Őseim szigetét...
Őseim szigetét meglátom-e vajon? 
Lenn a tengerparton estente óra hosszat 
búzavirágszinű ruhákba szivaroztak. 
Néger gitár pöngött, és benn az udvaron 
édesvíz szunnyadóit a kőmedence alján. 
A tenger lenge volt, mint tüllcsokor és halvány, 
s mint nyár és fuvola, az est szomorú volt. 
Sötét szivart szívtak, s a piros-pici folt 
úgy égett, mint ama vörös pintyőke tolla, 
melynek szépségeit több költő megdalolta. 
Atyámnak Atyja te, mikor még nem is éltem,
itten tanyáztál, s a forró, gyarmati szélben 
postahajók úsztak, ringott az óceán. 
Mondd, élt-e a lelkem, gondoltál-e reám, 
hogy szivarozgattál s a szíveket kitárva 
zörgött a négerek egyhangú bús gitárja? 
Gitár volt-e lelkem, vagy volt tán a vitorla? 
Vagy az ültetvényben egy csivogó madárfej, 
mely a bokrok között megmozdult, vagy
                                                        akármely 
rovar, mely zümmögött s rászállt az ablakokra?
Versek