Draugo liūdesys
Aš be tavęs kaip be lietaus išdžiūvus žemė 
Tuščia iš ilgesio rankas į erdvę tiesiu, 
Joj net šešėlio tavo mielo nepaliesiu! 
O ateitis... ar tik vienuolio laimę lemia? 

Į dvi šali mus nubloškė žiaurus likimas; 
Nei viens kitam draugais sau rankų nepaduosi, 
Silpnybės valandoj viens kito nepaguosi; 
Tik praeities kankins beširdis atminimas. 

O tau ar po langais lig šiolei rožės žydi? 
Ir gieda amžinas jaunų dienų svajones? 
Ar gal ir tau jas nusmelkė prityrę žmonės? 
Ir šypsena paskui naivėlius palydi! 

O vis dėlto, kad ramios, žvainos naktys šviečia 
Ir paslaptingai mirksi danguje žvaigždutės, 
Žinau, kad tavo žiūri ten liūdinčios akutės; 
Jos ten greta nurimti ir manąsias kviečia. 

Maironis
Eilėraščiai