Spjauki, drauguži, į viską!
Spjauki, drauguži, į visa, kas žiba! 
Švilpk, iki plikas esi! 
Plunksnos užaugs, gal padaigos jau kyba: 
Būsi kaip mulkiai visi. 

Ko ta jaunystė kvaili nesapnuoja! 
Plėšti dirvonus plačius? 
Sėdi ant knygų, rimtai prakaituoja, 
Takus užsimojus naujus! 

Lauk, iki išmintį visą suprasi! 
Laiko nedaugel praeis: 
Šilta pastogę ir lizdą atrasi, 
Žiovaudams girsies svečiais. 

Metais iš grašių sermėgio nutukęs, 
Vargšo drovėsies namų: 
Pilvą išpūtęs, cigarą užrūkęs, 
Juoksies iš savo sapnų. 

Persų kilimais sau butą išklojęs, 
Sėdęs į kėdę minkštai, 
Vaišes skaitydamas, supdinsi kojas; 
Mintys plezdens neaukštai. 

Dieną prastūmęs, kaip Dievas beleido, 
Teisiojo migsi sapnu; 
Gal rūpestys koks ir sės tau ant veido, 
Mažas tačiau kaip ir tu. 

Spjauki, drauguži, į visa, kas žiba! 
Švilpk, iki plikas esi! 
Plunksnos paaugs, juk padaigos jau kyba: 
Būsi kaip mulkiai visi. 

Maironis
Satyros