97. szonett
Ah, távollétem télhez volt hasonló,
Tőled, futó év édes dísze te!
Mily fagylaló szél, sűrűn szállongó hó,
S borús deczember zord tekintete!
Nyár volt pedig hogy tőled elszakadtam.
Jött rá az ősz, a tavasz lehitől
Termékenyen, gyümölcscsel megrakodtan,
Mint terhben hagyott özvegy anya-öl.
De gazdagsága mint apátlan magzat,
Mint árva remény, tünt föl csak nekem:
A nyár veled ment, s a madár is hallgat
– Ha nem vagy itt – a puszta fészkeken!
        Ha dall is: oly busan, hogy a levél
        Elsárgul ágán, vélvén, itt a tél! 
Versek
Szonettek

en:Sonnet 97 (Shakespeare)
de:William Shakspeare's sämmtliche Gedichte/Sonett XCVII
fr:Sonnets de Shakespeare/97
ru:Сонет 97 (Шекспир/Гербель)