Ružavą mėnesieną
Danguj, kurs spindėjo melsvai,
     išbrėško mėnulis ružavas.
     Išbalęs, kaip klonių sniegai,
     pasauliui gražiam tu nesavas.

     Kaip žiedui liūdnųjų gėlių,
     užaugusių naktį be saulės,
     taip tau nesidžiaugt darželiu,
     kitiems juk gėlynų pasaulis.

     Jaunystėj pačioj pražuvai,
     liūdnai tau lakštingalos gieda.
     Ir gėlės žydės ružavai,
     o tu nelytėsi nė žiedo.

     Ne savas, ne savas vilkam,
     bet broliam lūšnelių tu savas.
     Todėl tai danguj mėlynam
     išbrėško mėnulis ružavas.

Jakubėnas Kazys
Eilėraščiai