Boken om vårt land/Kapitel 188
Porthans verk begynte bära frukt för vetenskapen 
och fäderneslandet, då /. Tengström, F. V. Pipping, V. 
G. Lagus, A. I. Arwidsson m. fl. spredo ljus över Finlands 
historia, tills den fullständigt skrevs av G. Rein 1860. 
Efter 1840 verkade /. V. Snellman mäktigt som tänkare,
som skriftställare och som en ny tids förespråkare. Många 
omfattade hans åsikter om vårt lands och vårt folks 
framtid. Hans förnämsta lärjunge i fråga om finska språkets 
ställning blev G. Z. Forsman, adlad Yrjö-Koskinen, som 
skrev om klubbekriget och år 1872 utgav en lärobok i 
Finlands historia, vilken väckte mycken uppmärksamhet. 
Man forskade i arkiven, och nytt material lämnade nya 
upplysningar om förgångna tider. År 1889 utgav M. G. 
Schybergson Finlands historia i en utförlig framställning. 
/. R. Danielson har skrivit förträffliga arbeten om 
Finlands förening med ryska riket och om finska kriget 1808. 
/. R. Aspelin har verkat som fornforskare. Th. Rein har 
skildrat /. V. Snellmans liv och tidevarv. C. G. 
Estlander, E. Aspelin-Haapkylä och W. Söderhjelm hava 
bearbetat konst- och litteraturhistorien. /. J. W. Lagus har 
belyst vår kultur- och lärdomshistoria. C. v. Bonsdorff 
har skrivit Åbo stads historia samt /. W. Ruuth 
Björneborgs och Viborgs. 

Det länge försummade finska språket hade efter 
Porthans tid studerats av flere forskare. Fullt värdiga 
efterträdare fick Porthan i M. A. Castrén och E. Lönnrot. 
Efter dem hava andra forskare med kärleksfull omsorg 
studerat det finska språket och dess förhållande till 
syskonspråken. Bland dem må nämnas A. E. Ahlqvist, som 
skrivit om ostjakernas och vogulernas språk, om lånord i det 
finska språket, om finska språkets byggnad m. m., /. 
Krohn, känd genom sina forskningar om Kalevalas 
uppkomst, A. Genetz och E. N. Setälä, vilka sistnämnda 
skrivit icke endast lärda arbeten, utan även läroböcker, som 
allmänt läsas i skolorna. Språkforskaren i våra dagar är 
icke en bekväm herre, som studerar i sin kammare; han 
antecknar nu ord och uttryck, såsom de ljuda på folkets 
läppar. Sedan bearbetar han det samlade materialet. 
Även vår svenska allmoges språk har på detta sätt blivit 
undersökt och lämnat viktiga bidrag till svenska språkets 
historia. Den främste målsmannen för svensk 
språkforskning i vårt land var A. O. Freudenthal. 

Såsom forskare i främmande språk har G. A. Wallin 
skapat sig ett berömt namn. Medan Castrén vandrade i 
Sibirien, företog Wallin långa och farliga resor i Egypten,
Syrien, Arabien och Persien. Han studerade det arabiska 
språket bland öknens beduiner. Wallin dog 1852 mitt i 
sitt arbete; andra hava utgivit hans brev och anteckningar. 

Den nyväckta kärleken till fäderneslandet har 
verkat befruktande även på andra forskningsområden. Inom 
rättsvetenskapen har /. /. Nordström (j 1874 i Sverge), 
som skrev den svenska samhällsförfattningens historia, 
ett frejdat namn. Efter lantdagarnas återupplivande på 
1860-talet hava Finlands lagar och statsskick studerats 
av trägna forskare och fosterlandsvänner, såsom R. 
Montgomery (t 1898), L. Mechelin (f 1913), R. Hermanson (f 
och R.A. Wrede. 

Märkligast bland naturforskarna äro G. G. Hällström 
(f 1844), som mätt vattnets täthet, F. W. Argelander, 
som uträknat solens rörelse framåt i världsrymden, och 
K. R. Sahlberg, som beskrivit landets insekter. /. /. 
Nervänders snillrika mätningar av magnetismens utbredning 
på jorden avbrötos alltför tidigt av döden (1848). Yngre 
vetenskapsidkare hava med framgång fortsatt de äldres 
verk. W. Nylander (f i Paris 1899), A. E. Nordenskiöld 
(f 1901), H. Gyldén (f 1896) och R. Tigerstedt hava, 
huvudsakligen i utlandet, förvärvat sig ett glänsande rykte 
som naturforskare. —L. L. Lindelöf (j 1907) var en berömd 
matematiker, och E. A. Westermarck har vunnit 
världsrykte såsom forskare i praktisk filosofi och samhällslära. 

Då det vetenskapliga arbetet fordrar mera krafter 
och penningar, än den enskilda besitter, har man bildat 
sällskap och föreningar med ändamål att främja och 
understöda forskningen. Redan år 1831 stiftades Finska 
litteratursällskapet. Lönnrot, Runeberg och Nordström 
gåvo i början det unga sällskapet stöd. Senare har det 
blivit en mötesplats för alla, som älska landets finska 
språk, folkdikter och folksagor. Sällskapet äger ett eget 
hus i Helsingfors och årligt understöd av staten. Genom 
dess försorg och på dess bekostnad utgivas på finska 
språket vetenskapliga arbeten, ordböcker och översättningar 
till finska av böcker på andra språk. Man kan säga, att 
den finska litteraturen växt upp i dess hägn. Finska 
ve-tenskapssocieteten stiftades 1838. Genom detta sällskap 
träda finska vetenskapsmän i förbindelse med utländska
vetenskapsidkare. En stor del av dess skrifter äro 
därför skrivna på främmande språk, och sällskapet står i 
skriftväxling med lärda samfund i utlandet. Detta 
sällskap har främjat det vetenskapliga livet på många 
områden, men särskild omsorg har det ägnat utredningen 
av klimatförhållandena i vårt land. Det har ock 
bekostat undersökningar om norrskenets natur i 
polartrakterna, givit anslag för geologiska och naturhistoriska 
undersökningar m. m. 

Utom dessa förekommer en mängd andra föreningar 
med ett vetenskapligt syftemål. Finska läkarsällskapet 
utgör ett föreningsband mellan våra läkare, vilka även i 
utlandet äro kända för vetenskaplig grundlighet och 
skicklighet. Finska historiska samfundet, som begynte sin 
verksamhet på 1860-talet, har avsöndrat sig som en gren av 
Finska litteratursällskapet. År 1870 bildades Finska 
fornminnesföreningen, som har till syfte att väcka intresse 
för landets fornminnen, såsom stenredskap, gravar från 
hednatiden, konstföremål, bilder i våra gamla kyrkor, 
ortsnamn m. m. — Personer, intresserade för den svenska 
bildningen i landet, stiftade år 1885 Svenska 
litteratursällskapet med uppgift att samla vittnesbörden om den 
svenska kulturens uppkomst och utveckling i Finland, 
att främja svenska språkets studium genom 
undersökning av folkdialekter, sagor och sånger samt att gynna 
landets svenska litteratur genom prisbelöningar. Sällskapet 
för Finlands geografi och Geografiska föreningen stiftades 
1888. De hava verksamt bidragit till att, även i 
främmande länder, utbreda kännedom om och intresse för vårt 
land och folk. 

Landets universitet har varit medelpunkten för detta 
vetenskapliga arbete, som så vidlyftigt utgrenat sig. 
Forskaren lodar havets djup, han gräver med hacka och spade 
i jorden, han mal sönder det hårda berget, hans öga 
upptäcker levande varelser i den minsta vattendroppe, han 
riktar sin tub mot himmelens stjärnor, hans öra lyssnar 
till bortdöende språkljud, han förstår att tyda forntidens 
tecken och skrifter. Allt detta väcker vår förundran och 
glädje.

Boken om vårt land