Forget not the field...
Szabad fordítás

El ne feledd a mezőt ahol ők elhulltanak, a  hűk 
   És a legvégsők a haza jobbjaiból 
Mind odavesztenek, és odavan nagy fényü reményünk,
   Melyet  tápláltunk: a sírba merűle velök .
Vajha ama sziveket a haláltól visszavehetnők 
   Teljes erőben, úgy, mint dobogának elébb ,
Még egyszer  vérharcaidat megvíni, szabadság, 
   A magas istennek színe világa előtt.
Vajha e lánc  egy pillanatig meg tudna szakadni, 
   Melyet a zsarnokság vas keze fűze reánk .
Oh sem az ég, sem a föld nem képes tenni, hogy azt a
   Zsarnok még egyszer visszacsatolja reánk. 
De megvan. S ámbár győzőnk neve büszke nyomokban
   A történetirás  lapjain  égve ragyog,
Átok ül a szabadok sziveit gázolta dicsőség
   Hadjárása fölött, átok őrökre és bosszú.
Sokkal  drágább a sír  a börtön, melybe világot ,
   Eltapodottan bár, önt el a honfi neve, 
Mint minden diadaljeleik, kik hirre jutottak 
   Ősi szabadságunk gyászteli romja felett .
Versek