Rapszódia
Nincs, ahova hazatérjek, 
ténfergek, mint a kísértet 
éjszaka. 

Süt a napfény, mégse látnak, 
a magyar a nagyvilágnak 
árvája. 

Megy az élet, jó az élet, 
ebek vagyunk és cselédek, 
bolondok. 

Jajgatok, de nincs, ki hallja, 
vizes a kalapom alja 
a könnytől. 

Jaj, ha szám egyet kíáltna, 
kitűzném a kapufára 
szívemet. 

Csak csöndesen, szívem aludj, 
jó nekem így, jó nekem úgy, 
akárhogy. 

Így végezték bús hatalmak, 
olcsó víz a magyar harmat, 
sárba hull. 

Mit bánják ok? Nevetnek ok, 
várnak akácos temetők 
mireánk. 

Édesanyám, minek szültél? 
Elhervadtál, megőszültél 
hiába. 

Versek