Publicisternas Börs-bal
<div class="layout2" style="text-align:justify">

Publicisternas Börs-bal.

Dramatiskt utkast.

(Teatern föreställer en liten danssal på Spisqvarteret
Sunda förnuftet.)

tt nytt år har inträdt — — inga gäster, ingen
trafik — alldeles såsom förut. — En och annan Filosof
tager väl här i all sköns fred sin lilla portion; men
när skall den tid komma då hela menniskoslägtet kan
finna sin trefnad inom dessa väggar? — Man säger att
här blott finnes torrföda och kallmat. — De dårarne!
de vilja heldre uppskolla inelfvorna med tidens
sjudande vattensoppor, och tro det sedan vara tillräckligt att
läska den svedda gommen med lättsinnighetens snömos,
obekymrade om att det förkolnar i deras inre.

Mjukatjenare!

Nå det måste jag säga! Hvad har tillskyndat mig
den äran att se min herre här?

Jag har hört det skall bli bal här i afton.

Ja det är sant det; vi ha prenumerationstiden och
då, endast då, plär jag ha besök af det publicistiska
sällskapet, för att sedan på hela året icke se en skymt
af dess respektive ledamöter. — — Men hvarmed skall
jag väl traktera dem?

Med dans, min bäste vän; ty dansmästare äro de
fleste.

Hör bit med Musikanter!

Här äro vi Herr Kypare.

Hvad slags dansstycke skola de spela?

Väfva vadmal; ty jag förbebåller mig att ni inte
kommer med sådant, som hvarken jag eller de förstå.

Var då af den godheten och tag er plats i
högsätet. Den store Kant har en gång suttit der.

För all del, låt mig få ett mindre kantigt ställe,
Herr Kypare! — Jag sätter mig heldre på den här lilla
understoln.

Publiken på understol! — — Jag ville ej vara den
som bar upp undren.

(Musikanterne spela väfva vadmal. Dörrarna öppnas;
Kyparen drar sig å sido; Publikon sätter
glasögonen på näsan; — Statstidningen, Aftonbladet,
Minerva , Dagligt Allehanda, Freja , Stockholmsbladet
och Dagbladet indansa, hållande hvarvandra i
händerna. Efter dem hoppar Östgöta-Correspondenten med
händerna i byxfickorna, kastande hufvudet efter
musikens takt.)

Väfva vadmal slå tillsamman och låt skottspolen gå, gå!
Så väfva vi vadmal;
Så slå vi tillsamman.
Väfva vadmal slå tillsamman och låt skottspolen gå, gå!

(Vid slutet af refrängen ställer sig Aftonbladet gränsle
öfver teatern med ryggen åt Publiken, hvarefter de
andra tidningarna parvis kila honom mellan benen,
under klappningar i händerna. Efter denna lilla
manöver kröker Aftonbladet, till allas stora förvåning,
ryggen till den grad, alt han sätter hufvudet
emellan sina egna ben och myser; utan att för öfrigt
ändra ställning, åt den bakom honom sittande
Publiken, som i sin förtjusning kastar honom några tusen
prenumeranter i ansiglet, dem han alla mottager med
tungspetsen och sväljer. De andra tidningarna göra
i sin förtviflan den ena kullerbyttan efter den andra,
nappande åt sig så många prenumeranter de kunna.
Slutligen ändrar Aftonbladet ställning och gör en
förfärlig kullerbytta öfver dem allesammans och
dessutom, à la Pajazzo; några små roliga förhoppoingar
i vädret, hvarefter dansen slutar med att de
dansande, à la Fägerstedt, stå balanserande på ett ben.)

Hvilken balans! — hvilken skön alla andra
öfvervägande balans! — — Nå mina barn, får jag nu se
hvad ni har fått.

Det finnes väl ingen här af Taxeringskommitténs
ledamöter — — (läsande på listan) Ett, två, tre, fyra
— tus — — Ah — —

Kors sån haj.

De' va' bra
Tack ska' du ha'
Hoppfaralleralla!

(En framtidsman kommer Flygande i luften och kysser
honom.)

Och en framtid fick du till på köpet — det
väntade du dig inte —

Ah — —

Pater peccavi — min ånger är stör — se till mig
i mitt elände.

Min lilla gosse, hvad gråter du för? Hvad har du
då gjort? Jag tycker du har gjort rakt ingenting. —
Icke du, men väl jag borde gråta (gråter).

Sju, åtta, nio — hund —

Låt bli att skarfva vidare, ty nu kan del vara nog.

Vid Ttalien! jag är fullkomligt belåten.

Tjenare, Herr Italienare!

Publik! se min klena underbyggnad och betänk att
jag ändå burit alla dina bekymmer på mina skuldror.
Se, Jag har utnött bindsulor af alla slag. Se, för dig
har jag barfota hoppat öfver berg och moras, ända med
näsan klifvit ner i politiska träsken.

Vägen har varit knagglig, det vet jag, men så har
du också på fötterna ett tjockt skinn som duger. Men
hvem bad dig gå så långt att du skulle lägga näsan i
blöt? — Hvad vill du för öfrigt?

Förklara att jag ej mera ger ut några lösa nummer.

Än se'n då?

Tillåt att jag i stället lemnar de här —

Mycket gerna; men några prenumeranter har jag
ej att prestera.

Det är »skamlöst!» (vänder ryggen).

Hvad har Statstidningen att förtälja?

Min ställning är förtviflad.

Men ditt förhållande ännu värre.

Hvem skall prenumerera på mig?

Jo, jag min nådiga (drager henne i kjörteln).

Kors för aderton — — (utom scenen) jag dör —

Jag är en verkiig ministeriell tidning.

Det är på intet vis rekommenderande.

Jag låter inte utbyta mig mot någon.

Det är försigtigt, men det hjelper ej.

Jag är den enda, som skrifver med talang.

Stackars Minerva! du har riktigt från askan
kommit i elden. Vederbörande hafva i bebofvets stund
nödgats taga dig för mycket per aures, och gjort sina
rättigheter gällande på del sättet, att de kramat ut dig
så mycket som möjligt. En utkramad svamp skall du
snart upphängas i Kongl. Arkivet med den påskriften:
Dulci est mori pro — paternitate.

Aj! min pension! — min pension! — —

Och du Freja, som står der och klipper med
ögonen, hvad tänker du på?

Att jag är den oskyldigaste varelse på Guds gröna
jord.

Du är den kuriösaste sammansättning Jag känner:
Hela din mun är garnerad med de förfärligaste
hvalfisktänder, och ändå har du ingen tand för tungan. —

(till Freja) Hvarför kan du ej smälta mig?

Emedan jag ej tål feta rätter.

 (till Freja) Hvarför icke mig?

Emedan jag ej tål magra rätter.

(till Freja) Hvarför suger du på mig?

Emedan du hvarken har kött och blod, eller ben
och merg.

Hvarför sätter du beständigt knifven i strupen på
—köpings Consistorium?

Emedan Consistorium är ett fä.

Aj, jag fick en giktkramp i min stortå; det måste
bli elakt väder.

(Åskan höres på afständ: En silfversky sänker sig ned
öfver teatern. En vålnad från kommande Riksdag
träder derur fram på scenen. — Allmän skuggrädsla).

Jag får härmedelst förkunna eder, att
Tryckfriheten hädanefter kommer att slutas i bojor; och dessa
bojor heta: Böter och Borgen.

(En dödlig Septemberfrossa börjar skaka allas lemmar).

Kröken er i stoftet! edert välde är slut;
Aftonbladismens hydra krossad under Herkulis klubba! — ty
(seende sig omkring med föraktliga blickar) hvem skulle
väl för eder vilja gå i borgen? — Hvem af eder kan
prestera en sådan?

Jo, jag! (slår näfven i bordet) För hur mycket?

(Vålnaden flatnar, bleknar och försvinner. Klockan slår sex).

Utminuteringens timma är inne.

Sunda Förnuftet får ej vara öppet längre.

Hastom till våra byråar!

Hvad skall jag få i afton att traktera med?
(krymper ihop af bekymmer). Hvad skall jag få — —
(kniper ett och annat ur Frejas kjortelsäckar).

Uppfören igen min favoritdans, och packen er af
sedan, så fort ni kunnen.

Väfva vadmal, slå tillsamman och låt Skottspolen gå, gå!
Så väfva vi vadmal;
Så slå vi tillsamman.
Väfva vadmal, slå tillsamman och låt skottspolen gå, gå!

Hvad är det som ligger och kryper på golfvet?

Det är en plockad Gås, som någon af sällskapet
säkert har tappat. Hvad heter du?

Mitt namn är Mårten - — - kackell!

Hvad är du?

Republikan - — kackell!

Hvad kan du?

Vara med i en Revolution — kackell!

Du är således en fri fågel?

Ja, men icke fågelfri.

Kors så märkvärdigt — hvem tillhör du?

Kackell! Kackell!

(Aftonbladet och Stockholmsbladet inspringa andtrutna och flåsande).

Hvar är min arma gås?

Jag är förtappad.

Min är han; det är jag som göder honom.

Min också; det är han som göder mig.

(De slitas en stund, hvarefter de taga hvar sin
gåshalfva och springa sin väg).

Ha ha ha — Det är för ömkligt; — men för
innerligt roligt — ha ha ha!

Jag skall väl se efter, att ingen af det der värda
sällskapet har knipit något med sig härifrån — — Nej
— här finnes ingenting begärligt för dem — — Men,
min Gud, hvad sopor här är — Det är fasligt, tycker
ni ej det?

Ja, visst är det så; men jag tycker det är trefligt,
emedan det röjer spår efter verksamhet. Dessutom är
jag van vid allt det der.

Den förblindade! (<i>tager eh dammborste och sopar
kring golf och väggar, så att dammet står högt i taket).

(Fonden öppnar sig, och man ser genom dammet,
liksom genom ett flor, Litteraturbladet, i hvars
rockskört Litteraturföreningen och Upsala Akademi hafva
fattat tag och draga af alla krafter.)

Med godo ell" ondo här stanna, min bror!

Det hafver sig icke så lätt som du tror.

Försökom då allezusammen att draga.

Ja, allezusammen, försökom att draga.

(De draga. Rockskörtena lossna, och vid deras affall
tratta de dragande, allezusammen, på ändan.
Perukerna falla af — och de flata skallarna sprida sitt
graflika månsken öfver den befriades rygg.
Fonden tillsluter sig.)

Blef stugan för trång,
Der jag bodde med moder min.
Att vakta på gettren blef dagen för lång;
Jag bytte om håg och — skinn, —
Jag drömde, jag tänkte — jag vet icke hvad — —

Icke jag heller (somnar på en stol).

Icke en gång jag. — Bästa herre, ni kommer för
sent. Hvarföre kom ni ej förr, innan dammet hunnit
tillsluta Publikens ögon och hjerta för strålarne af ert
snille, för värman från edra känslors eld! — O! bur
famlar ni ej oviss och obestämd här, der hvarje vrå
borde vara er bekant?

Jag Tackar Gud För Hvar Dag Jag Blifvit Klokare!

Det der är visserligen godt och väl, men laga så att
äfven andra kunna få säga detsamma! (söker väcka Publiken)
Vakna, min gunstige berre! vakna! — — förgäfves —
(till Litteraturbladet) mm måste sjunga ut något
bestämdare, store man! ty halfqvädna visor förstår ej Publiken.

Hvad fan har ni för kunder, min bäste vän, som
narrar folk att somna?

Er smak är i grund förstörd, min herre!

Kan väl vara; men hvem rår för det?

Icke ni. — Er bättre känsla har fört er till sunda
förnuftet; men ett olyckligt öde har gjort, att äfven ni
ej skulle finna er trefnad här, om ni ej finge roa er
på dess beköstnad; — icke heller rår den närvarande pressen
derför. Den har aldrig funnit sin näring på
detta ställe, och har den någongång besökt dessa kuster,
har det varit med främlingens osäkra och missledda
steg. — Nej här skall jag visa er orsakerna (tager fram
ur soporna en bur). Se dessa fåglar, som hoppa
derinne emellan glömskans och föraktets galler; de heta:
Granskaren, Axplockaren, Stockholms tidning, Argus d.
4:de m. fl. Dessa roffåglar hafva afbitit knopparna från
den periodiska pressens vårplantor och sedan beströdt
vägen med tistlar. på det ingen ärlig fot skulle våga sig derpå.
Der ser ni vidare alla indragningarv, aktioner och
förföljelser mot den enda, nu mera afsomnade,
oppositionspress, som i vårt fädernesland varit solid och
gagnelig, och som gjort att ingen man med någor!unda
värde i samhället vågar ikläda sig ansvarigheten af en
politisk skrift. Från denna tid hafva den gröfsta servilism,
å ena sidan, och epennyttan och passionerna, å den
andra, skjutit upp i frodiga törnen.  Universiteterna,
liknöjde för allt annat utom för sina prisilepier, hafva
gjort ingenting för att hämma de onda utväxterna, utan
tvertom sökt förqväfva hvarje blomma af renare
ursprung — allt är nu förbistring och elände, den fria
yttranderätten en börs-bal, der penningen är den
förnämsta prydnaden, der några dankar besörja
ekläreringen och der slutligen —

Pengar för dansmusiken.

Publiken får betala violerna.

Freja
August Blanche
Dramatik