Az ember és a tenger (Kosztolányi D. fordítása)
Mindig szeretted a vad óceánt, 
ember, te vad, vad mint a zivatar. 
A tengeren vihar ekéje szánt, 
és lelked is örvényes és fanyar.

Leszállsz kevély, tajtékos mélyibe 
és csókolod arcát ölelkezőn, 
gyakran szíved zajától futsz ide, 
s felejtesz a bőgő, szilaj mezőn.

Nagy mélyetek titokzatos, sötét 
ember, szíved se méri fel az ón. 
Tenger, ki látta kincsed özönét? 
Örök titok pecsétje áll azon.

Hiába múlnak új s új századok, 
ma is dühöngtök, mert a harc örök, 
halálra, vérre szomjas lázadók, 
őrült testvérek, szörnyű küszködök!
Versek
cs:Výbor z Květů zla/Člověk a moře
de:Der Mensch und das Meer
fr:L’Homme et la mer
pt:O Homem e o Mar