Kada žmogaus nurimsta geiduliai
Kada žmogaus nurimsta geiduliai,
Naktis gi, juodą drobę
Mieguiston žemėn metusi niūriai,
Vargus ir laimę gobia;

Kada darželyje rausvieji jurginai,
Palangėn susispietę,
Tyliu šlamėjimu pažadina lipšniai
Užmigusią kaimietę, –

Tada aš vienas sėdžiu ir mąstau,
Tamson man mintys plaukia.
Širdis užsidega... Dainuočiau tau, –
Bet kur tu? Tuščias laukas...

Eilėraščiai