Daiktų pradžia
Nebuvo dar tada nei nieko, nei būtybės; 
Nebuvo erdvės, nei dangaus skliautų aukštybės. 
Kas veržėsi gyvybėn? Kur? Kieno globotas? 
Kur niūksė gelmės, vandenų bekraštis plotas? 

Mirties tada nebuvo nei nemirtingumo; 
Dienos griežtai nematės ir nakties skirtumo. 
Savaime Vienas Jis alsavo nealsavęs; 
Be Jo gi niekur nieks nėra daugiau gyvavęs. 

Tamsa pradžioj akla tegludė ūkanota, 
O visuma lyg neaprėpti marių plotai! 
Apgaubtas tyruma gyvavimo šaltinis, 
Kaitros įdiegtas mezgės vienas pirmutinis. 

Iš to viršum pražydo visupirm geidimas; (kama) 
Paskui jam artimas grynos sielos kvėpimas!.. 
Ir štai dabar galvodami išminčiai rado 
Pačioj net nebūtybėje būtybės pradą. 

Nutiesę pražulniai matavimui virvaitę 
Pasiekė, kas ten viršuje? ir kas žemai ten? 
Diegų davėjai? ar jėgų susibūrimas? 
Žemai savigama, o aukštumoj skridimas? 

Tai kas gi pasakys? ir kas tai visa žino, 
Iš kur ta visata? ir kas ją pagamino? 
Jei su pasauliu drauge ir dievai sutverti, 
Tai kas gi bepajėgs mums paslaptį atverti? 

Iš kur tas tvarinių begalis įvairumas? 
Gal to, kurs tvėrė, gal netvėrė, sumanumas? 
Tai žino tik dangaus aukščiausiasai valdovas!. 
Nejaugi ir Jisai nebūtų to žinovas?
 
Maironis
Eilėraščiai