Boken om vårt land/Kapitel 146
Hertig Karl drog ut med en här att erövra Finland och 
belägrade Åbo slott. Där försvarade sig Klas Flemings 
änka, fru Ebba, så tappert som någon krigsman. En 
kanonkula slog in genom tornfönstret och dödade en man vid 
fru Ebbas sida. Desto mera oförfärat uppmanade hon 
besättningen till ett kraftigt motstånd. Hertigens. små 
kanoner kunde ingenting uträtta mot de fasta 
slottsmurarna, men själv förlorade han mycket folk. 

Då var i slottet en student vid namn Daniel Hjort. 
Han var en av hertigens anhängare och lyckades i tysthet 
förleda slottets soldater. De riktade kanonerna uppåt 
luften, fyllde dem med sand och begynte rymma över till 
hertigen. Slottet måste giva sig, och alla där varande blevo 
fångna. Ett rykte hade berättat, att Klas Fleming levde 
ännu. Det säges, att hertigen velat övertyga sig om att 
Fleming verkligen var död, låtit öppna hans likkista i 
slotts-valvet och ryckt den döde i skägget, sägande. »Om du
nu levat, hade ditt huvud ej suttit mycket säkert.» 
Vartill fru Ebba skall hava svarat: »Om min salig herre levat, 
hade eders nåde aldrig kommit här in.» 

Konung Sigismund hade givit en tapper och gladlynt 
finsk riddare vid namn Arvid Stålarm överbefälet i 
Finland. Denne lyckades återfå Åbo slott och seglade år 
1598 med 3,000 finnar över till Sverge för att bistå 
konungen. Mot dem tågade svenska bönder, anförda av 
professorer från Uppsala, och deras tåg kallades 
korvtåget, emedan bönderna medförde korv som matsäck. 
Finnarna måste återvända. Under hemresan blevo de 
angripna av hertigens flotta vid Åland; några tillfångatogos 
och kastades i sjön med stenar om halsen. Detta var 
första gången finnarna alltsedan hednatiden gjort ett 
krigståg till Sverge; men det skedde på befallning av deras och 
Sverges konung. 

Konung Sigismund, som alltid var senfärdig, kom till 
Sverge, sedan finnarna återvänt. Han ville nu taga riket 
tillbaka med en polsk krigshär, men blev slagen av hertig 
Karl, och därefter var det slut med hans välde i Sverge. I 
Polen regerade han och hans efterkommande länge därefter. 

Hertig Karl ansåg konungens vänner vara rikets 
fiender och lät döma många höga herrar till döden. Stålarm 
och södra Finland stodo ännu på konungens sida. 
Sommaren år 1599 seglade hertigen ånyo till Finland och slog 
den finska hövdingen Axel Kurk och hans ryttare icke 
långt ifrån Åbo. I Viborg försvarade sig konungens folk. 
Borgmästaren och hans borgare, som icke ville, att deras 
stad skulle lida övervåld, läto öppna en port åt sjösidan. 
Hertigen trängde in, tog staden och lät döma 11 finska 
herrar till döden. 

Södra Finland darrade för den stränga hertigen. 
Arvid Stålarm måste giva sig fången med alla, som voro hos 
honom i Åbo slott. Då bad Stålarm, att han allena måtte 
straffas, emedan de övriga endast lytt hans befallningar. 
Sådant ville hertigen och hans domstol alldeles icke höra; 
många blevo nu halshuggna i Åbo, men Stålarm fördes 
fängslad till Sverge. Han blev tre gånger utledd till 
av-rättsplatsen och var gång benådad, men slutade ändock 
sitt liv i fängelse.

Boken om vårt land