Du bleka, höga höst...
Du bleka, höga höst, du är mig kär! 
I ditt lätta dis jag tycker mig skymta 
de första trevande aningarnas tid.
Du återkallar i mitt sinne ljusets morgon, 
då solen kämpade för att genombryta dunklet, 
gryningens timmar, då strävandets blomma, 
ännu sluten tätt i sin knopp, 
svällde av underbara safter. 
Därför är du mig kär, svala, drömmande, disiga höst!
Poesi
Karin Boye
1910-talets verk