Menyegző (Emmanuel Signoret)
Tavasz, a nyájas pap, egy élő, drága-szép, 
violaszínű püspöki köpenyben, 
hogy a virágkapu két szárnya szerterebben, 
hajnali kürtszónál a szentegyházba lép. 

A botja tulipán; ruhája lágy selyem. 
Tavasz főúr most a kék dómba ballag. 
Fülkék derengenek, és mint a templomablak,
lombok árkádjain a nap ég tüzesen.

A fehér narancsfák láztól borzonganak, 
suttogva búgnak boldog, tiszta nászról; 
tömjénez és parázslik a virágpor... 
Madarak kórusa szent zsolozsmába csap.

                           *

Ó, szőke hölgy, ne félj, ne reszkess tétován. 
Királyi szívünk oly sokáig égett, 
most térdre! Nászunkat, a szűzfehéret 
megáldja a Tavasz, tündöklő templomán.
Versek