Szieszta
Künn sárga nyári nap remeg, 
ez az ernyedt szieszta-óra. 
Lomhán dőlünk le nyugovóra, 
álmunk halálos dermedet.

Az elfáradt arab kidől. 
Gyékényre húzza le a restség. 
Elnyújtja némán lomha testét 
és álmodik. Ugyan miről?

Nincs semmi. A szív kedvtelen, 
a béna akarat se tervel. 
Az ember egy kevés jeget nyel 
s aztán aludna szüntelen.

Néhány légy álmosan cikáz, 
megállnak, újra visszatérnek. 
Szegény, buta, picinyke férgek! 
Néhány légy álmosan cikáz...
Versek
Szonettek