En riker man, väldiger han
I Göteborgspsalmboken 1650 lyder texten:

EN riker Man/  wäldiger han/
En Bröllops Kost tilredte/
Åt sinom Son med myckin mon/
Sijn stora ähra beredde/
Ther til bödh han så mången Man/
Så sååm then ähran skedde.

Han sände vth wijdt  både hijt och tijt/
Och badh til Bröllops komma/
The budne wore/  giorde som Dårar/
The achtade icke hans Boder/
The hade förfall/  och sade them all/
The wille forsökia sin fromma.

Han badh sin Wän  at komma til sin/
Han wille honom gärna wäl pläga/
Han swarade så/  iagh ey formå/
Jagh kommer thet icke til wäga/
At wara tin Gäst/  ty iagh hafwer fäst/ 
Een Qwinna som iagh wil äga.

Han sände en annan/  både wissan och sannan/
Tu bedh honom til mith fara/
Och göra sigh gladh/  som iagh honom badh/
Jagh wil min Kost ey spara/
För mina Böön  och hafwa til Löön/
Alt thet som godt kan wara.

Han sade Ney/  iagh gitter thet ey/ 
Jagh bygger een Gård aff nyje/
Ther iag wil boo/ och hafwa min roo/ 
Jagh hafwer och flere Byjar/
Jagh wil them skoda/  så må tu boda/
Jagh wil see huru the sich flyja.

Han sände then tridie/  och lät honom bidia/
Och töfwa icke förlänge/
Skynde sigh brått/ thet warder skönt Natt/
Och folket går alt til Sängia/ 
Jagh hafwer nu bijdt/  så långan tijd/
Jagh wil mina Portar stängia

Han sade: Ney/ iagh säger för hwij/
Jagh hafwer fem starcka Öker/
Jagh wil them åka/ alt för then saka/
Jagh wil theres Krafft försökia/
Jagh hafwer them acht/  medh all mijn macht/
Jagh wil mitt Godz föröka.

Jagh tänker alt å/  huru iagh skal få/
Wil Werlden medh migh gånga/
Medh rätt och orätt  iagh tager alt slätt/
Emedan iagh kan Godzet fånga/ 
Jagh brukar fast til  och gör hwad iagh wil/
Jagh dårar och swijker många.

Han ålte och körde/  och samman förde/
Hans Oxar gingo at liggia/
Qwällen kom å  och Mörkret blåå/
Han wille tå Hwijlo tiggia/
Hans hustru hade stängt/  och sigh omtänckt/
Hon wille honom icke siya.

Honom började långa/  och wille tå gånga/
Och Konungens Gäster wara/
Tå war förseent/ honom war förmeent/ 
Och Dören war läst så hårda/
Han måste stå vthe/ the Rätter ey niuta/
Som förra woro osparda.

Gack snarliga bort/  ifrå thenna Port/
Mine Gäster äro alle satte/
Then Ähran skeer tigh aldrigh meer/
Tu åter aff mina Rätter/
Tu tagh nu Rådh/ aff then tigh badh/ 
At tu mitt Budh ey sätte.

Migh är alt emoot/  och ingen Boot/
Mijn Hustru/ mitt Godz/ mitt Wälde/
Hwar skal iag roo/  hwar scal iagh boo/
Hwar tager iagh Huus åth Qwäller/
Gudh laste then stund/  iagh siunker til grund/
Så stoor äro mijn missälle.

O werld tu stänger/  alt medan migh tränger/
Jagh litte alt på tijn Nåde/
Thet står alt skrifwet/  huru iagh hafwer lifwat/
Hwad skal nu warda til råde?
Himmelrijket är stängt/  tijt iagh hade migh tänckt/
Nu står iagh åter i Wåda.

Nu kommer Döden/  som allom är öde/ 
Jagh kan icke vndan rijda/
Werldennes swijck/ hafwer dårat migh/
Thet är mijn högeliga Qwijda/
Sij alsköns nödh/  med Helwetis glödh/
Then måste iagh therföre lijda.

I 1695 års Psalmbok (nr 205) lyder texten:

Sångtexter
Psalmer
Ericus Olai