A sirályok
Nyugodt, szelíd alkonyban a sirályok, 
az óceán fölött keringenek: 
a szürke emlékek, a félve szállók, 
így játszanak halott szívünk felett.

Az egyik alszik a viola ködben, 
vagy a tüzes égnek hadat izen, 
a másik, mint nyíl, a habokba röppen, 
vagy ringatózik a puha vizén.

Nincsen madár, mely náluk szabadabban 
küzd a viharral s véle oly rokon, a 
fekete, rezes, kék habokon.

A fészkük ott van a keserű habban, 
szeretik a dagályt, a zord időt: 
az óceán fehér lepkéi ők.
Versek
Szonettek