Én nevetem
Én nevetem a bárgyú, bamba népet,
ki mint a borjú, az arcomba bámul.
Én nevetem a rókát, aki szépet
hazudva szaglász, orvul és galádul.

Én nevetem a majmot, aki képet
mutatva tolja fel magát birául.
Én nevetem a gyávát, aki tépett
boszúval les ránk a sötétbe, hátul.

Mert hogyha boldogságunk már a porba
és összetörnek minket és levernek
és kincseink a lábunknál hevernek

és a szívünk vonaglik eltiporva,
mit összezúzott a baj és a jaj,
a vigaszunk a szép és vad kacaj. 
Szonettek