Tizedik (Szít Zsuzsánna tüzet...)
Kit egy citerás lengyel leányról szerzett

 
1   Szít Zsuzsánna tüzet szívemből magára,
     Cupidóval űzet szerelme dolgára,
     Mert kis szája, szép orcája, mint pünkösdi új rózsa,
     Fényes haja nap csillaga vagy sárarany sárgája,
     Vékony derekacskája.

2   Mutat mennyei fént két kegyes szemével,
     Piros angyali szént szerelmes szenével,
     Ha hozzá int, vígan tekint, szívemben örömet hint,
     De ha megint úgy néz, amint kit gyűlöl szíve szerint,
     Ottan érzek súlyos kínt.

3   Kegyes ábrázatja én aránzó célom,
     Citeraszózatja búm rontó acélom,
     Venus fattya lelkem hatja, ha szózatját hallhatja,
     S ha láthatja, nincs bánatja, búját mind elmúlatja,
     Hogy jó kedvét mutatja.

4   Kártyát játszván velem, vet szívet tromfomra,
     Kit az bölcs szerelem így magyaráz jómra,
     Mondván: Ne félj, sőt vígan élj, mert tiéd az szép személy,
     Veres levél tromfodra kél, csak azért, hogy jót reménlj,
     Semmi gonoszt te ne vélj!

5   Mert már néked adta nagy szerelmű szívét,
     Viszont nála hadta szívedet, ő színét,
     Így tőled vett szíven szívet, kit tart mint drágakövet;
     Örül s nevet, s vígan követ téged, mert lát víg kedvet,
     Kit régen eszében vett.

6   Így volt akaratja, hogy megnyilatkozzék,
     Vagy immár barátja, ne félj, hogy változzék.
     Megemlítsen és segítsen, gyakran örömmel hintsen,
     S rád tekintsen s ne felejtsen, kinél több jód már nincsen,
     S kit nem adnál sok kincsen.

7   Lengyel szép Zsuzsánna vervén citeráját
     És mondván utána gyönyörű nótáját:
     Eszem vesztve, eltévesztve, szerelmében sillyesztve,
     Felgerjesztve és ébresztve, szívemet elrekesztve,
     Belső tűzzel emésztve.
     

Az cortigianáról, Hannuska Budowskionkáról szerzett latrikánus vers

1   Fris szép fejér póka, édes szűrő móka,
     Porcogós Annóka, szerelemnek oka,
     Mit haragszol? Hogy nem játszol vélem, kivel egy fráj szól?
     Látd-é, víg, ki-ki táncol!
Versek