Függ már a lant...
Függ már a lant megérintetlenűl,
Mellyel keservemet elénekeltem,
Keservem, érted, a sír börtönének
Örök rabjává záratott szerelmem.

Ott függ a lant megérintetlenűl,
S ha megpendűl a méla nyúgalomban:
Az nem az összes hangszernek zenéje,
Egy-egy húr hangja csak, mely kettépattan.
Versek
Petőfi Sándor
Magyar irodalom 1772-től 1849-ig