Finale
1

A néma őszi tájra nézek.
     Ajkam lezárt és hallgatag.
A szürke égen pár madár száll,
     rám ritkuló fák hajlanak.

Nem nézek hátra, ámde érzem,
     mögöttem áll egy lányalak.
Ő is a ritka fákra bámul
     s éppily merengő, hallgatag...

        2

Ma újra felsír a szivemben
     egy ősi, elfeledt rege,
oly egyszerű, oly tiszta hangú...
     Vajon, vajon megérted-e?

Tavaszkor egy ifjú leányka
     csokrot adott egy férfinek
- kék ibolyát, örök szerelmet -
     aztán kevély lett és hideg.

        3

Ó mennyi ábránd háborítja
     e szép, e csöndes életet.
Tündérruhákba jönnek, aztán
     ellengenek szivünk felett.

Egy szép mosoly, egy kézszorítás
     illatlehellő fák alatt...
És vége lesz a bús regének,
     egy sír, mi abból megmarad. 
Versek