Boken om vårt land/Kapitel 129
De första kristna trodde Guds ord, som apostlarna 
och ev angelisterna predikat för dem. Detta ord 
bevarades i de heliga skrifter, som kallas bibeln. Men ännu kände 
man icke konsten att trycka böcker. Emedan alla böc-
ker skrevos med handskrift, voro de dyra och sällsynta. 
Virmo kyrka köpte en gång en bok och betalade den med 
Kintikkala hemman. Loimijpki kyrka köpte även en 
bok och betalade den med 360 mark i nuvarande 
myntvärde. Få kunde läsa Guds ord i bibeln, och villfarelser 
uppkommo. 

Några av världens kristna församlingar voro större 
och rikare än andra. Därigenom blevo deras 
föreståndare (biskopar) mera ansedda. Om någon tid voro 
biskoparna i Rom och Konstantinopel de mest ansedda. Dessa 
ville vara förmer än alla andra och blevo inbördes oense. 
De kristna delade sig då i två stora avdelningar eller 
kyrkor. Biskopen i Rom blev huvudman för den 
västerländska eller latinska kyrkan, som kallade sig den katolska 
(allmänna). Biskopen i Konstantinopel, som då var 
huvudstad i det grekiska kejsardömet, blev huvudman för 
den österländska eller grekiska kyrkan. 

Biskopen i Rom kallades påve. Han ville anses 
såsom aposteln Petri efterträdare, åt vilken Frälsaren hade 
givit himmelrikets nycklar. Därför betraktade han sig 
som Guds ståthållare, vilken kejsare, konungar och alla 
fölk borde vara underdåniga. Han ville också ensam 
uttyda den kristna läran, så att alla borde tro på hans ord, 
såsom vore det Guds ord. Den, vilken icke trodde, som 
påven ville, kallades kättare eller vilsefarande och blev 
förföljd eller bannlyst eller bränd på bål. 

Den kristendom, som först blev införd i Finland, var 
den katolska läran eller påvens kristendom. Den var 
mycket uppblandad med mänskliga villfarelser, men man 
hade då ingen bättre. Den var dock en kristen tro, som 
bekände vår Frälsare Jesus Kristus och det eviga livet. 
Den var därför på sin tid en stor välgärning för vått folk, 
och många fromma kristna hava blivit saliga även i denna 
ofullkomliga tro. Påven och hans präster lärde dock 
folket mycket, som icke hade sin grund i Guds ord. De lärde, 
att påven har makt över människors tro och samveten. 
De lärde, att människan kan bliva salig genom sitt eget 
lidande eller genom goda gärningar, då likväl Guds ord 
lär oss, att all vår rättfärdighet och salighet är i Jesus 
Kristus allena. Men de katolska prästerna gåvo synder-
nas förlåtelse (avlat) åt dem, som läste ett visst antal 
böner eller fastade vissa tider eller hudflängde sig själva eller 
åhörde mässan eller gåvo allmosor och testamenten till 
kyrkor. Ja, till sist skedde en sådan styggelse, att 
syndernas förlåtelse såldes för penningar. 

Vidare lärde påven, att de dödas själar brännas rena 
från synd i skärselden och kunna lösas från denna med 
själamässor. Katolikerna tillbedja jungfru Maria och 
helgonen; därför hade också i vårt land var och en sitt 
skyddshelgon, som han anropade, fastän alla helgon varit 
fattiga syndare liksom vi. Men de katolska prästerna 
ville vara sådana medlare, att ingen kunde bliva salig 
förutan dem. Alla skulle bikta sig för dem, och de skulle 
smörja alla döende med en invigd olja. Ty de brukade 
inviga olja, vatten, vin, vapen, hus, gårdar och fartyg. 
Ja, de döpte kyrkklockor och hade många underliga 
vidskepliga bruk, som nu äro avskaffade i vårt land.

Boken om vårt land