Elias Lönnrot
Finlands folk, det trefna, ädla,
Värdt ett aktadt namn i Sverige,
Tillförliteligt i Ryssland,
Hjelte-gubbe i Karelen,
Yngling rask i Österbotten,
Klyftig broder kringom Viborg,
Och en redbar man i Savo,
Nu en glädjesång bereder
En evärdlig ut Elias,
Ät sin sångarkonung Lönnrot,
Den orubbeliga Läkarn,
Finska runans fosterfader,
Som fatt Otava att räkna,
Bragt ur vägen Väinämöiset
För det folk, som himlen söker,
Tuonelas land vill hinna.
Bygder har han genomvandrat
Trampat uppa byavägar,
Tågat Socknar tvärs igenom,
Mätit Län i skor af näfver,
Med en vadmals rock på axeln,
Hemväfd väst inunder rocken
Under västen blångarns skjorta.
Han af hjellar är den främste,
Den evärdelige sångarn.
När han börjar sånger qväda,
Reder sig att runor ordna,
Då är fröjden utan like,
Himla-glädjen obeskriflig,
Och det ges ej då en dödlig,
Finns af qvinna född ej någon,
Som med klander honom hörde
Eller vände det till ondo.
Lefve då Elias evigt,
Och vid sångarvärfvet dröje!
Att i Suomi lifvet blifve
Såsom glädjen är i himlen.

Zacharias Cajander
Översättningar
Johan Ludvig Runeberg

fi:Elias Lönnrot (Cajander)