Vestalen
<div class="layout2" style="text-align:justify">

Vestalen,
Lyrisk Tragedi i 3 Akter, orden af Jouy och musiken af Spontini.

Spontini har skrifvit en mängd operor, de flesta
tillhörande Buffan, hvilka, med mer eller mindre bifall
gifna på de Ialienska och Fransyska teatrarna, likväl ej
mäktat, med undantag endast tvenne, der förvärfva sig
anspråk på någon varaktighet för kommande tider. Elev
af Cimarosa, i hvars skola och förtroligare
umgängeskrets han under förloppet af sina yngre år vistades,
hade han tillfälle i grund förvärfva sig de teoretiska
principerna för tonkonsten, hvarom vittnar denna
briljanta instrumentering, som städse skall finnas i alla hans
skapelser, af hvilka på vår teater blott Vestalen och
Ferdinand Cortez varit gifna. Nämde operor utgöra de
undantag, hvarom vi nyss nämde, ty, oaktadt Spontini,
i egenskap af Kapellmästare vid en af Tysklands
förnämsta teatrar, haft i sin makt att göra kärleken till alla
sina produkter lika gällande och icke tvekat att göra allt,
hvad i ett större Kapells förmåga ligger, för att
framställa dem så elegant som möjligt, när han deremot
temligen vårdslöst handhafver Mozarts och andra stora
kompositörers arbeten, har det likväl ej lyckats honom
tillkämpa sig annan hyllning, än ögonblickets och smickrets.
Men Spontini är riddare af många ordnar; Spontini har
gods och egodelar; Spontini är lyckligare än många
kompositörer varit och äro — olyckligt blott, att han
nödgats öfverlefva de flesta af sina snillebarn i trots af
de ståtliga orkesterrustningar, hvaruti de prunkat för
verlden, i afsigt att genom ytans bedrägliga färgglans
lura sig in i odödlighetens tempel. Men den sanna
skönhetskänslan än en oblidkelig tempelväktare, och vida
omedgörligare än efterverlden, som ännu mer
summariskt förfar med handlingarna. De bästa af hans äldsta
arbeten skola vara tvenne först i Neapel gifna komiska
operor, La finta filosofa och La fuga in Maschera; men
äga, enligt det omdöme vi haft tillfälle att gifva om
några ur dem åtskilliga gånger exeqverade partier, intet af
denna originella storhetsanda, som ensamt mäktar 
beherrska alla tiders smak och konstsinne. Deremot är det
på Vestalen och Ferdinand Cortez han egentligen
grundat sitt rykte såsom utmärkt kompositör. Den sednare
något yngre än den förra, är en pompös heroisk
produkt, som kringfördes i Europa med Napoleons arméer,
hvilka ur denna opera tagit sina flesta krigsmarcher.
Nämde opera, som har den fördelen att omfatta ett
lysande sceneri, är ännu en praktpjes, som med
begärlighet ses och höres, om också orsaken dertill ej helt och
hållet måste skrifvas på kompositörens räkning. —
Operan Vestalen, hvilken han redan i Italien skall hafva
skrifvit, men först år 1807 i Paris framtagit och
dediceradt till Kejsarinnan Josephine, då han af henne
derför erhöll 10,000 livres, framstår som ett genuint arbete,
beundradt för den rena stil, som genomgår detsamma, den
djupt religiösa karakter, hvarpå isynnerhet dess herrliga
chörer hvila, hvaribland finaln i andra akten otvifvelaktigt
framståller sig som ett mästerstycke af första rangen. Det
stora svalg, som ligger emellan detta opus och de öfriga
af samma kompositör, har gifvit anledning till flera
tvifvel på verkligheten af Spontinis faderskap, Flere af
Tysklands förnämsta konstkritici hafva icke tvekat att öppet
påstå, det Spontini, vid komponerandet af ifrågavarande
opera, »plöjt med en annans kalf», eller »strukit med en
annans stråke», som det heter, ett påstående, som går
ända derhän, att han för pengar af Italienska
kompositörer skall hafva tillhandlat sig en och annan af
godbitarna. Huruavida sanningen eller  afunden ligger till
grund för denna för Kompositören Spontini, om ej just
för Riddaren, högst menliga förmodan, lemna vi derhän;
säkert är, att Vestalen är en utmärkt skapelse, som i och
för sig sjelf tillyunnit sig en välförtjent Europeisk
ryktbarhet.

Efter en längre hvila i Kongl. Teaterns archiv,
framkom nu Vestalen denna termin och gifves såsom man
har anledning vänta af Teaterns närvarande resursser.
Chörerna, de vackraste i hela pjesen, gå ohjelpligt.
Deremot passar Baletten förträflligt till den i operan
förefallande balettmusiken, som är obeskrifligt tungfotad
och nerdragande. Hr Lindström, ehuru med en af
ålder och sjuklighet försvagad röst, sjöng sina recitativer
förträffligt och det öfriga rent nog. Mamsell Lind,
hvilken såsom Julia uppträdde i en roll, som varit en bland
Mamsell Widerbergs triumfer, har höjt sig för hvarje
gång pjesen varit gifven och, oaktadt partiet ej så
alldeles väl ligger för hennes röst, inlägger hon likväl
deruti samma smak, samma rena uppfattningsanda, som
gjort henne så utmärkt i alla de roller, hvaruti hon
hitintills uppträdt. Om vi mot henne skola anmärka
något, så är det i andra akten vid det tillfälle då Julia
för den församlade tempelskaran yppar det möte hon
inför Vestas altare haft med sin älskling, Den dödsdom,
som i detta ögonblick förkunnas henne, måste af henne
mottagas med samma milda undergifvenhet, som under
hela pjesen utgör hennes hufvudkarakter, Mamsell Linds
spel antog vid nämde tillfälle en lätt anstrykning af trots,
som något afbröt den för öfrigt så väl hållna rollen,
hvilket en annan gång lätt kunde undvikas. — Fru
Enbom, som utför Äldsta Vestalen, sjöng sitt parti, hvilket
helt och hållet ligger för hennes röst, ganska väl. Det
är verkligen skada, att denna röst, hvars omfång och
styrka så betydligt ligga öfver vanligheten, ej i tid
fick bildas i en annan skola, än chörens.  Hrr F.
Kinmansson och Pfeiffer fyllde sina numror
oklanderligt. — Hvad sjelfva Chörerna betrvåffar, förundrar
det oss, att dessa ej af Aktörspersonalen förstärktes,
i likhet med dem ur Den Stumma och Robert från
Normandie, hvilket de lika väl hade behöft och ännu
mer förtjent, Vestalen år för öfrigt ej en af dessa
pjeser, som numera ligga i allmänna smaken. Då detta är
smakens fel, hvilket knappt behöfver nämnas, kan det
räknas TeaterDirektionen till verklig förtjenst att ånyo
hafva uppsatt denna opera,

Freja
August Blanche
Teater