Med fryd så sagtelig
1. Med fryd så sagtelig en morgenstund
Fremgik til moserne at skue roserne 
så mangelund.

2. Der jeg spadserede i lunden fri, 
der jeg omvankede, de blomster sankede 
på vilden sti.

3. Nu mærk, min kæreste, hvad jeg der så: 
Der stod en frydelig, ja, meget dydelig 
fiolen blå. 

4. Hos den jeg idelig var dag og nat, 
min længsel stillede, mens hyrden spillede 
i vilden krat. 

5. En liden rolighed jeg der fornam. 
Straks lykken vendte sig, så jeg elendelig 
i smerten kam. 

6. Sligt gjorde vinteren, som listig var, 
som kom svigagtelig, ja, meget sagtelig 
med kulden svar. 

7. Men ak! du dejligste - fiolen blå, 
for dig jeg smertelig må græde hjertelig 
med længsels ve. 

8. Ak, ville sommeren igen fremgå, 
at jeg så frydelig må se min dydelig 
fiolen blå. 

Kærlighedssange
Folkesange
Natursange
 anonym forfatter
 anonym komponist