Magyar költők sikolya Európa költőihez 1919-ben
Oly mélyre estünk, hogy nem hullhatunk már, 
nincs is magas és nincs számunkra mély. 
Anyánk nyelvén sikoltunk a világhoz, 
mi lesz szívünkkel és mi lesz szavunkkal, 
ha jó az éj? 

Ti messze költők, akik távol innen 
emelkedtek az Isten szívihez, 
mi földön ülünk már s szavak hamúját 
kapargatjuk, és fölzokogva kérdjük, 
mi lesz, mi lesz? 

A versünk is már csak segélysikoltás, 
mely ki se hat a tűzön-poklon át, 
mint gyönge csecsemőé, kit megölnek, 
és mint a szűzé, akit meggyaláznak 
a katonák.

Versek