A vargafiakhoz
Csirizzel és szurokkal
Társalkodó atyáktól
El nem fajult legények!
Ha féltök a kudarctól,
Múlassatok koronként
Az árral és iplikkel,
Csírizzel és szurokkal.
Ámbátor hébe-hóba
A csintalan porontyok
Vargát gyalázni szoktak,
És csúfolódva mondják
A varga-varga-siccet;
Ez nem ragad reátok.
Míg varga, aki varga,
A varga-név dicséret.
Lám títeket nagyhasznú
Munkátokért királyi
Fővárosok böcsűlnek.
S érdemlitek valóban,
Hogy títeket böcsűljünk;
Ha a keménykedő tél
Megrázza ősz szakállát,
S felhalmozott havával
Az útakat borítja,
Ha lágy meleg tavaszkor
Utcákon a locsos sár
Síkos jeget födözget;
Ha nyári nagy melegben
A láb-födetlen útas
Talpégető homokban
Izzadva, fújva ballag,
S árnyékos helyre térvén
A szúnyogokkal harcol,
Vagy vérszopó legyeknek
Gyakásival vesződik;
Ha őszi hűs napokban
A barna fellegekkel
Béleplezett egekből
Tartós esők omolnak,
S a marha sáros úton
A tengelyig merűlő
Kocsit nyögéssel húzza;
Akármi rossz üdőben
A varga-kéz ruházza
S megvédi lábainkat.
De ám, ha varga-fajzat,
A varga-székre únván,
Magasra vágy, s vagyonját,
Mellyet szegény szülője
A bőrt fogával húzva
És varrogatva gyűjtött,
Nemes levélre költi;
Vagy a ravasz kakuknak
Példájaként, orozva
Némely nemes madárnak
Fészkébe ül, s azért már
Nem varga, aki varga,
A varga-név gyalázat.
Higgyétek, ily nemesnek
Pereputtya harmadízig
Szenvedni fog s pirúlni
A varga-varga névért;
Mint mostan elpirúlnak
Amaz majom-szabású
Kis-kordoványi törpék,
Ha csúfolódva mondják
A csintalan porontyok
A varga-varga-siccet. 
Versek