A nap vége
A fakó napfényben éled,; 
fut, vonaglik, forr vadul 
a zajos, kegyetlen Élet;      
míg az ég boltjára hull

a gyönyörtadó nagy éjjel 
s enyhül az éhes s a rab, 
bűnt, bút elfeled a setéttel 
s szól a költő:... „Vártalak!

Fáradott a lelkem, testem, 
a nyugalmat égve esdem, 
sok bús látomány mar és tép.

Hátra fekszem. Jöjj le, födj be 
lebbenő gyászfüggönyödbe: 
Ó, üdítő, hűs sötétség!”
Versek
Szonettek