Pasakyk
Pasakyk, drauge, man, kodėl žmonės čionai
Dar dejuoja, dejuoja dažnai;
Dar, kai ryto rasa ant pievelės žalios
Puikiai sužiba saulės jaunos spinduliuos,
Jie verkšlena tyliai, skundžia dalį gailiai
Ir į rytmečio saulę vis žiūri bailiai...

Pasakyk, drauge, man, kodėl dainos čionai
Dar neskrieja erdvėsna jaunai;
Dar jų vaiskiosios gaidos platybėj tyrų
Su skausmais ir su vėjais šaltųjų audrų
Tiktai kyla ir lekia tuščiaisiais laukais,
Širdžiai taip nemeiliais ir plikais...

Pasakyk, drauge, man, ko širdis nerami
Taip tvaksėdama trokšta,
Likimo parblokšta,
Ko plačiųjų erdvių debesiai tie šėmi
Išsiskėtę banguoja,
Lyg ko ilgis, sapnuoja,
Ir į margą pasaulį iš aukšto šaltai
Pasišiaušę sužiūra, nors giedrūs rytai
Jau ant medžių šakų plevėsuoja...

Eilėraščiai