Nu gläd dig, min ande, i Herran
1 Nu gläd dig, min ande, i Herran, 
upp, jubla, min själ, i din Gud. 
Låt ängslan och sorg vika fjärran 
på Guds, den Allsvåldiges, bud. 
Väl andra må sucka och kvida, 
men dig som har Gud vid din sida, 
dig höves blott lovsångens ljud.

2 Som allting för intet han gav dig, 
så allting han ännu dig ger. 
Den börda du bar tog han av dig, 
nu intet kan skada dig mer. 
Så får du ej tveka och dröja. 
Ditt huvud du dristigt må höja, 
och himmelen öppen du ser.

3 Ser ögat Guds himmel den klara, 
och bär du i hjärtat hans frid, 
då trygghet du har i all fara 
och mod för var stundande strid. 
Ja, villigt ditt liv kan du mista, 
och glad kan du ge till det sista 
din kraft i din kallelses id.

4 När friden ett hjärta bevarar, 
stor rikedom får det och makt. 
Det räknar ej längre och sparar, 
står ej om sitt eget på vakt. 
Det frestaren bjuder att vika 
och källor att flöda så rika 
i lidandets brännheta trakt.

5 Men såsom den jagade hinden, 
som ej äger rast eller ro, 
men räds för vart prassel av vinden 
och själv ej sin räddning kan tro, 
så värnlöst är människans sinne, 
när icke på djupet därinne 
Guds frid och hans salighet bo.

6 Vet, hela Guds frid du behöver, 
om hjärtat skall provet bestå, 
och hela Guds himmel däröver 
sitt skyddande valv måste slå. 
Här duger ej dela och tveka. 
Hur vågar ditt hjärta du neka 
att hela sin rikedom få?

7 Vi ängsliga gå, och betryckta, 
på vakt kring vårt nedgrävda pund. 
Vi sitta med dörrarna lyckta, 
en räddhågad lärjungarund, 
då Herren oss väntat att finna 
därute, där striderna brinna, 
i manligt och troget förbund.

8 Som örnar med vingfjädrar unga 
att stiga mot himmelens höjd, 
som hjältar att mäktiga ljunga 
och sjunga om seger med fröjd: 
till sådana ting har oss alla 
vår väldige Gud velat kalla. 
Med mindre han icke är nöjd.

9 Kom, himmelske Fader, var när mig: 
all kraft utav dig är ett lån. 
Om du icke lyfter och bär mig, 
var tager jag vingar ifrån? 
Jag vet ju du aldrig kan svika, 
men att jag från dig ej må vika, 
o Fader, sänd till mig din Son.

10 O Jesus, den frid som vi alla 
begära, blott finnes hos dig. 
I mörker vi famla och falla, 
så snart du ej lyser vår stig. 
Min tro är en flämtande gnista, 
din segrade än i det sista. 
O Herre, så tro du för mig.

11 Din helige Ande du sände, 
som allt vad oss felar beskär, 
han styrke mig i mitt elände, 
han vise mig dig som du är. 
I ångest, i vanmakt och smärta 
han säge mitt klentrogna hjärta 
att, Herre, du än är mig när.

Sångtexter
Psalmer
Einar Billing