Valerijai
Kada mane ištiko likims raudulingas, 
Kada dvasią prislėgė nelaimių klampynė, 
Rankas buvau nuleidęs... Tarei man: „Tėvynė 
Žiūri į tave, kelkis – tu jai reikalingas!“

Kad tyčiojos iš manęs svietas nedėkingas 
Ir, manęs nesupratęs, man širdį sumynė, 
Rengiausi prakeikt viską... Nuo to mane gynė 
Priminims tavo: „Da tu draugijai skolingas!“

Aš kėliausi ir dirbau. Kad dėl neteisybės 
Pakliuvau į žabangas, netekau liuosybės, 
Kada mane teriojo priešiai užsigulę...

Per tave man nušvito kalėj'mo tamsybės, 
Kaip angels sargas mane raminai... Bičiule! 
Palaiminta būk!

Eilėraščiai