Neatsivėręs ežeras
Prieš kokį keturiasdešimt metų Masiokuose apie balandžio mėnesį, kai tik saulė leidžiasi, nuo Papurvinės lig Baltiškių girdėdavosi lyg kas lekia ir rėkia: 

– Oi! Oi! Oi! Oi! 

Ir taip kas vakarą atskambėdavo, nuskambėdavo ir vėl nutildavo. 

Vieną kartą ėjo žmogus per tą ganyklos aikštę ir išgirdo, kad atrėkia tiesiai į jį. Jis sustojo ir klauso. Girdi, kaip visai netoli lekia kas per šerkšną – čiarkš, čiarkš, čiarkš. Bet nematyti nieko. 

Masiokų vyrai tarėsi paklausti balso, ko jis reikalauja. Bet nesusitarė, o po kelių metų tas vaitojimas išnykęs. Sako, ten būtų ežeras atsivėręs. 

Dubarų žemėj taip pat rėkė seniau. Rėkdavo baloj už Telėtnikų. Sakė, atsivers ežeras, bet neatsivėrė. Niekas, matai, neatspėjo vardo.

Padavimai
Padavimai apie ežerus