Egy Madonnához
Spanyol ízlésű ex-voto

Építnék, Asszonyom, Madonnám, sírva feltárt 
Búm éjén teneked egy földalatti oltárt, 
S vájnék szivembe, hol legfeketébb az éj, 
Hová gúny nem hat el, se hitvány földi kéj, 
Egy fülkét ─ kék s arany zománctól égne odva ─, 
Hol mint csodás Szobor, állj büszkén magasodva. 
Ötvözött Verseim dús fémpántját, remek 
Kristályrímekkel is művészin tűzve meg, 
Mint roppant koronát, ékül fejedre fonnám, 
S Féltésem szövetét, óh, halandó Madonnám, 
Szabnám rád Köpenyül, hogy barbár-mereven 
Nyomjon, s bélése is Gyanakvásom legyen; 
Hadd zárja bájaid körül ez őrző sátor, 
Csillogva gyöngy helyett Könnyeim záporától!
Szoknyád vágyam legyen, a lágyan reszkető,
Apály s dagály gyanánt szálló s ereszkedő,
Mely halmokig eped, s völgyekbe hull juházva,
Míg fehér s rózsaszín tested csókkal ruházza.
Hódolatom legyen a szép selyemtopán,
Amely, hogy megalázd, lábadra vár csupán,
S míg az isteni rajz selymébe lágyan forr át,
Őrzi, mint az agyag, a belenyomott formát.   
Ha nem tudok, noha hő vágyam, tetszeni,
Zsámolyodul Ezüst Holdsarlót metszeni,
A bennem mardosó Kígyót vetem elébed,
Hogy óh, Királyi Nő, ha sarkad rájalépett,       
Diadal és dicső bosszú törjön veled
E szörnyre, mely csupa genny s pöffedt gyűlölet.
Majd Gondolataim sok gyúlt Gyertyája sort áll,
Hol, Szüzek Asszonyát, emel virágos oltár,
Hogy míg a kék plafon visszfényesen remeg,
Egyre rád nézzenek, csak rád, e tűz-szemek.
Majd, mert minden izem csak téged áhít váltig
Tömjén- és mirrha- és ámbra-illattá válik,
S feléd, óh, havas és fehér Csúcs, szüntelen
Gomolygás közt lebeg viharzó Szellemem.

Végül, hogy Mária-sorsod kiteljesítsem,
És hogy Szerelmemet barbár kéjjel vegyítsem,
Fekete kéj! a Hét Főbűnt, istentelen
Bánatmarta pribék, hét bús Késsé fenem,
S őrült zsonglőr gyanánt hajítva sorba pengém,
Célul legtitkosabb szerelmed mélyét venném,    
Hadd járják sorba át Szived, a dobogót,
Szived, a zokogót, Szived, a csobogót!
Versek

cs:Výbor z Květů zla II./Madoně
de:Einer Madonne
fr:Les Fleurs du mal/1861/À une madone