Šėmas jautis
Gale Linkmeno, prie piliakalnio, yra toks ežeriukas. Mergos, rytą pasikėlusios, ganė jaučius artojam, viena užsnūdo, kita juostas audė. Žiūri – ateina iš ežerėlio šėmas jautis. Oi kaip kasa žemę, drasko kelmą, ragais ardo kimsus, baubia, uodegytę krutina! Kad tiktai jų neužkliudytų! Ji budina:

– Marcele, Marcele, kelkis!

Kai tik ta atsibudo – jokio jaučio nėra. Kai užmigo – vėl tas jautis.

Paskui toji susapnavo: „Kad tu mane vytele būtum kebekštelėjus, tai būt pasipylęs sidabras!“

Mitologinės sakmės