A Lanthoz (Bajza József)
Zengj, ó lant, húrodon 
Igéző éneket, 
Hangod szelíd legyen, 
Olvaszszon szíveket. 

Fesd az ifjú kebel 
Heves küzdéseit, 
Egekre szárnyaló 
Merész reményeit; 

Az emberéletet, 
Gyarló szép álmait, 
A sírt, melynek vihar 
Nem éri partjait. 

Zengj bút, vigalmakat, 
Az érző szív baját, 
A lyányka kék szemét, 
Tündöklő szög haját; 

S melyet virágival 
Istenkéz hímezett, 
Zengd a kies tavaszt, 
A szép természetet. 

S amerre kéklenek 
Kárpát szirtormai, 
Amerre omlanak 
Dunának árjai: 

Gryulaszsz nyelv és haza 
Iránt hő kebleket, 
Magyar szép ajkakon 
Viszhangzzék éneked. 

S ha vígalom derűl 
Vidám dalodra majd, 
S mély gyötrelmid felett 
Mély gyötrelem sohajt: 

Egy új Olympián 
Ne kívánj pályabért: 
A legszebb koszorút 
Nyerted küzdésidért
Versek