A ravatal
Az éjben és az altató
magányban oly bús a hajó. 
Fehér a hídnak árnya fönn. 
Jobbról-balról a néma árnyba 
lobog-lobog két vaksi lámpa, 
a hab zokog, hull-hull a könny.

Két gyertya közt egy fiatal 
szűz nyugszik itt. Bús ravatal! 
Fölötte a vak semmiség. 
A templom is üres egészen, 
magamban borzadozva nézem 
e hallgatag, bús gyászmisét.
Versek