Boken om vårt land/Kapitel 68
Esterna hava många vackra folksagor och en stor 
hjältedikt i 20 sånger, uppkallad efter deras störste 
folkhjälte, Kalevipoeg (Kalevan-poika), Kalevs son. Om 
honom berättas följande saga: 

En gumma vallade sina kor i skogen och fann där en 
orrhöna och ett ägg. Av dem uppväxte två sköna 
jungfrur, Salme och Linda, som fingo många friare. Salme 
blev gift med nordstjärnan, men Linda valde till sin make 
den från gudarna härstammande starka hjälten Kalev 
(Kaleva). Linda och Kalev hade tre söner, och yngsta 
sonen var född efter faderns död. Medan de tre gossarna 
voro på jakt, kom en »vindkunnig» trollkarl från Finland 
och bortrövade deras moder. Då anropade Linda 
himmelens gud, Ukko, och han förvandlade henne till en klippa 
på Iruberget vid staden Reval. 

Sönerna sökte förgäves sin moder. Den äldsta for 
till Ryssland och blev en kunnig köpman; den mellersta 
drog till norden och blev en berömd krigare. Den yngsta, 
Kalevipoeg, förliknades vid en örn med järnklor och hade 
många sällsamma öden. Han sam över Finska viken till 
Finland, uppsökte trollkarlen i ödemarkerna och slog ho-
nom med en ekstam till marken. Sin moder kunde han 
icke finna; hon visade sig för honom som en skön jungfru 
i drömmen, och han förstod nu, att hon icke mera fanns 
bland de levande. 

Då följer en rad av äventyr. Kalevipoeg uppsöker 
en berömd smed i Finland och köper ett så oförlikneligt 
svärd, att han därmed klyver smedens städ ända till 
marken utan att en skråma synes på klingan. Det vilda 
lynnet vaknar. Kalevipoeg nedhugger smedens son, och 
den olyckliga fadern förbannar svärdet, så att det en dag 
skall bliva sin herres död. Kalevipoeg återvänder till 
Estland och överenskommer med sina bröder, att den, som 
förmår kasta ett klippstycke längst, han skall bliva 
landets konung. Kalevipoeg kastar längst, blir konung i 
Estland och plöjer landet med en jättehäst och jätteplog. 
Vargarna sönderslita hans häst; han utrotar vilddjuren, 
han odlar landet. Han vill bygga ett fäste, vandrar med 
plankor på ryggen mitt igenom Peipussjön och trycker så 
djupa fotspår i landet, att han nedplattar bergen. 
Medan han vilar sig på stranden, stjäl en elak trollkarl hans 
svärd och tappar det i sjön. Kalevipoeg vaknar och lovar 
svärdet att ligga förborgat i sjön, till dess att en lika stark 
hjälte kommer att upptaga det, men kommer han själv, 
må det skära hans fot. Därefter slår han sönder sina 
plankor mot trollkarlens söner och går att hämta sig nya. På 
denna resa kommer han till de dödas rike under jorden. 
Där härskar en ond ande, Sarvi k, över omätliga 
rikedomar. Kalevipoeg besegrar Sarvik, befriar tre fångna 
jungfrur och återvänder, lastad med byte till dagens ljus. 

Nu vill Kalevipoeg uppsöka världens ände och 
bygger sig därtill ett skepp av silver. Han seglar norrut till 
Lappland och råkar i stora faror. En gång uppslukas han 
av en havsvirvel och räddas av en valfisk. En annan 
gång plockar en jätteflicka honom i sitt förkläde och bär 
honom som ett underdjur till sin fader. Han besöker 
eldsprutande berg, han ser norrskenets andar strida med 
silverspjut och gyllene sköldar. Äntligen säger honom 
en vis man, att förrän han finner världens slut, skall han 
finna sitt eget. Kalevipoeg återvänder till Estland, 
besegrar i ett fältslag sitt lands fiender, nedstiger än en gång
till de dödas rike och binder Sarvik med kedjor. Men nu 
komma järnklädda män över havet och anfalla Estland. 
Där står åter ett blodigt slag. Kalevipoeg segrar, men 
hans bästa kämpar ha stupat. Han står ensam, »lik en i 
våren förvissnad björk». Ensam bor han uti den stora 
skogen. Då vandrar han en dag vid stranden av Peipus 
och ser sitt forna svärd blixtra i vattnet. Full av längtan 
vadar han ut för att återtaga det, men svärdet, som 
ihåg-kommer förbannelsen och löftet, avskär hans båda ben 
ända till knäet. Så hämnar svärdet ett fordom utgjutet 
oskyldigt blod. 

Kalevipoeg dör, men gudarna ställa honom efter 
döden att benlös vakta dödsrikets portar och den i kedjor 
bundna Sarvik. Där slår Kalevipoeg sin hand mot 
berg-porten, men handen blir kvarsittande i rämnan, och var 
gång Kalevipoeg vill rycka sig lös, skälver marken i 
jordbävning. 

Boken om vårt land