Boken om vårt land/Kapitel 53
»Jag kan icke förstå, vad som fattas växten i år», sade 
Anders Söderholm en dag till sin granne Toivola. »Jag har 
dikat, gödslat och plöjt bättre än någonsin, men 
kornbrod-den är rotskadad, ängen är grå, och ingenting växer i 
trädgården. Där är mask överallt, det vimlar på löv och strå.» 

»Jag har icke sett tecken till mask på mina ägor», 
svarade Toivola. 

»Ja, nog är Gud orättvis, som delar sina gåvor så olika», 
suckade Söderholm. »Och jag har ändock varit så mån om 
utsädet. Jag har låtit utrota myrstackarna, jag har betalat 
io penni för var liten fågel och vart fågelbo, som pojkarna 
burit till mig. Jag har därtill skaffat mig kattor, som 
var dag jagat fåglarna, och på detta sätt har jag 
lyckligtvis blivit av med frötjuvarna. Men ändock vill ingenting 
växa; det blir allt värre, masken äter upp hela min 
årsväxt.»

»Så, så», menade Toivola, »då må du skylla dig själv. 
Vid min gård få myrorna vara i fred, och varken barn eller 
kattor få göra de små fåglarna illa. Jag tycker om att 
höra, när de kvittra i träden, och efter de flesta kommit så 
lång väg om våren från rikare länder, må väl vi unna dem 
deras fattiga bo. Jag brukar ibland hänga i träden lagom 
stora hålkar med ett runt hål och en sittpinne vid mitten. 
Det är ganska nöjsamt att se fåglarna bygga bor i 
hål-karna.» 

»Sådana barnsligheter!» skrattade Söderholm. »Vad 
skall det tjäna till?» 

»Det lönar nog mödan», genmälde Toivola. »Har du 
ej märkt, huru småfåglar och myror äro beständigt på jakt 
efter flugor och maskar? Än snappa de dem i luften, än 
uppsöka de dem i jorden eller i trädens bark och på 
växternas blad. Jag har hört sägas, att en svala, en sparv eller 
en bofink på detta sätt uppäter tusen flugor och maskar 
om dagen. Nu veta vi, att en fluga eller ett annat kryp 
lägger flere hundrade ägg. Ur varje ägg kryper en glupsk 
larv eller mask, som söker sin föda ur växtriket. Skulle 
insekterna ostört föröka sig, skulle ju deras larver uppäta 
allt, som växer på marken. Därför har Gud skickat myror 
och andra kräk, men i synnerhet de små fåglarna, som 
uppäta larverna och hålla insekternas förökande inom 
tillbörliga skrankor. Alltså uträtta myror och fåglar sitt arbete 
i Guds hushållning och äro lantmannens vänner, likaså 
visst som maskarna äro hans fiender. Vad betyder det 
lilla ofog, de förra göra, mot den ofantligt stora tjänst, de 
var dag bevisa oss? Ofreda eller utrota de små fåglarna, 
och du skall se masken vimla på alla blad! Beskydda dem, 
och du skall se, huru växterna trivas!» 

Anders Söderholm tyckte detta vara ganska enfaldigt 
talat. När han kom hem, sände han alla sina tjänare att 
utrota masken, men detta ville ej riktigt lyckas. De kunde 
ej peta i jorden, ej flyga i luften, ej borra sig in i trädens 
bark eller leta på varje blad, varje strå. Allt detta var 
fåglarnas eller myrornas ämbete, men dem kunde Anders 
Söderholm icke fördraga. Han fortfor att knota emot Guds 
skapelse, likasom skulle Gud bära skulden för människors 
dårskap.

Boken om vårt land