Shelley sírja
Mint a kilobbant fáklyák a beteg-
ágynál, izzó kövön vad ciprusok; 
éjente itt a kis kuvik huhog 
és ékköves gyíkok keringenek, 
vörös tüzet a mákok kelyhe vet 
s kriptád homályán, a nyugodt odun 
nyilván egy ódon Szfinksz les szomorun, 
a zordon őr halott-ország felett.

Ó! édesen altathat itt a Föld, 
mely mindig az álmoknak anyja volt, 
de édesebben nyughatnál a zöld, 
zengő vizek zajában, drága holt, 
hol nagy hajók, titáni összedőlt 
roncsát ringatja csorba szikla-bolt.
Versek
Szonettek

en:The Grave of Shelley
ru:Могила Шелли (Уайльд/Гумилёв)