Konsert (1839)
<div class="layout2" style="text-align:justify">

Konsert.

Hr Aug. Berwalds Konsert nästlidne Lördag var
mindre talrikt besökt, än man hade anledning hoppas af
dess, mer än vanligt, omsorgsfulla arrangerande. —
Ouverturen till Iphigeni i Auliden — aldrig kan man höra
detta stora mästerverk, utan att i och med detsamma
känna sig hänförd till den tid, då allvar i stil och
storhet i anda voro konstens burskapsbref, utom hvilka allt
var intet. Den utfördes väl, oaktadt ensemblen icke
tager sig särdeles väl ut från Teatern. — En Konsert i
A-moll af Viotti, i samma lyftning som den föregående
nummern, exeqverades af Hr Aug. Berwald med sanning
och virtuositet. — »A! che non serve il piangere,
Inntile é laffanno» ur "Tancred, sjöngs af Mamsell Jenny
Lind. Man vill så gerna påstå, att hon icke särdeles
väl passar för den Italienska skolan. Vi hafva hört
denna aria många gånger exceqveras af s. k. stora
sångerskor; men på oss och, som jag tror, äfven på Publiken,
har den knappast gjort sådant intryck, som sistlidne
gång. En och annan anser sig böra tala om
bristfällighet i hennes exekution, hvad broderier beträffar; men
när hvarje not i partiet utgår, månne väl bristfälligheten
då består i frånvaron af dessa broderier, hvarmed hvarje
den Italienska skolans koryfé anser sig befogad
öfverlasta melodierna? Hafva desse anmärkare sådan passion
för sjelfskapade fioriturer, så må de låna örats hela vidd
åt landtkyrkornas klockare, hvilka samt- och synnerligen
höra till Italienska skolan, O! hvad skulle icke dessa,
som i en enda choraltakt kunna presentera hundradetals
driller, förmå i en Rossinis aria! — Hr Dahlqvist
deklamerade ett Poem at Rochlitz: De första ljuden, med
musik af Weber. Idel sentimemalism, utan egna idéer och
originalitet, och hvars första ljud, fåglarnas, vindarnas
etc., så väl de än efterhärmades af instrumenterna, ljödo
matt i skuggan af Haydns mästerverk; Hr Dahlqvist
lyckas sällan i deklamatorier med musik, ty för att deruti
lyckas, måste man, jemte öfriga nödvändigheter, äfven
hafva musikaliskt öra; och deklamationskonsten har äfven
sin skala, hvars toner ej få stämma falskt till
ackompanjemanget. — Ouverturen af Reissiger var visserligen ej
ett konststycke af första rangen; men den hade sina
ganska goda ställen, och att bestrida den helhet i
karakteren, torde vara något orättvist. — Mamsell Josephson
spelade Beethovens essdurskonsert med talang och känsla. —
Fru Gelhaar exequerade Elviras aria ur den »Stumma»
på långt när ej så, som då hon sjöng den på sin egen
konsert. Sjelfva de beprisade fioriturerna, hvaruti hon,
om någon, är mästarinna, tycktes icke komma så ledigt
fram som vanligt, hvilket torde få tillskrifvas de dagliga
och tröttande repetitionerna till Robert. — Lipinskis
variationer, med en mängd svårigheter mera konstlade än
konstrika, utfördes af Konsertgifvaren med den fullbildade
konstnärens förmåga och lätthet. Dock exequerade han, som
vi tyckte, dem vida bättre på repetitionen. — Naumans
Ouverture till Gustaf Wasa jemte den herrliga Hymnen
»Ädla skuggor» slutade Konserten. Att kritiken ännu
finner Hr Lindströms stämma klangfull och ren, bevisar
att den är tacksam mot fordna förtjenster; och att
Publiken deruti instämmer, röjer att den förstår uppskatta
proportionen mellan åren och förmågan.

Slutligen anse vi oss böra för Hr Aug. Berwald
yttra vår stora tillfredsställelse med den af honom så väl
ordnade Konserten, som skänkte oss och, hvarom vi äro
fullt öfvertygade, alla en rent musikalisk afton, störd
allenast af den känslan, att den ekonomiska behållningen
af Konserten så obetydligt skulle motsvara den artistiska.

Freja
August Blanche
August Berwald
Jenny Lind
Georg Dahlqvist
Mathilda Gelhaar
Carl Gustaf Lindström