jelenvaló leventák
 Közül, ki e szennyet nagyasszonyán
 Nem undorodna hagyni?... senki sincs?

MIND (gondolkodva szegzik le szemeiket).BÁNK
 Petur engem átkozott alattomos
 Gyilkosnak - ámde őt is átkozá!

KIRÁLY
 Nincs senki a jelenvaló leventák
 Közül, midőn Árpád s Bor vére közt
 Folyó dologban bíró csak Magyar-
 Ország lehet? hiszen úgy szerettelek
 Titeket szünetlen, mint szintén magam.
 Minden javam tinektek engedém,
 Királyi székem koldussá tevém -
 Azt hittem: a jobbágynak csak legyen;
 Ugy addig a király se lesz szegény!
 Szegény, szegény király! be megcsalatkozál.
 (Könnyes szemekkel elfordul.)IZIDÓRA (sírva fakad s kitakarja Gertrudist). Nézzétek e halottnak arculatját:
 Hol itten egy hamis vonás? hol itten
 A gyáva lelkiismeret nyoma?
 Ezen szelid arcával hagyja el
 Az öszvebékült ellenségeket
 A békitő vitéz - ezen mosolygó
 Vidám ajakkal vál el egy zarándok
 A jótevőitől s ezen vonással
 Megy vissza egy eltévelyedettnek a
 Vezére kedves kunyhójába - s egy
 Se volna?

KIRÁLY (magában). Nincs, egy sincs. Jobban remeg
 Előtte minden, mit előttem. - Endre!
 Te gyenge Endre!
 (Egy kardot kap.) Magyarok! Második
 Endrét tehát lássátok vívni meg-
 Holt hitvesének jónevére.
 (Bánkhoz.) Állj ki!

BÁNK
 Királyom! én veled nem harcolok!
 Szent vagy te énelőttem - Istenem,
 S hazám után a legszentebb.
 (Kardját leoldván, elébe teszi.) Megölhetsz.

SOLOM (tisztelettel előlép.) Tehát velem.

KIRÁLY
 Fiam!

IZIDÓRA
 Segítsd vitézedet,
 Elköltözött! -

BÁNK (merően nézi). Kedves fiú, miért
 Akarod fejed bezúzni egy gonosz
 Asszony miatt? Szánd e tüzet hazánknak.
 Kétségbe kéne esnem, hogy egy
 Meráni asszonyért hasítanék
 Ilyen nemes szivet ketté. Eredj!

SOLOM
 "Ártatlan" ezt nyögé utolszór az
 Elhunyt szerencsétlen, hallotta ezt ősz
 Atyám - az ő szavára megvívok.
 Gyerünk!

BÁNK
 Gyerünk szegény buzgólkodó!
 (Kiindulnak.)MYSKA BÁN (sietve jön). Fiam hová?

SOLOM
 Megvívni a nagyúrral!
 Nagyasszonyunk haláláért.

MYSKA
 Megállj!
 Az orozva-gyilkoló hát ő?

BÁNK                            Orozva?!

MYSKA
 Igen; mivelhogy a nagyasszonyunk
 Ártatlan.

KIRÁLY
 Az?!

MYSKA
 Semmit sem is tudott
 Ottónak ízetlenkedéseiről.
 Meghittje Bíberach, ki a saját
 Házamban holt meg, azt vallotta. Ő
 Hörgése közt tevé az újjait
 Keresztre és lelkét kiadta e
 Végszóval: "Esküszöm hogy a királyné
 Ártatlan!" - Ő mindent tudott - bizony
 Mindent tudott! az ördög is igazat
 Mondana halála óráján, bizonnyal.

SOLOM
 Úgy hát átkozott legyen, ki a nemes
 Kardot bemártja egy alattomos
 Gyilkosnak a vérébe - (félreveti)KIRÁLY
 Oh igaz!
 Ártatlan ő! ártatlan áldozat!
 Mindent bocsáss meg vérző szív, csak ezt
 Ne hagyd magadtól elrabolni.

ZÁSZLÓSÚR
 Őrzők!
 Vigyétek el fiával együvé!

MIKHÁL
 Fiát is? ezt bocsájtni nem fogom.
 Király! Király! ne hagyd el e szegény
 Árvát: vagy aminő igaz, hogy isten
 Van, mintsem ő az ősi szokásnak áldozatja
 Legyen - hüvelykemet nyomom feje
 Lágyába inkább -

KIRÁLY
 Nem - nem áldozott
 Le szennyel a nap szent koronám felett.
 Ártatlan ő! Király, férj, és atya!

MIKHÁL
 Légy atyja hát e gyermeknek, király! -
 Magyarok! velem jön számkivetésbe és
 Öcsémmel, e szegény kicsi - mindenét
 Itthagyja nektek, csak az egy életért
 Rimánkodik.

KIRÁLY
 Nem a tiéd -

MIKHÁL
 Enyim,
 Melinda s atyja bízta rám: nem is
 Adom ki senkinek. Tűz, víz, veszély
 És gyilkosok közt is karomon viszem,
 És rongyokat s kenyért fogok neki
 Koldúlni. Ez szegény, nem vétkezett, mint
 Az atyja - ezt fogom kiáltani -
 Magyarok! nem ölte ez meg a királynét,
 Nem pártütő ez, mint az atyja; oh,
 Engedjetek csak egy arasz helyet
 Ez árva gyermeknek, hová fejét
 Hajthassa - (zokog) Kérlek adakozzatok
 Ezen kicsiny mártírnak - oh!

KIRÁLY (mélyen gondolkodván, halkkal szól). Vigyétek
 Csak félre kissé -

BÁNK (aki mindeddig oszlopmódra állott, földre szegezett szemekkel,
 most hirtelen felkapja kardját). Ki? mit?

ZÁSZLÓSÚR
 Hah! kardot
 Emelt -

UDVORNIKOK
 Királyi-gyilkos! El vele!

 (Hirtelen messziről egy pásztori síp szomorúan hallatszik - mind
 közelebb-közelebb. - Álmélkodás.)

BÁNK (elcsuklik a karja, reátámaszkodik a kardra, de ez is végre
kisikamlik alóla s a földre esik; melynek zördülésére mintegy
álomból felébred). Mikhál, Simon!

SIMON (aki földre szegezve szemeit, csak hallgatja). Melinda éneke.

BÁNK (fájdalommal) Melinda! - Sírján ezt fuvassam, így
 Enyelge sokszor. Oh Melinda! eltünt
 A szép idő - te fúvasd síromon.

KIRÁLY
 Gertrúdisén!
 (Mintegy magát elfelejtve, siet a holttest felé; de szemébe
 akad Tiborc).

HATODIK JELENET

 Tiborc, ki kevéssel előbb bejött, csak a szegletbe húzza magát.

KIRÁLY
 Ki vagy?

BÁNK (odateként). Jaj! ismered te?
 Nem ismerem - nem ismerem.

TIBORC (csak ottmarad). Tiborc.

BÁNK
 Nem igaz. Tiborc ez nem lehet. Tiborcnak
 Becsületesebb ábrázatja volt.
 Hol van Melinda?

MIKHÁL és SIMON (megrémülve). Melinda?

TIBORC (kucsmáját rágja). Hol?

BÁNK
 Hová
 Tetted? ki ott az, akit erre hoznak
 Oly lassan? (Merően néz az ablakon által ki.) Oh, hogy egy zivatar le nem
 Csavarja szemfedelét képéről! Éktelen
 Lakossa a pokolnak, mit gyötörsz?

TIBORC
 Ha kénytelen -

BÁNK
 Mit? úgy? - Te sírsz? no hála
 Istennek, amíg sírnak az ördögök,
 Addig talán az emberiség örülhet! (Ki akar.)

 (Néhány jobbágyak öszvekötött botokon hoznak egy betakart halottat
 és a szín hátulja közepén leteszik.)BÁNK (visszarezzen s a parasztokat mint esmereteseket merően nézi).IZIDÓRA (nagy várakozással egy lépcsővel lejjebb jön az emeletről).TIBORC (tipeg topog, nyögdécsel).BÁNK (reszkető kézzel vonván le a szemfödelet - nem hisz a szemeinek
 és elcsukló inain erősen akar megállani).IZIDÓRA (öröm s fájdalom közt Gertrúdisra borulni visszasiet). Melinda!

BÁNK
 Oh, felelj te mindenütt
 Jelenvaló! ki tette ezt? (Lerogyik előtte.)MIKHÁL és SIMON
 Melinda!
 (Odafutnak és mögötte térdre esvén, reáborulnak.)KIRÁLY (ki azalatt visszament az asztalhoz). Ki tette ezt?

TIBORC
 Azt kiabálták azok,
 Hogy: "éljen Ottó - nénje bosszulója!"

KIRÁLY
 Ottó!

TIBORC
 "Hogy a határon várja őket
 Ottó, jutalmazással."

KIRÁLY
 Mindenütt
 Ottó! az akit én olyannyira
 Szeretni kénytelen valék, - kiért
 Szintén alattvalóim gyűlölésit
 Vontam magamra - Ottó! átkozott!
 Örökre zárva lesz előtted az
 Országom!

BÁNK
 Oh, hogy néked is csak egy
 Volt életed, te is hogy sebhető
 Valál! Hol a könny, amely ennyi kárt
 Fel tud olvasztani? Szaggassatok
 Homlokotokon sebeket s vért sírjatok;
 Letépetett az Istennek remekje.
 (Somát, ki anyja fejénél térdel, magához vonja.) Gyermek! te is sírsz? - könnyű a te könnyed,
 Mint egy határtalanságban repülő
 Porszem: te kis szegény, hisz nem is
 Tudod, mitől fosztottak meg, - nem. Oh
 Melinda! serkenj fel; hisz' esmeréd
 Te Bánkodat - nem ezt akartam én -
 Nem ezt? - siket fül - szem homályosúl -
 Hasadj ki szív - (Fejét a földhöz nyomva görgeti.)SIMON
 Melinda! nincsen a
 Testvéreid számára egy nyögésed? -
 Világot érő szép szemed berogy, -
 Melled hideg, mint a márvány, - nem éleszt
 Többé fel egy jajszó is tégedet!

MIKHÁL
 És mégis ez még hátra volt! Ezért
 Kellett kifutni a hazánkból? ezt
 Még hátra hagyták a mohádik!?
 Miért hogy egy mennydörgés nem csapott
 Beléd fiam gödrébe, hisz' a keservek
 Is édesebbek otthon a hazában!

KIRÁLY
 Szólj!

TIBORC
 Rám parancsolt, hogy vigyem haza.
 Kevés idő múlván körülvevék Bánk
 Házát. Tüzet hánytak mindenfelé.
 Nagyúr rokonjait lángok közé
 Szórták - alig tudám szerette asszonyom
 Testét kimenteni. Még élt akkor egy
 Kissé - csak azt mondá: Bánkomhoz, és
 Én eltökélém, hogy hozzá viszem,
 Akárhol is legyen.

BÁNK (szemei előtt kapkodván). Itt - itt - itt a világ.
 A könnyek eltakarják azt előlem.
 Nincs a teremtésben vesztes, csak én!
 Nincs árva más több, csak az én gyermekem!

KIRÁLY (magába - indulatoskodik). Nincs? - - Mostan érzi veszteségemet.
 Ő boldog ember! enyhülést szerezhet;
 Szabad folyáson úszhat a dühe:
 Hallgatni kell nekem - király vagyok.
 Fájdalminak lehetne istene;
 De ember is lehet ha tetszik: én
 Isten vagyok csak lenni kénytelen;
 Azonban ember lennem nem szabad. -
 Ti, akik oly halványan állotok
 Körülöttem - itt, ártatlanul megölt
 Szerette hitvesemnek teste mellett
 Kérdez királyotok, hogy mit tegyen
 Most ő -?

IZIDÓRA
 Igazságot, az árván hagyott
 Királyfiak nevében.

MYSKA (halkkal). Vannak oly
 Esetek, hol a kegyelem irtóztatóbb.

BÁNK
 Az én siket fájdalmaimra -
 Vég semmiség az én ítéletem -
 Az Isten engem büntetésre nem
 Tart érdemesnek; - az angyal, mely jegyezte
 Botlásaimnak számát, ily következést
 Húzó legelső lépésemkor el-
 Rémült dicső helyén és félrefordult
 Könnyes tekintettel törölte ki
 Nevemet az élet könyvéből.

KIRÁLY
 Csak egy
 Szót most - mulandó egy szót: és oda
 Ő visszahozhatatlanúl! Megáll
 Egy szóra a természetnek folyása.
 Atyám halálos ágyadon nyögéd
 Még gyermekid fülökbe: "Legnagyobb
 Fájdalmatokban is királyi széktek
 Előtt jelenjen meg tekintetem,
 És intsen emberi uralkodásra."
 (Nyájasan visszafordul, de Gertrúdis látásán fellobban, midőn
 Izidóra a lépcsőkön félig lejött, mintegy könyörögve a királyfiakkal.) Ottan hever meggyilkolt hitvesem,
 És gyilkolója azon törvényeket
 Tapodta, melyek édes tartományimat
 Zöldeltetik, Buzogj te meglopattatott
 Szív, árva gyermekeid kiáltanak!
 Serkenj fel összerontatott igazság;
 De én elégtételt veszek. - Vigyétek.
 (Merően néz maga elébe.)TIBORC (csak egy lépéssel előbbre jön s térdre esik, és rémülve kiált). Uram! beteg feleségem s éhező
 Öt gyermekim kínos nyögések az
 Istennek irgalmáért felmenő
 Végső fohászkodásodat ki fogják
 Zavarni a mennyekből, ha megölöd
 Gyámoljokat.

SOLOM (szánakozva Bánkra mutat). Nézd, uram, e csüggedést! - Király,
 A büntetés már ennek irgalom.

KIRÁLY (semmire sem figyelmez). Nincs a teremtésben vesztes csak ő -
 Nincs árva, úgy mond, csak az ő gyermeke.
 Jól értelek; kivetted a kezemből
 Pálcámat; - én imádlak! Igy magam
 Büntetni nem tudtam - (magában) - nem mertem is.
 Magyarok! előbb mintsem magyar hazánk -
 Előbb esett el méltán a királyné!

IZIDÓRA (a lépcsőn hagyja a királyfiakat s Gertrúdisra borul). Gertrudis! a gyilkos szabad!

MIKHÁL
 Szabad!

BÁNK (alig érthetőleg). Engedd meg illendően eltemettetnem.

SOLOM mély tisztelettel hajtja meg magát. Mindenik azt követi s
 kardjaikat a király előtt lerakják).KIRÁLY
 Magyarok! Igen jól esmérem - szeretnek,
 Enyimek! - Hogy ily nemes szívekkel egybe
 Férkezni nem tudtál, Gertrúdisom!
 (Fel akar sietni a holthoz; de eleibe akadván a lépcsőkön
 álló gyermekei, azokhoz, általölelve, letérdepel.)

 Függöny''

Bánk bán