Ett halvt ark papper
Sista flyttningslasset hade gått; hyresgästen, en
ung man med sorgflor på hatten, vandrade ännu en
gång genom våningen för att se om han glömt något.
— Nej, han hade icke glömt något, absolut ingenting;
och så gick han ut, i tamburen, fast besluten att icke
mer tänka på det han upplevat i denna våning. Men
se, i tamburen, invid telefonen, satt ett halvt ark
papper fastnubbat; och det var fullskrivet med flera
stilar, somt redigt med bläck, annat klottrat med 
blyerts eller rödpenna. Där stod det, hela denna
vackra historia, som avspelats på den korta tiden
av två år; allt han ville glömma stod där; ett stycke
mänskoliv på ett halvt ark papper.

Han tog ner arket; det var sådant där solgult
konceptpapper, som det lyser av. Han lade det på
salskakelugnens kappa, och lutad över detsamma läste
han. Först stod hennes namn: Alice, det vackraste
namn han då visste, därför att det var hans fästmös.
Och numret — 15 11. Det såg ut som ett psalmnummer 
i kyrkan. Därpå stod: Banken. Det var
hans arbete, den heliga arbetet, som gav brödet,
hemmet och makan, grunden till existensen. Men det
var överstruket! Ty banken hade störtat, men han
hade räddats över på en annan bank, dock efter en
kort tid av mycken oro.

Så kom det. Blomsterhandeln och hyrkusken.
Det var förlovningen, då han hade fickan full av
pängar.

Därpå: möbelhandlarn, tapetserarn: han sätter
bo. Expressbyrån: de flytta in.

Operans biljettkontor: 50 50. De äro nygifta
och gå på Operan om söndagarne. Deras bästa 
stunder då de själva sitta tysta, och råkas i skönhet
och harmoni i sagolandet på andra sidan ridån.

Här följer ett mansnamn, som är överstruket.
Det var en vän, som nått en viss höjd i samhället,
men som icke kunde bära lyckan, utan föll, ohjälpligt,
och måste resa långt bort. Så bräckligt är det!

Här synes något nytt ha inträtt i makarnes liv.
Det står, med en fruntimmershand, och blyertspenna:
»Frun». Vilken fru? — Jo, den med den stora kappan
och det vänliga deltagande ansiktet, som kommer så
tyst, och aldrig går genom salen, utan tar korridorvägen 
till sängkammaren.

Under hennes namn står Doktor L.

För första gången dyker här upp namnet på
en släkting. Det står »Mamma». Det är svärmodren,
som diskret hållit sig undan för att icke störa de
nygifta, men nu påkallas i nödens stund, och kommer
med glädje, efter som hon behövs.

Här börjar ett stort klotter med blått och rött.
Kommissionskontoret: jungfrun har flyttat, eller skall
en ny anställas. Apoteket. Hm! Det mörknar!
Mejeribolaget. Här rekvireras mjölk, tuberkelfri.

Kryddbon, slaktarn etc. Huset börjar skötas per
telefon; då är husmodren icke på sin plats. Nej.
Ty hon ligger till sängs.

Det som sedan följde kunde  icke läsa, ty
det börjar skymma för hans ögon, som det måtte
göra för den drunknande på havet, när han skall
se igenom salt vatten. Men där stod: Begravningsbyrån. 
Det talar ju nog! — En större och en mindre,
underförstått, kista. Och i parentes var skrivet: av
stoft.

Sedan stod där intet mer! Stoft slutade det med; 
och det gör det.

Men han tog solpapperet, kysste det och lade
det i sin bröstficka.

På två minuter hade han genomlevat två år av
sitt liv.

Han var icke böjd, när han gick ut; han bar
tvärtom sitt huvud högt, som en lycklig och stolt
människa, ty han kände att han dock ägt det skönaste. 
Hur många arma, som aldrig fått det!

Noveller
August Strindberg
1900-talets verk