Lietuva – didvyrių žemė
„Lietuva – didvyrių žemė“ 
Mūsų giedama seniai; 
Bet iš tos didybės semia
Savo naudą tik velniai. 

Bočių laurais pasipuošę, 
Vien temokame svajot, 
Ar, didžius planus paruošę, 
Sau rimtai ant jų miegot. 

Dirbti darbą, nešti naštą, 
Braukti prakaitą dienos, 
Pasišvęst už savo kraštą, 
Jei to niekas nežinos, – 

Tai per žema, negarbinga 
Mums, didvyriams tos tautos, 
Kur norėtų tapt galinga 
Nuo Liepojos lig Brastos. 

Mums platybių reikalauja 
Bočių sienos, jų vardai, 
Bet viduj šeimininkauja 
Lenkai, žydai ir gudai. 

Čia lietuvis besijausti 
Gal kaip svetimoj troboj, 
Tik kad mažumų neskriausti 
Joms užtikrintoj globoj!.. 

Servilizmo atėjūnų – 
Svetimtaučių dar ilgai 
Nenustosme mes, galiūnų 
Vakarykštieji vergai. 

Bet savitarpy puikybės 
Iki sočiai mums gana, 
Jei tik yra galimybės 
Ką prispausti letena. 

Ministerijų pritvėrę, 
Joms neskundžiame kasos 
Ir iš jos, gerai įgėrę, 
Siausti turime drąsos. 

Valdininkai ir atstovai, 
Demokratai, rods, visi, 
Bet nejau tautos vadovai 
Vaikščios pėsti ir basi?! 

Automobiliais tik dunda 
Su mergelėmis linksmi!.. 
Sąžinė tik tuomet bunda, 
Kai už kyšius teisiami. 

O tų partijų tarp mūsų, 
Jų programų ir barnių!.. 
Tiek vargiai pas vargšą blusų 
Atsiras už marškinių. 

Vargo, skurdo mums nestoka, 
Nesimato nei giedros, 
Bet užtai jaunimas šoka 
Iš aukų lig pat aušros!.. 

O Dievuliau, duok mums proto 
Ir daugiau sveikos doros! 
Argi jau ant mūsų ploto 
Vienos usnys bekeros? 

Maironis
Satyros