Till Redaktionerna af Dagligt Allehanda och Aftonbladet
<div class="layout2" style="text-align:justify">

Till Redaktionerna af Dagligt Allehanda och Aftonbladet.

Redaktionen af Dagligt Allehanda har i sin nummer
för sistlidne Lördag emot mig tillåtit sig en
insinuation, reproducerad samma dag i Aftonbladet, som på
den sednare tiden icke aktat för rof att i många
afseenden vara det förras echo, en insinuation, stöpt i
samma form, som alla de föregående, hvilka alltid varit
viga att taga till mot personer, som våga tänka på egen
hand, d. v. s. någongång skilja sina åsigter från deras,
som finnas införlifvade hos den närvarande
oppositionspressens koryféer, den insinuationen neml., att hafva
»öfvergått», blifvit Regeringens hejdukar, med ett ord,
hafva blifvit »lojala» — det förhatligaste ord den »fria»
pressen känner.

Då jag för Allmänhetens ögon framlade mina
åsigter rörande 1812 års politik, visste jag alltför väl; att
dessa i ofvannämda tidningars händer skulle blifva de
medel, hvarigenom denna »vackra öfvergångsbana»
skulle bildas; som i berörde tidningar nu läggas mig till
last. Jag visste allt detta, men jag fruktade det icke.
Jag bekänner således öppet, att jag ej var nog
blygsam att tro, det min obetydliga person omöjligt kunde
blifva ett föremål för mina »store» kollegers — förlåten
att jag ännu begagnar denna benämning! — ovilja.
Jag är glad att så ej var; ty hur förfärligt skulle ej
uppvaknandet hafva blifvit? Hvilken öfverraskning!
hvilken ånger — öfver att i otid hafva varit så blyg! —
Jag anade allt med lugn. Derför har jag uppburit allt
med lugn. Knappt bade mina tvenne första artiklar
kommit till verlden, förrän små strömoln uppstego och
lägrade  på oppositionens horisont, och det dröjde ej
länge, förrän duggregnet började å ena sidan; men å
den andra, nemligen den mycket goda sidan,
frambröto glädjens solstrålar. Det var ett regn i
solskenet, mine värdaste! Mina tvenne öfriga artiklar
kommo. Nytt duggregn och nya strålar! Dock stod jag
ännu under tak för beggedera, under Frejas
anspråkslösa och okonstlade tak, och var derigenom skyddad mot
våldsammare verkningar. Men jag hade äfven i Göteborgs
Handels- och Sjöfarts-Tidning, en af vårt fäderneslands
anseddaste tidningar, en arm, och följaktligen i Göteborg
och deromkring belägna orter — märken väl! — större
publicitet än sjelfva Aftonbladet och Dagligt
Allehanda — — Nu bröt stormen löst. Hopsmidd var
åskviggen och den ljungade. — Men jag hade en säker
åskledare, lika litet fästad vid »devuemangets»
afgudatempel, som vid den Circus, hvaruti »massans sympatier»
kämpa sina gladiatorsstrider, och den var: ett på ren
öfvertygelse om sanningen grundadt sjelfmedvetande.
Denna öfvertygelse, otillgänglig för allt, utom sundt
förnuft och rättsdeducerade skäl, är och skall blifva
mitt stöd både i närvarande och kommande dagar. Jag
föraktar alla andra bojor, och hvarken behöfver eller
skall låta dem mig påläggas.

Alltså och på grund deraf får jag härmedelst
förklara, det jag aldrig ämnar stå i spetsen för andras,
mot mina egna stridiga, grundsatser; att jag icke från
Hr Nerman eller någon annan hört det minsta om
någon tidning i Regeringens intresse; men väl att jag
möjligtvis tänkt på, att med sakkunnige och för sannt
liberala åsigter kände och ansedde personers biträde,
framdeles utgifva en stor tidning, så stor åtminstone,
som någon af de närvarande »store», en tidning, der
det skall blifva mig en samvetssak att söka undvika alla
slags skuggmoln, de månde vara genomträngda af
maktens purpur eller fronderiets mörka färger; och att jag
för detta ändamål hvarken skall akta möda eller möjlig
ekonomisk förlust, hvilken sednare i dubbelt mått skall
uppvägas af min kända, att i min mån bafva sökt
gagnat mitt fädernesiand.

Ofvanstående, J respektive Redaktioner, kan tjena
till svar på edra mot mig riktade, fullkomligt
sanningslösa, tillmälen. Upptagen och förkunnen det för edra
läsare, om ni hafven mod dertill och älsken sanningen!
Hvarom icke, tröstar jag mig med detsamma, som
tillförene gjort mig nästan tröstlös, neml. det, att edra
yttringar och opinioner icke äro några orakelsvar. —
Slutligen får jag, å de öfrige medarbetarnes i denna tidning
vägnar, förklara, att denna tidning icke enoncerat sig
som en absolut enhet, och att det således icke kan vara
stridande mot dess liberala grundsatser att lemna rum
för hvarje frisinnad åsigt, som icke bär någon annan
stämpel än dess författares egen öfvertygelse; hvarjemte
jag begagnar tillfället, att för Red. af Aftonbladet och
Dagligt Allehanda uttrycka min erkänsla, för det de
reproducerat hufvudregeln för mina åsigter i allt, den
nemligen: »att man alltför väl kan tillhöra oppositionens
leder, utan att derföre försvära sig åt den blinda
radikalismen.»

P. S. Det der »sin tidning», som i Göteborgs
Handels- och Sjöfarts- Tidning finnes stående, och
hvaraf Dagligt Allehanda och Aftonbladet gjort så mycket
allarm, är ett skriffel, hvilket vi väl märkte, men
glömde att rätta, innan artikeln med posten afsändes.

Freja
August Blanche