Amit én szeretek
Szeretem a hervatag ajkú 
   nárciszt, ha a szirma bibor,
szeretem azt, kit a vad bú, 
   a sors s a harag letipor.

Szeretem azt, aki sápadt, 
   a bús-szemű asszonyokat,
akikben az alkonyi lángnak 
   haló tüze sose lohad.

Szeretem a puszta kigyóit, 
   mert mind hűs, sima, ravasz;
a dalt, mibe sírva vívódik 
   egy messze halál-panasz.

Szeretem a büszke smaragdot, 
   oly szívtelen és halavány;
szeretem, ha sugárzik a partfok 
   a kékszinü hold sugarán.

Szeretem, ha a bánatos illat
   vad, részegitő, nehéz. 
Szeretem, ha a fellegekig hat
   a vízen a fekete vész.

Szeretem, szerelemmel imádom,
   amit senkise szeret. 
Az én csodaárva világom,
   mindazt, ami furcsa, beteg.
Versek