Változás (Johann Wolfgang von Goethe)
Kavicsos patak árján elringat a hullám,
S odatárt kebelemre hizelgve simúlván
    Csókjával üdít az erőteli nedv;
Aztán lesietve elhagy csapodáran,
De íme nyomában már mást hoz az áram,
    S szép váltakozásban megújul a kedv.

S te mégis e drága örömteli élet
Múló idejét henye búra fecsérled,
    A mért egy igéző leányka hamis?
Idézd föl a múlt kéjt, hívd a jövendőt!
Ha isteni kéj volt, ölelni az elsőt,
    Hidd, isteni kéjt hoz a második is.
Versek