Bado giesmė
Tuba mirum spargens sonum
Per sepulchra regionum...

Šios pakalnės vytis Badas – 
Senas kerdžius, amžių vadas... 
Liesos lūpos jo – nežadas –
Amžius dėvimą jo skraistę
Amžių ašaros aplaistė...

Vyčio kelias kaulais klotas... 
Maitkaulis – jo rimbo kotas... 
Ir jo širmis nežabotas –
Kur jis gaišo, kur jis žvengė, 
Žemės verksmo aidas spengia...

Vytis muša būgną didį... 
Vyčiui tarpios raugės žydi... 
Eibės juodvarnių jį lydi –
Ir, pajutę puotą trankią,
Plėšrūs paukščiai klaikiai krankia.

Dunda būgnas: – Joja, joja!
Ir kur vytis kelia koją,
Visa kniumba ir ropoja – 
Ir nuo jo garbės skelbimo 
Žemės varpinės užkimo...

Telkia skurdą jo birbynė, 
Ir į Vado žvangią žinią 
Vargšai kuopiasi į minią – 
Visa bruzda, lala, klega –
Ir turtuolių pilys dega...

Dulkės, iros – ką jis siūlo... 
Kur jis vieši, visa dūla – 
Milžk, varguoli, beržo sulą – 
Tu girdi galiūno būgną – 
Gerk už Vadą iki dugno!

Iros, dulkės – ką jis žada... 
Gerk už žemės vytį Badą – 
Šiandien Giltinę jis veda...

Baltrušaitis Jurgis
Eilėraščiai