(Hányszor hallók...)
Hányszor hallók: életet, vért
Megtámadt hazánkért!
S ősink néha meg is adták
Dúsan e nehéz bért.

Fennmaradt a szenvedő hon
Megrongálva vésztől,
Kór, szegény, bús és pirongó
Önnön szégyenétől.
Versek
Vörösmarty Mihály
Magyar irodalom 1772-től 1849-ig