Elgetos
Prie pat vartų šventoriaus neseniai
Kažin kaip kartą rąstas ąžuolinis
Iš nakties atsirado – ir nūnai,
Kas rytą, grįžę iš vargios nakvynės,
Senukai elgetos jį vis apsėda
Ir graudžiai, ir širdingai gieda;
Ir balsas jų giesmės nesutartinės,
Vienodas ir ilgėjimu aptekęs,
Taip, rodos, tveria už pačios krūtinės,
Už pat širdies, kur jausmas neapakęs;
Ir skamba jis ausyse nuolatos,
Ir neša įstabų širdin ramumą,
Ir kelia sielą į dausų aukštumą
Sparnais lengvučiais vakaro tylos.

Eilėraščiai