Szerelmes verse Lidiához
Lidia, szép leány, ki százszor
       szebb vagy, mint a liliom üde hamva, 
       mint a fehér és a pirosan égő
       rózsa és a csiszolt elefántcsont!

Ontsd le, szép lány, ontsd le hajad selyem 
       patakját, mely mint szőke arany ragyog; 
       tárd ki, szép lány, tárd ki nyakad havát, 
       hókarod és vakítva-büszke vállad!

Nyisd ki, szép lány, nyisd föl azur-szemed, 
       melyet csókolnak puha, könnyü pillák, 
       tárd ki, szép lány, tárd ki elém ma rózsa-
       kebled tíruszi biborát!

Nyujtsd az ajkad, az eleven korált,
       hogy galambcsókod kegyesen betöltse, 
       hogy betöltse, megölje balga lelkem; 
       szívemig üt gyönyörű ajakad parázsa.

Mért szivod ki véremet? – Irgalom!
       Född be kebled, rejtsd el az égi, kettős 
       dombot, amelyet a tej alighogy duzzaszt!

Tárt öledből illatosan fahéj és
       méz és dús gyönyörök csapata árad, 
       född be kebled, mely ragyogó havával 
       elvakítva szemem halálra sebzi!

Irgalom! – Nem látod, alélva küzdök? 
       Félig, drága! megölt máris a Szerelem!
Versek