Den Store mot de "Stora"
<div class="layout2" style="text-align:justify">

Den Store mot de "Stora".

Inledningen till den af Hr Grefve Adlersparre
utgifna, i dessa dagar utkomna, ”Läsning i blandade
ämnen” har å båda sidorna af den periodiska pressen gjort
hvad man kallar furore, detta ord taget i dess tvåfaldiga
betydelse. Svenska Minerva, som under hela tiden af
hjertans grund sammanplockat den ena fliken efter den
andra från den devuerade landsortspressens lösa
hofmantel och sålunda fuller presenterat sig i den
aldragodaste, ehuru något hoplappade, rustning, man kan tänka
sig, lade först vantarna på den af Hr Biskopen och
Kommendören Tegnér tillagade verkliga godbiten, med
en hänryckning så stor, att hon ej gaf sig tid att tillägga
mer, ån att ”följden af denna uppmaning (Hr Tegnérs)
torda stå att afvakta,” Men att den ej kunde falla alla
lika behagligt på läppen, torde vara lika naturligt.
Dagligt Allehanda och Aftonbladet aftryckte samma dag
Hr Tegnérs verser, seende deruti genast ett alfvarsamt
anfall mot dem och tiden, hvars organer de naturligtvis
tro sig vara. Hvad verkan hade nu den stores utslag
öfver de ”stora?” De ”stora” se i honom idel symptomer
af ”djupt själslidande”, ”mjeltsjukhet”, ”sanslös
bitterhet”, med ett ord idel sinnessvaghet. Den store är
”missnöjd med lifvet”, säger Aftonbladet dessutom. När
han nu så är, hvem kan väl då undra på, att han är
missnöjd med de ”stora” lifsprinciperna? — Att han, så
till sägandes, ställer sig på sitt ryktes ättestupa, för att
derifrån störta ned i djupet? — Detta af Dagligt
Allehanda och Aftonbladet mot den store skalden begagnade
vapen förefaller oss emellertid snarlikt med det, hvilket,
för några decennier sedan, af Fosforisterna svängdes mot
samma skald. Med djerf och säker hand slet han masken
från nyssberörde rimmareskolas orimliga systemer, och
när denna skola ej var vuxen den väldige i en ärlig och
öppen strid, sökte hon såra den för vanliga hugg
oåtkomlige i hälen med lönliga vapen, hvaribland var
diktandet och utspridandet af hans dryckesgillen och att
sålunda den bachanaliska vinrankan allt mer och mer
kringflätades och döfvade lyrans strängar. För att finna
grundlösheten af den fosforistiska ”lögnen”, behöfde man i
sanning icke tränga in i den store skaldens enskilta lif,
helst när man kände källan, hvarutur desamma flutit.
— Nu har Tegnér vågat bestraffa tidningspressen. Låt
vara, att gisslet är glödhett och biter våldsamt och
obarmhertigt in på föremålet; men den som tror att detta
föremål är tiden, har aldrig uppfattat tidens mening; också
har det ej varit oss möjligt att i ifrågavarande verser
upptäcka någon så beskaffad utmaning. Men ett
anfall på tidningspressen — si det år, Gudi vare lof!
något helt annat; och enligt vår tro, höfves det mer
”gallsjukbet” eller ”sinnessvaghet” att försvara densamma, än
att tadla och angripa dess lyten.

Freja
August Blanche
Esaias Tegnér