Minnyihez
Égtem érted s te szerettél,
    Még én égek, nem te már.
Ah, te már meghidegedtél,
    Szád, szemed tagadja bár.
S én itt magamba borúlva
    Nevedet sohajtgatom,
Elbusúlva, elfásúlva
    Veszteségem siratom.

Elenyésztek életemnek
    Tündér istenálmai!
De ne rettegj, mély sebemnek
    Nem terhelnek vádjai.
Légv te boldog; könnyebbedve
    Tűröm én majd estemet,
S ezt sohajtom kevélybedve:
    Egykor Minnyi szeretett!
Versek