Sämunds Edda (Brate)/Kvädet om Hymer


Kvädet om Hymer 
1. Det var en gång, som stridsgudar 
stek av villebråd 
och mjöd desamma njöto, 
innan de mätta blevo; 
de skakade spådomskvistar, 
skådade på offerblod 
och funno hos Äger
överflöd på kittlar.

2. Bergsbon satt 
barnaglad framför dem, 
mycket lik sonen 
av Miskorblinde. 
Yggs son honom trotsigt 
i ögat såg: 
»Gör du rikligt 
gille åt asarne!»

3. Brydd blev jätten 
av den bistres ord, 
på hämnd mot gudarne 
han härefter tänkte; 
han bad Sivs man 
sörja för en kittel, 
»så att åt eder alla 
jag öl må brygga.»

4. Det stod ej till 
för de store gudar 
och heliga makter 
att hitta den någonstädes, 
tills i förtroende 
Tyr vänskapligt 
ensamt åt Lorride 
en utväg sade.

5. »Där bor i öster
om Elivågorna 
den högvise Hymer 
vid himmelens ända; 
min käcka fader 
en kittel äger, 
ett mycket stort kärl, 
en mil djupt.»

Tor sade: 
6. »Vet du, om vi kunna 
den kokaren få?»

Tyr sade: 
»Visst, vän, om listigt 
till väga vi gå.»

7. De färdades duktigt 
den dagen fram 
från Asgård, 
tills till Egil de kommo. 
Hos honom de insatte 
hornprydda bockarne 
och begåvo sig till hallen, 
som Hymer ägde.

8. Sonen fann där farmodern, 
faslig att skåda, 
hon nio hundra 
huvuden hade; 
då går, som guld 
glänsande, en annan 
ljuslätt, att bära 
en bägare åt sonen.

9. »Jättars frände! 
Gömma jag ville 
er båda käcka 
under kittlarne. 
Maken min 
är mången gång 
snål mot gäster, 
snar till ondska.»

10. Sent färdig, vände 
den vanskaplige, 
hårdsinte Hymer 
hem från jakten. 
In gick han i salen, 
istappar slamrade, 
kindskogen på karlen, 
som kom, var tjälad.

Frillan sade: 
11. »Var hälsad, Hymer, 
och i hågen god; 
till dina salar 
nu sonen kommit 
han, som vi väntat 
från vägar långa. 
Den frejdade fienden, 
följer honom, 
vännen till människor; 
Veor han heter.

12. Ser du, var de sitta 
under salens gavel, 
bakom en stolpe 
de stå till skydd.» 
För jättens syn 
sönder sprang stolpen, 
innan bjälken 
brast i tu.

13. Åtta föllo, 
men en av dem, 
en hårdhamrad kittel, 
föll hel från stocken. 
Fram de gingo, 
men fornåldrig jätte 
följde med ögonen 
sin fiende.

14. Ej sade honom då 
hans sinne något gott, 
när han såg på sitt golv, 
den att gråta kom jättekvinnor. 
Där togs nu 
trenne tjurar, 
tillsammans dem jätten 
sände att kokas.

15. De höggo dem alla 
ett huvud kortare 
och i kokgropen 
kastade dem sedan. 
Sivs man åt ensam, 
innan sova han gick, 
hela och hållna 
två Hymers oxar.

16. För Rungners gråe, 
gode vän 
tycktes Lorrides måltid 
väl mycken vara. 
»Nästa afton 
nödgas nog 
av villebråd 
vi tre leva.»

17. Veor sade sig vilja 
på vågen ro ut, 
om bålde jätten 
bete gåve.

Hymer sade: 
»Gå till horden, 
om du djärves det, 
du bergfolkets krossare, 
att bete söka!

18. Det jag väntar, 
att dig skall ej lätt 
agn av oxen 
att erhålla bliva.» 
Svennen styrde 
strax till skogs, 
där ramsvart oxe 
råmande stod.

19. Tursars baneman 
bröt från tjuren 
de båda hornens 
högborg upptill.

Hymer sade: 
»Vida värre 
dina verk tyckas 
du, styrare av kölar, 
än då du stilla sitter.»

20. Båten bad 
bockarnes herre
den hisklige jätten 
ut till havs att föra, 
men apors släkting 
sade sig äga 
liten lust 
att längre ro.

21. Dristige Hymer 
drog två valar 
ensam på kroken 
upp tillsammans, 
men akterut 
Odens son, 
Veor, sig redde 
en rev med list.

22. Han, som människor skyddar 
och mäter sig med ormen, 
hängde på kroken 
huvudet av oxen. 
Mot betet gapade, 
den som gudarne hata, 
som runt kring världen 
sig ringlar i djupet.

23. Dristigt drog 
dådkraftige Tor 
etterglänsande ormen 
upp på båtkanten; 
hårets högfjäll 
med hammaren han slog, 
det omåttligt fula 
på ulvens broder.

24. Ulvar tjöto, 
ödemarker ljödo, 
urgamla jorden 
av ångest skalv; 
sedan i sjön 
sjönk den fisken.

25. Oglad var jätten, 
när de åter rodde, 
så att Hymer att börja med 
bara teg; 
på en annan bog 
sen böjde han av.

Hymer sade: 
26. »Halva mödan 
med mig du dele: 
hem till gården 
du går med valarne 
eller binder böljornas 
bock vid stranden.»

27. Gick Lorride och tog 
tag i stammen, 
svängde sjöhäst 
med sump upp på axeln. 
Ensam med åror 
och med öskar 
till gårds bar han båten, 
som bränningen klyver, 
åt jätten igenom 
djupa klyftor.

28. Men ännu om styrka 
strida ville 
med Tor jätten, 
vid trots van. 
»Intet rår man», han sade, 
»fast ro man kan; 
den som bägare ej krossar, 
icke kraftig är.»

29. Men när den lades 
i Lorrides hand, 
lät han strax för kristallen 
stenstod brista, 
stolpen han sittande 
slog den igenom; 
de buro den dock hel 
till Hymer sedan.

30. Till dess den fagra 
frillan lärde 
ett vänskapsråd, 
som hon visste: 
»Slå mot Hymers huvud, 
ty det hårdare på jätten, 
som vill dig pröva, 
än varje kalk är.»

31. Barsk reste sig på knä 
bockarnas herre, 
iförde sig all 
sin asakraft; 
helt var på jätten 
hjälmens underlag, 
men i tu rämnade 
runda vinkärlet.

32. »Mycket dyrbart 
mist jag vet mig hava, 
då kalken jag ser 
ur knäna på mig stött.» 
Så karlen talade: 
»Jag kan ej taga 
åter mitt ord. 
Du, öl, är för hett.»

33. »Ett villkor är, 
att ni väldiga ölskeppet 
bort från vår gård 
bringa mäkta.» 
Tyr försökte 
två gånger den röra; 
stilla ändock 
stod kittlen.

34. Modes fader 
fick fatt i kanten 
och från stället vid elden 
han steg ned i salen. 
Sivs man hävde 
på huvudet kitteln, 
men på hälarne 
handtagen skramlade.

35. Ej längre de färdades, 
förrän litet 
Odens son 
såg sig om; 
då såg han en månghövdad 
mängd med Hymer 
strömma från öster 
ur stenrösena.
 
36. Kitteln från axeln 
av sig han lyfte, 
svängde Mjollner, 
mordlystne hammarn, 
och bergöknars bestar 
till bane han slog.

37. Ej längre de färdades, 
förrän Lorrides bock 
halvdöd föll 
framför kärran; 
betseldjuret 
på benet var halt, 
och det hade lömske 
Loke vållat.

38. Men hört I haven — 
— ho kan väl det 
av i gudasägner kunniga 
klarare reda —
vilken bot honom bergöknens 
bonde lämnade, 
då båda sina barn 
han bötade därför.

39. Kraftig han trädde 
på tinget till gudarne 
och hade kitteln, 
som Hymer ägde. 
Men varje vinter 
väldigt dricka 
gudarne hos Äger 
det öl, han måst lova.

Eddan (Brate)

de:Edda/Ältere Edda/Hŷmiskvidha
en:Poetic Edda/Hymiskviða
nl:Edda/Hymirs Ketel
no:Hymeskvæde