Az árvaság kertjeiben
Cimboraság s szerelem kertjei,
Csatakos, buja kertek,
Be, jó, hogy most vénes útjaikon
Kissé árván tekergek.

Be, szép kertek és be szépek a fák,
Tán sohse hittem volna,
Hogy ilyen szép és hivó helyeken
Csábultam a bokorba.

Kedvnek és vérnek szent oltárai
És az adakozásnak,
Be, jó, hogy nem lehetnek helyei
Uj buzdulásnak, másnak.

Jöhet cimboraság és szerelem,
Virulhatnak a kertek,
De tábort-ütni az én módomon
Már-már sohase mernek.

E kertek a csodáknak kertjei
S reményes árvaságnak
S csodákba tévedhetnek be ide,
Kik uj útakat vágnak.

S én árvaságom adom majd oda
Egy-egy áldott ligetben
S vígan nézem minden uj frigy után,
Hogy egy régi kilebben. 
Versek