A hajóhoz
Horác után

Új fergeteg kél ellened, oh hajó!
S készül az álnok síkra taszítani.
   Jaj, mit müvelsz? Térj, kérlek, ismét
      Hajdani hív kikötőd keblébe!

Nem látod-é, mint' ingadoz a kevély
Árbocz, s az eltört karfa miként recseg?
   Nem illnek ily kétséges úthoz
      Bomladozó kötelékid. Ime

Nincs ép vitorlád, nincsenek istenid,
Kikhez segédért bízva kiálts megint!
   Ámbár az erdők legnemesbik
      Gyermeke, nagyra vonúlt fenyő! te

Kérkedve hányod ismeretes neved
S főszármazásod. A remegő hajós
   Nem bízkodik festett falakban,
      Óvd magad a dühösűlt szelektől!

Csüggedve sírtam annyiszor a kiért,
De a kit épen nem láttam agyarkodó
   Örvényiből mindig kikelni:
      Oh! mikor érsz kikötődbe vissza?

Versek