141. szonett
Valóban nem is szemeimmel szeretlek,
Ezer hibát találnak benned ők;
De szűm imádja, mit azok megvetnek,
S szeret (daczukra) foltot és redőt;
Nyelvednek hangjain fülem sem édelg,
Érintni tapintásom sem kiván;
Szaglásom, ízlésem se vágyna véled
Mulatni csak, magános lakomán.
De ész s érzékek, hogy rabod ne légyen,
Rá nem birhatják szívemet, a balgát,
Mely férfi voltát levetkezve (szégyen!)
Csak gyáva rabod és nyomoru szolgád!
        E nagy nyomor közt csak egyben remélek:
        Ki bűnöm szerzé, el csak nem itélhet. 
Versek
Szonettek

en:Sonnet 141 (Shakespeare)
de:William Shakspeare's sämmtliche Gedichte/Sonett CXLI
fr:Sonnets de Shakespeare/141
ru:Сонет 141 (Шекспир/Гербель)
zh:十四行诗 141 (莎士比亞)