Az udvari bolond
Ment egykor a fényes király
Sétálni a mezőre;
Leánya volt s a víg bolond
Mezőre kisérője.

Ekéje mellett a paraszt
Daróczba van ruházva;
Végig hasítja föld rögét,
Verítékében ázva.

S szól kérdezőleg a leány,
Részvéttel szép szemében:
,Mi ember az, király apám,
Az ott a nap hevében?'

«Földet ruház az, jó leány,
Kenyéradó vetéssel.»
,S a föld viszont nem ad neki?',
«Beéri ő kevéssel.»

,Folt folton ül ruházatán,
Arczán sanyar van és bú!'
«Örömmel dolgozik, ne bánd!»
,Mért hát mögötte hajdu?'

"Miért, miért, no hát azért,
- Szól a király bolondja -
Hogy a mit az vet ott, ez itt  
Komám csürébe hordja."
Versek