Från Göteborg vi seglade
Från Göteborg vi seglade och avsked tog av land 
med skeppet Albert Wilhelm, vi voro sexton man. 
Vi voro alla glada med raskt och hurtigt mod
vi lättade vårt ankar allt uppå Älvsborgs fjord.

Vi satte våra segel och vinden var sydost 
och när vi kom till Vinga vi lämnade vår lots.
Så ila vi på böljorna med rask och dejlig fart 
när vi kom till Skagen då ändra vind sig snart.

Då börjar stormen rasa och vinden blev sydväst 
vad nu som skulle hända, det visste Herran bäst.
Ty stormen den tillväxer med tjocka och med snö 
vi drevs mot norska kusten, där mången fått sin död.

Den tjugosjunde januari på natten klockan tre 
förliste Albert Wilhelm, det måste nu så ske.
Ty ibland brott och bränningar vi låg ej över land 
vi trodde livet borta varendaste man.

Sex män de fingo vila i böljorna de blå 
men tänk vad sorg och jämmer, det kan ni väl förstå. 
Det blev i den staden där de hemma är 
när de ej mer få skåda dem som de haft så kär.

Tre av dem hade flickor, som i dem kära var 
de andra tre de sörjdes av syskon, mor och far.
Kaptenen han fick dela de unga sjömäns död 
en son han med sig hade han led och samma nöd

Och visan den är diktad utav en ung sjöman 
som uppå några plankor blev räddad upp på strand. 
Nu får jag tacka Herren för han mig frälst från nöd 
en annan gång kan hända att böljan blir min död.

Sångtexter
Okänd författare