Mano moksladraugiams
Mano gudrūs draugai greit į žmones išėjo; 
Žemės išmintį gilią suprato; 
Išsiblaivė sapnai! Nebegaudo jau vėjo; 
Iš aukštybių ir žiūri, ir mato! 

Kaip tie mainos laikai! Rodos, vakar tai buvo, 
Kad, nuo mokslo nuvargę, ant galo 
Uždainuodavom Lietuva. Gerklės mums džiūvo, 
Bet krūtinės garavo, nešalo. 

Ko tada nesvajota! Ar ko nežadėta! 
Kaip didvyriai tik laukėm karionės. 
Pasišvęsti ir vargti už žemę mylėtą 
Buvo obalsis mūsų kelionės. 

O dabar? Nebe taip!.. Vyrai sveiko jau proto 
Turi saliūnus aukštus! Ko reikia?! 
Neišriš be naudos kapšo, rubliais kuproto! 
Viską sprendžia iš aukšto... ir peikia! 

Prie kreidos ir stalelio per naktį darbuojas; 
Važinėjas po vaišes kaštanais; 
Prieš jaunimą nauda pasipūtę didžiuojas, 
Jį vadina „gudriai“ litvomanais. 

Mano gudrūs draugai greit į žmones išėjo; 
Žemės išmintį gilią suprato: 
Išsiblaivė sapnai! Nebegaudo jau vėjo, 
Iš aukštybių ir žiūri, ir mato! 

Maironis
Satyros