Suvargusiems
Vargų varguos paskendus žemė 
Tuščia kančių belaukia galo 
Ir prakeikimo tulžį vemia, 
Ar į krūtinę peilį remia, 
Kai ji sunyko ir užšalo. 
Ilgai ji ašara rasos 
Be Tavo dangiškos tiesos? 
Prašnek, pratark, Aukščiausi! 

Nejaugi Kristaus beišseko 
Gyvatos amžinas šaltinis? 
Nejau troškimams neužteko, 
Nejau į širdis neprašneko 
Kaip Dievo Žodis antgamtinis? 
Tai kur apaštalų darbai, 
Jei Kristų myli jie labai? 
Kodėl jų, Viešpatie, neklausi? 

Nemaž priviso geradėjų: 
Lygybę, laisvę begarsina; 
Bet vietoj vargšo apgynėjų, 
Vardan aukštų, šventų idėjų 
Jie luomų kerštą bevaisina. 
Be meilės jų darbai suvys! 
Ne jie pasaulį atgaivys! 
Ne jiems Tu, Viešpatie, tarnausi! 

Nuleisk bent spindulį malonės 
Į jų užmirusią krūtinę! 
Tegul raminas jų dejonės! 
Tegul supranta rūstūs žmonės 
Malonę Tavo begalinę! 
Tegul jų širdys atsigaus! 
Nušvisk pasauliui iš Dangaus? 
Prašnek, pratark, Aukščiausi! 

Maironis
Eilėraščiai