Tizenhatodik
In somnium extra

az „Vir monachus in mense Maïo” nótájára

1   Kikeletkor, jó Pünkösd havában,
     Mikor volnék nyughatatlanságban,
     Szerelem kínjában,

2   Sokszor vigyázva én megvirradtam,
     Magamban nagy sokat gondolkodtam,
     Hogy ne bánkódhassam.

3   Azért mikor egy éjjel holvalig
     Veszekedtem volna mind virradtig,
     Szép piros hajnalig,

4   Akarván szívemet enyhíteni,
     Igen reggel menék ki múlatni,
     Tetszém megújulni.

5   Kimentemben egy csergő patakra
     Találék, oly hívesre, tisztára,
     Mint fényes kristálra;

6   Partja bűves sok gyöngyvirágokkal,
     Ékes sok jó szagú violákkal,
     Két rózsabokorral,

7   Mellette egy kiterjedt ciprusfa,
     Kinek szép zöld bojtos ágaiba
     Fülemile szóla.

8   Ott az fa árnékába leülék,
     Fülemile hogy ott hangoskodnék,
     Szívem gyönyörködék.

9   Sok vigyázás és fáradság után
     Törtínék, hogy én ott elalunnám,
     Álmomban azt látám:

10   Hát azki ez világon szerelmesb
       Nékem annál senki sincsen kedvesb,
       Életemnél édesb,

11   Előttem mintha megállapodott,
       Nagy kegyesen reám mosolyodott,
       Ily igéket szólott:

12   Tudod – úgymond – nem vett szívem erre,
       Véled együtt éljek szerelembe,
       Mert voltam kétségbe;

13   De hogy látom hozzám szerelmedet,
       És érettem untatod az Istent,
       Ez gerjeszt engemet.

14   Azért néked adott már engemet,
       Jövendőben gonosztól fejemet
       Ódd, kérlek, híremet.

15   Látod, hogy én nem sok csácsogással
       Nem gondoltam rágalmazó szókkal,
       Vagyok hozzád jóval.

16   Azért kérlek, a te szerelmedért
       És énnékem béadott kezedért,
       Mi együtt-éltünkért,

17   Hogy amiket nékem te fogadtál,
       Bételjesíts és meg ne változzál,
       Szerelmedben megállj!

18   Irgalmasságnak Ura, Istene,
       Ki így is szoktál jelentenie
       Mi könyörgésünkre,

19   Teljesíts bé ígéreted rajtam,
       Adjad bizonyában, hogy hallhassam,
       Mit álmomban láttam!
Versek