A földmíves Csontváz
1

Sok hányódó bonctani képen,    
─ Rakpartokon, hol por temet 
Sok-sok avitt könyvtetemet, 
S alusznak vén múmiaképpen ─,

Komorló, ódon rajzokon, 
Mikben vén mesterek tudása
Él, és noha bús dolgok mása
Mind, a Szépséggel is rokon,

  Láthatni ─ s tépőbb gyötrelemmel 
Kél bennünk titkos borzadás ─, 
Hogy földmíves módjára ás 
Rajtuk a Csontváz s Nyúzott Ember.

                       2

E földből, mit feltúrtatok, 
Bús, nyűtt kedvű paraszti horda, 
Míg megfeszül csigolya s borda, 
S görnyednek a gyalult tagok,      

Mondjátok, hullaházi csürhe, 
Mily fukar aratást csikar 
Munkátok, s mily búzát takar? 
Mily úrnak? és micsoda csűrbe?

Azt akarjátok (nemezis 
Vad és nyílt szimbólumaképpen!) 
Mutatni, hogy a sír gödrében 
Sincs nyugvás ─, hogy hazug ez is?

Hogy az Enyészet is elárul? 
S minden, a Halál is csaló? 
S hogy jaj! majd örökkévaló 
Robotban, míg elénkbe tárul

Az ismeretlen tartomány, 
Ott is, makacs rögöt kell törnünk 
S talpunk véresre felgyötörnünk 
A lomha ásók vasfokán?
Versek