Till skönheten (Boye)
När våra gudar falla 
och vi stå ensamma bland spillror, 
så utan fäste mer för våra fötter 
som klot i rymden - 
då skymtar du ett ögonblick, du höga Skönhet. 
Då, endast då. 
Så sträng som eld du talar tröst: 
"Vad som än faller - jag står åter." 
O stanna, stanna, heliga, 
och fräls min själ 
från lögnen av en måttlös sorg! 

Karin Boye
Poesi