Aš norėčiau prikelti
Aš norėčiau prikelti nors vieną senelį 
Iš kapų milžinų
Ir išgirsti nors vieną, bet gyvą žodelį 
Iš senųjų laikų!

Gal poezijos naują pasemčiau šaltinį, 
Tik ne tą šiandieninį,
Kurs ir rūbą, ir dvasią paskolintą gavo, 
Oi, ne savo, ne savo!

Gal išklausčiau tada, kur tos kanklės auksinės 
Vaidelučių garsių;
Kai jas pirštais paliesčiau, užkaistų krūtinės 
Nuo balsų įstabių.

Sudrebėtų kapai!.. Ne kapai didžiavyrių 
Užmigdyti tarp girių,
Tik užmirusios mūsų krūtinės be žado, 
Be idėjos, be vado.

Pranokėjų kalba nebe viešnia gal būtų 
Po bajorų dvarus!
Gal tiek ančkeliais brolių-lietuvių nežūtų 
Po kraštus svetimus!

Gal suprastų tada, ką jiems Nemunas šneka, 
Kai nakčia mėnuo teka;
Ko tos tamsiosios girios griaudingai vaitoja? 
Apie ką jos dūmoja?

Veltui mano troškimai prikelti senelį 
Iš kapų milžinų!
Ir išgirsti nors vieną, bet gyvą žodelį 
Iš senovės laikų!

Maironis
Eilėraščiai