A némeai szörny
Mióta a Hős tovatűnt az erdőn, 
a szörny nyomán, nem hallszott semmi más
csak egy iszonyú, tompa orditás. 
A nap leáldozott. És néma csend lőn.

A pásztor, aki Trynthosba száguld, 
az ugaron tüskön-bokron szalad, 
meglátta a berzenkedő vadat 
s szeme fehérje rémesen kitágult.

Felordított. Bámulta a rút szörnyet. 
Torkával a vérző egekre förmedt, 
egy kéz csikarta a sörényt, az orrot;

a bús vidékre már leszállt az éjjel, 
Herkules állt ott állatbőr-köténnyel, 
és az ember a szörnnyel egybeforrott.
Versek
Szonettek