Boken om vårt land/Kapitel 193
Denna vårt lands viktigaste grundlag, som gäller från 
och med den 17 juli 1919 och i sig inrymmer allmänt 
bindande stadgar för republiken Finlands styrelse och 
statsförvaltning, måste envar medborgare känna till. 
Okunnigheten om en lag fritar ingen från dess efterlevnad. — 
Här följer i sammandrag en redogörelse för de viktigare 
lagparagrafernas innehåll. 

Allmänna stadganden. Finland är en suverän 
republik. Statsmakten tillkommer folket, som företrädes av 
riksdagen. Den lagstiftande makten utövas av riksdagen 
i förening med republikens president. Den verkställande 
makten är uppdragen åt presidenten jämte statsrådet 
bestående av en statsminister och nödigt antal ministrar.

Finlands rikes område är odelbart. Dess gränser kunna 
icke ändras annat än med riksdagens samtycke. 

Medborgarrätt tillkommer envar, som är född av 
finska föräldrar, så ock kvinna av främmande nationalitet, 
vilken ingått giftermål med finsk man. 

Medborgerliga rättigheter. Finska medborgare äro 
lik-ställda inför lagen. Hemfriden är okränkbar. Varje 
medborgare vare tryggad till liv, ära, personlig frihet och gods. 
Religionsutövningen är fri. Medborgare ha rätt att 
utträda ur ett religionssamfund och ansluta sig till ett 
annat. Sina tankar äger man frihet att framställa i tal och 
tryck; man får ingå i eller bilda föreningar, vilkas ändamål 
ej strider mot lag eller god sed. 

Ej må finsk medborgare dömas av annan domstol än 
den under vilken han enligt lag hör. 

De inhemska språkens ställning. Finska och svenska 
äro republikens nationalspråk. Rätten att vid domstol 
eller förvaltande myndighet använda sitt finska eller 
svenska modersmål tryggas genom lag. Den finskspråkiga 
och den svenskspråkiga befolkningens kulturella och 
ekonomiska behov skola av staten tillgodoses enligt enahanda 
grunder. 

Vid nyreglering av förvaltningsområdenas gränser bör 
iakttagas att dessa, där förhållandena det medgiva, bliva 
enspråkiga, finsk- eller svenskspråkiga, eller att 
åtminstone minoriteterna med annat språk inom desamma bliva 
möjligast små. 

Lagstiftningen. Rätt att väcka förslag om stiftande 
av ny lag samt ändring eller upphävande av gammal 
tillkommer såväl presidenten som riksdagen. Huru den 
lagstiftande församlingen väljes och arbetar framgår av 
1906 års lantdagsordning. Av riksdagen antagen lag 
underskrives av presidenten och en minister. Varder lag 
ej av presidenten stadfäst, blir den gällande även utan 
stadsfästelse, därest riksdagen efter nya val godkänt 
densamma oförändrad med flertalet av de avgivna rösterna. 

Presidenten. Republikens president utses första 
gången av riksdagen samt andra och följande gånger av 300 
elektorer och det för en tid av sex år. Om Finlands 
förhållande till utländska makter bestämmer presidenten,
dock sålunda, att fördrag av riksdagen böra godkännas; 
angående krig och fred beslutar presidenten med 
riksdagens bifall. 

Till presidentens rättigheter höra: 
att öppna och upplösa riksdag samt sammankalla 
urtima riksdag; 

att i enskilda fall, efter att ha inhämtat högsta 
domstolens utlåtande, upphäva eller mildra straff; 

att föra högsta befälet över landets krigsmakt och 
utnämna officerare; 

att bevilja utlänningar finsk medborgarrätt; o. s. v. 
Är presidenten hindrad att sköta sitt kall, övertages 
detta tills vidare av statsministern. 

Statsrådet. Till medlemmar av statsrådet, vilka böra 
åtnjuta riksdagens förtroende, kallar presidenten för 
redbarhet och skicklighet kända infödda finska 
medborgare. Minst tvenne böra vara lagfarna män. Varje 
ministerium förestås av en minister. Stadganden angående 
ärendenas fördelning mellan ministerierna utfärdas genom 
särskild förordning. Statsministern är ordförande i 
statsrådet och statsrådet är vid allmänt sammanträde 
beslutfört med fem medlemmar. 

I statsrådet skall finnas en justitiekansler, som bör 
äga framstående insikt i rättsväsendet. Han skall vaka 
däröver att myndigheter och tjänstemän följa lag samt 
fullgöra sina skyldigheter och att icke någon må i sin 
lagliga rätt bliva lidande. Såsom högsta åklagare bör 
han äga uppsikt över landets allmänna åklagare, vilka 
äro skyldiga att efterkomma hans förordnanden. Hans 
övervakande myndighet sträcker sig också till 
bedömandet av lagligheten av statsrådens och presidentens 
beslut. 

Riksdagens justitieombudsman. Varje lagtima riksdag 
utser en för utmärkt lagkunskap känd man till 
justitieombudsman att hava tillsyn över lagarnas efterlevnad 
i domstolar och övriga myndigheters verksamhet. 
Honom åligger att till riksdagen varje år avlämna redogörelse 
för handhavandet av sitt uppdrag samt angående 
lag-skipningens tillstånd och av honom anmärkta brister i 
lagstiftningen.

Förvaltningen. För den allmänna förvaltningen skall 
Finland förbliva indelat i län, härad och kommuner. Länet 
förvaltas av en landshövding. Kommunernas 
förvaltning skall vara grundad på medborgerlig självstyrelse 
enligt vad särskilda lagar härom stadga. 

Domstolarna. Högsta domstolen, som består av en 
president och ett antal justitieråd, utövar högsta 
doms-rätten i rättegångsmål samt övervakar rättvisans 
hand-havande av domare vid underrätterna. 

Högsta förvaltningsdomstolen, som består av en 
president och ett antal förvaltningsråd, avgör besvärsmål i 
förvaltningsrättsliga ärenden. 

Ej må någon tillfällig domstol tillsättas. 

Rikets inkomster och utgifter. Det årliga statsförslaget, 
vari böra upptagas utgifterna och inkomsterna för året, 
fastställes av riksdagen. Angående skatt, jämväl 
tullbeskattning, stadgas genom lag för obestämd eller för 
viss tid. För upptagande av statslån fordras riksdagens 
samtycke. Statsverkets räkenskaper granskas av ett 
revisionsverk. 

Finlands bank står under riksdagens garanti samt 
under inseende av fullmäktige som riksdagen utser. 

Försvarsverket. Varje finsk medborgare är skyldig att 
deltaga i fäderneslandets försvar eller att därvid biträda 
på sätt som i lag stadgas. (Se provisorisk värnpliktslag 
för Finland, given d. 8 febr. 1919.) Värnpliktig bör så 
vitt möjligt hänföras till sådant truppförband, vars 
manskap har samma, finska eller svenska, modersmål som 
han och inom detsamma erhålla sin undervisning på detta 
språk. Militärens kommandospråk är finska. Skola 
trupperna ställas på krigsfot, förordnar presidenten därom 
i statsrådet. 

Undervisningsväsendet. Helsingfors universitet bi be 
-håller rätten till självstyrelse. Den högsta undervisningen 
i tekniska, lantbruks- och handelsvetenskaper samt skön 
konst främjar staten genom särskilda högskolor eller 
genom bidrag till enskilda läroanstalter. På statens 
bekostnad underhållas eller understödjas läroverk för högre 
allmän bildning, så ock för högsta folkundervisning. 
Undervisning i folkskola skall för alla vara avgiftsfri. Hem-
undervisning underligger icke tillsyn från myndighets 
sida. 

De offentliga tjänsterna. De allmänna grunderna för 
befordran till statstjänster äro skicklighet, förmåga och 
beprövad medborgerlig dygd. 

Presidenten utnämner justitiekanslern, biskoparna, 
universitetets kansler, ledamöterna i de tvenne högsta 
domstolarna och hovrätterna, professorerna vid 
universitetet och tekniska högskolan, cheferna för de centrala 
ämbetsverken ävensom på framställning av statsrådet 
sändebud och konsuler till utlandet. — Häradshövdingar, 
borgmästare och ordförande i ägodelningsr ätter na 
utnämnas av högsta domstolen. 

Tjänsteman svarar för åtgärd som han vidtagit eller 
vartill han med sin röst bidragit. 

Regeringsformen skall till alla delar vara. en orygglig 
grundlag. Den kan icke ändras, förklaras eller upphävas 
på annat än grundlagsenligt satt. Med dess utfärdande 
upphävdes regeringsformen av den 21 augusti 1772 samt 
förenings- och säkerhetsakten av den 21 februari och den 
3 april 1789 ävensom alla i andra lagar och författningar 
förekommande stadganden, som strida mot den nya 
regeringsformen. — 

Denna Finlands nya grundlag underskrevs av 
riksföreståndaren Mannerheim och justitieministern 
Söderholm, vilket skedde i Helsingfors den 17 juli 1919. 

Boken om vårt land