Szemek (Sully Prudhomme)
Sok drága, hű, fekete, kék szem
nézett a szép hajnalra fel,
most alszanak a sírfenéken,
s a Nap, a Nap az újra kel.

Látták az éjek égi kincsét,
mely csillogó, fényes, remek.
A csillagok ragyognak ismét,
csak ők sötétek, a szemek.

Tekintetük kihúnyt örökre?
Nem, nem, kiáltjuk mi, hivők.
Csak elfordultak más körökre,
a Láthatatlant nézik ők.

Hiszen a csillagok lemennek,
de nem hagyják el az eget.
Csak alkonya lehet a szemnek,
de fény ég az éj megett.

Sok drága, hű, fekete, kék szem
egy másvilág nagy hajnalát
bámulja lenn a sírfenéken
s meredten a titokba lát. 
Versek

fr:Les Yeux
ru:Глаза (Сюлли-Прюдом/К. Р.)