Erdőben (Móra László)
Tarlott erdőnek bús avarját járom
Őszi napsugárba’,
Sárga levélkék — mindmegannyi álom —
Hullanak alája...

Tavaszban fogant édes sok levélke...
Sárga, vörös csókok...
Rátok akadnak, gyenge menedékbe,
Az utazó pókok.

Szűzfehér selyem kifeszített szála...
— Mintha csak ez volna
Erdő-tündérek ezüst hajaszála,
A fákra omolva...

Ilyenkor nekem de szép is az erdő!
Istent látom benne...
Almok közt járva nincs lelkemen felhő.
— Bár sohase lenne!

versek