140. szonett
Ha már gyötörsz, okos légy s megvetéssel.
Ne ingereld szótlan türelmemet,
Nehogy szivem – kinozva gyötretéssel –
Szavakba öntse mit s mért szenvedett:
S habár magad se tartod is valónak:
Csak mondd, szeretsz; oh már ez mennyit ér!
Légy mint az orvos, ki az elhalónak
Még mindig enyhet, gyógyulást igér.
Mert kétségimbe’ megbolondulok,
S rád átkot szórnék tébolyomba’ majd;
S e felfordúlt világ olyan konok,
Hogy őrült füllel őrült szókra hajt.
        S hogy ettől óvj mind engem mind magad,
        Csak nézz reám, bár szíved megtagad. 
Versek
Szonettek

en:Sonnet 140 (Shakespeare)
de:William Shakspeare's sämmtliche Gedichte/Sonett CXL
fr:Sonnets de Shakespeare/140
ru:Сонет 140 (Шекспир/Гербель)