Boken om vårt land/Kapitel 162
Medan kung Karl vann ofruktbara segrar i Polen och 
föraktade ryssarna, närmade sig dessa steg för steg 
Finland och Östersjön. De härjade Estland och Li vland, 
blevo ofta slagna, men lärde sig slutligen segra. Därefter 
togo de Ingermanland, Finlands förmur. Nöteborg 
försvarade sig så tappert, att av dess besättning återstodo 
83 man bakom nedskjutna murar, när det äntligen gav 
sig. Tsaren tjänade själv som kapten i sin här. Den 4 
maj år 1703 tog han det svenska fästet Nyen vid 
Neva-floden, och den 16 maj begynte han nära därinvid 
grundlägga sin nya huvudstad Petersburg. Nu framryckte han 
med 40,000 man emot Finland. Vid Systerbäck stodo 

4.000	finnar under Cronhjort. De försvarade manligen 
landets gräns. Tsaren nöjde sig denna gång med att 
härja gränstrakten och drog sig tillbaka. 

Följande år tog han Narva med storm. Finnarna 
under May del sökte förgäves med djärva strövtåg 
förstöra det nya Petersburg. År 1706 i oktober ryckte tsar 
Peter med 20,000 man in i Finland och började häftigt 
beskjuta Viborg. Staden darrade, husen brunno, alla 
väntade en stormning, men efter 17 dagar avtågade 
oförmodat den ryska hären. Viborgs invånare trodde på ett 
underverk, såsom när Herren fordom frälsade Samaria 
från Benhadad, syriernas konung. 

Därefter förflöto fyra lugna år, medan Rysslands härar 
stredo emot kung Karl. Men efter segern vid Pultava 
beslöt tsar Peter att äntligen taga Viborg. Den 22 mars 
1710 visade sig en rysk här på isen och började belägra 
fästningen. I april kom en rysk flotta och snart även 
tsaren själv med sitt bästa folk. Den ryska hären stod nu, 

23.000	man stark, i en båge kring staden och begynte en 
förfärlig eld ur mer än 100 grova kanoner. I Viborg för-
des befälet av överste Magnus Stjärnstråle, en karolin av 
den rätta sorten. Han hade en tapper besättning av 4,000 
man; med dem förenade sig stadens borgare, och alla voro 
ense att till det yttersta värna låset för Finlands port. 
Torn och murar, hus och människor nedstörtade för 
kulorna, slottets krutkällare sprang i luften, endast i de 
djupaste källarna fanns ett skydd för kvinnor och barn, 
men Viborg försvarade sig. Ryssarna stormade och blevo 
tillbakaslagna. Tsaren beslöt då att låta kanonerna 
avgöra striden och fördubblade deras eld. I början av juni 
yoro 400 meter av murarna mot hamnen en enda stor 
grushög, hälften av försvararna lågo döda, i valven 
för-smäktade många sårade, och ingen undsättning var att 
förvänta. Först då, den 10 juni, gav sig Viborg, betäckt 
av blod och grus, på ärofulla villkor. Belägringen hade 
varat i 13 veckor och kostat fienden mer än 8,000 man. 

Villkoren blevo icke hållna. Besättningen och många 
bland stadens återstående invånare bortfördes i 
fångenskap. Snart därpå gav sig även Kexholm, efter 14 
dagars belägring. 

Boken om vårt land