Vásárhelyi Pál sírkövére
I.          

Mértem az országot, vizeinek kísérve futását,
     És utat a csüggő sziklafalakba törék.
Elfeledém, hogy utam bizonyos, s hogy amennyi nekem kell,
     Amint megszületém, mérve lön a kicsi föld.

                                                      II.               

Hallom-e még zúgásaidat, Tisza féktelen árja!
     Látom-e, zöld koszorús róna, virányaidat?
Eljön-e a délbáb tündér palotáival álmom
     Képeihez, szebbnek festeni a honi tért?
Oh siket és vak a föld. De ha nemzetem egykor idézné
     Hű nevemet, lelkem hallja s megérti e szót. 
Versek