Tidningen EOS
<div class="layout2" style="text-align:justify">

Tidningen EOS.

Under det att det politiska elementet tyckes vara det
enda, som genomgår publiciteten och tager alla dess
krafter i anspråk; under det att de gamla striderna, endast
1 föryngrade gestalter, träda ur bakgrunden och börja
lefva emellan avantscenerna, förblandande, som vanligt,
sak och person om hvarandra; under det att åskådaren,
hans bättre känsla må hur den vill predika mot det
oregelbundna i formen, helt och hållet lemnar
uppmärksamhet åt detta färgspel, och litteraturen sålunda tyckes
lemnad åsido. — Under allt detta, säga vi, har man från
ett håll, der man, med de bästa anspråk, likväl minst
väntat det, nemligen från Upsala Akademi, sett uppgå
en ny gryning öfver den litterära horisonten, hyilken,
om den en gångs hinner arbeta sig ur den mångåriga
förgätenhetens eller liknöjdhetens mörker, torde kunna
bilda en gladare dager inom fosterländsk vitterhet och
konst. Vi mena den med detta år började Tidningen
Eos, trvckt i Gefle; men hvars Redaktörer äro att finna
i Upsala — ett märkvärdigt förhållande! torde någon
med skäl invända, men som likväl, mer än mången tror,
karakteriserar ifrågavarande tidning. Om de akademiska
institutionerna och deras koryféer icke kunna hindra
personer att tänka och författa, göra de likväl allt för att
hindra det tänktas och författades meddelande åt
Allmänhetemn, hvilket utan tvifvel torde vara orsaken till
den af nöden tvungna olägenheten att med posten, för
hvarje gång, afskicka nmanuskripterna från Upsala till
Gefle, för att derstädes trycka och utgifva dem. Man
finner således äfven af detta, i sig sjelf kanhända
mindre betydliga, faktum, dels att tidningen är af liberal
anda, dels ock att dess utgifvare icke sky några
uppoffringar, för att lifva och underhålla densamma. —
Någon litterär tidning, med hufvudtendens att göra reda
för all slags litteratur, utan afseenden på dennas mer
eller mindre öfverensstämmande med vissa skolastiska
principer, har, oss vetterligen, här i landet icke funnits.
Fosfor var blott en focus för vissa en yngre skolas
lika mycket eldfängda som befängda fantasteristrålar, med
en oredig frihet i faggorna, som icke allenast förtärde
andra, utan äfven och :synnerligast sig sjelf. —
Journalen, den förras antipod ända till ytterlighet,
redigerades visserligen med mycken talang och sakkännedom,
men var för det mesta blott ett språkrör för Svenska
Akademien; och sålunda »tvungen i band», som man
säger. — Ungefär i samma riktning gingo Heimdall m. fl.
— Litteratur-Tidningen, som i Upsala utgafs, redigerad
af Hr Palmblad, en mycket stor, men också mycket
ensidig förmåga, blef en brinnande trollcirkel för ett
visst kotteri att derinom röra sig, uteslutande hvarje
annan, som icke försvurit sig åt en, i dubbelt afseende,
blind hyllning af den bestående, om än aldrig så
lutande, akademiska formen. Denna tidning, efter att hafva
narrat så mången läsare att tillsluta ögonen, tillslöt
omsider sina egna, och upphörde med nästlidne år att
finnas. Hr P. lefver dock ännu i sin Mimer, som hvarje
månad utkommer, vis i mycket, men fåvisk i allt, som
rörer vårt statsskick och dess brister. Litteratur-Bladet,
ehuru Jätte inom litteraturen, framgår icke just med
jättesteg inom dess mer populära gebit. Det har
likväl sin stora betydelse, såsom ett tidens tecken, åt
hvars nya norrsken framtiden kanske mer än den
närvarande skall glädja sig.

Dock, alla dessa Skrifter i all ära! Litteraturen har
länge saknat en tidning, som uteslutande åtagit sig
följa henne i spåren så troget, som möjligt, och att, allt
efter som nya alster derinom framskjutas. fästa
Allmänhetens uppmärksamhet derpå. Våra s. k. »stora»
tidningar hafva visserligen ej helt och hållet slumrat för
litteraturen, men de hafva ansett och anse henne ännu
för en bisak, hvars närmare bekantskap endast då anses
af vigt, när man deruti tror sig upptäcka någon
palitisk opinion. — Tidningen Eos har, efter hvad vi tyckt
oss förnimma, i mer än ett afseende tillfredsställt
denna saknad. Att den visserligen ännu är i sin barndom,
ser man derutaf, att den, oaktadt dess sträfvan att
anmäla och redovisa för all slags litteratur, likväl Iyser
en viss öfvervägande klockarkärlek för de närmast
befintliga föremålen, och ser dem en och annan gång
genom vänskapens förstoringsglas; men i allmänhet
sträfvar den efter sanningen, uraktlåter intet af sina löften,
framdrager allt, som kan bli föremål för kritik, och
tillkännagifver för öfrigt nmindre ett effektsökande
skriftställeri, än ett fritt, men likväl vårdadt, manér både i
språk och omdöme. Men icke blott ur en konstkritisk
synpunkt är Eos af stor nytta. Den är äfven, om man
så vill; en häfstång inom talangernas: område, eller ett
tapto, vid hvilket en mängd unga litteratörer, som i
annat förhållande kanhända skulle hafva bortslumrat sin
skönaste morgon, uppvakna och sluta sig tillsammans
för att bilda en phalanx, ej blott enligt den antika utan
äfven den moderna taktikens reglor. Genom en sådan
andlig association vinner litteraturen oändligt mycket.
Det blir ej mer ett tungt flåsande öfver Alpiska
snötrakter, som utmärker Pegasen; det blir ett gladt
omtumlande i ungdomlig täflan kring lifvets grönskande
slätter och friska flodbräddar — med ett ord; det blir
ej blott bokstafvens form, som. talar — det blir den
deruuder Iefvande och verkande anden — en ande, som
är något helt annat, än en Akademisk lycktgubbe,
dansande öfver det murknas och förgängligas grafvar.

Redaktionen af Eos består af yngre lärare och
studiosi vid Akademien, och såsom ett profstycke dels af
deras tanke om bemälte Akademi, dels ock af sjelfva
tidningens liberala karakter, vilja vi ur besagde Tidning
reproducera följande:

»Det Akademiska lifvets skildring skulle heröra
institutioner, föreläsningar, skrifningar, disputationer,
orationer, examina och tentamina jemte andra
förhållanden till Consistorium majus eller minus, eller
enskilta Akademiska lärare. Måhända skulle en författare af
det Svenska Studentlifvet, när han vidrörde detta
kapitel, hafva träffat ämnen för ogillande och satir,
naturligtvis utan allt personligt pasqvill. Det kunde hända,
att mycket i dessa institutioner vore murket. Bland
möjligheter kunde han t. ex. ha att skildra följande
ämnen.  Föreläsningarne kunde vara föga besökta,
antingen emedan föreläsaren läste rätt dåligt eller
examensväsendet gjorde dem och all grundligare, bildning
onödig. Det kunde i förra fallet hända, att föreläsaren en
gång för alla utarbetat sina föreläsningar, hvilka under
30 à 40 år utan afseende på vettenskapens nyare
framsteg bibehöllos oförändrade, ett evigt samma och
samma, hvarföre, när de en gång afskrifna beqvämt kunde
läsas på kammaren, ingen behöfde åhöra dem. Det
kunde hända, vi säga blott möjligheter, att föreläsaren
såsom endast ett medelmåttigt hufvud föredrog konfusa,
dunkla, absurda kruditeter, sammanplockade ur andra
länders vettenskapliga skrifter, utan system och
omdöme, eller att han vore ett godt hofvud, men vore för
lat att möda sig. Den andra möjligheten vore
universitetets förvandling till en examensmaschin, hvarigenom
liberi studiosi blefvo skolgossar med lexor och pensa,
och att de med inplaggande af detta minimum på
beqvämligaste sätt och kortaste tid (t. ex. genom en
privat ledning af en docent i saken, som vet hvad
Examinatorn brukar fråga) kunde förskaffa sig det eller det
hetyget. Äfven kunde någon Professor möjligen finnas
som sålde aflat, d. v. s. af snöd vinningslystnad för
100 B:ko till 10 B:ko i collegii-pengar sålde det eller
det betyget, men deremot icke med slikt hugnade dem,
som på egen hand förtjent det. Skulle detta äga rum,
så är klart som dagen, att alla grundligare studier,
såsom under gamla bättre tider, försvunno och att en
ytlig mångkunnighet, inhämtad uvder t. ex. 6 månader
och försvunnen ur minnet efter andra 6 månader,
skulle träda i stället. Undantag kunde visserligen
gifvas. Det kunde finnas professorer af Europeisk frejd,
som genom snilleblixtrande, originella föreläsningar
extempore föredrogo sin vettenskap med ett lif och en
kraft, som samkade blomman af ungdomen omkring
dem; det kunde ges studenter, som försakade äran
af betygslärdomen för grundliga studier, o. s. v.»

Det vore önskligt att Allmänheten, åtminstone den
delen deraf, som gör anspråk på någon slags bildning,
ville fästa en innerligare uppmärksamhet på oftanämde'
tidning, och sålunda icke tvinga det i högsta grad
lofvärda företaget, alt i brist på medel och uppmuntran
förqväfvas, innan det ännu gått i brodd.
Prenumerationspriset för Eos, som tvenne gånger i veckan utkommer,
är 5 Rd. B:ko för helt år, halft 3 Rd. B:ko, qvartal
2 Rd. B:ko.

Freja
August Blanche