Boken om vårt land/Kapitel 142
Konung Gustav hade ett ordspråk: »En gång säga och 
därvid bliva är bättre än hundrade gånger tala.» Detta 
lade konung Erik icke på hjärtat. Han liknade icke sin 
stora fader: han var misstänksam, rädd, vankelmodig och 
grym. Han förslösade rikets skatter på dåraktiga 
frierier och praktfull kröning. Han utnämnde grevar och 
friherrar, men fruktade sedan, att adeln ville störta 
honom från tronen. Då utsände han spejare överallt och 
trodde, vad dessa berättade honom. Därav lät han 
förleda sig till många olyckliga våldsgärningar och var en 
tid av fruktan och samvetskval från sina sinnen. Så 
förspillde han folkets tillgivenhet och blev fruktad som en 
tyrann. 

Utom med Polen hade konung Erik råkat i stric 
med Danmark. Detta krig fördes med stor grymhet på 
båda sidor, och flere landskap vid danska gränsen blevo i 
grund förhärjade. Många finnar tjänade i konungens 
krigshärar och flottor. De utmärkte sig genom sin 
tapperhet, stundom ock genom sin grymhet, ty de 
förvildades av kriget. Finnarna voro den tidens bästa bågskyttar. 
Då brukades väl redan kanoner och tunga bössor, vilka 
lades på stöd och tändes med lunta; men finnarna 
förlitade sig hellte på sina goda bågar. Där behövdes starka 
armar att spänna de hårda bågskivorna, som voro av 
stål.

Vid den tiden begynte också finska krigshövdingar 
vinna ett frejdat namn. Estland hade nu givit sig under 
svenska väldet. Henrik Klassan Horn till Kaukas förde 
med statskonst och tapperhet befälet i detta land. Klas 
Krister son Horn till Åminne var Sverges berömdaste 
sjöhjälte. Aldrig hade svenska flottan varit så mäktig i 
Östersjön som på konung Eriks tid under Klas Horn. 
Första gången var han amiral i tre dagar och hann 
därunder slå den danska flottan. Sedan förstörde han gång 
efter gång Danmarks och Lybecks krigsflottor, tog deras 
handelsfartyg, uppbar danska tullen i Öresund och hotade 
Köpenhamn. Efter dessa segrar höll Klas Horn ett 
triumftåg i Stockholm, därvid den danska amiralen Otto Rud 
mäste gå med som fånge i tåget. Konung Erik utfor i 
hårda ord mot Rud och ville i ett anfall av vrede 
genomborra honom med värjan. Då fattade Klas Horn 
konungens arm och sade: »Denne man har stritt tappert för 
sitt fädernesland och förtjänar snarare beröm än tadel.» 
Konungen lugnade sig, och Klas Horn blev lika berömd 
för sin frimodighet som för sina segrar. Denna finska 
hjälte dog i pesten år 1566 och ligger begraven i Uppsala 
domkyrka vid sidan av Gustav Vasa. 

Nils Schenk förde ett litet krigsfartyg vid namn 
Troi-lus, bemannat med finnar. I sjöslaget vid Buchov år 
1565 styrde det stora danska amiralskeppet Jägmästaren 
akter ifrån på Troilus »som en havsörn över en and.» 
Kajutan i Troilus krossades, en mast föll överbord, och 
danskarna inkastade en änterdragg för att fasthålla Troilus. 
Då spände 70 finnar sina stålbågar, pilarna haglade och 
fällde danskarna. Den tappra danska amiralen Herlöv 
Trolle lät blåsa i trumpeten, där han stod på 
Jägmästarens akterdäck i stålblått harnesk och hatten prydd med 
det danska vapnet tre kronor. Nils Schenk tog sitt tunga 
»rör» (sitt gevär) och sköt amiralen. Då avhöggo danskarna 
äntertåget och flydde. I ett annat sjöslag ej långt 
därifrån låg Troilus i fyra timmar sida vid sida med ett stort 
danskt fartyg, som hette Kristoffer, och anfölls från alla 
håll. Nils Schenk och hans finnar försvarade sig så, att 
Kristoffer blev skjuten i sank, och dess sårade danske 
hövding gick med sitt fartyg till botten.

Till lands gick kriget illa för svenskarna. Folket 
kno-tade, och konung Erik måste frigiva sin broder hertig 
Johan ur fängelset. Strax därefter förenade sig hertigen 
med sin yngre broder, Karl av Södermanland, gjorde 
uppror och störtade Erik från tronen år 1568. Den olyckliga 
konung Erik satt länge i hårt fängelse och dog slutligen 
av gift, som hans broder Johan lät giva honom. I Abo 
slott finnes ännu ett trångt tornrum, där konung Erik 
en tid satt fången. 

Boken om vårt land