Az albatrosz
Olykor matrózi nép, kit ily csiny kedvre hangol,
Albatroszt ejt rabúl, vizek nagy madarát,
Mely, egykedvű utas, hajók nyomán csatangol,
Míg sós örvényeken lomhán suhannak át.

Alig teszik le a fedélzet padlatára,
A kéklő lég ura esetlen, bús, beteg,
Leejti kétfelé fehér szárnyát az árva
S mint két nagy evezőt vonszolja csüggeteg.

Szárnyán kalandra szállt, - most sántit suta félsszel,
Még tegnap szép csoda, ma rút s röhejre készt,
Csőrébe egy legény pipát dugdosva élcel,
Egy másik sántikál: hé, így röpűlsz te, nézd!

A költő is ilyen, e légi princnek párja,
Kinek tréfa a nyíl s a vihar dühe szép,
De itt lenn bús rab ő, csak vad hahota várja
S megbotlik óriás két szárnyán, hogyha lép.
Versek

cs:Výbor z Květů zla II./Albatros
de:Der Albatros (übersetzt von George)
el:Το Αλμπατρός
es:El albatros
fi:Albatrossi
fr:Les Fleurs du mal/1861/L’Albatros
ja:信天翁
pt:O albatroz
ro:Albatrosul
ru:Альбатрос (Бодлер/Якубович)
ru:Альбатрос (Бодлер/Чюмина)
sr:Шарл Бодлер - Албатрос