A királynak...
A királynak ifjú sarja 
az igaz törvényt akarja 
s nékünk vígasságot ad: 
árboc ő, magasba szállva, 
nincs is erdőn semmi szálfa 
délcegebb és magosabb.

Imre gyermek kiskorába
Istenhez járt iskolába,	
fő-király növelte ezt.
Ős-ellenség visszatorpan,
tőle kúsz a dög a porban,
mert kezében a kereszt.

Gedeonnak kürtje zendül, 
mágusokra néma csend ül, 
kürt se szólal meg sehol. 
Ő dalol, zsoltároz aztán, 
énekekkel fönt virrasztván, 
Krisztusának udvarol.

Szent papok rendjét köszönti, 
a szivét nekik kiönti,
mindegyikre ráborul. 
Egyet egyszer, másat kétszer, 
ám a negyediket hétszer, 
megcsókolja jámborul.    
   
Látva ezt elámult atyja, 
vidoran-búsan kutatja, 
mér tesz így magzatja, mér?
Vall az ifjú most felelve: 
„Mert emez pap tiszta lelke 
mint a liliom, fehér.”

Konrádot, a vasbilincsben, 
ő fololdja, lánca nincsen, 
mind lehull a lánca ott. 
Hát Pannónia dicsérjed, 
dallal és jellel kisérjed 
áldják őt a századok.
Versek