Boken om vårt land/Kapitel 118
Sedan konung Erik planterat korset vid Auras 
stränder, drog han på sommaren fram österut längs kusten 
och säges hava kvarlämnat en del av sina följeslagare i den 
bygd, som nu kallas Nyland, där svenskar redan förut 
voro bosatta. Därefter seglade han med sin flotta tillbaka 
till Sverge och regerade som en vis konung in på tredje
året därefter. Då hände sig, att bud kom om ett fientligt 
överfall, medan konungen bevistade mässan i Uppsala 
kyrka på Kristi himmelsfärdsdag. Konung Erik ville 
höra mässan till slut; drog därpå sitt svärd och stridde 
manligen, men blev fången och halshuggen av sin fiende 
som var en dansk prins vid namn Magnus. 

Svenskarna straffade våldsverkaren och sörjde 
mycket den fromma konungen. Han dyrkades efter döden 
såsom ett helgon och rikets skyddspatron, vilken 
beständigt uppsänder böner inför Guds tron för Sverges välgång. 
Hans bild var målad på riksbaneret och uppställd i aila 
kyrkor under katolska tiden. Hans dödsdag, den 18 maj, 
fick namn efter honom, Eriksmässan, och firades länge som 
helgdag. 

Vid avresan från Finland hade konung Erik 
kvar-lämnat sin följeslagare Henrik som finnarnas biskop. 
Henrik var född engelsman och en av dessa hedningarnas 
apostlar, som aktade eget liv och välfärd ringa, allenast 
de kunde vinna själar för Kristus. I vårt halvvilda land 
med dess fientliga folk, som ännu till största delen var 
hedniskt, underkastade sig biskop Henrik stora mödor 
och beständiga livsfaror för att undervisa och döpa de 
okunniga hedningarna. När dessa icke ville komma till 
honom, kom han till dem. Han vågade sig oförfärad till 
avlägsna bygder, sommartid ridande, vintertid åkande i 
sin släde. Då fanns ännu ingen kyrka i landet; därför 
predikade biskop Hemik ofta i lador och rior. Länge visste 
folket berätta om sådana ställen, därför att de sedan 
an-sågos som heliga. På Ylistaro bys mark i Kumo socken, 
ej långt ifrån Björneborg, står en förfallen lada, där biskop 
Henrik säges hava predikat för hedningarna. För att 
stockarna ej skola falla alldeles i stycken, har man kring 
ladan uppfört en byggnad av tegel.

Boken om vårt land