A tőr (kínai vers)
1.
Egyedűl volt szobájában az asszony,
Szíve erősen vert félelmében,
Szóla kedvesének, intve hangosan:
„Ne jőj be” ugymond, „férjem nyomon van”,
   Turr—r—r—iko—iko—i—ja!
   Turr—r—r—iko—iko—i—ja!
      Turr—i—ja!
„A férjem”, ugymond, „nyomon van.”

                          2.
Mult éjjel is kikaptam már erősen;
Ma reggel épen víradatkor,
Köszörűlte fényes tőrét;
Bosszut szomjaz, fölkeres a hol talál,
   Turr—r—r—iko—iko—i—ja!
   Turr—r—r—iko—iko—i—ja!
      Turr—i—ja!
Bosszut ám, és felkeres a hol talál.

                          3.
Tested gyöngéd, erőd csekély:
Ilyen ifjan hogy lehetne
Elveszítni drága élted’! Futni hát? Mit ér?
Ah, nehéz már kikerűlni sorsodat.
   Turr—r—r—iko—iko—i—ja!
   Turr—r—r—iko—iko—i—ja!
      Turr—i—ja!
Bizony nehéz kikerűlni sorsodat.

                          4.
Mond a kedves: „Nem hallottad édesem,
Hogy Huang-tsao hajdan, élete folytán
Nyolcz millió embert megölt? Azért én
Nem félek a gyilkos tőr villogásitól.”
   Turr—r—r—iko—iko—i—ja!
   Turr—r—r—iko—iko—i—ja!
      Turr—i—ja!
A gyilkos tőr villogásitól.

                          5.
Csak meghal, a ki száz évig elélt is.
A fa is megvénűl és lombja lehull.
Mint azok, úgy én is vissza kell hogy adjam
Éltem’ az árnyékok birodalmának.
   Turr—r—r—iko—iko—i—ja!
   Turr—r—r—iko—iko—i—ja!
      Turr—i—ja!
S kísértetté lennem, de a legbűvösebbé.

Megjegyzés

Versek