Asszir király síréneke
Ezvorász király pihen itt,
Szerette az isteneit,
Szerette a bort és a nőket
A vitézi hadbakelőket,
Szerette a földet, a magot,
De búsan halt meg,
Mert gyermek néki nem adatott.

Öreg pap guggolt lábainál,
Midőn vergődött a király
S az ágyasházi asszonyoknak
Szépei messziről zokogtak.
"Jaj Ezvorász talán már halott,
És úgy hal ő meg,
Hogy gyermek néki nem adatott."

Száz kengyelfutó szétszaladt,
Hoztak szép arcu ifjakat,
Valamennyi pór tőről metszett,
Pozsgás lelkek, királyi testek
S az öreg pap rájuk olvasott
És a királyra,
Akinek gyermek nem adatott.

És lőn, hogy meghalt a király
És ime itt, hol e sir áll,
Száz asszony sirt s kiket nem szültek,
Száz királyi ifjú serdültek
És Ezvorász király vig halott:
Atyaként halt meg,
Bár gyermek néki nem adatott.
Versek