(Mért hagytál egyedűl...)
Mért hagytál egyedűl, testvér, e puszta világban,
     Hol megdermed a szív s végre kifárad az ész.
Nélküled én most két életnek hordom igáját:
     Gyászodon a tiedet, lelkemen a magamét.
Versek
Vörösmarty Mihály
Magyar irodalom 1772-től 1849-ig