Boken om vårt land/Kapitel 12
Det Finland, som uppvuxit ur havet, är nu en bred
halvö, vilken i öster sammanhänger med Ryssland, i norr
och nordväst med Skandinaviska halvön (Sverge och
Norge). Finlands yta beräknas till 382,800
kvadratkilometer. — Fasta landets största längd är omkring 1,500
kilometer från norr till söder. Dess största bredd är
omkring 600 kilometer, men Ålands skär sträcka sig
ytterligare 80 kilometer längre mot väster.

Väl må Finland kallas en dotter av havet, ty det har
uppstigit ur havet och har vatten omkring sig. Det sluter
även inom sig så många insjöar, att det med skäl fått
namnet »de tusen sjöars land».

Vattnet ur alla dessa sjöar och ur de tallösa kärren
söker sig väg till havet. Största delen rinner ut i Östersjön
eller dess vikar; endast en liten del av norra Finlands
vatten strömmar ut i Norra Ishavet.

Östersjön är en långsträckt havsvik, som genom tre
smala sund (Öresund, Stora Bält och Lilla Bält) står i
förbindelse med Atlantiska oceanen. Södra delen av
Östersjön är en bred vattenyta med endast få öar. Den sträcker
sig från Tyskland och Danmark i söder och sydväst ända
upp till Åland i norr. Närmast utanför Gottland finnas
de största djupen; man har mätt 427 meters djup norr om
denna ö. Ett sådant djup är dock ringa mot oceanens,
där sänklodet funnit botten först på ett djup av över 9
kilometer.

Östersjön skär in i Livland med en bred bukt
(Riga-bukten) och tränger in i Sverge med en smal havsvik ända
till Mälaren, vid vars utlopp Stockholm ligger.

Från norra delen av den egentliga Östersjön utgå
tvenne långa havsvikar. Mot öster sträcker sig Finska viken, som endast på få ställen har ett djup av 100 meter.
Den är i början smal, vidgar sig något sedan för att till
sist åter avsmalna till den grunda havsbukten vid
Kronstadt. I denna utströmmar från Ladoga den breda
Nevafloden, vid vars mynning Rysslands forna huvudstad,
Petersburg, ligger. Södra kusten av Finska viken är sandig
och flack och höjer sig först ett stycke från stranden till en
brant bergvägg. Den norra kusten är sönderskuren av
vikar och talrika uddar skjuta ut i havet; den längsta är
Hangöudd. Utanför denna kust ligger en skön, men
farlig skärgård av många öar och klippor.

Mot norr sträcker sig Bottniska viken, som skiljes från
Östersjön genom Åland och de tallösa holmarna i Åbo
skärgård Södra delen av Bottniska viken är öppen och
ganska bred. Den har nästan ingen skärgård vid kusterna.
I mitten av sin sträckning avsmalnar denna havsvik och
bildar ett havspass, som kallas Kvarken, fullt av öar,
klippor och farliga grund. Sedan blir den åter bredare, böjer
sig mot nordost och liknar på kartan ett framlutat huvud
på en lång hals. Den bildar en liten bukt vid Uleåborg
och flere bukter på svenska sidan. Mellan Vasa och
Gamlakarleby finnes en skärgård av talrika holmar, men för
övrigt ligger den flacka finska kusten till stor del öppen
mot havet. Hela Bottniska viken är grund och mäter
blott på få ställen över 200 meters djup. Det största
djupet är något över 300 meter. Vid den finska kusten är
havet grundare än vid den svenska, varför landhöjningens
verkningar här äro mera synliga.

Till sin skapnad liknar Östersjön på kartan en
knäböjande, något framlutad havsjungfru. Ansiktet och bröstet
äro vända mot Finland, ryggen mot Sverge. Den
utsträckta armen är Finska- viken, knäna stöda sig mot
Tysklands norra kust, och gestalten slutar uti en krokig
fiskstjärt, som plaskar kring Danmark.

Östersjödalen har uppkommit för mycket länge sedan
genom att landet här sänkt sig under forntida
jordbävningar.

Hela detta hav är mycket stormigt, i synnerhet om
höstarna. Vid sydvästvindar stiger vattnet vid de norra
kusterna och faller vid de södra, och om vintern drives Östersjöns is mot våra kuster. Vid nordanvind faller
vattnet i Bottniska viken och vid östanvind i Finska viken, och
isen drives ut från land, om det finnes öppet vatten
utanför.

Emedan så många floder utfalla i norra delen av
Bottniska viken och vattnets avlopp hindras i Kvar ken, står
vattnet något högre vid dessa nordliga kuster än i den
egentliga Östersjön. Även salthalten är betydligt mindre i
Bottniska och Finska vikarnas innersta delar än i
Östersjön. Medan vattnet utanför Uleåborg och Viborg
smakar nästan sött, har det vid Hangö och Åland en ganska
stark sälta. Det innehåller här dubbelt mera salt än i de
innersta vikarna. Men havsvattnet i Nordsjön innehåller
sex gånger mera salt än vattnet utanför Uleåborg.

Östersjövågen uppröres hastigare än Nordsjöns, men
har mindre kraft. Därför vågar man sig här ut på havet
med lätta båtar och skidbord, medan fiskarna i Nordsjön
måste timra sin båt av grovt virke.

Boken om vårt land