Jättan däri Storfårsa
Jättan däri Storfårsa.

Långe fårrän dom hade gräve ut
Ravensjön å Storfårsen va kvær, så
boddene utpå Anön två jätta,
Starkodder å Härgrimer.

Härgrimer hade en fäsmö, såm hätte
Sjöna Og.

Di dænnan brukte ælle sæmrar gå
hite Storfårsen å ta lax’n.

’N Starkodder, såm hade fyre ærmär
å va fali stærk, ste då pune fålle däri
Storfårsa å to lax’n mä bara ærman:
— si på dän tin var’e så tjukkt såm gröt
tå lax häri Storåa. Å så kokte dom
lax’n ti en stor en tjättel. Dom bodde
däri stor skåla, just der jænväjen går.

Å ’n Starkodder han tykkte om a
Sjöna Og han å, å så vart dom
ovänner om a.

Så en gång to ’n Starkodder å kaste
’n Härgrimer åt brinnene fårsa, så han
dråttne. Män a Sjöna Og sårde så fali
hu, så hu kaste se ätte uti fårsen å joł
å me se.

’N Starkodder hade en go vän, såm
bodde i Bårgsjö, å hätte Boł i Bołby.

Dom brukte hälse på varann ælle
sæmrar. Å då ’n Starkodder jekk te a
Boł i Bołby, bar’n ællti e tånne lax pune
vån ærma, såm han skulle je’a Boł. Då
han kåmme fram sa’n ællti: “Jä błi så
le ’n hänn laxätinga — lax te måran,
lax te me’dan å lax te kväll.“

Når’n Boł i Bołby hälse på ’n
Starkodder bar’n me se ’n æłg pune vån
ærma, å sa’ han like tåke, att han vart
så le tjöttätane.

Män en gång, nå en Starkodder skulle
sta å hälse på en Boł i Bołby, så vart’n
ihæłslegen tå Thora, dä på
Wattjomsmoa. På graven hans våx e stor e
græn mä tre kłiper, — å dän græna
står grön än i dag.

Verk på jämtska
Sagor
1880-talets verk