Sunku gyventi
Sunku gyventi žmogui ant svieto; 
Visur tik vargas, nelaimės vienos; 
Nuo nuliūdimo, skaudaus ir kieto, 
Tulže apkarto gražiausios dienos. 

Lapus nuo medžių rudenio vėjas 
Dar taip neblaško žiauriai į šalį, 
Kaip daužo vargšę skausmas užėjęs, 
Kad žmogus vietos rasti negali. 

Lopšy mes verkiam, saulę išvydę; 
Verkiame, meilės pančius pažinę; 
Verkiam, nuo kelio tiesaus nuklydę; 
Verkiame, karstą sau prisiminę. 

Veltui, nugręžęs akis atgali, 
Tarp atminimų ieškai ramumo; 
Nieks nuraminti tavęs negali 
Nei išmatuoti širdies gilumo. 

O Dieve didis ir Tėve brangus! 
Pastiprink žmogų, silpną ir menką, 
Taip sutvarkyta, kad vien tik Dangus 
Jo begaliniams norams užtenka. 

Maironis
Eilėraščiai