Boken om vårt land/Kapitel 124
Ännu på Birger Jarls tid strövade lapparna med sina 
renhjordar kring norra ^ och mellersta Finland ända ned 
till Birkkala socken i Satakunta. Denna socken har fått 
sitt namn av birkkarlarna, som voro beväpnade köpmän, 
vilka hade en upplagsplats i dessa bygder. De bedrevo 
handel med lapparna och fingo sedan konungens tillstånd 
att indriva skatt av dem, på det att lapparna skulle bliva 
Sverges rike underdåniga. Och birkkarlarna underkuvade 
lapparna med mycken grymhet och egennytta. 

En av birkkarlarnas hövdingar säges ha hetat Matts 
och var vida berömd som en oförskräckt kämpe. Om 
honom berättas följande sägen. Ryssarnas storfurste 
hade ock en övermåttan stark kämpe, som hette Pohto. 
Honom sände storfursten för att utmana den bästa av 
svenska konungens kämpar till envig. Pohto kom och 
ingen vågade möta honom. Då sändes bud efter Matts, 
som bodde i Vesilaks. Matts var genast färdig och 
förbehöll sig endast, att striden skulle uppskjutas till följande 
morgon. Man visste, att Pohto var osårbar genom 
trolldom, och begagnade natten, när Pohto sov till att 
förlama hans trolldom med ännu starkare trollord. 

Nästa morgon utvaldes en holme i Vesilaks sjö till 
plats för enviget. Båda kämparna rodde dit sin båt. 
Matts fattade Pohtos båt och stötte den med brak tvärs 
över sjön till andra stranden. — »Vad gör du?» frågade 
Pohto. — »Den, som skall få sin viloplats här på holmen 
behöver ingen båt», svarade Matts. Därpå drog Pohto 
förgrymmad sitt svärd och avhögg i första hugget Matts’ 
högra hand. Matts sjönk ned på knäet, och Pohto 
ropade hånande: »Du hoppar som en trana (sinä hyppäät 
niinkuin kurki)!» — Men Matts, som var vänsterhänt, 
sprang upp och ropade: »Ännu kan jag flyga!» Varpå 
han i ett enda hugg avhögg Pohtos huvud. Till belöning 
för denna bragd fick Matts av konungen Laukko gård i 
Vesilaks och kallades från den tiden Kurk, av ordet kurki, 
trana. Han blev stamfader för den berömda 
Kurksläk-ten. 

Birkkarlarna drogo efter de flyende lapparna, ned
gjorde många av dem och inträngde i Österbotten. De 
underlade sig landet, grundade Kyrö socken och blevo 
så rika genom sin handel med fisk och skinnvaror, att de 
levde som furstar. Men lapparna blevo allt fattigare och 
flydde allt längre norrut, till dess att de funno sin sista 
fristad i nordens snöiga ödemarker. 

Boken om vårt land