Minija
Kodėl gi tai Minijos bangos nuliūdo? 
Kodėl tai jos bėga laukais pamažu? 
Ar gaila, kad saulė už girių užplūdo 
Ir apdengė žemę nakties tamsumu? 

O skubinkis, miela, į marių platybę, 
Jei gaila tau saulės skaisčių spindulių: 
Išvysi dangaus karalienės gražybę, 
Kai maudos nuraudus tarp vilnių blaivių. 

Bet Minija mūsų kaip pirma nuliūdus; 
Jos bėga kaip pirma srovė pamažu; 
Negaila jai, saulei už girių užplūdus 
Ir žemę apdengus nakties tamsumu. 

Tik gaila jai kranto, vainikais nupinto, 
Tik gaila tų dainų, kur skamba skardžiai, 
Tik ąžuolo gaila, žaliai padabinto, 
Kurs kalba jai meilę kas naktį saldžiai. 

Nuliūdusia! Minijai paslaptį vieną 
Norėčiau atdengti, kai nieks negirdės: 
Kas ilgis antrasis jos kranto kas dieną. 
Bet ne! Sužinos nuo aušrinės žvaigždės.

Maironis
Eilėraščiai