Szüret (Babits Mihály fordítása)
A sötétbogyóju szőllőt 
kosarakba gyüjtve vállon 
viszik ifjak és leányok;
de a kádba öntve már csak 
a legény tiporja vígan 
locsogó musttá a fürtöt; 
kiabál s dicséri Bacchost 
vidám taposó-dalokkal, 
amikor csobogni hallja
a toroknak kedves újbort, 
amiből vének ha isznak, 
remegő bokájuk ugrál
s lobog ősz hajuk a táncban.

A szerelmes ifju árnyas 
lugasok hüsébe surran, 
hol a karcsutestü lányka 
pihen, és mig alszik, esdve 
csalogatja már előre 
élvezni a hitves-ágyat.
De ha az szavára nem hajt, 
leszorítja, kényszeríti: 
fiatalság, csintalanság,
ez a bor gonosz hatalma!
Versek