A költő (Két istenasszony, amidőn...)
Két istenasszony, a' midőn születtem,
Vitt hűs berkeidbe, Leto' szent fia,
'S most, mint örökre vidám gratia,
Szelíd tavaszban lengenek mellettem.

     Egyik, kitől az égi lantot vettem,
Az édesen ömlő harmonia;
Másik te vagy csendes phantasia,
Ki rózsaleplet vígan vonsz felettem.

     Amannak oltárt nyögdelő szelek',
És búsan ömlő csermely zúgásánál
Echónak ellenében szentelek.

     Neked virító bükkjeim' sátoránál,
Merengve hallván a' Dryasokat,
Fűzök hajadba rózsalombokat.
Versek
Szonettek