Boken om vårt land/Kapitel 121
Men det var icke Guds vilja, att det finska folket skulle 
för alltid leva i hedendomens mörker. Vid den tiden 
regerade i Sverge en av den helige Eriks efterkommande, som 
kallades Erik Läspe, emedan han läspade i sitt tal. Han 
hade en stark och mäktig jarl eller krigshövding vid namn 
Birger. Där hade länge varit tvedräkt och inbördes krig 
i Sverge, och ingen hade haft tid att tänka på Finland. 
Men Birger Jarl bestraffade alla våldsvérkare och 
återställde ordning i riket. Till denna berömda hjälte vände 
sig påven med begäran om hjälp för de olyckliga kristna i 
Finland. Erik Läspe gav därtill sitt samtycke. 

Alltså predikades ånyo ett korståg till Finland. Många 
tappra riddare antogo korstecknet, många länge rostade 
svärd slipades åter blanka, och avskedet kostade många 
väna fruar i Sverge heta tårar. Sommaren år 1249 drog 
Birger med en välrustad flotta till »tavasternas hamn» 
vid kusten av Nyland. Några tro, att denna hamn varit 
i Pojc vik eller vid Kymmene älv. Där lämnade Birger 
sin flotta, landsteg med hären och tågade norrut inåt 
Tavastland. 

De krigiska tavasterna synas ha blivit överraskade, 
innan de hunno samla sin styrka, ty man vet icke, att de
försvarat sig i ett större fältslag. De blevo anfallna, 
besegrade och tvungna att erkänna det svenska väldet. I 
mitten av deras område är insjön Vanajavesi, som grenar 
sig inåt landet i många fjärdar. Där lät jarl Birger 
uppföra ett fäste, som någon tid kallades Kronoborg, men är 
mera känt under namnet Tavastehus. Än i dag kan man 
se detta gamla fäste, som fordom behärskade 
kringliggande nejder. Ty, så litet slottet än var, satte det liksom 
en bom för tavasternas egen dörr och stängde vägen för 
dem. Från den tiden böjde sig detta styva folk motvilligt 
under det svenska väldet, upphörde med sina krigståg 
och antog kristendomen. 

Då hände, att konung Erik Läspe dog och svenskarna 
valde jarl Birgers tioåriga son Valdemar till sin konung. 
Jarien tyckte, att den svenska kronan hade bättre anstått 
hans eget huvud, och skyndade vredgad tillbaka till 
Sverge. 

I sexton år styrde han sedan Sverges rike med vishet 
och mannamod i sin sons, konung Valdemars, namn. Han 
stiftade visa fridslagar. Till Finland kom han aldrig mer. 

Boken om vårt land