A vak (Théophile Gautier)
Egy vak koldús, a szöglet táján, 
Mint bagoly nappal, oly riadt, 
Csak tapogat kopott flótáján
S el-eltéveszti a lyukat.

Valami ócska vaudeville-t nyaggat, 
Egy eb vezeti téveteg
A szegény világtalan aggot, 
Mint nappali kisértetet.

Fény nélkül foly le minden napja: 
A láthatlan élet zaját
Maga körül csak úgy hallgatja, 
Mint szirt mögött hab moraját.

Hány zord ábránd bölcsője, sírja
Ez agy, melyen fény nem hat át, 
S az agyrém míly betűkkel írja 
Tele e bús üreg falát?

Egykor Velence börtönében, 
Hol rá örök vak éj szakadt, 
Egy félig tébolyult rab épen 
Igy karcolt szöggel szavakat.

De hátha tán, multán a létnek, 
Ha majd sírjába lepihen,
Ez a homályhoz szokott lélek 
Világosan lát odalenn?

Versek

en:Enamels and Cameos/The Blind Man
fr: L’Aveugle (Gautier)
ru:Слепой (Готье/Гумилёв)