Nyårs-Stump


Nyårs-Stump.

Det gamla år är slut. Ja gudskeiof!
Det var ett ruskigt år kring land och vatten:
Än rök ett halmtak, än förgicks ett skrof,
Peruker flögo då man lyfte hatten.
I moln stod himlen, och vårt gamla klot
I ny och nedan hade vattusot.

Den gamla solen ingen värme gaf,
Och broms och småkryp gömde sig i mossan.
Neptun gick vresig öfver alla haf,
Och Flora kämpade hvar dag med frossan.
Likdan var vintern. Ack, ni mins det nog:
Man kom ej fram, om man ej for med plog.

I politiken var det eld i krut:
Italiens frihet slogs med gamla hofven.
För verldens ögon såg det ut till slut,
Som Garibaldi tänkte gå på Påfven.
Men herr Napoleon är gudsnådlig han,
Och paternoster gör nog hvad det kan.

I öfrigt tyckes verlden vara lugn.
I Norge glunkas lite om baptismen.
Från oss har Danmark fått en kakelugn,
Att sätta värme i skandinavismen.
I Ryssland är man artig till den grad,
Att man i Petersburg har Aftonblad.

Hos oss har tiden tagit skutt ibland:
Vi slippa rabbla opp de långa buden,
Och erkänt har till slut vårt kristna land,
Att menniska, som vi, är också juden.
Nog var det rätt att han kom under tak:
Hvad gjorde det, att näsan ej var rak?

Vår kröning gick galant och präktig var,
Med guld och purpur, kronor och rubiner,
Trumpeter, riks-stånd, kåpor och standar,
Och utur grafven gamla Caroliner,
En trupp i kyller, som allvarlig red —
Jag såg dem ej: jag var ej bjuden med.

Vårt riksmuseum huggs och hamras på.
För dess fullbordan tycks man riktigt skygga,
Om Herran icke bygger huset, så
Arbetas fåfängt utaf dem, som bygga.
En ny förbistring kanske, ja hvem vet,
Som fordomdags vid Babelska museet!

Jag kan ej finna ringast« reson
Att anse lärdom mager nu för tiden:
I Upsala vi haft en promotion,
Der hvar högvördig fått en — hatt af siden,
Och det slags lager aldrig minskas, ty
Hos Söderström man köpa kan en ny.

Vårt jernvägs-arbete har gått med fart,
Och lotteri på köpet fick nationen,
Ett frispektakel utaf egen art,
Med hjul af spegelglas för reflexionen.
Der kan man se, som förr, ännu i dag,
Att öfverallt — har nöden ingen lag.

Hvem nekar, att i gamla Svea land
Den satsen oförändrad sig behåller,
Att törst och tapperhet gå hand i hand:
Det kan man se af Enstas protokoller;
Att en nation ock hugga kan på sne,
Det kan man nog af norska frågan se.

På många frågor ha vi ej fått svar,
Och våra riksstånd är den värsta plågan.
Upsala-rucklet står ju också qvar,
Ocb olöst än är medicinska frågan.
Då hon har tillgång uppå medicin —
Får hon ej lösning då, så vete hin!

Nu gudskeiof, vi slippa söl och sudd,
Nu kan man köra hur man vill och vända.
Joho, gästgifvare, hvar är din udd,
Se'n passbestyret ramlat öfver ända?
En ann' institution har fallit se'n,
Då galgen refs och enkan köpte sten.

Vårt land skall också folkbeväpning få.
Motion är nyttig på den svenska gröten.
Hinc robur et securitas bör stå
Som ett memento ristadt på musköten.
Soldater bli vi i hvarenda bit:
Det blir ej godt att sticka näsan hit.

Farväl, du gamla år! ditt värf är slut:
Nu kan du lugn och obekymrad vara.
Farväl! som du, jag också pratat ut:
Min sångmö skall i nyårs-ottan fara.
Förlåt, godt folk! att jag så tanklös står,
Och glömmer bort att önska godt nytt år!

Elias Sehlstedt
Illustrerad Tidning
Poesi
Nyår
1860-talets verk