Csigabiga
Bánt ez a tolongás, terhét bizony únod . . . 
Csigabiga, kár volt házadból kibúnod. 
Honnan s mikor ér baj, nem is veszed észre, 
Szarvacskáid fájnak minden érintésre.

Azt hitted, a jó sors kegye hozzád hű lesz, 
Téveteg ösvényed bársonypuha fű lesz, 
Elszalad előled a pók, meg a hangya,
Csak egy-egy virág, mely talpadat csiklandja.

De rózsalevélből ritkán van a párnád, 
Többet a kopasz föld kemény röge vár rád; 
El-elállja útad tüske, tövis, kóró,
S táncol a forgószél, port, szemetet szóró.

Útad csupa ártó akadály. Te dőre, 
Mért igyekszel mégis előre, előre? 
Csak csalódás, csak baj, veszedelem vár itt . . . 
Csigabiga, vond be félénk szarvacskáid.

Versek