Apollo archaikus torzója
Mi nem ismertük hallatlan fejét, 
amelyben szemgolyói értek. Ámde porzó 
fénytől sugárzik e torzó 
s nézése benne lecsavarva még

parázslik. Másként nem vakítna itt 
a mell íve s a lágy-lejtésű ágyék, 
honnan mosolygón még a régi vágy, ég 
a pont felé, hol a nemzés lakik.

Másként e kő torz lenne, roskatag,
az áttetszőén lankás váll alatt
és nem ragyogna, mint vadállat bőre,

s nem törne minden sarkából előre 
egy-egy csillag: mert itt nincs egy tenyérnyi 
folt, mely nem rád tekint. Kezdj újra élni
Versek
Szonettek