Boken om vårt land/Kapitel 66
Spring, min snälla ren, 
 över berg och fält! 

 Vid min flickas tält
 får du krafsa sen. 

 Ymnig mossa är 
 under drivan där. 

 Dagen är så kort, 
 vägen är så lång, 
 spring du vid min sång, 
 låt oss skynda bort! 

 Här är ingen ro, 
 här blott ulvar bo. 

 Se, där flög en örn! 

 Säll han vingar har. 

 Se hur molnet far; 
 satt jag i dess hörn, 
 såg jag re’n kanske 
 dig där borta le. 

 Du, som hjärtat här 
 fångade i hast, 

 —så en vildren fast 
 vid en tam man snär; — 
 o, du drar mig mer 
 än en fors dit ner. 

 Sen jag fick dig se, 
 tusen tankar jag 
 har båd’ natt och dag, 
 tusen äro de 
 och blott en ändå: 
 att dig äga få.

 Du må gömma dig 
 bakom däldens sten 
 eller med din ren 
 fly till skogs för mig: 
 undan, undan skall 
 både sten och tall! 

F. M. Franzén.

Boken om vårt land