Ó, szép magyar fejek...
Ó, szép magyar fejek, ti drága-régik,
Költõk, az írás büszke bajnoki,
Ifjan-virágzók és ifjan-lehullók,
Ady, Csáth Géza, édes Cholnoky,
Aki regés és mélyen-kék szemeddel
Jártál közöttünk, kísértet gyanánt,
Tébolyt keresve s szájadon kigyultam
Égett a szesz, mint baljós, lila láng.
Vásott köpeny a válladon s mi néztünk,
Halántékod megeste kora dér.
De homlokodon láthatatlanúl nyílt
A mágus-kincs, a bánat és babér.

Gangesz sem oly szent, mint a Duna tája,
Hol él a régi, fáradt, hõsi faj
S csodát terem és megrepedt szivébõl
Még-még kiszakad egy-egy õsi jaj.
Áldott legyen az, aki átkozott itt
S gúny és tövid nõ a pora felett.
Amerre jártak õk,ott a Titok volt
És a Kelet, a százszor szent Kelet.

Versek