Vargdienio pasaka
Slėgia žmogų mažos bėdos.
Vos, kaip sutemų apuokas,
Ar kaip vakaro pelėdos,
Jos suverkaus, gęsta juokas.

Kaip žalingų gyvių spiečiai,
Veržias jos slapta į kiemą,
Įsisiurbia, apsiriečia,
Gaišta vasarą ir žiemą...

Vakar draskė, gnaibė, gylė,
Šiandien verpalus sudraiko
Ir stoge praplėšia skylę,
Taip kad virkdo ir ne vaiką.

Iš čia pat, kaip ir iš tolo,
Pučia sąšlavas į klėtį,
Kasa kluone žiurkėms olą,
Verčia plutgalį žiedėti...

Smaugia dieną skurdas juodas,
Bet ir naktį tau į ausį
Zirzia jis, kaip piktas uodas –
Tu jo niekad nepagausi...

Jam negaila bėdžiaus bausto –
Ar tu dainius, ar artojas,
Jis rankas be pančių kausto
Ir be pančių veržia kojas...

Baltrušaitis Jurgis
Eilėraščiai