Boken om vårt land/Kapitel 42
Det är mycket nöjsamt att lära känna alla stenarter 
och deras sammansättning. Mången trampar dem 
likgiltigt under fotterna och vet icke, huru rik och mångfaldig 
Guds skapelse är också i den hårda stenen. Det finnes så 
många olika stenarter i vårt land, att ’man därom kan 
skriva långa böcker, och ofta upptäckas nya sådana. Om 
allt detta får man läsa i stenläran eller mineralogien. 

Bland nyttiga stenarter är vår vanliga kalksten en av 
de allmännaste och förekommer ymnigt vid södra kusten. 
Mera sällsynt är i Finland den dyrbara kalksten, som 
kallas marmor och begagnas till allehanda konstverk. I 
Ruskeala socken vid Ladogas norra strand är landets enda 
större marmorbrott. Ruskeala marmor förekommer i olika 
färger. Den vanligaste är ljusgrå med strimmor av vitt 
och mörkare grått; på ett annat ställe är den även 
grönaktig eller tämligen vit. Marmorn bildar här en enstaka 
bergsrygg, som är ett par kilometer lång och på några 
ställen höjer sig ända till 45 meter över den nedanför 
flytande lilla ån. Sedan marmorblocken blivit huggna i sina 
fyrkantiga former, föras de till marmorsågen, som träget 
men mycket långsamt med tillhjälp av sand sågar eller 
rättare utfilar blocken i tunnare stycken. Dessa ha i 
Petersburg använts till kostsamma och präktiga byggnader, 
såsom Isakskyrkan, Vinterpalatset och de kejserliga 
lustslotten. Ruskeala marmor upptäcktes 1765 av pastorn i 
Sordavala Samuel Alopaeus, och första brytningen 
be-gynte år 1768*. Alltsedan dess har marmorn brutits ur 
berget, stundom med stor kostnad och mycket arbete.

På senare tider har man begynt bränna kalk av marmorn, 
men en del av stenen användes fortfarande som 
byggnadsmaterial. 

Vit marmor har blivit funnen i Bjärnå och invid 
Tor-neå; brokig marmor på flere ställen. Svarta stenarter, 
som användas till gravstenar, finnas även i Ruskeala samt 
vid Simola station, i Karis, vid Helsingfors, på Åland, 
mellan Raunio och Björneborg, vid Jyväskylä och på 
många andra ställen. 

Täljsten, som är så mjuk, att den låter bearbeta sig 
med kniv eller såg, finner man vid Pielisjärvi, i Sotkamo 
och på flere andra ställen i östra Finland. Den användes 
till ugnar, kokkärl och prydnad på byggnader. 
Sannolikt skall man ännu på många ställen i Finland upptäcka 
sådana stenarter, som det lönar sig att bearbeta. 

Boken om vårt land