Ute blåser sommarvind
Ute blåser sommarvind, 
göken gal i högan lind. 
Mor hon går på grönan äng, 
bäddar barnet blomstersäng, 
strör långa rader 
utav ros och blader. 

Ängen står så gul och grön, 
solen stänker guld i sjön, 
bäcken rinner tyst och sval 
mellan viden, asp och al. 
Bror bygger dammar 
åt sin såg och hammar. 

Syster sopar stugan ren, 
sätter löv i taket se'n. 
Uppå golvet skall hon så 
liljor och konvaljer små, 
rosor så rara: 
där skall barnet vara. 

Skeppet gungar lätt på våg 
med sitt segel, mast och tåg, 
gångar sig åt främmand' land 
hämtar barnet pärleband, 
kjortel av siden, 
skor med granna smiden. 

Lilla gula gåsen ung, 
len liksom en silkespung, 
ror med moder sin i säv, 
pillar vingen med sin näv. 
Vallherden vilar 
vid sitt horn och pilar. 

Lindorm solar sig på sten, 
som ett sammet vit och len 
vill i barnets vagga gå, 
men det skall han aldrig få 
han skall bli bunden, 
uti gröna lunden. 

Trollet sitter vid sin vägg, 
kammar ut sitt silverskägg, 
sjunger vid den gråa häll: 
"Liten kind, kom hit i kväll! 
Dig vill jag lova 
under guldås sova." 

Far han gjordar om sitt liv 
sitt bälte och sin blanka kniv, 
tar järnsporrar på sin sko, 
rider över berg och mo, 
trollet att förstöra, 
som vill barnet röra. 

För en pojke sjungs sista versen:

Snart är liten kind en man; 
gångarn grå då sadlar han, 
tager brynja, svärd och spjut, 
och i kamp han rider ut, 
spänner sitt bälte, 
strider som en hjälte. 

För en flicka sjungs sista versen: 

Liten fager jungfru opp 
växer fort som rosens knopp; 
virkar sen åt ungersven 
kappan blå och får igen 
fästring och spänne 
och guldspann på änne. 

Sångtexter
Barnvisor
Poesi
Samuel Johan Hedborn