Boken om vårt land/Kapitel 168
Sedan Sverges och Rysslands sändebud länge under 
handlat och ryska flottan härjat den svenska kusten 
slöts äntligen den efterlängtade freden i Nystad emellan 
dessa båda riken den 30 augusti 1721. Villkoren voro 
hårda för Sverges rike. Det måste avstå till Ryssland 
sköna, bördiga länder: Estland, Iyivland, Ingermanland 
Viborg och en stor del av Viborgs län samt södra delen av 
Kexholms län med kusten av Ladoga. Ryssarna utrymde 
redan samma höst det övriga Finland, som förblev under 
Sverges krona, och betalade till Sverge en summa 
penningar. En finsk man, greve Iyilienstedt, prästson från 
Björneborg, hade den sorgen att såsom svenskt sändebud 
underteckna sitt fäderneslands sönderstyckande. 

Genom Nystads fred gick övermakten i norden från 
Sverge till Ryssland, som från denna tid blev ett av de 
mäktigaste riken och kallades kejsardöme. Finland, som 
mist sin förmur, Ingermanland, och en del av sitt område, 
blev nu självt endast Sverges sköld mot Rysslands växande 
makt. Här var ingen säkerhet mer att vänta när ryssarna 
hade Viborg och sin nya huvudstad Petersburg alldeles 
nära vårt land. Icke heller kunde finnarna mera lita på 
hjälp från Sverge, när de under stora ofreden varit så 
alldeles övergivna och Sverges makt numera var så ringa 
mot Rysslands. Därför anade redan mången, att hela 
Finland ändock skulle förr eller senare förenas med 
Ryssland. Det var en underlig ovisshet. Alla ville trofast
hålla det gamla förbundet med Sverge, men ingen visste, 
huru länge det än kunde räcka. Och så kom det finska 
folket mer än förr att tänka på sig självt och huru det 
skulle bestå för sig självt. Hittills hade vårt folk gått i 
skola hos svenskarna och hade ännu mycket att lära; men 
efter Nystads fred begynte liksom en ny skola, där 
lärjungen vuxit större och lärt sig att tänka på egen hand. 
Detta märktes icke strax, men det märktes längre fram 
mera. En ny tids tankar begynte långsamt mogna. 
Finland hade lärt mycket av olyckan, och folkets håg var en 
annan efter år 1721 än före den tiden. 

Sverge var trött av olyckan, utledset på krigen och 
konungens enväldiga makt. Knappt var den fruktade 
hjälten död, innan alla ville hava ett friare statsskick. 
Karl XII hade dött ogift. Efter honom blev hans syster 
Ulrika Eleonora drottning i Sverge. Hon avstod kronan 
åt sin gemål Fredrik av Hessen, och’ han blev nu konung 
under namn av Fredrik I. Båda-måste likväl förut 
underskriva och med ed bestyrka det nya statsskicket. All 
makt skulle hädanefter tillhöra folket genom dess ständer 
eller ombud för rikets fyra stånd. Ständerna skulle vart 
tredje år sammanträda till riksdag, stifta lagar, bestämma 
om krig och fred samt om rikets styrelse. Riksrådet 
tillsattes av ständerna och verkställde deras beslut. Alla 
förordningar skulle utfärdas i konungens namn och 
underskrivas av honom, men icke efter hans utan efter 
rådets och ständernas vilja. Han hade kunglig heder, men 
ingen makt; han vår ett namn och en skylt, bakom vilken 
det fria folket styrde riket Ett sådant statsskick har man 
i andra länder kallat republik eller folkstyrelse. Men 
Sverge och Finland fortforo att kallas konungadöme 
emedan folket var vant därvid och fruktade herrestyrelsen. 
Alla utom konungen voro i början glada åt friheten, och 
därför kallades denna tid frihetstiden.

Boken om vårt land