Végrendelet (Anton Wildgans)
Ha meghalok, adjátok rám a frakkot,
egy báli nyakkendőt s kesztyűt, fehéret,
és húzzatok cipőt lábomra, lakkot,
hogy a pokolt, e parkettes barakkot
úgy járjam meg, mint elegáns kísértet.

Mit gúnyolódjanak ottan felettem 
álszent kajánok: „Most bűnbánva szolgál”, 
amit tettem, azt csak magamnak tettem 
és hogyha korhely módra ittam-ettem, 
nem akarok meghalni, mint a polgár.  

Aztán megtiltom, hogy az én kezembe  
keresztet rakjanak, jámbor-szelíden 
az ilyen pózokat én nem veszem be — 
egy szűzi lányka álljon ott remegve, 
az vigasztalja dermedt, néma szívem.

Mert hogyha itt, bús életem robotján
csak utcai lányok közt forgolódtam,
fantáziám még ég tűzzel lobogván,
s úgy gondolom, tán
a túlvilág szebb, s másképen lesz ottan.
Versek