Az eső előhirnöke
Ötkor tört ránk a félelem. 
Várt, bújt az a nap fénytelen 
s lélegzett, mint aki merész 
ugrásra kész.

Szél ült a döbbent tölgybe még, 
reccsent egy ág, rezzent az ég. 
Vérezve sóhajtott a gally, 
mint tompa jaj.

„Most, most” —a fű azt mondta: „Most”. 
Árny födte be az iharost; 
a furcsa fény fölreszketett 
a hegy felett.

Ekkor remegve szóltam: „Ó, 
szörnyű jön itt, iszonytató.” 
S keményen és hűsen esett 
pár lomha csepp.
Versek