Hur du dig vänder
BACCHANALISK PASTORAL,
dedicerad till herr kaptenen Daniel Kempensköld.
 
Un roman, sans blesser les loix ni la coûtume,peut conduire un héros au dixième volume.Boileau''

Mollberg:   Hur du dig vänder
                och plirar och ler,
                tanken du tänder
                än längre ner.
                Foten är nätt;
                gången är lätt,
                Ögonen blå...
Camilla:      "Så!"
Mollberg:   Och dina händer
                mjuka och små.

                Säj, min Camilla,
                säj ja eller nej!
                Hjärtunge lilla,
                vill du, så säj?
                Damon han går
                i dina spår
                liksom en skytt.
Camilla:    "Pytt!
                Er allt inbilla
                är intet nytt."

Mollberg:   Fritt er förtreta,
                min nådiga ni!
                Fruntimren heta,
                och likså vi.
                Men minns ändå
                hur i en vrå
                han kysste dig...
Camilla:    "Tig!
Mollberg:   Fåfängt att streta —
                följ nu med mig!

                Tillåt mig fråga:
                vart ärnar hon sig?
                Glöm Damons låga
                och tänk på mig!
                Vad innebär
                knytet, det där
                du med dig för?
Camilla:    "Smör
                Och till full råga
                fin maglikör.
                
                Mollberg, nej, söta,
                nej, släpp min person1
                Jag går att möta
                vår Celadon.
                Knytet är hans
                med pomerans,
                löjor och nors,"
Mollberg:   (Kors!)
Camilla:    "färska och blöta
                ur havets fors."

Mollberg:   Vad det skull smaka
                på fisken en tår!
                Kom, flaskan skaka,
                låt den bli vår!
                Jag ligger här;
                lägg dig du där!
                Vill du så säj?
Camilla:    "Nej,
                vår Damons maka
                kniper du ej!"

Mollberg:   Om hon berömmes,
                Camilla, så minns,
                fägringen gömmes
                bäst som den finns.
                Kärlekens kval
                i en pokal,
                dränkes galant.
Camilla:    "Sant —
                och trohet glömmes
                vid glasets kant..."
 

Sångtexter
Poesi
Carl Michael Bellman
Fredmans sånger