Adomui Mickevičiui
Kentėtojau meilės, Karaliau poetų!
Tu milžino siela tėvynę mylėjai,
Aukodamas save liuosybės idėjai,
Dainuodamas Lietuvą užmiršusiam svietui .

Deja, pats po jungu gyvenimo kietu,
Palaiminti laisve tautos negalėjai,
Bet misijos tavo tebėr pasekėjai,
Jie dvasią įkūnys giesmių išauklėtų.

Garbė tau Lietuva, kad išdavei vyrą,
Kuris ant milijonų širdžių viešpatauja;
Kieno gi begirdim aukštybėse lyrą?

Tai žvaigždės pasėtos mūs Genijaus sauja.
Ant įgimto skliauto per spinduli tyrą
Atskleidžia senovę, ainiams pranašauja.

Sonetai