F. S. F. Brödratoner på Societetens sommarfest


 20. F. S. F. Brödratoner på Societetens sommarfest. 
(Efter sammanslagningen framträdde kören för första gången på Societetens 
stora sommarfest, anordnad till förmån för skytteföreningen. Därvid utfördes 
Vårt land enligt stadens press »med gott tillvaratagande av samtliga 
röstresurser och nobelt utnyttjande av nyanseringseffekterna». Vid detta tillfälle 
tändes hans åtrå att få ställa sig under sångarfanan.)

(»Vårt land, vårt land . . .»)
Laga, Frida säkert ser dem! 
Böj den kvisten undan strax! 
Ledarn hastigt tecken ger dem. 
Basen ryter blek som vax. 
Från en grav han ljudet hämtar. 
Ovan kragens låga rand 
skymtar, när hans stämma klämtar, 
adamsäpplet blekt ibland.

(»Vårt land, vårt land . . .»)
Under gullregnträdets klasar 
står tenoren trind och skär. 
Fin hans vita halsduk frasar. 
En korall till mun han bär 
under gullmustaschens slöja. 
Nu den blir en purpurprick! 
Läckra kvar hans toner dröja 
ännu några ögonblick.
 
(»Vi älska vå  . . .»)
Societeten under tiden 
bakom skyttars leder står, 
klädd i sammet och i siden
än till Höst och än till Vår. 
Rådmans dotter, mild Astrea, 
slantar bär kring hår och hand. 
Klädd hon är till Moder Svea, 
säljer lyckobrev ibland. 

(»Vårt land, vårt land . . .») 
Frida! Bortom sångarbrösten,
som sig häva, sänka så, 
glimmar denna ögontrösten 
vår kanal med båtar på. 
Upp- och nedpåvända segel 
darra skönt med ring och rand 
uti sommarns vattenspegel, 
klarblå spänd från strand till strand!

(»Vårt land, vårt land . . .»)
Gröna trän i molnig klunga 
susa över folkets här. 
Röda parasoller gunga 
under gren, som blommor bär. — 
Ledarn knäar — upp han rusar: 
»Schy», han väser, sträcker hand... 
Trotsigt, vilt från kören brusar 
slutet på »Vårt land, vårt land».

poesi
sångtexter
Birger Sjöberg
Fridas bok