Smūtkelis
Nieko aš taip nemylėjau, nieko labiau
Kaip Kristų vienatvėje sienoj prikaltą.
Gyvenime mano buvo smūtnų valandų,
Bet jis paliko ir rūstus ir šaltas.

Ir vieną kartą aš Kristui sakiau: –
Pilieti, tu vienas tų žydų prikaltas...
Rytoj pasitempsiu ir aš čia po balkiu,
Nes šitas gyvenims man smūtnas ir šaltas!

Daug kartų apspiaudžiau jam veidą,
Išlaužiau rankas ir supiausčiau jo mūką,
Ištardams: – Prakeiki pasaulį nuo kryžiaus,
Ar didį daryki stebuklą!

Čia daug neteisybės, mokytojau gero,
Piliečiams kentėti pritrūko kantrybės!
Maištingasai Kristau! – meldžiausi aš jam
Nulipki, – aš būsiu apaštalas pirmas.

Juk vėl farizėjų ši žemė pilna, –
Reiks savo krauju jų niekšybes atpirkti!
Tau snausti voratinkliuos iš tikro gana,
Pakilki, maištingasai Kristau! pakilki!

Cvirka Petras
Eilėraščiai