Teater-mattans Nekrolog
<div class="layout2" style="text-align:justify">

Teater-mattans Nekrolog.

Så är du då borta, o matta! Ej mer skall ett
otacksamt slägte i dig trampa en omsorgsfull Direktions
förhoppningar under fötterna! Ej mer skola våra
Teaterrecensenter, hvilka för öfrigt så ogerna hålla sig på
mattan, på dig finna ett fält för sina sprittande
ordlekar! — Den ohjelpliga matta för benen är således borta,
— Gifve Gud, att det ohjelpliga matta från scenen
äfven hade gått samma väg! Hören, J murar af den 3:dje
Gustafs tempel, denna innerliga önskan från ett hjerta,
som så mången gång med helig rysning klappat inom
edert sköte!

Men hvad var det väl, som bragte dig, o matta,
till den snöda verlden, för att bli en ny beqväm
hvilopunkt för den finare, den nobla? — Jo, Direktionens
faderliga omsorg, att denna verlds ben ej skulle blifva
lika kalla och förkylda, som dess hjertan. — Men hade
då Direktionen tillgångar till denna uppoffring? — Hvem
skulle väl betala denna mattas oräkneliga lister, när
teaterns garderob, som står i pant hos Pensionskassan, ej
finge användas dertill? — Jo, den oskyldiga listen af
24 skilling Bankos förhöjning.

Hvem gaf knäcken åt denna matta? Hvem pjorde
att hon, oaktadt sin beprisade längd, blef till lifstiden
så kort? — Jo, först Dagligt Allehanda, som, med sin
svärm af Bipeder, bittida och sent hoppade öfver dig,
förtunnade dig, nerdammade dig, upplyste dina
brister och lät dina fördelar gå kräftgången. Och sedan
kom ett annat dagligt allehanda, som, med sin
otaliga häraf Sexpeder, än outtröttligare gjorde sina
olyckssprång öfver dig, förmörkade din yta, genomstack
icke allenast dig, utan äfven de oskyldiga ben, som
anförtrott sig åt ditt sköte och beredde dina fördelar
en än beklagansvärdare ändalykt. — Ja, både finger-
och benklåda, förlåt dessa djerfva uttryck, bafva gjort
allt för att beröfva dig lifvet, så liflig du än var.

Du är nu försvunnen från den plats, der du så kort
tid fått vegetera, med blomman af din vår nedsänkt i
grafven, eller upphängd i någon gammal vind eller
arsenal till kommande åldrars minnen, utäten, i ordets
vidsträektaste betydelse! — Hvad du kastat af dig, vilja
vi bortsopa i glömskans flod, till straff för den ebb du
förorsakat i teaterns kassa. — Farväl! — man har
förgäfves både hoppats och hoppat på dig — — Måtte vi
deraf draga den lärdomen: Hur många tusende gånger
är det ej bättre att bryta af sig benen på
Conservatismens platta och hoptorkade planka, än att blindt förtro
sig åt Muvemangets yrande vågor!

Freja
August Blanche
Teater