Užkeiktas Skapiškio varpas
Liūdesy Skapiškio gaudžia varpai 
Švento Lauryno dienoj; 
Gailisi draugo, jo ilgis labai 
Metinėj atmintinoj. 
Draugas rūdydamas guli lig šiolei, 
Ežero grimzdęs dugne; 
Kartais per audrą sugaudžia: „ai, broliai, 
Bent atsiminkit mane! 
Broliai, broliai, kaip pavydžiu, 
Kuomet jūsų aidą lydžiu! 
Ar dėl dangiškos garbės 
Mano balsas nebskambės?“ 

Daug ką apsako seneliai žili 
Iš tolimos praeities; 
Jų paklausyk, kaip puikybė kvaili 
Baudžiama Dievo paties. 
Dar tebevaldę (daug metų jau bus!) 
Biržus seni Radvilai, 
Skapiškio ežeru vežant varpus, 
Vienas jų gyrės kvailai: 
„Iki Biržų bus girdėti, 
Gaus bambizai pavydėti, 
Kai dėl dangiškos garbės 
Mano šerdis prakalbės!“ 

Priešinga Dievui puikybė tuščia: 
Nubaudė ją angeluos... 
Rūstauja ežeras banga plačia: 
Kalto nubaust nemeluos! 
Rūstauja ežeras, valtį nešioja; 
Meldžias mažieji varpai; 
Varpas didysis ręžias, kovoja, 
Bet jau sužvanga laibai. 
Žvanga varpas, slidinėja; 
Valtis blaškosi prieš vėją; 
Vienas kartas nemeluos: 
Tykšta varpas burbuluos!.. 

Žmonės-išminčiai gal būtų seniai 
Bandę jį kelt iš gelmės; 
Sudraudė juos išmintingi žyniai. 
Dievo privengę drausmės. 
„Dievas gerasis nebaudžia be saiko; 
Baudęs atleidžia gale; 
Varpo užkeikto visgi be laiko 
Niekam paliest nevalia!“ 
Ta tik žmonės visgi žino: 
Atlaiduos švento Lauryno, 
Laikas bus, jis suskambės 
Dėlei dangiškos garbės. 

Kuomet tai bus, iki šiol nežinia! 
Kas gi be Dievo žinos? 
Eina į atlaidus, klausos minia, 
Laukia žadėtos dienos. 
Laukia, vis laukia... o šventą Lauryną 
Vien tik menkučiai varpai 
Garbint į atlaidus žmones vadina, 
Žvangą be aido, laibai!.. 
Brolis, dingęs nelaimingai, 
Vėl skambėsiąs stebuklingai, 
Nežinia tiktai kada 
Jo žadėta valanda!.. 

Liūdesy Skapiškio skamba varpai 
Švento Lauryno dienoj; 
Gailisi draugo, jo ilgis labai 
Metinėj atmintinoj. 
Draugas rūdydamas guli lig šiolei, 
Ežero grimzdęs dugne; 
Kartais per audrą sugaudžia: „ai, broliai, 
Bent atsiminkit mane! 
Broliai, broliai! kaip pavydžiu. 
Kuomet jūsų aidą lydžiu! 
Ar dėl dangiškos garbės 
Mano balsas nedundės?“ 

Maironis
Baladės