Boken om vårt land/Kapitel 185
Så hade nu det förra svenska landskapet Finland 
blivit en särskild, med ryska riket förenad stat. Äran och 
bördan av en sådan ny ställning »bland nationernas 
antal» syntes för mången finne den tiden full av vådor. De 
kunde icke fatta kejsar Alexanders storartade 
framtids-tanke. När de tänkte sig detta fattiga land »oupplösligt 
och för evärdeliga tider» förenat med en så förkrossande 
övermakt som det ryska riket, bävade deras hjärtan av 
fruktan för framtiden. Och när vid fredsslutet finnar 
er-höllo rättighet att överflytta till Sverge, begagnade sig 
några, även högt aktade män, av denna tillåtelse. Vi, 
som nu leva mer än två mansåldrar framom dem, och som 
sett den då så hotande framtiden ljusna i bättre dagar, 
skola icke döma för hårt deras hjärtans tvekan. 

Icke blott massan av folket utan ock det ojämförligt 
största flertalet av upplysta medborgare stannade kvar i 
landet, beredda att nu som förr dela dess öden och ägna 
det sin bästa kraft. Ännu var Finland ett styckat, 
tve-kluvet land. Delade mellan ryskt och finskt område ledo 
Karelen och Savolaks stort trångmål av att stå under 
olika lagar på båda sidorna om den godtyckliga gränsen. 
Den ryska andelen, vanligen kallad »Gamla Finland», 
lydde under en guvernör i Viborg, där det hade sin 
överdomstol och sitt högre läroverk, medan kyrkliga 
styrelsen var i Petersburg. En del gamla lagar och bruk hade 
bibehållits, andra förändrats. Böndernas äganderätt till 
sin jord föll i glömska, sedan regenterna begynt bortskänka 
stora jordegendomar eller »donationer» åt mäktiga män, 
vilkas förvaltare godtyckligt höjde utskylderna. Så fann 
kejsar Alexander denna del av landet mycket försummad, 
folket försjunket i råhet, ämbetsmännen icke de bästa 
och mycken förvirring rådande gejnom de fyra där på en 
gång brukliga språken: finska, ryska, tyska och svenska. 

Vid denna tid hade kejsaren tröttnat vid Napoleons 
övermod och förutsåg utbrottet av ett stort krig. För 
ätt kunna draga alla sina stridskrafter mot söder och 
väster ville han trygga rikets nordvästra gräns och 
Petersburg samt slöt ett förbund med Sverge emot Napoleon. 
Men därförinnan ville han, på samma gång som han vist 
tryggat folkets välfärd, än en gång vinna finnarnas 
hjärtan genom en handling av sällsynt ädelmod. Den 23 
december dr 1811 återförenades genom en kejserlig 
förordning — en stor och kär julklapp — det så kallade Gamla 
Finland med det övriga landet under samma lagar, 
förvaltning och medborgerliga rättigheter. De särskilda 
förhållanden, som uppkommit där under den ryska styrelsen, 
kvarstodo någon tid, men utjämnades småningom. Folket 
växte liksom av sig självt tillsamman med sin rot, det 
övriga finska folket, vid vilket det städse fasthängt. Och 
när i våra dagar även donationerna inlösas av finska 
kronan, för att deras bönder må kunna återköpa sin jord till 
en obestridd egendom, kvarstå i Gamla Finland icke 
många andra spår av den 90-åriga skilsmässan än det 
inflytande, som Rysslands och Petersburgs närhet alltid måste 
utöva på gränstrakterna. 

Så återförenades det sönderstyckade Finland. Fre-
dens verk gav tillbaka, vad två krig frånryckt vårt land; 
dess gräns blev åter densamma som efter år 1617. Långt 
in i en avlägsen framtid skörda efterkommande frukten 
av dessa Alexander I:s högsinta handlingar: hans 
regent-försäkran och landets återförening. 

År 1819 om sommaren gjorde kejsar Alexander en 
lång resa genom Finland. Än i vagn, än på bondkärra, 
än till fots genom ödemarkerna eller i båt utför forsarna 
reste han över Kuopio, Kaj ana och Uleåborg ned till 
västkusten samt vidare till Åbo, Tammerfors, Tavastehus, 
Helsingfors, överallt med sin mildhet vinnande folkets 
tillgivenhet. Denna för vårt land så minnesvärda kejsare 
dog i slutet av år 1825, saknad av sina folk. 

) Svenskt mynt var tillika gångbart i Finland ända till 
1840. Bmedan ryska och svenska sedlar än stego, än föllo i 
värde, uppstod därav mycken oreda. Man räknade rubel silver, 
rubel banko, kopek, riksdaler riksgäld, riksdaler banko, plåt, 
skilling, styver, runstycke, daler och gammal svensk mark.

Boken om vårt land