Flyttningstiden
<div class="layout2" style="text-align:justify">

Flyttningstiden.

Det är tvenne tider på året, då muvemanget fritt och
obehindradt får grassera, då halfva Stockholm befinner
sig på bårar, dragkärror och rustvagnar, då reformer
höra till ordningen för dagen, allt till de tomte»gubbars»
stora oro och förskräckelse — det är Flyttningstiden vi
mena, och som der utbreder sitt brokiga hvimmel. Der
bortbäres af tvenne gardister en dyrbar divansoffa —
hvilken mängd af skönheter har den ej vaggat i sitt stoppade
sköte, hvilken mängd af uniformer har ej för densamma
nedböjt sina stoppade gestalter! — Bären den med
varsamhet, karlar, ty veten att J fören mellan er en hel
verld af koketteri, njutningar och sömnaktighet! — Der
borttransporteras en stor förgylld ländstol med prydliga
karmar — hvem vet, hvilken StatsRådsdel derpå gungat,
trött efter det svindlande klättrandet på Samhällets
höjder! — Der en magnifik imperialsång — stöten den ej,
bärare — hvem vet, hvilka stötar äktenskapet, som
deruti sammanknöts, redan lidit! — Der ett grannt bokskåp
med dåliga arbeten i granna band — der en söndrig
reskoffert med klassikerna i pergamentspermar! — Der
affärdas på en dragkärra ett dussin svartmålade likkistor —
de komma från snickareverkstaden och äro för närvarande
tomma, men snart nog skola de öppnas, för att i sitt
sköte emottaga en ännu större tomhet: stofthyddan,
sedan naturen eller läkarekonsten derutur hunnit borthyfla
den qvistiga själen. — Der kommer den flyttande
familjen sjelf, pappa, mamma och småherrskapet, hvilka
inträda i den nya boningen och mötas på tröskeln af
skurlukten, den bekanta hustomten, som nyper dem i näsan
och bjuder dem vara välkomna, hvarefter en af
mensklighetens förnämsta genier, nyhetsbegäret, sväfvande på sin
sky af damm, fladdrar genom gemaken, köket och
skafferierna, än höjande sig upp till vindarnas dragrika nästen,
än sänkande sig ned djupt i den fuktiga källarens
mörker — allt år så fejjadt och skinande, allt så nytt och
behagligt, allt öppnande en ny verld, hvaruti den
nykomne hyresgästen helt och hållet skulle fördjupa sig,
om ej flyttningsdemonen, bäraren med sitt tåg öfver
axlarna, då och då droge hans uppmärksamhet från
förhoppningarnas flodbräddar ned till ebben af sjunkande
kassa.

Inom några dagar, hvilken mängd af förändringar
inom dessa murade stenmassor, till sitt yttre lika
oförändrade, som om intet nytt i dem förefallit! I denna
lysande våning, hvars kronbeprydda tak förr hvälfde sina
strålande kristaller öfver silfverlocket på en djupsinnig
Statsmans hufvud, herrskar nu den icke mindre på
djupet liggande Grossören; — förr vexlades der idéer —
nu pengar; förr fruktades der hof- och folkgunstens
vindkast — nu sjöarnas och hafvens; förr beräknades der
och bestämdes kursen af folkrepresentanter och
riksdagsärender — nu Riksmyntens; — han, som förr i
egenskap af vård på detta ställe skänkte alla, som besökte
honom, lycksalighet, bereder nu, såsom gäst, dem han
besökt, samma afundsvärda lotter. I samma rum, der
nyss en Löjtnant under Champagnekorkens smäll svor
öfver otur i kärlek och spel, predikar nu en prest om
vatten och anda; — i samma rum, der en skomakare
pluggat pinnar i stöfveln, pluggar nu en skolmästare
katekesen i skolbarns hufvuden; — denna dörr, som nyss
trotsat björnramens slag, upplåtes utan svårighet af
gäldenärens skälfvande händer; — samma kammare, som
nyss var lidandets och sorgens helgedom, är nu ett
glädjens tempel, och der nu ett bröst är nära att qväfvas af
skratt, lättade sig nyss ett annat med tårar. — Med ett
ord, allt är omvexlande och sträfvar synbarligen att bringa
nya offer, de må nu vara bekransade med myrthen eller
cypress, åt den menskliga obeständigheten och missnöjet
med hvad som är, derför att man alltid betraktar det
tillkommande med förhoppningarnas förstoringsglas. Än
tycket och smaken då? En flyttar på nedra botten, för
att undvika de besvärliga trapporna; en annan väljer
vindskupan för alt undvika fukt; en tredje flyttar till norr,
för att bo i grannskapet af högförnämt folk och betala
dryga hyror; en fjerde till söder, för att bo högre och
friskare för godt pris; en femte, för bättre utsigts skull,
till reel gata; en sjette, likaledes för bättre utsigts skull,
i en smal gränd; en sjunde, åttonde och flera flytta
måhända derföre, att de tänka med Kumlander: »Är det
så att jag skall betala hyran, så flyttar jag.»

Allt nog man flyttar öfverallt. — — — Capudan
Pascha har flyttat från Turkiet, Don Carlos från Spanien
och Ole Höjland från Aggerhus; men när Hr
Hultberg skall flytta från Stockholm, det ligger i Gudarnas
knän.

Freja
August Blanche