Consistorii Academici i Upsala utlåtande i Teaterfrågan
<div class="layout2" style="text-align:justify">

Consistorii Academici i Upsala utlåtande i Teaterfrågan
afgafs den 20 i sistl. månad, ehuru det först i dessa
dagar hunnit hit ankomma. Detta utlåtande skulle i
sanning hos oss väcka den största förvåning, om det
hade utgått från en annan auktoritet; men Upsala
Consistorium har sina gamla preropgativer, som hvar man
vet, hvaraf de på orimlighet, så stora rimmare der än
finnas, ej äro de obetydligaste. Consistorii pluralitet
låter vidt och bredt förstå, hur omfångsrik dess
faderliga känsla för den studerande corpsen är; hur gerna
den vill gå dess önskningar till mötes; hur billig den
anser dess sträfvande till ett nytt ädlare sätt för
förströelser vid en Akademi, hvars tråkighet den ej tror sig
kunna motsäga; hur den i anledning deraf tillstyrker,
att en teater i Upsala må öppnas från den 1 December
till den 1 Mars och vidare från den 1 Juni till den 1
Oktober, likväl så att både teaterpersonal och pjeser
stå under Consistorii omedelbara och stränga tillsyn.
Förnuftigt folk skulle tro, att det vore nog med denna
inskränkning; men så tror ej Consistorium, utan
tänker, som bonden, när han skakade upp jästen i
drickaglaset: »det bästa ligger i botten»; ty Consistorium
slutar sitt utlåtande med att fordra, såsom rättighet, »att
den Akademiska styrelsen, när den så finner nödigt,
må äga att, utan hinder af en redan medgifven
tillåtelse, inställa de teatraliska föreställningarna och ifrån
Unirversitetet aflägsna teatertruppen.»

Som barnet strider om sina tennkarlar, för att sjelf
få det nöjet att bryta hufvudet af dem,. så kämpar ock
Consistorium om sina ömtåliga rättigheter, för att, genom
den ena enfaldiga åtgärden efter den andra, stöta
dem för hufvudet: ty kan man väl tänka sig något
enfaldigare, än att tro, det H. K. H. Kronprinsen,
Akademiens Kaneler, skulle kunna, jemte en utfärdad
nådig resolution till en teaters uppsättande i Upsala,
tilldeia Consistorium den rättigheten, att, när detta så
finner nödigt, utan skäl beröfva samma resolution sin
gällande kraft? — Högst egna begrepp om
kontraktsläran yppar dessutom Consistorium i detta sitt
utlåtande. Ponera nu, att en Teaterdirektör; på grund af sitt
med Akademien uppgjorda kontrakt, reser till Upsala —
resan för hans trupp går till flera hundrade Riksdaler,
och uppsättandet af en teater till flera tusende —
ponera nu, säga vi, att han fått allt i ordning, för att
få någon vinst af sina utlagda kapitaler; då kommer
Consistorium, förjagar honom och hans trupp från
staden, och derigenom tillskyndar honom en total
undergång. — Att tänka sig möjlighaten af en Kontrahent
på dessa villkor, är rent af omöjligt för andra, utom för
Consistorium Academicum. — Men är det väl tänkbart,
att en korporation, bestående af idel lärda män, så
enfaldeliga kan fara fram? Nej, på djupet hvilar ett fint
försök att kullstörta möjligheten af en teater i Upsala,
för att dymedelst visa den studerande corpsen, hvars
billigaste och oskyldigasle önskningar den anser för sin
pligt att motarbeta, hela tyngden af sitt välde. Vi
hafva af oss tillkomne bref från flera af de mest ansedde
af corpsens ledamöter blifvit stärkte i denna förmodan;
men man tror dock i allmänhet, liksom vi, att en hel
Studentcorps hos H. K. H. Kronprinsen, Akademiens
Kansler, den akademiska ungdomens höge
Beskyddare och Älskling, skall gälla för mera, än ett tjog
Professorer, söm nästan i allt tyckas glömma, att de
uteslutande äro till för den Akademiska ungdomens skull.
Detta sednare bar länge gifvit oss ämnen till
reflexioner öfver »ställningar och förhållanden» inom Upsala
Universitet, och vi skola ej länge dröja med att
anförtro dem åt offentligheten.

För öfrigt är det ett märkvärdigt förhållande med
Consistorii ledamöter.  Talar man med hvar och en af
dem enskilt, upptäcker man både den lärdes förnuft
och den förnuftiges liberala åsigter; men bara de träda
inom  Consistorii väggar till sessionsbordet, är det,
som om pudret från de på väggarne sittande
hundraårige konterfejernas allongperuker sänkte sitt flor öfver
deras sinnen.

Freja
August Blanche
Teater