Dröm (Boye)
Skymning över en okänd stig... 
Färglösa mullväxter, 
stora svampar 
spira ur marken, där ljudet kvävs. 
Slingrande kala stammar 
sträcka sig upp och försvinna i mörkret. 
Hör det hemska suset där uppe, 
som aldrig tystnar!

Nyss i solen 
sjöng jag på blommande ängar 
Pan, Pan, den store Pan. 
Hånfullt viska nu 
kärrens susande bubblor: 
"Här i de hemliga djupens skog, 
här är också hans boning! 
Vågar du ännu sjunga 
Pan, den store Pan?"

Hjälp, min fot sjunker! 
Gungfly är marken, 
Ruvande lura 
svarta vatten, halvt i sömn, 
orörliga, outgrundliga, 
på mig, sitt rov. 
Alarnas ormlika stammar, 
vuxna ur våta kärret, 
vrida sig kvidande hit och dit. 
Ångesten sträcker sig ur dyiga vatten 
händer, svarta och knotiga, 
lika de fuktdrypande 
murkna grenar, där mossan gror. 
Hjälp, o hjälp, vilka hemliga 
djup, som begära mig!

Likväl - är det ej blommors doft? 
Runt omkring över mörka kärr 
lysa knoppar, 
vita knoppar - 
o de slå ut, de slå skimrande ut! 
Min fot får fäste bland vita kalkar, 
och över djupen far ett sken - 
det ljuvaste löje.

Böj dig, hjärta, 
böj dig och tillbed! 
Här i de hemliga djupens skog 
sjunger jag Pan, 
sjunger jag bävande 
Pan, Pan, den store Pan! 

Karin Boye
Poesi