Širdis ir protas
Tiek sykių proto prityrimas 
Man širdžiai patarė tylėt, 
O jai meilu – apsigavimas: 
Ji nori amžinai mylėt. 

Bet meilės žiedas laime žydi 
Taip apgaulingai ir trumpai! 
Pavydas ją erškėčiais lydi, 
Ir skelbia gedulą varpai. 

O ant nuvytusio jos lapo 
Nukritus ašaros rasa 
Nebatgaivins jau šalto kapo 
Stebuklų priemone visa. 

Nebatgaivins, kas sykį mirė, 
Užgautas rytšalio šalnos? 
Ryšiai, jau vienąkart iširę, 
Nesusimegs ant rytdienos?.. 

Palieka skausmas ir kankynė 
Nebeužgijančia žaizda! 
Tuščia beskundžiasi krūtinė 
Širdies sukruvinta malda!.. 

Širdele mano, suviliota 
Ir apsiverkusi nesyk, 
Išgirsk bent kartą sveiką protą, 
Jo patarimo paklausyk?.. 

Maironis
Eilėraščiai