Poeta
„Sudieu" juk kartkartėms girdėjau 
Gal iš krūtinės nešaltos;
Bet vieno, vieno negalėjau 
Lig šiol užmiršti niekados!..

Nebuvo žodžių nei dejonės;
Nebiro ašaros, oi ne! 
Tiktai pasaulis ir jo žmonės 
Išrodė kaip sapnų sapne!

Ir nuo tų metų man ant veido 
Nevieši rytmečio juokai;
Draugai stebėdamies apleido, 
Ir bėgo nuo manęs vaikai.

Tada, paėmęs aukso lyrą, 
Pravirkdžiau stygomis aidus, 
Būrys, apstojęs skausmo vyrą:
„Poeta, – nutarė, – graudus!"

Raminas skurdžios jų krūtinės 
Balsais, kaip balsimo lašu:
Patsai ramumo nepažinęs, 
Kitiems išganymą nešu.

Maironis
Eilėraščiai