A fordító utószava


A fordító utószava 

Grigorij Novickij életére vonatkozóan a XVIII. és XIX. száza-
di irodalomban találunk adatokat. Novickij apja kozák ezredes 
volt, aki fontos szerepet játszott a XVII. század végi Ukrajna 
belügyeiben. Haláláig, mely 1700 körül következett be, mindent 
megtett, hogy fiának, Grigorij Novickijnek magas színvonalú neve-
lést biztosítson. Így Novickij is, mint korának számos nagy 
egyénisége, a híres, 1631 óta működő „Kijevi Mogiljan Kollé-
giumban” tanult, majd apja példáját követve, kozák ezredes lett.
Filipp Orlik feleségének édestestvérét vette nőül. Orlik Ma-
zepának Ukrajna hetmanjának volt a főírnoka.

Feltehetően ennek a rokoni kapcsolatnak is szerepe volt abban, 
hogy 1708-ban, amikor a svéd seregek, élükön XII. Károllyal, 
betörtek Oroszországba, és Mazepa I. Pétert elárulva átállt a 
svédek oldalára, Novickij is Mazepa hívei között található, 
sőt egy ideig Szenyavszkij, a nagy korona-hetman mellett ma-
zepista rezidensként tevékenykedett. 1709-ben azután G. No-
vickij írásban folyamodott I. Péter frissen kinevezett kan-
cellárjához G. I. Golovkin grófhoz, beismerve az uralkodó 
előtti bűnösségét. Jóllehet ezután engedélyezték Novickijnek, 
hogy visszatérjen, hamarosan tizenöt kozákkal együtt mégis 
Szibériába száműzték. Grigorij Novickij tehát mint száműzött 

- 145 -
 
került Szibériába, amiről egyébként ő maga vall az olvasóhoz 
címzett előszavában. Száműzetésének, helye Tobolszk városa 
volt.

Szibériában élve, Novickij Filofej Lescsinszkij tobolszki és 
szibériai metropolita, valamint Matvej Petrovics Gagarin her-
ceg és kormányzó támogatását élvezte. Ez érthetővé teszi, hogy 
a kézirat második oldalán a Gagarinok hercegi címeréről írt tíz 
soros verset találjuk, ami egyébként ebben az időben általáno-
san elterjedt szokás volt, különösen a lengyel és nyugatorosz 
költők körében. A függőségben lévő ember helyzete késztette 
Novickijt arra, hogy Gagarin herceget az egész műben hízelgő 
módon magasztalja. Ez különösen a mű elé irt Gagarin herceg-
hez adresszált ajánlásban szembeötlő. Éles kontrasztot szol-
gáltatnak ehhez a korabeli dokumentumok, amelyekből kitűnik, 
hogy Gagarin hercegnek, mint Szibéria kormányzójának a tevé-
kenysége egyáltalán nem volt annyira dicső, mint ahogy ezt 
Novickij leírja. Hiszen tudjuk, hogy Gagarint 1719-ben a ha-
talommal való visszaélés, pusztítás és fosztogatás vádjával 
megfosztották kormányzói tisztségétől és bíróságnak adták át,
amely halálra ítélte őt. 1721-ben Pétervárott ki is végezték.

A másik személy, akivel Novickij szibériai száműzetése idején 
szoros kapcsolatban állott Filofej Lescsinszkij. Novickij 
ugyanis Szibériába érkezése után néhány társával együtt Filo-
fej szolgálatába szegődött, s ez tette lehetővé számára, hogy 

- 146 -
 
1712-15-ben elkísérje Lescsinszkijt hittérítő útjaira az 
osztjákok, és vogulok földjére. Éppen ezek az utazások 
szolgáltatták Novickijnek az anyagot a „Rövid leírás”-hoz.

Filofej /Filoret/ Lescsinszkij 1702-ben lett szibériai met-
ropolita I. Péter 1700 június 18-án kelt rendelkezése értelmé-ben Varlaam Jaszenszkij, az akkori kijevi metropolita javas-
latára. Azonban 1711. és 1715. között elhagyta e tisztséget, 
és a legszigorúbb szerzetesi fogadalmat letéve, vissza akart vonulni 
a „Kijevo-pecserszkaja lavrá”-ba (Kijevi Barlangkolostor), azaz 
abba a kolostorba, ahol metropolitává választása előtt kulcsárnok volt. Visszavonulási szándékát részben megváltoztatva, 
Lescsinszkij végül is hittérítőnként indult az osztjákok és 
vogulok közé. Ebben az időszakban Joann Makszimovics viselte a 
szibériai metropolita tisztségét. Az ő elhunyta után 1715-től 
újból Lescsinszkij lett Szibéria metropolitája 1721-ig. Ekkor új metropolitát neveznek ki: Antonij Sztahovszkijt, akitől Gr. 
Novickij felügyelői tisztséget kapott. Feladata az volt, hogy 
a kondai járásban az újonnan megkeresztelt osztjákoknál ellen-
őrizze a keresztény szokások megtartását. Ebben a tisztségben 
vesztette életét, ugyanis egy Szentyasev nevű hittérítővel együtt 
az erőszakos térítések ellen felbőszült osztjákok haragjának 
áldozatává lett. Halálának dátumát mind ez ideig nem ismerjük.

- 147 -
 
Majkov szerint ez Lescsinszkij halála, azaz 1727 után történt.

Grigorij Novickijről valamennyi XVIII-XIX. századi író, aki 
ismerte a „Rövid leírás”-t, úgy nyilatkozik, mint szerfölött 
művelt emberről. Sajnos nem tudjuk, hagyott-e hátra még va-
lamilyen írásos művet Novickij az itt közölt írásán kívül. 
Igaz,  Majkov a „Rövid leírás...” 1884-ben készült első ki-
adásához írt előszavában világosan, de nagyon óvatosan azt a 
véleményét fogalmazza meg, hogy Szawa Jeszipov szibériai 
évkönyvének egy általa ismert, és 1767-ben az Orosz Tudományos 
Akadémia könyvtárába került másolata dél orosz kézírással ké-
szült, és az ukrán nyelv felismerhető sajátosságait mutatja, 
tehát Novickij munkája is lehet. Ez azonban csak feltételezés. 
Az viszont bizonyos, hogy Novickij jól ismerte Szavva Jeszipov 
évkönyvét, ez ugyanis kitűnik a "Rövid leírás..." első feje-
zetének néhány bekezdéséből, ahol a Szibériára vonatkozó álta-
lános ismeretekről szól a szerző.

Grigorij Novickij „Rövid leírás az osztják népről” című 
munkájának kéziratát a V. V. Kujbisevről elnevezett Tomszki 
Állami Egyetem kultúrtörténeti múzeumának kéziratosztályán 
őrzik. Külsőleg a kézirat negyed géppapír nagyságú könyv. 
Papír és félbőr kötésű. A bőrkötésen arany dísznyomás van, és 
rá van nyomva a kézirat címe is: „Rövid leírás az osztják 
népről.” A borítótábla felső részén van egy 33-as számot vi-

- 148 -
 
selő szabványcímke, valószínűleg a tobolszki székesegyház 
könyvtári katalógus száma.

A kézirat 25 füzetből áll, mindegyikben 4 lap van. összesen 
100 lapból áll a kézirat. A lapszámozás a 2. laptól kezdődik, 
a 9. lappal bezárólag arab számokkal, a 10. laptól a 98. lap-
ig egyházi szláv betűkkel van jelölve. Tehát 98 lap van meg-
számozva, amelyeken tulajdonképpen a kézirat szövege is van.
A papír elég vékony, szürkés színű, hosszában sűrűn, kereszt-
ben ritkán vonalazott. Az üres lapokon vízjel van, az elsőn 
cirill nagy b formájú, az utolsón cirill nagy t, b és f ala
kú. A kézirat papírján egyébként címerpajzs formájú vízjel 
van, melyet felülről egy korona fed, az oldalán pedig orosz-
lánok állnak a hátsó lábukon. A kézirat kétféle minőségű pa-
pírra van írva: hollandra és oroszra. Az utóbbi elég durva 
és vastag.

Miniatúra és kolumnadísz nincs a kéziratban, ligatúra sem 
fordul elő. Csak az utolsó öt bekezdésben van a számozás és 
az első szavak kezdőbetűje cinóberfestékkel írva.

A kézirat a XVIII. századi nagy és jól olvasható „szkoropisz” 
/gyorsírás/ írásmóddal íródott, kevés benne a rövidítés és 
fekete tintával írták. A szöveg fejezetekre és bekezdésekre 

- 149 -
 
tagolódik: Összesen nyolc fejezetből áll a könyv. Az elsőben 
18, a másodikban 22, a harmadikban 10, a negyedikben 15, 
az ötödikben 6, a hatodikban 15, a hetedikben 9, a nyolcadik-
ban 13 bekezdés van. A fejezetek és bekezdések, valamint a 
kéziratban található dátumok- egyházi szláv betűkkel vannak 
jelölve, kivételt képez a második fejezet, ahol a „vtoraja” 
számnév ún. polgári írású.

Minden fejezetnek van alcíme. A kézirat első lapja üres, nyil-
ván a könyvkötő fűzte bele. A másodikra van írva a kézirat 
címe. Ugyancsak ennek a lapnak, a túlsó oldalán van egy tíz 
soros, Gagarin szibériai kormányzó címeréről írt vers. A 2-5. 
lapon a Gagarin hercegnek szánt ajánlást találjuk. A 6-9. ol-
dalon: „Előszó az olvasóhoz." A 10-98. lapokon van a tulajdon-
képpeni „Rövid leírás..." Meg kell említeni, hogy a 8. feje-
zet utolsó öt bekezdése a 93. laptól kezdve más kézírással 
van írva, s ez nem hasonlít az első 92 lapon találhatóra. A 
kézirat e részében néhány betű különös formájú /1. az orosz 
reprint 66., 69., 78. oldalát/, a bekezdések számozása 
és az első szavak kezdőbetűi pedig cinóberfestékkel vannak 
írva.

Majkov véleménye szerint a 92. lapig a kézirat délorosz kéz-
írással, a 93-98-ig nagyorosz írással készült. Az 1-92. lapon 
levő javítások némelyikének elemzése és az utolsó 5 bekezdés 

- 150 -
 
tartalma arra enged következtetni, hogy mind a kettőt ugyan-
az a személy végezte, nevezetesen olyan, aki részt vett Novickij 
utazásaiban. Ezt a feltételezést igazolja az is, hogy az utol-
só hat lapon semmiféle javítás nincs.

A 98. lap hátoldalán két bejegyzés van. Az első szövege lendü-
letes írással készült, s így hangzik: „Ebben a könyvben 98 lap van, 
a tobolszki székesegyház kincstárnoka Jakov Laszocskin 1856. április 5.” A második pedig sűrű apró írással: „Ezt a könyvet 
a tobolszki járás tanára, Ny. Abramov olvasta 1838.”

Irodalmi forrásokból ismert tény, hogy a kéziratot I. B. Müller, 
Ny. Abramov, P. A. Szlovcov, T. M. Szpasszkij, I. Cserepanov 
és sokan mások is használták. Természetesen mindegyik szüksé-
gesnek tartotta, hogy javítson a kézirat szövegén. Különböző 
jellegű javításokat találhatunk benne. Egyes helyeken a kéz-
irat szélén, a sorok felett terjedelmes mondatok és külön sza-
vak találhatók, míg Novickij szavai és mondatai át vannak húz-
va. Gyakran bukkanunk szavak vagy betűk írásának javítására,
így például az 50. és 80. lapon a papír szélére egész monda-
tok vannak írva. Egyes szavak közbeiktatására minden oldalon 
van példa /l. az orosz reprint lábjegyzeteit/.

Nagyon sok szó ki van húzva a 32., 55., 56., 88., 90., 93., 
oldalon. Ugyanezeken az oldalakon szavak és betűk javítása 

- 151 -
 
található. Azt ma már természetesen bajos lenne megállapítani, 
hogy az előbb felsorolt személyek közül ki milyen javítást 
végzett a kéziraton. Mindegyik, más kézírással van írva. Néhá-
nyat közülük feltehetőleg maga a szerző végzett.

A kézirat а ХVIII. század első negyedének orosz nyelvén íródott. Addig az orosz írásbeliség alapját az egyházi szláv vagy cirill ábécé képezte. Mint ismeretes ebben az időszakban az orosz írás-beliség gyökeres változáson ment keresztül. 1710-ben I. Péter a rendelkezésére bocsátott egyházi és polgári nyomtatott, írott 
ábécé tervezetből kihúzta az összes egyházi szláv betűt, és csak a polgári ábécé betűit hagyta meg. Az vált az orosz írásbeliség alapjává.

Megtiltották az egyházi szláv betűk használatát polgári célokra, csak az egyházi könyvek nyomtatására és másolására hasz-
nálhatták. De Novickij kéziratában van polgári írásmód és egyházi 
szláv írás szerinti betű is /l. a kéziratból közölt facsimiléket/.

Novickij ismerte az egyházi szláv nyelv nyelvtanát, helyesírá-
sának, etimológiájának, mondattanának sajátosságait, valószínű-
leg hivatali kötelességéből adódóan sok egyházi szláv könyvet 
olvasott, s mint említettük anyanyelve ukrán volt. Mindezek a 
sajátosságok kifejezésre jutottak írói nyelvében és annak for-
májában. Ezért semmi különös nincs abban, hogy az óorosz sza-

- 152 -
 
vakkal párhuzamosan egyházi szláv és ukrán szavak, valamint 
az óorosz nyelvben ekkor már nem használatos nyelvtani alakza-
tok és fordulatok is lépten-nyomon előfordulnak.

1838-ban a tobolszki járási iskola tanára N. Abramov, tanul-
mányozta a tobolszki székesegyház archívumát, s a könyvtárban 
sok más kézirattal együtt megtalálta Novickij kéziratát is. 
Miután elolvasta a kéziratot, másolatot készített róla és 
1840-ben elküldte az illetékes népművelési osztálynak. 1847-ben 
a Népművelődésügyi Minisztérium Archeográfiai Bizottsága átad-
ta a másolatot az Orosz Földrajzi Társaságnak /RGO/. Majkov le-
írása szerint a kézirat így nézett ki: "Az Archeográfiai Bizott-
ságtól kapott másolat nagyságát tekintve egy lap negyed része, 136
lapból áll, laponként és füzetenként megszámozva. Az első lap üres. 
A 2. lapra ez van írva: „Másolat Grigorij Novickij az osztják 
népről szóló munkájáról. A 3-dikon a Népművelésügyi Minisztériumnak.
Szíves Adomány. A 4-9. lapon előszó van, melyet Abramov írt.” 
Az előszó végén a következő bejegyzés áll: „Tobolszki járási 
iskola történelem és földrajz tanára, N. Abramov. 1840. december 3.”

A 10. lapon Novickij munkájának a címe van. A 11. lapon tíz sorból 
álló vers következik a Gagarin hercegek;: címeréről, a 
12-16. lapokon ajánlás Gagarin hercegnek. 17-21-ig „Előszó 
az olvasóhoz.” 22-24. újra üres lapok, 25-136. a kézirat szövege.

- 153 -
 
А 136. lap alján a következő két feljegyzés van:
1/ „Az eredetiségről Jevgenyij Kacsurin intézeti igazgató 
tanúskodik.”
2/ „Az eredeti kézirat hiteles másolata: a járási iskola ta-
nára N. Abramov.”

1854-ben Abramov még egy másolatot készített és közvetlenül 
az RGO-nak küldte „de sajnos jelenleg nincs az archívumban” 
- írja Majkov 1875-ben.

Abramov makacsul igyekezett elérni, hogy kiadják Novickij 
kéziratát, de törekvését a minisztérium nem vette figyelembe. 
Végül 1883-ban Majkov, aki az RGO etnográfiai osztályának volt 
az elnöke, elhatározta, hogy kiadja Novickij kéziratát. Ren-
delkezésére állt Abramov első másolata, amely szerinte „né-
hány hibát tartalmazott abból eredően, hogy Abramov nem jól 
értelmezte az eredeti szöveg néhány kibetűzhetetlen részle-
tét.” Majkov kérésére az RGO elkérte a kézirat eredetijét a 
tobolszki székesegyháztól, úgy hogy Majkov az eredeti kézirat 
alapján készítette elő a művet kiadásra.

A kiadás 1884-ben jelent meg 652 példányban. E kiadásnak a 
sok pozitív oldala mellett van egy sor hibája is.

- 154 -
 
Először is Majkov nem szól a szerző személyéről az előszó-
ban. Nem elemezte a kézirat tartalmát, csak jelentőségét 
hangsúlyozta. Végül bár lehetősége volt, hogy kiadását szó-
jegyzékkel és bibliográfiával lássa el, csak egy rövid tárgy-
mutató mellékelésére szorítkozott. Majkov kiadásának egyik leg-
nagyobb hibája az, hogy reprodukálta az összes olyan javítást 
és kiegészítést, amely nem a szerzőtől származott minden magya-
rázat és megjegyzés nélkül. Így például megismételte a 2., 31., 
32., 54., 55., 56., 88., 90., 93., és más oldalakon lévő na-
gyobb javításokat és kiegészítéseket. Majkov kiadása több mint 
50 éves volt, amikor az új kiadás 1941-ben Novoszibirszkben
megjelent. Ezt a kiadást Novickij eredeti kézirata alapján ké-
szítették elő, amelyet a tomszki egyetem kultúrtörténeti mú-
zeumának kéziratrészlegében őriznek.

Az RGO Majkov kiadásának megjelenése után nyilván visszaadta 
a kéziratot a tobolszki székesegyháznak. 1919-ben a tobolszki 
egyház vezetői megkísérelték, hogy Kolcsak híveivel visszavo-
nulva más templomi értékekkel együtt magukkal vigyék a tobolsz-
ki székesegyház legértékesebb kéziratanyagát is. Ez a tervük 
nem sikerült. Nem ismeretes, hogy került a kéziratrészleg egy része a tomszki Csekához /VCSK/, de tény, hogy innét került át 
az később a tomszki egyetemre. Ebben az anyagban volt Novickij 
kézirata is.

A novoszibirszki kiadás készítői igyekeztek Majkov hibáit ki-
javítani. Például az összes olyan javítás és kiegészítés, ami

- 155 -
 
nem a szerzőtől származik zárójelbe van téve és a lábjegyzetben 
magyarázzák. Minden helytelen javítás törölve van. Rövid 
szójegyzékkel, bibliográfiai: jegyzékkel, illusztrációkkal lát-
ták el a kiadást. A szöveg visszaadásánál megőrizték annak min-
den sajátosságát a szovjet helyesírás érvényesítésével.

Nem jelölik: a kemény jer-t, a pontos i-t és a jaty-ot. 
Felülvizsgálták az írásjelek alkalmazását, a rövidítéseket fel-
oldották. A szavak elején és közepén gyakran előforduló „i 
kratkojé”-t cirill i-vel helyettesítették. A kemény jer csak ott maradt meg, ahol erre a mai helyesírás szempontjából is 
szükség van. Az elöljárókat külön írták, a tulajdonneveket 
nagybetűvel kezdték. A lapszámozás egységesen arab számok-
kal történik, a kézirat szövegében található dátumokat ugyan-
csak arab számokkal írták.

Tehát Grigorij Novickij : „Rövid leírás az osztják népről”
című művének eddig két kiadása létezik: az első L. Majkové, 
amely 1884-ben jelent meg, a második, az itt közölt, Novo-
szibirszkben az Állami Könyvkiadónál jelent meg 1941-ben.

Ferincz István

- 156 -

Függelék 
Függelék: A fordítás alapjául szolgáló novoszibirszki kiadvány címlapjának szövege:

Григорий Новицкий

КРАТКОЕ
 ОПИСАНИЕ

O НАРОДЕ
   ОСТЯЦКОМ
            1715

                          1941
     Н0В0СИБГИЗ

Jegyzetek