A kalandor (Rainer Maria Rilke)
Amikor a társaságba tévedt:
a Váratlan volt s a Hirtelen 
és körötte villogó veszélyek 
fénye rezzent a riadt teren,

és fölkapta bókoló zavarba 
a földről a princesz legyezőjét, 
melyről éppen az imént akarta, 
hogy lehulljon. És mikor a nő-nép

nem bujt véle meg az ablakokban, 
(honnan a park álomködbe lobban, 
hogyha a kezével rámutat) 
kártyaasztalhoz ült ő nyugodtan 
s nyert. És nézte azt a sok urat,

aki kártya közbe méregette 
és a nőt, ki simogatta kéjjel, 
vagy tükörből leste őt, megette. 
És föltette, hogy nem alszik éjjel,

mint tegnap, mivel harcolnia
kell ma is, s nézése oly merő lett,
mint kinek sok nőtől van fia
és távolba gondoztatja őket.
Versek