Nyárvég
Eredj, zöld nyár, eredj haza;
elküld már kedvesed, az ősz. 
Vidám korod rőtfenyvei 
kiégtek; tovább ne időzz!

Erdőd rozsdás; tócsád sötét;
kóród harmattól rothadoz;
és minden fecskéd elhagyott 
és minden mákfejed poros.

A hervadás koszorui 
fojtják el dalod s fényedet;
s többet a nappal lelke már 
nem marad esten át veled.

Férged melytől a rózsa félt, 
épugy elhullt mint a virág;
loncod mint vénemberszakáll, 
leng sárgán; bérleted lejárt.

Emléked drágább mint amit 
megérsz már; muljon hát veled!
Ó tűnt nyár, így csügg még a szív 
terajtad: sajnál és feled… 
Versek