Šalčio avys
Senovėje kartą buvusi labai šalta žiema. Vienas keleivis keliavo tolimą kelionę. Atėjo naktis, ir jis neturėjo kur pernakvoti. Beeidamas per mišką, rado mažą trobelę. Jis įėjo į tą trobelę, pasisveikino, o senis, sėdėdamas ant krosnies, nieko jam neatsakė. Keleivis paprašė nakvynės, o jis vėl nieko neatsakė. Keleivis nusitaisė ir atsigulė.

Paskui keleivis išėjo laukan savo reikalo. O tas senis, kur sėdėjo ant krosnies, nulipo ir užkišo duris. Keleivis, būdamas plikas lauke, kone sušalo, bet paskui rado mažas dureles ir įlindo. Jis ten rado šešias avis, jas nusmaugė ir apsidėjo save, kad nebūtų šalta.
      
Rytą anksti keleivis atsikėlė ir įėjo į trobą drabužių atsiimti. Duris rado atkištas ir įėjo. Pasiėmęs drabužius, pasakė sudiev ir išėjo, o senis, sėdėdamas ant krosnies, nieko neatsakė.

Tas senis buvo šaltis. Jis manė: „Kaip nesušalo tas žmogus, būdamas plikas lauke?“ Jis padarė dar didesnį šaltį, manydamas, kad keleivis sušals. Tas šaltis, užbėgęs keleiviui už akių, ir sako:

– Ar nešalta?

– Šalta tai šalta. Kur aš nakvojau, ten to žmogaus šešios avys sušalo!

Šaltis tuoj padarė atlydį ir grįžo namo.
	  
Mitologinės sakmės