Daina (Už Raseinių, ant Dubysos...)
Už Raseinių, ant Dubysos, 
Teka saulė, teka; 
Geltonplaukės puikios visos 
Šneka ten, oi šneka. 

Po rasas kasas šukuoja, 
Saulė jas džiovina, 
Kai užgieda, uždainuoja, 
Širdį taip griaudina. 

Aukštą dangų pamylėjo, 
Blaivią jo skaistybę; 
Sau akis užsižavėjo 
Mėlyna gilybe. 

Akys blaivios, gelsvos kasos, 
Širdys, oi nešaltos, 
Aukštas ūgis, kojos basos, 
Nuo rasų taip baltos. 

Bet kodėl jos, žalią rūtą 
Laistydamos, liūsta? 
Kam, dainuojant joms Birutę, 
Ašaros nedžiūsta? 

Kaip nedžiūtų, kad nežūtų 
Tiek jaunų bernelių! 
Kad be laiko tiek nebūtų 
Be vilties našlelių! 

Daugel žūva, daugel pūva, 
Kas apverks jų dalį? 
Už Uralo, žemės galo: 
Ne po savo šalį! 

Maironis
Eilėraščiai