Szivem testvére, az idő...
Patakok a füzesben, honom
    pillés rétei, szelektől üzött
    napok, kik rózsás hajnalokon
    jártok a rónák árnyai között,

álljatok meg végre s tág sugár
    sátrat üssetek a táj füvein.
    A csendet félrevonó kéz homály
    kendőjével kimossa sebeim.

Más óra ez, más táj szele.
    izzóbb nap süti fejünk.
    Más csillagokhoz, más álmok fele
    fordul az égbolt velünk.

Meging, arcomba rogy, pihen,
    elönt, virág szagával lüktető
    s létem óráit kimérő szivem
    testvére, az idő.