Supplikanterna (1841)
Är än börjad audiensen? 
Tar man mot hos Excellensen?»
I tamburerna 
Grannt utstyrda herrar skrika, 
Och beskäftiga de kika 
I dörrspringorna.

Ändtligt öppnas Tabernaklet. 
Som det Delphiska Oraklet 
Med sin gunstiga 
Min, till en och en i sender, 
Nu den högvälborna vänder 
Nådigt blickarna. 
 
»Hvad är ni?»  »Kapten, min herre!»  
»Af familj?»  »O nej!»  »Dess värre!» 
»Än meriterna?» 
»Tio fälttåg.»  »Inte annat!» 
»Tjugu sår.»  »Aj, aj, förbannadt 
Lite vigtiga.»
 
Gubbe, stå ej der och bocka! —
Inte vilja vi ha tocka 
Der vanbördiga 
Chefer. — Skynda dig i harmen 
Med Tschakot'en under armen 
Utför trapporna! —
 
»Nein, Wir wollen Euch nicht haben!»
Blott åt Gardena och Staben, 
»Den talangfulla,» 
Ges nu sådana vacancer; 
Ej mer finnas apparancer 
För bedrifterna! 

Hvad gör det, att du har fäktat 
Käckt — och hundra gånger jägtat 
Undan Ryssarna, 
När du guld för dygd försmådde — 
Och ej verka alls förmådde 
Vid Riksdagarna!

Om du ej på Riddarhuset 
Riktigt ställer fram i ljuset 
Det otacksamma 
Folkets oförstånd och nycker — 
Och för öfrigt alltid tycker 
Liksom »Gubbarna».
 
Icke alls förstår att prisa 
Det landsfaderliga visa 
Och riksgagnliga, 
Som de styrande uträtta, 
Eller är i stånd att tvätta 
Af dem fläckarna.

När man icke kunnat läka 
Kabinettets sår — och späka 
Rabulisterna — 
Ej en gång försökt att rida 
Spärr mot borgare — och sprida 
Skräck bland massorna.

Ej i landet velat hela 
Ministèrens fel — och spela 
Uti händerna 
På högmögende millioner, 
Till Missioner och Pensioner 
Åt StadsRådena?
 
Veteranen gick förlägen, 
Som han kom; sängkammarvägen 
Smög den ståtliga, 
Fina, båldt insinuanta 
Ädlingen med de charmanta 
Egenskaperna;
 
Han, som merendels baklänges 
Åker uti statsvagn, tränges 
Kring de mäktiga;
Och pligtskyldigst tillgjordt draga 
Får på mun, när de behaga 
Vara lustiga.
 
Och hvad hände? Jo den snörda 
Junkerns böner blefvo hörda; 
Och den hyggliga 
Unga karln vardt chef för korpsen; 
Mannen der med silfverhåren 
Blef i lederna.

Först och främst fick han sig kurra, 
För han glömde bort att hurra 
När den vresiga, 
Utaf gallsot mest förtärde, 
Generaln for sina färde 
Ifrån mötena.

Se'n han hundsnus fick förskräckligt, 
Ty han hade ej tillräckligt 
I högmössorna 
Passe-poiler, eller rockens 
Dimensioner, som tumstockens 
Ordermässiga! —
 
Ja! bestämdt arrest han finge, 
Om han utan hällor ginge, 
Ens till tofflorna, 
Hade håret långt i nacken, 
Eller alltför bredt i fracken 
Mellan knapparna. 

Gustaf Lorentz Sommelius