Rokon borzalom
„Ez ónszinű és rémes ég, 
miben sorsod tükrözve látom, 
vajon mily eszmét lop beléd? 
Felelj, istentelen barátom.”

Határtalan felbátorít 
a sok talány, az éj, a tűz-kép, 
nem jajgatok, miként Ovid, 
hogy a hazájából kiűzték.

Szétdúlt egek, tibennetek 
gőgös-magamra ismerek. 
S te vagy, sötét, gyász-arcú felleg,

holt álmaimnak ravatalja, 
és a pokol visszfénye rajta 
legkedvesebb zordon szivemnek.
Versek
Szonettek