Végnyúgalom
Ohajtom én hüs sírhalomban
Aludni csendes éjemet,
Szendergve boldog nyúgalomban
Leélvén kínos éltemet.

     Aludva sírom éjelében
Lágy nyúgalom leng hamvamon,
Mint leng zephyr könnyű röptében
Virító rózsabokrokon.

     Majd Lotti szép tekintetével
Borongva áll sírom felett:
Mint hesper bájoló képével
Ha felszáll halmaim megett.

     Hall majd egy fülmilét csattogni
Az elborító lombokon,
És édesen fog andalogni
A lágyan ömlő hangokon,

     S szelíd álomra szenderedve
Szent képzeteknek karjain,
Még egyszer ah, sohajt epedve
Költője kellő daljain.
Versek