Alušta dieną
Jau kalnas ūkanotą numetė chalatą,
Ryto šnabžda namazas po aukso dirvonus,
Linksi giria ir barsto vainikus raudonus,
Lyg Kalifų rožančiaus rubiną-granatą.

Žydi pieva varsingoms gėlėmis ripuota,
Drugiai septyniaspalvę laumės juostą pina,
Briliantų sparnyčiais padangę dabina;
Toliau žiogeliai traukia sau šydą sparnuotą.

O kur uola nuplikus kyšo vandenyse,
Verda blaškoma marė ir skandina žemę;
Jos ūžmuos šviesa groja, kaip rainio akyse,

Ir rūsčiąją pakrantėms audrų kovą lemia,
O ant gilumos vilnys palengva liūliuoja,
Ir maudosi žaginė, ir gulbės baltuoja.

Sonetai