Huszonharmadik
ének olasz nótára

1   Keserítette sok bú és bánat az én szívemet,
     Kiben régoltától fogva viselem életemet,
     Nem tudok már mit tenni, hová fogjam fejemet,
     Mert sok nyavalya után új kín gyötör most engemet.

2   Reám mert hertelenséggel most az szerelem jüve,
     Egy igen szép virág magának engem köteleze;
     Egyetlenegy szépségem, mindéltig így kínzasz-e?
     Az te hív szolgádat [...] megölni nem szánod-e?

3   Vége bár keserves éltemnek légyen, ha akarod,
     Ha szerelmemet kínnal fizetni jobbnak gondolod,
     Ám teljék néked kedved, csak hogy te jobb karod
     Hozza el életemért nékem kedves halálomot.

4   Semmit mert nem gondolok immár szernyő halálommal,
     Csak hogy ölessem meg te liliomszínő karoddal,
     Én szerelmem, gyilkosom, boldog lészek azzal,
     Ha az én kínaimnak végét éred halálommal!

5   Jóllehet, ha meg kell halnom, okát tudni akarnám,
     Mert ha szerelmemért míveled ezt mostan énrajtam,
     Az jóért hogy gonosszal akarsz lenni hozzám,
     Nem illik, hogy szolgálatomért tőled igy kínzassam.

6   Térj hozzám azért most, egyetlenegy gyönyörűségem,
     Tégy te szolgáddá engem, én édes drága szépségem,
     Mert csak tebenned vagyon nékem reménségem,
     Hiszem, hogy még valaha megszánván, te jól téssz vélem.

7   Ímé, lám naggyal meghaladtad az te szépségeddel,
     Azkinek nevét viseled te vezetékneveddel,
     Az napnál hatalmasb vagy te két szép szemeddel,
     Szép Diana is semmi hozzád magaviseléssel.

8   Látván minapi napon hajad aranyszínő voltát,
     Kaláris szabású ajakid édes mosolygását,
     Gyönyörű beszédednek hallám zengő szavát,
     Álmélkodván csodálám az te rózsaszínő orcád.

9   Oly igen nagy ereje vagyon te két szép szemednek,
     Akiket akarnak, megölnek, s ismét megélesztnek;
     Az hónál fejérb kezed, kit Istentűl kérek,
     Hogy rövidnap szorosan ölelvén rám keröljenek.

10   Nem illik azért néked lenni hozzám most félkedvvel,
       Ha meggondolod, hogy kiket hadtam én éretted el,
       Szántalan fáradságot vettem én érted fel,
       Kiket is csak egyedül érted viseltem békével.

11   Az szükség viszen tőled ily igen messze most engem,
       Nem lehet az különben, el kell immáron sietnem,
       Nagy víg kedvő szerelmem, ne felejts el engem,
       Végyed örökké való hív szolgálatomot nékem.
Versek