Női sors
Mint a király, ki vígan megragadja 
vadászaton az üvegpoharat —
aztán elrejti boldogan a gazda, 
bezárja, őrizi és így marad:

a Sors is így tesz, érez néha szomjat 
és a szájához von egy gyönge nőt,
majd félrerakja, míg magába fonnyad, 
eldugja az üvegszekrénybe őt

hol nem használják és a mély homálynak 
árnyán a régi, kedves kincsek állnak 
(mik kincsek voltak egykor, az ereklyék).

E nő is úgy állt, mint egy elfelejtett
s akár a többi vak lett és öreg lett
s még csak becse se volt, nem is szerették.
Versek
Szonettek