Thaliarchushoz (Vargha Gyula fordítása)
Nézd, a Soractét hó fedi vastagon, 
A zúzos erdők görnyeteg ágai 
     Alig bírják a téli terhet
          S jég köti már a folyók futását.

Hideg van, enyhítsd fával a tűzhelyet 
Megrakva bőven. S ó, Thaliarchusom, 
     Hozz kétfülű szabín csöbörben 
          Tiszta, erős, negyedéve szűrt bort.

Csak bízd a többit isteneinkre, kik 
Mihelyt a tengert fölkavaró szelek 
     Dühét lenyomják, még a ciprus 
          Lombja se zúg, sem a karcsu kőris.

Holnap mi vár rád, – azt ne kutasd, ne kérdd, 
Minden napod nézd kész nyereség gyanánt; 
     Ne vesd meg az édes szerelmet,
          Sem dobogó ütemét a táncnak,

Még messze tőled, ifjutól, a komor, 
Mogorva vénség. Most csak a Mársmező 
     S a tornatér kell s éjjelenkint
          Lágy susogás, a kitűzött órán.

Öröm ma még, a lány ha kacagni kezd, 
Hogy megtaláld őt, bár a sarokba bújt, 
     Szerelmi zálogot rabolni,
          Tőle, ki csak teszi, hogy haragszik.
Versek