Víz-dal
Agyzavaró bor félre előlem!
 	Életadó fris víz italom,
Tőle vidúl a lankadozó test,
 	Tőle nyer éltet játszi dalom.

Míg sokat a bús pince-homályban
 	Vészteli kedv kap karjaira:
Én leterűlök szomjamat oltó
 	Hűs patak árnyas partjaira;

Ott az ujító nedvet iszom; majd
 	Benne füresztem tagjaimat;
Csöppjeitől a víg elevenség
 	Szállja meg izzadt homlokomat.

Fellobog a bor lángerejétől
 	A kizsarolt kedv s életerő,
És e becses kincs égve enyészik,
 	Unt napokon bajt hozva elő;

Tiszta vizemtől éber az elme,
 	S vídor egészség futja erem;
Gyógyszerem a víz, tőle hanyatló
 	Életerőmet visszanyerem.

Látom, esőtől éledez a tér,
 	Díszkoszorút nyer fű, fa, virág,
Tőle tenyészik s hozza gyümölcsét
 	A kikiáltott hírü borág.

Nékem is – a szép májusi reggel
 	Messze lakomtúl hogyha kicsal–
Erdei forrás tiszta öléből
 	Kéjeket ád a biztos ital.

Munka ha fáraszt s nyári melegben
 	Hő ajakimhoz vágyva viszem,
A Tokaj ormán szűrt csodanedvet,
 	S véle barátit, csak nevetem.

Habkebelű lány! nézd, mi sietve
 	Fut le előttünk a patak-ár,
Tölts poharamba tiszta vizébül,
 	Míg zivatartól nem lepi sár.

Rózsakorú lány! így fut az élet,
 	Szedni siessünk báj-örömit,
Folyja el ajkam csókjaid árja,
 	Hogyha szerelmem lángja hevít.
 
Versek