58. szonett
Ments’ isten, ki raboddá tett először,
Hogy élved óráit figyelve lessem;
Vagy számom merjem kérni hol időzöl:
Alattvalód ilyet hogyan tehessen?
Oh hadd szenvedjem (kész szolgád gyanánt)
Szabadságod bilincses távolát;
Türelmem elbír mindent egyaránt,
És bűnödért nem illet még se vád.
Légy hol akarsz: szabadság-leveled
Oly tág, hogy az időt te szabd magad;
Tedd a mi tetszik: a jog a tied
Hogy a fölmentést bűnödnek megadd.
        Szolgád vagyok, s bár kész pokol kinoz,
        Nem gáncsolom tetted ha jó, ha rosz. 
Versek
Szonettek

en:Sonnet 58 (Shakespeare)
de:William Shakspeare's sämmtliche Gedichte/Sonett LVIII
fr:Sonnets de Shakespeare/58
ru:Сонет 58 (Шекспир/Гербель)