A hársfaágak csendes árnyán...
A hársfaágak
csendes árnyán, 
ahol kettőnknek ágya volt, 
ott láthatjátok
a gyeppárnán,
hogy fű és virág meghajolt. 
Fölöttünk az ág bogán
ejhajahujj!
dalolt ám a csalogány!

Vigan futottam
ki a rétre
és kedvesem már várt reám.
Oly izgatottan
jött elémbe! –
Mily boldogság volt, Máriám!
Hogy megcsókolt-e? Meg biz ám!
Ejhajahujj!
Most is pirúl belé a szám.

S tréfás-kacagva
hamar ágyat
vetett szép pázsitos helyen.
Nevethet rajta
s titkon vágyat
érezhet aki arra jön,
mert jól láthatja a nyomot, 
ejhajahujj!
amit a fejem nyomott.
Ha tudná más azt, 
hogy mi jártunk
ott:  ó hogy szégyelném magam!
Nem sejti más azt,
mit csináltunk,
csak ő maga, meg én magam, 
meg egy kis madár a fán,
ejhajahujj!
az nem árul el talán!
Versek