Volt egyszer egy ország
Volt egyszer egy ország... Nem volt sehol párja!
Volt hegye, rónája, ezüstös Tiszája.
Mienk volt a vize havasoktól délig...
Mienk volt a partja végestelen végig...
Ezerkilencszázhúsz mind ellopta tőlünk!
Feldarabolt ország népe lett belőlünk...
Hiába!.. Az Égben igy volt ez megírva...
„Szegény ország sorsát boldog Isten bírja.”

Volt nekünk Pozsonyunk... Volt nekünk Aradunk...
Komárom várában magyar volt a dalunk!
Mienk volt a Maros, mienk volt a Dráva...
Mienk volt a tenger csillogó hulláma....
Ezerkilencszázhúsz mind ellopta tőlünk
Siralomvölggyé vált ezeréves földünk...
Erre is, arra is int a hősök sirja...
– „Szegény ország sorsát boldog Isten birja.”

Aranykönyvünk is volt! ... Bár most is ez lenne!
Árpád, István, László, Mátyás neve benne...
Sokszor áldott nevek, most is áldott tettek...
Föléjök azóta sok új lapot tettek,
Feketét, feketét, éjszinű feketét,
Tolvaj hat esztendő sok sebét, gyászsebét...
S lesz-e még e könyvbe arannyal beirva???
„Szegény ország sorsát boldog Isten birja.”

versek