Politie-Rättens Historia
<div class="layout2" style="text-align:justify">

Politie-Rättens Historia.

et missförstånd om Politie-rättens utsträckning och
betydelse inom vårt samhälle, som af vederbörande
Embets- och Tjenstemän, så väl i äldre som isynnerhet i
de nyaste tider blifvit ådagalagdt, torde med samma
nödvändighet, som mycket annat, påkalla en närmare
genomgranskning af den delen af Lagstiftningen, som innefattar
Ekonomien och Politien och bildar en Corpus juris,
hvars källor, sprungna lika ofta ur skefva uppfattningar
af tidsmomenter, som af möjligen riktiga, korsa
hvarandra, uppgrumlade, förvirrade utan fixeradt mål eller ens
mening att fixera något dylikt. Hvem undrar väl på, om
byggnaden är bräcklig, ostadig och lutande, trots sin nya
rappning och uppstrykning, när ingenting blifvit vidgjordt,
för att upphjelpa sjelfva grunden? Huru vill man väl
sammanpara detta nya med detta grusade, fästa det förra i det
sednare, som knappt kan bära sig sjelf? Det är denna
sammangyttring af författningar, förenade till den grad af
innerlighet, att icke en gång antipoderna upphäfva
hvarandra, som uppammat missförståndet för att låta det
sedan kasta boll med förståndet och rättvisan. Att efterhand
framlägga inkonseqvenserna, som så talrikt förefinnas i
denna del af lagstiftningen och till sådan grad af
ymnighet uppdrifva oredorna, att de öfverväxa icke allenast det
lilla goda, som deribland kan finnas, utan äfven mången
god vilja, som sträfvar att vända allt till det bästa, är
vår afsigt. Men innan vi gå till det speciellare
utredandet deraf, tro vi oss göra den af ämnet intresserade
läraren ett nöje med att i korthet nämna något om det
historiska af Politie-Rätten.

Innan ännu sjelfva lagstiftningen inträdt, finnes och
måste finnas sjelfva grundelementet, det må nu framställa
sig under form af häfdvunna vanor eller nya
oemotståndeligt pådrifvande behof. Det tillhör Lagstiftaren att
uppfatta, ordna och sammanhålla de åt alla håll spridda
grunddragen af det rådande elementet och i sin codex
bringa dem till helhet och system. Politie-Rätten, som
man med ett allmänt ord torde kunna kalla för den
måttstock, hvarmed Privaträttsförhållanden i ett Samhälle,
till följe dels af samhällets idé, dels ock af rena
naturnödvändigheter, uppmätas, inskränkas och skyddas, fick
af sednare tid sitt närvarande namn och sin egna
verkningskrets; men sin särskilta betydelse fick den redan
långt förut, ehuru den låg förblandad med anstalter, som
staten vidtagit till upprätthållandet af Justicen, och
kallades då Criminal-Politie. På samma sätt har den äfven
kommit att utgöra en del af National=ekonomien, dit den
likväl ännu mindre kan och bör räknas. — De gamla
Greker, så mycket den Offentliga Rätten än af dem
bearbetades, fäste likväl mera afseende på de för
realiserandet af statens idé erforderliga styrandes egenskaper,
än på statsmaktens särskilta funktioner, och Romarne,
som mest sysselsatte sig med Privat-Rättens utbildande,
lågo naturligtvis i förevarande fall vida efter Grekerna.
De Götiska och Germanniska folkstammarna inskränkte
mycket statens verksamhet, erkännande nästan helt och
hållet Privaträttsförhållandet såsom det enda, hvarmed
Rätten hade att skaffa, och hvilket gick ut på att skydda
individen. Det var Kyrkan, åt hvilken denna skyddande
myndighet först inrymdes, hvarifrån den sent omsider
öfverläts åt Staten. Medeltiden, ehvad några
författare, såsom Mohl m. fl., än må fara ut mot dess
försummelse af Statsvettenskaperna, tänkte likväl först på
de anstalter, som uteslutande kunde inbegripas under
namnet Politi. Sedan väl den praktiska utvecklingen
hunnit rotfästa sig, var det lättare för reflexionen att
framträda i klarhet och bestämdhet. Det första arbete i
Politien, åtminstone af värde, utkom i Frankrike åren
1705—10—19 af de la Mare i Paris, under titel: »Traité
de la politie», innehållande en systematisk uppställning
af PolitieRätten. Han uppgifver »Samhällets allmänna
väl» vara PolitieRättens föremål, och, utgående från den
principen att detta »allmänna väl» beror af själen,
kroppen och lyckan, delar han politien i andlig, fysisk och förmögenhets, en indelning den Mohl sedermera följt.
Dessa tre hufvudindelningar fördelade de la Mare i 11
mindre: Religion, den sedliga ordningen, helsan,
lifsmedlen, allmän säkerhet och lydnad, väg- och
byggnadsväsende, vettenskaper och konster, handel, manufakturer,
handtverk, tjenare, dagakarlar och fattige. — I Sverige
uppträdde på 1740:talet Anders Berch, Professor i
Ekonomiska Profession i Upsala, och utgaf »Inledning till
Hushållning», hvaruti han ansåg Politiens föremål vara: ordning
mellan de särskilta borgaremenigheterna samt deras
företag, lefnadssätt m. m. — 1756—59, 9 år efter Berch,
utgaf von Juste i Tyskland »Die grundsätze der Polit.
Wissenschaft», och blef för Tyskland, hvad de la Mare
var för Frankrike. Han förklarade Politiens väsende
bestå deruti, att den enskildte handlar i sammanhang med
det allmänna bästa, och att 1:o lyckans gåfvor eller
materiell rikedom och 2:o menniskors moraliska värde voro
föremål för Statens verksamhet; men upptog ej, såsom
de la Mare, kroppens förmåner. För öfrigt står von
Juste äfven i andra hänseenden under de la Mare, om
hvilken sednare man nästan kan säga, att han med ens
afgjort frågan om hvad med Politiens betydelse och
innehåll bör förstås. Frankrike har derefter lika litet som
England några större och mer rikhaltiga afhandlingar i
Politien, utan endast stannat vid monografier öfver vissa
delar deraf, hvaremot von Juste haft flera efterföljare,
såsom Sonnenfels, Wester m. fl., hvillka sökt afhjelpa
föregångarens fel. Mohl utgaf år 1832 ett arbete i
Politie-vettenskapen efter Ruhts grundsatser, der han
isynnerhet utmärker sig för sin rättsfilosofi. — Sverige har,
med undantag af några mellan Riksdagarna i hithörande
ämnen utkommande ströskrifter, högst få arbeten i
Politi-litteraturen att framvisa, och intet, som åsyftar en
rent vettenskaplig och systematisk framställning af
Politien. Professor Bergfalk började år 1835 hålla
föreläsningar i Politie-rätten, hvilka åsyfta att i en enda codex
sammanfatta och systematiskt uppställa Politiens alla
beståndsdelar och på samma gång upptaga de
författningar, som i berörde ämnen varit och ännu äro gällande
i vårt fädernesland. Det redan färdigskrifna, hvilket,
under form af s. k. kollegier, kommit till vår kunskap,
innefattar hela den Fysiska Politien, den Professorn
delar i Befolknings- och Förmögenhetspolitie, och
utmärker sig för en lika djup skarpsinnighet som ett
outtröttligt forskningsbegär, den mångkunnige rättslärde
fullkomligt värdiga. Det är derföre all anledning förmoda,
att vi innan kort, så framt Professorns helsa det tillåter,
hafva att förvänta en lika sakrik som systematisk
afhandling i denna gren af lagfarenheten, så litet i allmänhet
uppfattad och likväl så vigtig att lära känna, och som
står den menskliga trefnaden och det medborgerliga
välståndet närmare än mången tror.

Freja
August Blanche
Rättsväsendet