Sämunds Edda (Brate)/Sången om Skirner


Sången om Skirner 
Frej, Njords son, hade en dag satt sig i Lidskjalv och såg ikring alla världar. Han såg in i Jotunheim och såg där en fager mö, när hon gick från sin faders storstuga till kvinnostugan; därav fick han stor hjärtesorg. Skirner hette Frejs skosven. Njord bad honom uppmana Frej att tala ut. 
Då sade Skade: 
1. »Res dig nu, Skirner, 
gå raskt att bedja 
vår son om samtal, 
och fråga den vise, 
på vem han kan vara 
så övermåttan ond!» 

Skirner sade: 
2. »Vreda ord 
jag väntar av er son, 
om jag går att tala honom till 
och fråga den vise, 
på vem han kan vara 
så övermåttan ond.» 

Skirner sade: 
3. »Säg du mig, Frej, 
du furste bland gudar, 
det som jag veta vill, 
vi allena du sitter 
i den långa salen 
om dagarna, min drott!» 

Frej sade: 
4. »Vi skulle jag yppa 
ungersven, för dig 
min svåra sorg, 
ty skimrande sol 
skiner alla dagar 
men lyser dock ej, som jag åtrår.» 

Skirner sade: 
5. »Så mycken din åtrå 
jag menar ej vara, 
att förtro den åt mig du ej törs, 
ty unga vi fordom 
fostrades tillsamman, 
väl vi två varann kunna tro.» 

Frej sade: 
6. »I Gymers gårdar 
jag gånga såg 
en mö, som till kärlek mig tjusat; 
armarne lyste, 
och återsken 
gåvo både himlen och havet. 

7. Mer mön är mig kär 
än en mö någonsin 
för en ung man i all tid har varit; 
av asar och alfer 
ingen vill, 
att vi skola vara tillsammans.» 

Skirner sade: 
8. »Häst mig då giv, 
som hastigt mig bär 
över mörk, trolsk, fladdrande flamma, 
och det svärd, 
som svingar sig självt, 
förgörande jättars ätt!» 

Frej sade: 
9. »En häst jag dig då giver, 
som hastigt dig bär 
över mörk, trolsk, fladdrande flamma, 
och det svärd, 
som svingar sig självt, 
om dristig den är, som det drager.» 

Skirner talade till hästen: 
10. »Mörkt är det ute; 
inne är tiden, 
att vi fara över våta fjäll, 
över tursars tillhåll; 
båda vi oss bärga 
eller oss båda tar 
den mycket mäktige jätten.» 
Skirner red in i Jotunheim till Gymers gårdar. Där voro arga hundar bundna framför ledet på den inhägnad, som var omkring Gärds sal. Han red dit, där en fäherde satt på högen, och tilltalade honom: 
11. »Säg du, herde, 
som på högen sitter 
och vaktar åt varje håll, 
hur med den unga mön 
till möte jag kommer 
för Gymers gläfsande hundar!» 

Herden sade: 
12. »Är åt döden du vigd 
eller död allaredan? 
Om möte du alltid 
skall miste gå 
med Gymers goda mö.» 

Skirner sade: 
13. »Bättre råd jag känner 
än kinka och klaga, 
då till färd man är färdig; 
intill en dag 
blev min ålder utmätt 
och livets längd bestämd.» 

Gärd sade: 
14. »Vad är det för buller 
och bråk jag hör 
inne här i vårt hus; 
jorden darrar 
och därav alla 
Gymers gårdar skälva.» 

En tjänstekvinna sade: 
15. »Det står en man härute, 
stigen från hästryggen, 
i gräset får gångaren beta.» 

Gärd sade: 
16. »Bed honom in 
i vår boning stiga 
och dricka det mustiga mjöd; 
dock med ängslan jag anar 
att härute är 
min broders baneman.» 

17. »Vem är det av alfer 
eller asars söner 
eller visa vaner? 
Vi kom du ensam 
över ursinning eld 
att se vår sal?» 

Skirner sade: 
18. »Jag är ej av alfer 
eller asars söner 
eller visa vaner; 
dock kom jag ensam 
över ursinning eld 
att se eder sal. 

19. Elva äpplen 
jag äger av guld, 
dem som gåva dig, Gärd, skall jag giva, 
att köpa din älskog 
och, att kärast dig Frej 
är av alla, för sann du säger.» 

Gärd sade: 
20. »Elva äpplen 
jag aldrig tager 
för att vara någon till viljes, 
Aldrig vi, jag och Frej, 
medan vårt liv varar, 
skola båda tillsammans bo.» 

Skirner sade: 
21. »Jag bjuder dig ringen, 
som bränd blev 
med Odens unge son; 
åtta lika tunga 
av honom drypa 
varje nionde natt.» 

Gärd sade: 
22. »Jag bryr mig ej om ringen, 
fast bränd han är 
med Odens unga son; 
guld mig ej fattas 
i Gymers gårdar; 
jag får av min faders gods.» 

Skirner sade: 
23. »Ser du detta svärd, mö? 
smalt och sirat, 
som jag här i handen har; 
huvudet hugga 
av halsen skall jag dig, 
om ej mig ditt jaord du giver.» 

Gärd sade: 
24. »Tvång jag aldrig 
tåla vill 
för att vara någon till viljes; 
dock känner jag nog, 
att kämpar som du 
och Gymer till kamp skola komma.» 

Skirner sade: 
25. »Ser du detta svärd, mö, 
smalt och sirat, 
som jag här i handen har; 
för eggen däruppå 
skall åldrig jätte segna, 
faller i döden din fader. 

26. Med tamtrollspö slår jag dig, 
och tämja dig skall jag, 
mö, att vara mig till viljes; 
dit måste du gå, 
där människors söner 
sedan dig aldrig se. 

27. På örnens klippa 
du arla skall sitta, 
blicka bort ur världen, 
blänga hän mot Hel. 
Mat mer led dig vare 
än för människors barn 
glänsande ormen är. 

28. Till undran du blive, 
då ut du kommer. 
På dig må Rimner bliga, 
på dig vem helst må stirra; 
vittberyktad du varde 
mer än väktaren hos gudar; 
gape du från grindarne ut! 

29. Sinnessvaghet, våpighet, 
smärta och otålighet; 
må tåren din växa med betrycket! 
Sätt dig ned, 
och säga dig skall jag 
en svår sorgens våg 
och tvefaldigt trångmål. 

30. Gastar skola 
dig gruvligt plåga 
alltjämt i jättarnas gårdar. 
Var dag från ditt rum 
till rimtursars sal 
du vanke viljesvag, 
du vanke viljelös! 
Med gråt för gamman 
må till godo du hålla 
och ledsaga ditt betryck med tårar! 

31. Med trehövdad turs 
skall du tillbringa livet 
eller ingen make möta. 
Ditt sinne sorg gripe, 
bekymmer dig bekymre! 
Var du som tisteln, 
som man trycker ihop, 
mot slutet av sädesskörden! 

32. Till skogen jag vandrade, 
till de växande träd 
en trollstav att träffa, 
och trollstav jag träffade. 

33. Vred är dig Oden, 
vred på dig asafursten, 
Frej skall din fiende vara. 
Ondskefulla mö, 
du ådragit dig 
gudarnes gränslösa vrede. 

34. Höre det jättar, 
höre det rimtursar, 
Suttungs söner, 
och samtliga asar, 
hur jag förbjuder, 
hur med bann jag belägger, 
för mön människors samkväm, 
för mön att med människor umgås! 

35. Rimgrimner heter tursen, 
som du tillhöra skall 
långt nedom likgrinden. 
Dig trashankar där 
på trädens rötter, 
getters spillning give! 
Ädlare dryck 
må du aldrig få, 
du mö, emot din vilja, 
du mö, men med min vilja! 

36. Turs jag ristar 
och trenne stavar: 
otukt, lidelse och otålighet. 
Jag ristar det så bort, 
som jag ristade det dit, 
om sådant nödigt synes.» 

Gärd sade: 
37. »Hellre, sven, då, hell dig! 
Här får du bägarn, 
full med flerårigt mjöd! 
Tänkt dock jag hade, 
att mitt tycke aldrig 
vanernas ättling skulle vinna.» 

Skirner sade: 
38. »Om ärendet mitt 
vill allt jag veta, 
innan hädan hem jag rider, 
när vid ett möte 
du medgiva vill, 
att sonen av Njord dig nalkas.» 

Gärd sade: 
39. »Barre heter, 
som båda vi känna, 
lunden, lugn och stilla; 
efter nio nätter 
åt Njords son 
skall Gärd där unna sin älskog.» 
Då red Skirner hem; Frej stod ute och hälsade honom och sporde honom om nyheter: 
40. »Säg mig, Skirner, 
förrn du sadel av häst tar, 
och stiger ett steg framåt, 
vad gjort du har 
i Jotunheim 
till bästa för bådas vår önskan!» 

Skirner sade: 
41. »Barre heter, 
som vi båda känna, 
lunden, så lugn och stilla; 
efter nio nätter 
åt Njords son 
skall Gärd där unna sin älskog.» 

Frej sade: 
42. »Lång är en natt, 
långa äro två, 
hur kan jag under tre tråna? 
Ofta en månad 
mig mindre tycktes 
än halva denna natt av nöd.»
Eddan (Brate)

de:Edda/Ältere Edda/Skîrnisför
en:Poetic Edda/Skírnismál
nl:Edda/De Zending van Skirnir
no:Skirnesmaal