Egy kibujdosott végohajtása
Külföld halma födend, leütöttet nem honi harcban,
Sírba rokon könytől megsiratatlan esőt;
Hintse el, aki letesz nyugalomra, a szánakozó kéz
     E szivemen hordott port hideg arcaimon.
Szent por ez: a haza földéből bujdosva hozám ki,
     Mely rabigába viszály s orgyilok által esék.
Versek
Vörösmarty Mihály
Magyar irodalom 1772-től 1849-ig