Pató Pál úr
Mint elátkozott királyfi 
Túl az Óperenczián, 
Él magában falujában 
Pató Pál úr mogorván. 
Be más lenne itt az élet, 
Ha egy ifjú feleség.... 
Közbe vágott Pató Pál úr: 
„Ejh, ráérünk arra még!” 

Roskadó félben van a ház, 
Hámlik le a vakolat, 
S a szél egy darab födéllel 
Már tudj’ isten hol szalad; 
Javítsuk ki, mert maholnap 
Pallásról néz be az ég.... 
Közbevágott Pató Pál úr: 
„Ejh, ráérünk arra még!” 

Puszta a kert, e helyett a 
Szántóföld szépen virít, 
Termi bőven a pipacsnak 
Mindenféle nemeit. 
Mit henyél az a sok béres? 
Mit henyélnek az ekék?... 
Közbevágott Pató Pál úr: 
„Ejh, ráérünk arra még!” 

Hát a mente, hát a nadrág, 
Ugy megritkult, olyan ó, 
Hogy szunyoghálónak is már 
Csak szükségből volna jó; 
Híni kell csak a szabót, a 
Posztó meg van véve rég.... 
Közbevágott Pató Pál úr: 
„Ej, ráérünk arra még!” 

Életét így tengi által; 
Bár apái nékie 
Mindent olly bőven hagyának, 
Soha sincsen semmije. 
De ez nem az ő hibája; 
Ő magyarnak születék, 
S hazájában ősi jelszó: 
„Ejh, ráérünk arra még!”

 Versek
Magyar irodalom 1772-től 1849-ig