(Ha jő a tél, dideregve búvik…)
Ha jő a tél, dideregve búvik 
A jég alá a kis patak, 
Csilláma elvész, szökdelése  
Elcsendesül a jég alatt. 
Csak az örökkön élő forrás 
Vizével nem bír a hideg,
Ez csillog és bugyog szünetlen,
S morajlik tőle a liget.

A sors csapásitól lehűtött 
Sziv is szenved ily jég alatt, 
Az ifjuság víg kedélyének 
Patakja benne nem szalad, 
Ámde a jégkéreg alatt még 
Van élet és van enyhe nesz,
S mint a forrás tovább morajlik 
A hideg, néma csendben ez.
 
(1835)          
Versek

ru:Поток сгустился и тускнеет (Тютчев)