Jei žemė širdį viliojo
Jei žemė kada širdį man ir viliojo, 
Tai jos neišpildė maldos:
Tarp žemės sapnų ji ko kito ieškojo, 
Ko čia neatras niekados.

O taip, neatras! Jei į tai netikėjau, 
Jei klydau, kaip daugel kitų, 
Tai galvą aukštai iki galo mokėjau 
Nešioti, neliesdams purvų.

Laimingas tasai, kurs be kūno sapnavo;
Kam švietė žvaigždė tolima;
Kurs savo gražaus idealo negavo 
Pažinti arčiau niekada.

Kaip paukštis budrus, taip iš anksto beskrysta 
Žmogaus apgaulingi sapnai;
Bet gėlės kely greit nuo saulės pavysta 
Ir lieka vieni stagarai!..

Aukščiausi, davei širdį man begalinę, 
Ją vienas suprasti gali;
Tu vienas gali atgaivinti krūtinę, 
Kad kryžkeliais žūna baili.

Tu vienas esi nemeluota gražybė, 
Kurs amžiais be vakaro švies! 
Ir Tau tik vienam, Amžinoji Teisybe, 
Visi pajautimai širdies!

Maironis
Eilėraščiai