Oi neverk, matušėle!
Oi neverk, matušėle, kad jaunas sūnus
Eis ginti brangiosios tėvynės! 
Kad pavirtęs kaip ąžuolas girių puikus 
Lauks teismo dienos paskutinės. 

Taip nelaužyk sau rankų, kaip beržo šakas 
Kad laužo užrūstintas vėjas; 
Tau dar liko sūnų; kas tėvynę praras, 
Antros neišmels apgailėjęs. 

Ten už upių plačių žiba mūsų pulkai: 
Jie mylimą Lietuvą gina; 
Kam nusviro galva, tam Dangaus angelai 
Vainiką iš deimantų pina. 

Daugel krito sūnų kaip tų lapų rudens: 
Baltveidės oi verks, nes mylėjo! 
Bet nei bus, nei tekės Nemune tiek vandens, 
Kiek priešų ten kraujo tekėjo. 

Vedė Vytautas ten didžiavyrių pulkus 
Ir priešų sulaužė puikybę: 
Už devynias marias, už tamsiuosius miškus 
Išvarė kryžiuočių galybę. 

Saulė leidos raudona ant Vilniaus kapų, 
Kai duobę kareiviai ten kasė, 
Ir paguldė daug brolių greta milžinų, 
O Viešpats jų priglaudė dvasią. 

Oi neverk, matušėle, kad jaunas sūnus 
Eis ginti brangiausios tėvynės! 
Kad pavirtęs kaip ąžuolas girių puikus 
Lauks teismo dienos paskutinės! 

Maironis
Eilėraščiai