Den utestängda äkta mannen
Nå, men har man sett på så befängdt-san,
Ljuset har hon släckt och porten stängt-san,
   Jag ej vågar bulta,
   Får väl gå och stulta
Hela natten, fastän det är strängt-san.

Snö och blåst utaf den bistra sort-san,
Västen tunn och fracken något kort-san,
   Hur jag jemkar kragen,
   Fryser ända magen:
Öfverrocken har jag spelat bort-san.

Vore min Barbara mera öm-san,
Men nu är hon som en furie gröm-san,
   Säkert hon mig strypte,
   Blå och gul mig nypte,
Om jag störde hennes ljufva dröm-san.

Magen svider, jag kan ej stå rak-san.
Snön går in som i ett sprucket tak-san,
   Genom tån och klacken;
   Skörtet utaf fracken
Kan ej räcka både fram och bak-san!

Husch! nej, nu jag måste bulta på-san:
Älskade Barbara! öppna då-san!
   Jag skall aldrig vara
   Borta, hemma bara,
In i bleka döden stå på tå-san!

Vore godt att nu ha rygg af sten-san:
Jag hör hennes stämma allaren-san,
   Jag hör toffeln knarra,
   Alla lemmar darra,
Jag kan netto stå på mina ben-san!
Poesi
Sångtexter
Elias Sehlstedt