Žiemai pasibaigus
I

Dar verkia širdis, nors jau miškas žaliuoja,
Krūtinę užbūręs malonia kvapčia,
Nors pievose gėlės jaunutės boluoja,
Ir šypsos mėnulis šviesiąja nakčia...
Dar verkia širdis, nors jau fėja linksmutė,
Barstydama laimę, skrajoja laukais,
Ir skamba Pergrubės dainelė jaunutė
Aukštai ties didvyrių senaisiais kapais...

II

Pabučiavo linksmai vėjužėliai
Vos atbudusio karklo šakas,
Tuoj išsprogo ant jų pumpurėliai
Ir pradėjo žaliąsias lankas
Maloninga kvapčia glamonėti...
Taip paliko ramu ant širdies...
Nors ir verk, nemokėdamas mylėti...

Eilėraščiai