Fönn a Himaláján
A Himaláján Dehra Dhun felett, 
egy este, hogy bolyongtam ott a görbe 
felhőkbe, a halottas, sűrű ködbe, 
egy kis virág arcomba nevetett.

Szirt védte, melyet a titán szelek 
durván faragnak, mintáznak örökre, 
a meredély barázdáin dörögve, 
s a kis virág már elhullt reszketeg!

Hol a Siwalik ormai borongnak — 
lelőtanyája a mammuti csontnak —
virág emelte sápadt bíborát.

A szürke, ősi mészkőből megéledt, mely 
fittyet hányt a bősz Idő dühének 
ezerszer tízezer bús nyáron át!        
Versek
Szonettek