Rudens sužieduotuvės
Praeikim rudenio vieškeliu, miela, –
Mylėjimui galo nebus!
Ten gersime girą šermukšnių
Ir svotais pakviesim kranklius.

Vestuvių lova bus samanos žalios,
Namai mūs – bekraštė giria.
Ten gaudysim voverę rudą,
Kaip laimę mes gaudysim ją.

Viršūnėje medžių sūpuoklę inkelsiu
Ir supsiu lig žvaigždžių tave.
In mirštančią vasarą langą praversiu,
Saulėleidį klausiu ar tu mylima?..

Jei rudenio liepsnos apdegins medžius, –
Nukrisim, kaip lapai nukrinta.
Mūs meilei juk galo nebus.
Po vėsulų visada žemėj prašvinta.

Cvirka Petras
Eilėraščiai