Vis vien aš dainius!
Jei norite – spiaukit į širdį,
Erškėčiais galvą apipinkit,
Paduokite nendrę ir kiaule išvadinkit, –
Visviena aš dainius be jokio fasono!
Nudvėst nenoriu anksti ant lango
Knygyne, vortinkliuos kur nieks nelanko.
Tik noriu vieno, – kad tu, motin mano,
Užklydus Kaunan savo sūnų pamatytum
Vitrinoj stovint tarp žymių poetų.
Žinau gerai, matušė mano,
Kad tau aš būčiau iš visų žymiausias…
Teisingai. Tiesa. Gal būt aš menkiausias.
Bet ne! Sakyk, matuše, savo žodį!
Man tavo žodis už viską brangesnis.
Sakyk, ar sūnus tavo dainuot nebemoka,
Ar jam šis vardas nepritinka: –
Poetas iš kaimo, Petras Cvirka?

Cvirka Petras
Eilėraščiai