A mi háborúnk
Fölsirásaidnak könnyeit
Fölissza az én tudós ajkam
S dacodat, mely a Mindenség daca,
Csak törd meg rajtam
S meg fogsz lágyulni szeliden.

Mennyi Igen
Van annyi Nem fölött
S ha összeütközök
Bolondos, édes, kis fejeddel
Nem az az, kis lyányom:
Megcsókolom a homlokodat
S feledd el,
Mert a Nemnél több az Igen.

Lüktető fejem térdeiden
Áldja a sorsát:
Talán már sok is
Ez a boldogság
S te bántásod, mely félő imádat,
A Vér rakonca, csoda-szép:
Fogadd el szomjas, nagy hivét
A szádnak: a számat,
Ki szádon őrjöngve pihen.

S kivételes berkeiben
E háborus, dús, cifra napoknak
Háborúink egymáshoz szoknak
Csókosan
S óh harcos, fájó szerelem:
Veled én és te én velem
Éljük az örök háborút. 
Versek