I skoven skulle være gilde
I skoven skulle være gilde 
alt hos den gamle ørn, 
som jo så gerne ville 
fornøje sine børn. 
Og alle fugle sjunge 
og røre deres tunge, 
||: så snart som lærken gi'r signal 
af næbbets futteral. :|| 

At byde gæster mange 
den hane skulle gå, 
han havde ben så lange 
med krumme sporer på. 
Han råbte: "Kykliky!" 
tre gange i hver by, 
||: at byde alle fugle små 
til ørnens gilde så. :|| 

Den tømmermand, hr. spætte, 
han skulle bygge hus, 
og svalen taget tætte 
med skovens grønne mos. 
Og salen skulle pyntes, 
hvor gildet skulle stå, 
||: med røde sneglehuse 
og fine bolstre blå. :|| 

Og ravnen skulle også 
være deres præst, 
hans sorte kjole viste, 
at han var kaldet næst. 
Han var en højlærd Mand, 
klog over al forstand, 
||: han holdt den bedste prædiken, 
der hørtes i vort land. :|| 

Og stæren skulle også 
være deres degn, 
han kan så dejlig synge, 
skønt han er meget klejn. 
Hans sang den er en lyst, 
han har en dejlig røst, 
||: han er jo ren i mælet 
og dertil let for bryst. :|| 

De havde og to spillemænd, 
og de var meget små, 
det var den lille nattergal 
og så den lærke grå. 
De spilled menuet, 
og det gik nok så net, 
||: til alle udi dansen 
var bleven ganske træt. :|| 

Og uglen var til gilde, 
hun drak sig ganske fuld, 
om aftenen så silde 
hun faldt i græs omkuld. 
Hun råbte med stor klage: 
"I alle mine dage, 
||: ja alle mine dage 
stor nød jeg lide må. :|| 

Og ørnen gik til hende 
og sagde: "Hør, min ven, 
når mener du, at du vel 
kan komme dig igen?" 
"O ve, o ve, o plage, 
jeg kan det godt forstå, 
||: at mine levedage, 
de er nu ganske få. :|| 

Anonym komponist
Anonym forfatter
Børnesange
Folkesange