Laiškas nepažįstamajai
Tu buvai ir vėl Tu prapuolei, –
Alkana, kaip liūtė, draskosi širdis…
Be to žali beržai girgždauja pakluonėj,
Nes Tu buvai ir vėl Tu prapuolei.

Žinau, kad mylėti – ilgėtis
Ir lūkėsiu svilint apnuogintą širdį, –
Pakelti kempinę ištroškusioms lūpoms
Ir jų nepagirdyt…

Nekankinki daugiau Tu manęs, –
Ašaroms Nemunas patvino…
Tik kodėl, oi kodėl pažvelgei tada
Akims ugninio serafimo?..

Cvirka Petras
Eilėraščiai