Szent szonett
Halál, ne kérkedj, bár úgy hív a vásott:
nagy és iszonytató, egyik se vagy: 
nem hal meg az, ki karjaidba fagy,
szegény Halál: nem öl meg csapásod. 

Ha édes az álom, mely puszta másod, 
tőled mi kéjjel nyughat el az agy, 
hozzád igyekszik az, ki jó, ki nagy –
lelkük kiröppen, s csontjuk földbe ásod! 

Cselédje sorsnak, kórnak, régi búknak,
királyoknak, mérgeknek, háborúknak,
de a bűbáj s mák szebb álmot talál

mégis nekünk. Hát mért vicsogsz röhögve? 
Egy kurta álom, s ébredünk örökre, 
aztán nem is vagy és meghalsz, Halál!
 
Versek
Szonettek
en:Holy Sonnets