Nežinomam Dievui
Ne tai kad aukso būtų gimęs diegas, 
Vienintelis pradžioj valdovas gyvas. 
Pripildė Jis mares, iškėlė žemę. 
Kuriam gi Dievui mes beatnašausme? 

Jis kvėpė dvasią, jėgą; Jam paliepus, 
Visi dievai, pasaulis visas klauso; 
Jo atspindžiu – mirtis ir nemarybė. 
Kuriam gi Dievui mes beatnašausme? 

Jis savąja didybe žemės viešpats, 
Kurio, kas gyvas, snaudžia, kas kvėpuoja, 
Dvikojai, lygiai keturkojai klauso. 
Kuriam gi Dievui mes beatnašausme? 

Galybe savo Jis iškėlė kalnus 
Ir vandenis nuo sausumos atskyrė; 
Galingi Jo pečiai – pasaulio šalys. 
Kuriam gi Dievui mes beatnašausme? 

Nustatė žemę Jis ir aukštą dangų, 
Ir saulę danguje, ir platų tolį! 
Jis visatą erdvėje išmatavo. 
Kuriam gi Dievui mes beatnašausme? 

Jo žvalgosi prieš kovą priešų eilės 
Ir meldžia bailia širdžia jo pagalbos. 
Nuo Jo saulėteky nušvinta saulė. 
Kuriam gi Dievui mes beatnašausme? 

Kai atplaukė anuomet vandenynai 
Ir gyvą diegą atnešė ir ugnį, 
Jis kėlės didis kaip dievų kvėpimas. 
Kuriam gi Dievui mes beatnašausme? 

Galingas žiūri Jis į vandenynus, 
Kai, jėgą kaupdami, mokina melstis! 
Jis virš dievų, Jis vienas tikras Dievas! 
Kuriam gi Dievui mes beatnašausme? 

Te mums nekenkia tas pasaulio tėvas; 
Sutvertojas dangaus, tiesoj galingas! 
Didžių tyrų ir vandenų karalius! 
Kuriam gi Dievui mes beatnašausme? 

Nieks kitas be Tavęs, o Pradžiapatie! 
Savim negal visų apimt būtybių. 
Suteik, ko trokšdami Tau atnašaujam! 
Duok mums gerybių turtais pasidžiaugti! 

Maironis
Eilėraščiai