Gefftaslusta
Ve Monkfors fanns en kôlpojk di kall’ Lôrka. 
Dä va en gammel slarv, som intnô orka; 
te mästersvänn han allri dôgt te ta, 
men sup’ å tugge tobback kunn’ han bra. 

En gang te bruksförvaltern på kantore 
han kom å slog så opp sin käfft den store: 
"Dä står så te, att gefft’ mej ha ja’ tänkt 
mä Britt, som tjäner när Ellvaktar-Bängt." 

Förvaltern sa: "Du ä en kop, din stacker! 
Te sörj’ för hustru ä du mej jusst vacker; 
du töcker, löna ä ôt dej för stor, 
jämt ti reksdaler å så två par skor." 

Men Lôrka sa: "Gull söt’ han, var beskeli 
å lôtt mej gefft’mej, ällers blir ja’ veli; 
dä kan fôll var’, att int ja’ tjäner mö’, 
men utta Britt ja’ kan int leev’äll dö." 

Förvaltern sa: "Lôtt bli’a, ska din stôlle 
få ett stopp brännvinn å en tobbacks-rôlle." 
Då drog han opp te öra munngipaan: 
"Ja, får ja’dä, så gir ja’ henn’allt fan." 
Poesi
Fredrik August Dahlgren
Verk på värmländska