Labora!
Kol jaunas, o broli, sėk pasėlio grūdus 
Ir dirvos ne'pleiski! Tuomet, kada jausi, 
Kaip kūns ima stingti, dvasia jau susnūdus, 
Vėlu juk prie darbo: nesėsi - nepjausi.

Kol dega krūtinėj šventa ugnis toji, 
Kur traukia prie darbo ir duoda tiek vieko, 
Jog menkas ir silpnas net milžinu stoji, 
O, dirbk, idant neitų ugnis ta ant nieko!

Kol da idealais, brol, besigėrėsi,
Siek prie idealo, tik doro ir aukšto,
O skubink! Paskui tu... jų išsižadėsi
Dėl trupinio aukso, gardaus valgio šaukšto.

Gyvenimo knygą skaityk laps į lapą, 
Nestodams, kad kartais, į tinginius kliuvęs, 
Tu nesupelytum ir neitum į kapą 
Be likusio ženklo, kad žmogumi buvęs.

O jeigu apilsi sunkiam darbe savo 
Ir, nykstant spėkoms jau, nuliūsi, nerimsi, 
Tai žvilgtelk ant darbo jaunų draugų tavo -
Vienoj akimirkoj iš naujo atgimsi.

Eilėraščiai