A két Páris
Páris, 1910. márc. 8.   
Hát addig csufolták paraszt Páris-nak Hódmezővásárhelyt a budapesti skriblerek, hogy a "paraszt Páris" hirtelen beszéltetni kezd magáról, mint a magyar intellektuális forradalom új sánc - helye. Nem tudok szebbet és jobbat mon­dani, minthogy engem lepett meg legkevésbbé Hódmezővásárhely ébredése, kulturális nyugta­lansága s az "A Jövendő". Igy kellett történnie s igy lesz ez még sok olyan elátkozott szögleté­ben Hunniának, ahol ma még csak halál s leg­följebb egy kis prüszkölő bosszuság lakoznak. Itt, Párisban, hova sok magyar csalódással rejtőztem el, olvasom  "A Jövendő"-t s néha­néha örömet érzek. Ritka eset ez, hogy én örüljek tudniillik, de az Önök lapja örvendezésre méltó. Hiszen Budapesttől Orsováig voltaképpen minden, ami van, csak kezdet, de khaotikus, nyugtalan és ennélfogva minden szépet igérő. Magyarországon ma az a fontos, hogy az emberek ne aludjanak tovább s ha alusznak is még, de legalább nyugtalan álmaik legyenek. Biztos, mert ez törvény, hogy a mi mai kulturiparkodásunk is majdan a Nyugaton már észlelhető reakcióval fog járni. De, istenem, még olyan messze vagyunk a csalódásoktól, hogy gazember az, akinek nálunk nincs hite. Tehát : előre, a forradalom nevében, melynek székhelye az a Páris, honnan testvéri szeretettel küld üdvöz­letet a másik Párisnak - Hódmezővásárhelynek
Jegyzetek