Magányosság (Stuart Merrill)
Régen halott királyok jártak itt, 
s e kőpadon ültünk mi nagytitokba, 
míg jött az est és halkan felnyitotta 
zsoltárkönyvünk, a szívünk lapjait.
 
E szirtről nézték, amint gyilkosan 
borzongtak a mezőn a vaskalászok, 
és a tömeg, a vérzáporba ázott, 
tovahömpölygött, mint vörös folyam.

De sem a napban égő lobogó, 
sem a dob, a tavaszba dobogó, 
sem az aranykürt, mely rivallva zeng,

nem oly édes, mint ez a tompa csend, 
az altató árnyék, a méla szók, 
s a mi imánk, a tiszta-tiszta csók!
Versek
Szonettek