Számotkérők
Tisza mentén minden estén
Lángok gyúlnak titkos fénnyel...
A föld remeg, a rög pereg,
Sírok nyilnak itt-ott széjjel...

Öreg, sáppadt magyar arcok...
Tűzhöz ülnek mind sorjába.
Árpád is jő, a hont vevő.
Minden éjjel éjfél tájba.

Néma marad minden ajak,
Csak a lángot nézik, nézik...
Sírból felszállt sármellükben
Ezeréves szívük vérzik.

Tisza partján, hajnal tájban,
Titkosfényű lángok halnak.
Árpád jelt ad, – sírja zárul
Számotkérő sok magyarnak.

...Számot adni míg nem tudunk:
Lángok gyúlnak minen éjjel...
A láng körül lángzó szemmel
Ránk néznek sok kérdezéssel.

versek