Nuolat verkšlenantiems politikams
Tuščių skundų, įgrisusių dejonių 
Gana! per daug, nenuoramos rėksniai! 
Gana verkšlent jums, milžinai svajonių, 
Išlepinti ir sotūs tinginiai! 

Ne jums jaunos tėvynės saulė teka: 
Per akinius joj viskas jums juodai! 
Ne meilė jums i rūsčią širdį šneka, 
Tiktai garbės užgautos apmaudai. 

Jums viskas griūt, subirti viskas žada: 
Jau parausti net patys pamatai!.. 
Belieka jūsų mylistą kaip vadą 
Pagalbon melst: išgelbėk tu tiktai! 

Juk buvo laikas, kad prie kito vairo 
Stovėjote, išminčiai! Kuo tada 
Nustebinot? Ne veltui nesidairo 
Į jus dabar su ilgesiu tauta. 

Dabar šalis, nuo jūsų nusikreipus, 
Beeina savo išminties keliu, 
O jūsų priešai užkampiais bešaipos, 
Kad tapote verkšlentoju gailiu. 

Ne kritikų, kur šmeižia, viską peikia, 
Ne pranašų bedugnės ateities, – 
Mums reikia tų, kur susikaupę veikia! 
Daugiau darbų! Daugiau jaunos vilties! 

Maironis
Satyros