Akys
Bleus ou noirs, tous aimés, tous beaux.
      Sully Prudhomme

Oi, daugel gražių, numylėtų akelių, 
Juodų, mėlynų, aušrai tekant, žiūrėjo! 
Šiandieną jos miega ramiai tarp kapelių, 
O saulė sau teka, kaip tuomet tekėjo.

Už dieną ramesnės jūs, naktys žvaigždėtos, 
Akių sužavėjote tokią daugybę! 
Štai žvaigždės bešviečia, dangaus numylėtos, 
O žydros akutės aptrauktos tamsybe.

Bet argi tos akys daugiau nebegali 
Regėti, kai mūsų pakalnę apleido? 
O ne! Tik į kitą jos nukreiptos šalį! 
Į Dievą, kurio mes nematome veido!

Kaip skriejančios žvaigždės, nors mus ir apleidžia, 
Nors jų nematai, bet danguj pasilieka, 
Taip lygiai blakstėnai akių užsileidžia, 
Bet žydros akutės nevirsta į nieką.

Tos mėlynos, juodos, tos gražios akutės 
Atvertos į šviesą aušros begalinę! 
Anapus kapų žiūr jų šviesios lėlutės, 
Nors žemė šaltoji prispaudė krūtinę.

Eilėraščiai