Ant Punios kalno
Ties Nemunu 

Seneli, sveikas! Amžių amžiais 
Nuo Pinsko tvikstančių balų 
Pro Punios kalną susimąstęs 
Banguoji, vengdamas salų! 
Dievuliau mielas! Nuo anos 
Pirmos praamžiuose dienos, 
Kai versmių girdomas gausiai, 
Čia slėniais tarp kalnų rausei 
Vargingą vagą pirmutinę, 
Ko iki šiol nesi girdėjęs? 
Ir ko nematęs, neminėjęs 
Per amžių eigą nuolatinę? 
Kokių kalbų, tarmių, tautų 
Iš bočių lopšio, iš rytų, 
Pro tavo vandenis neslinko? 
Seniai nutilo jų gandai; 
Jei kur išliko gal vardai, 
Tai be prasmės, be savininko!.. 

Ne kuo tau, Nemune ramus. 
Stebėtis, amžiais tiek regėjus; 
Žiūri vienodai taip į mus, 
Kaip ir į mūsų pranokėjus. 
Ar girdei bandą masageto, 
Ar kūną skito nugalėto 
Nešei į vakarų mares, 
Ar skraidė Vytautas antkrančiais, 
Ar vokietys nelaisvės pančiais 
Čia bandė ženklinti gaires, 
Ar bruko kalbą lenkai-broliai, 
Ar pravoslaviją maskoliai, - 
Ramus, vienodas, paslaptingas 
Eini sau amžinu keliu 
Ir į tautas pakeleivingas, 
Su jųjų varžtu atkakliu, 
Sakyte tartumei sakai: 
Nusiraminkite, vaikai! 
Vis viena: ryt kapuos užmigste? 
Mane, kaip raidę, taip palikste. 

O vis dėlto pro šitą kalną 
Eini tarytum susitelkęs. 
Ar kvapas pelenų ir kaulų 
Tave taip jaudina padvelkęs? 
Ar klyksmas tūkstančių krūtinių, 
Anuomet kruvinų žudynių 
Antkrančiais ir miškais tebgaudžia? 
Ir keršyt vokiečiui bastūnui 
Tuščia besiunčia malda skaudžia 
Į dangų tylinčiam Perkūnui? 

Lietuvi! pabučiuok po kojų 
Krauju permirkusią čia žemę! 
Pagerbk kapus tėvų-herojų, 
Iš kur ainiai stiprybę semia! 
Tai čia baisi, atmintina 
Įvyko drama kruvina, 
Kokios pasaulis nėra matęs! 
Net kraujo troškuliu besočius, 
Plienu apkaustytus kryžiuočius 
Jos vaizdas šiurpuliu sukratęs!.. 
Tai kapas Margio milžinų! 
Nors amžių šešeta sukako, 
Kaip jie - tik sauja pelenų!.. 
Tačiau daugiau už gyvus sako. 

Lietuvi! kurs dienos didvyriams 
Paminklus iš akmens kali 
Ir juos vainikais dabini, 
Nurausk, liūdniems tautos didvyriams 
Net neužritinęs be vardo 
Akmens ant jų brangios duobės, 
Kur šiandien kapą žagrė ardo 
Dėl pelno, be tautos garbės!.. 
Pagerbti karžygius mokėjo 
Ties Termopilėmis graikai, 
O mes? Ar mūsų tik vaikai 
Atlygins skolas pranokėjų? 

Ant aukšto aukuro-kalvos 
Už garbę-laisvę Lietuvos, 
Kaip jos auka, galvas padėję, 
Ilsėkit kaulai pranokėjų 
Pastogėj mėlyno dangaus, 
Sargyboj Nemuno ramaus, 
Vien apraudojami tik vėjo!.. 
Ilsėkit, brangūs pelenai, 
Garbingai žuvę už tėvynę 
Ir sau nevystantį nupynę 
Vainiką, Margio milžinai! 

Maironis
Baladės