Johnson–Jeffries boksz-mérkőzés
Hangok a moziban

- Oda nézz, barátom. Ez muszkli.

- Barátomm! Ez a Dzsonzon, ugye? Őrülmény. Szszsz...

- Elemér, was bedeutet das "elschő forduló?"

- Ject kezdet man, tante.

- Most felállnak. Látod, a Jonszon mindig vigyorog. Nagyszerű, barátom.

- Mi van abban nagyszerű? Vigyorogni én is tudok.

- Puff. Ez volt egy flemm!

- Ez orrba megy. Nagygyon jóóó. Most kapott megint egy brusztflekket a tanár úr.

- Milyen vallású ez a Jeffries?

- Du, Elemér, warum schlagen sie sich?

- Das ist ein mérkőzés, tante. Sie versenyzen um ein díj.

- Bumm! Ez hasfájást fog képezni. Nagyon hirtelen csinálta a kisöreg.

- Pofába. Csak pofába. Pofába! Mért nem üt pofába? Hú, láttad ezt? De ezt láttad? Ezt a poficseket? Oda nézz!

- Nézek, mit ordítsz?

- Most figyeld ezt, fiacskám, látod, mindig hasat védenek, és orrot védenek, tempó az egész ügy. Tempóra megy ki az egész.

- Hát igazán, Adolf, te is tudsz így? A Glasernek mondtad.

- Semmi az egész. Tempó. Kitempózni.

- És nem félsz olyankor? Borzasztó lehet.

- Hidegvér az egész, fiacskám. És persze egy kis bátorságra megy ki az egész. Nem nagy dolog.

- És mernél ezzel is? Johnsonnal?

- Naaaa... Fogás az egész... Egy kis bátorság... Az ember roppant gyorsan mozgatja az öklöt, így csavarva, látod, egyik ujjal hirtelen be... aztán ki... látod? Aztán hirtelen előre... látod?... Nézd a kezemet... most fölülről megint, csak bátorság az egész... látod?

- Kérem, tessék vigyázni a tisztelt praclijával.

- Appardon... nem láttam...

- Hát nyissa ki a pofáját.

- Kérem, mondtam, pardon...

- Nix pardon. Kuss: az a pardon.

- Adolf, te ezt hagyod?

- Csak nem csinálok skandalumot itt a moziba. Különben direkt sértés nem történt, azt mondta: couche, ez egy francia szó, olyan, mint: touche vagy mouche.

- Du, Elemér, was bedeutet das: "támad"?

- Draufugrani.

- Mennyit kap a győztes?

- Hetvenötezer dollárt. Akit legyőztek, az kap huszonötezret.

- Nevetség. Ezt akarod nekem beadni? Hiszen akkor én is kiállok ezzel a Johnsonnal. Annyira én is tudok bokszolni, hogy legyőzzenek.

- És a pofonok, amiket kapsz?

- Szépen kapok. Felhúzom a kesztyűt, bemegyek a pályára, rámosolygok a Johnsonra, erre fültövön vág, mondom neki: "Engem vág maga fültövön, maga utolsó? Tudja mit, ilyen emberrel, mint maga, szóba se állok, adja ide azt a huszonötezret, vigye el a többit, fusson ki a szép szeme!" Erre leülök a földre, és mit mondjak neked, le vagyok győzve. Hadd legyen a hetvenötezer a Johnsoné, én nem irigylem tőle.

- Most, most! Plemm!

- Van ennek a Jeffriesnek felesége?

- Miért?

- Mert ez után a flekk után ítélve, nem ajánlanám magamnak az ábrándozást.

- Oda nézz, ez a Jeffries folyton mozgatja a száját. Beszél ez?

- Hát persze hogy beszél, hagyj békémbe!

- Mit beszél?

- Mit beszél, mit beszél? Vicceket mond. Előadást tart a bokszolás káros behatásáról a zsigerekre. Füst Milán szimbolikus verseit szavalja a "Nyugat"-ból. Mit beszél? Elhunyt nagybátyjáról emlékezik meg néhány kegyeletes szóban. Az idealizmusról beszél. Arról beszél, hogy a középkor piedesztálra állította a felmagasztalt női ideált.

- Bimm! Ez klappolt a hasüregbe!

- Mit csinál ez a Jeffries? Mér hagyja magát ez a bimf?

- Hja, a fekete lök most. Karambol.

- De mért nem üti kupán, most lehetne. Hisz ez csak ábrándozik, ez a sóhivatalnok. Itt ne ábrándozzék, hallja, menjen a sárga holdvilágba! Nyavalyás.

- Ne szidja az unokafivéremet.

- Das sollst du lemen, Elemér.

- Úgy éljen az a vén fejed.

- Wie meinst du?

- Ich záge, igen, tante.

- Ó, ó, ó, szegény Jeffries! Nem bírja. Már alig áll a lábán. Végleg letört. Nézd, most milyen szomorúan néz azzal a szelíd, kiütött szemével. Mintha azt mondaná: én csak egy szegény, szomorú világbajnok vagyok, miért bántanak engem itten? Már csak úgy legyint a kezével.

- Légy nyugodt, veled azért még elbánna.

- De iffiúr...

- Semmi, ez bokszolás.

- De iffiúr, hasba nem szabad.

- Ez már nem has.
Karcolatok