Våran prost
Våran prost  
är rund som en ost  
och lärd som själva den onde,  
men gemen likväl  
och en vänlig själ 
och skäms ej, att far hans var bonde.  
Han lever som vi 
och dricker sitt kaffe med halva i  
som vi 
och ratar icke buteljen,  
älskar mat  
som vi
och är lat 
som vi 
— men annat är det vid helgen. 

Så fort han fått prästrocken på, 
vi andra känna oss ynkligt små, 
men prosten likasom växer, 
för då är han prost från topp till tå 
och det en hejdundrande prost ändå 
i stort pastorat med annexer. 
Jag glömmer väl aldrig i all min dar, 
hur vördig han var 
här om sistens i kappan och kragen, 
hur världens barn 
han malde i kvarn 
och läste för köttet lagen! 
Och prosten grät
— tacka för det, 
han talte om yttersta dagen! 

Och alla gräto vi ymnigt med, 
ty köttet sved 
och själen var allt satt i klämma. 
Och kyrkrådet smög sig med ryggen i kut 
vid tjänstens slut 
efter prosten ut, 
ty rådet var kallat till stämma. 

Men det förståss, 
vi repade oss, 
när prosten klarade strupen 
till sist och sade: "välkomna 
till smörgåsbordet och supen!" 

Poesi
Gustaf Fröding

fi:Meiän rovasti