A remény
Úgy bánik vélem az idő,
mint anya kényes gyermekével:
ágyamra ül, ha este van
és biztat isten szent nevével.

Boldog reményeket ígér
holnapra és holnaputánra...
Kihuny a mának mécsese
s holnap már - futhatok utána...

Néha már reggel kezdi el:
hideg pénzt s forró nőt ígérget;
kicsal a párnáim közül
a szélhámos, kegyetlen élet...

S ha este ajkam harapom
s a könnytül nem tudok aludni:
oly jóságosan néz reám,
hogy nem tudok rá haragudni...
 
Versek