Folkskrifter
<div class="layout2" style="text-align:justify">

Folkskrifter.

Under det att här i Sverige företes det förvånande
exemplet på en andlig auktoritet, ett Consistorium,
hvars medlemmar borde bilda kärnan af all
fosterländsk bildning, som högt predikar mot folkets
framskridande på upplysningens bana, som med våldsamma
händer gripa i hjulen på tidens vagn för att hejda dess
lopp, derföre att släågten vågat bestiga densamma, som
harmas öfver att papisteriets bindel ej mera hindrar en
hel menighet från att se både sin egen ställning i
samhället och deras, åt hvilka den anförtrodt ledandet och
ordnandet af för det hela ömtåliga och vigtiga intressen;
under allt detta, säga vi, hafva några få enskilta
fosterlandsvänner företagit sig att här i landet lägga grunden
till en allmän folkbildning, likväl på helt annan väg än
den, hvarpå publiciteten hitintills arbetat. En publicitet,
hvarmed vi förstå vår tidningslitteratur, den må utgå från
de ädlaste mest patriotiska äsigter, lika myeket skiljd
från den ena ytterligheten som från den andra, mäktar
likväl ej för det allmänna blifva annat än en slags
kontroll-anstalt, som medföljer och nagelfar händelser och
situationer, vare sig i den politiska eller i den litterära
och moraliska verlden. Den är, om man så helt
enfaldeligen får uttrycka sig, en trädgårdsknif, hvarmed man
bortskärer vattenqvistar och förtorkade grenar, gifver de
friska en viss sammanhängande riktning och omstufvar
sjelfva trädets krona, om denna, på bekostnad af det
hela, vill för mycket skjuta i höjden. Men att såsom
reformator sätta yxan till roten, kan den aldrig,
åtminstone så länge den förra sysselsättningen tager all dess
tid och krafter i anspråk. Att derföre smäda
publiciteten för dess ytlighet, är lika dåraktigt, som att smäda
regnet derför, att det understundom blott öfversköljer
jordens yta, utan förmåga att nedtränga i dess djup,
liksom man ej visste, att äfven på ytan finnas månget frö
och mången blomma, som behöfva lif och näring.

Den som nu, i likhet med den s. k. Historiska
skolans koryféer, hvilka förbehöllo sig ensamt insuga allt
kunskapsförråd, förföljande blindt hvar och en annan,
som deraf vågade tilldraga sig den obetydligaste droppe,
tror, att Allmogen vet tillräckligt, när den hjelpligt kan
stafva sig fram i sin Christendomskunskap och förstå
siffrorna på kontributionssedeln, denna Allmoge, som
likväl utgör kärnan för Nationens kraft, dragande dess
bördor i mörkret, beröfvade det obetydligaste ljus till
ledning på den oländiga banan, den skall, i sitt
högmod trotsande så väl Försynens visa lagar, som
mensklighetens manande röster, fördömma ifrågavarande
apparition inom Svenska Litteraturen, som nu gör till sitt
hufvudföremål, ätt inom denna klass af medborgare, öfver
hvilken hvar och en af dessa s. k. »båttre
samhällsmedlemmar» ostraffadt tror sig kunna höja hufvudet, sprida
en folkbildning, bestående deruti, att dessa begrepp om
sjelfständighet och fosterlandskårlek, som alltid utgjort
det mest karakteristiska hos vår Nation, upplifvas,
underhållas och beskyddas. Det är dessa begrepp, som
utgöra grunden för all bildning i samhället, och den,
som utgått från idén att klara och till full åskådlighet
bringa dem, har satt yxan till det ondas rot och iklädt
sig reformatorns aktade rustning.

Det är C. J. L. Almqvist, denne om vår Litteratur,
så högstförtjente man, hvars snille och mångsidiga
verksamhet redan beredt honom ett rum bland vårt lands
utmärktaste litteratörer, som ställt sig i spetsen för detta
patriotiska företag, Jemte honom äro G. H. Mellin och
N. W. Lundeqvist. Dessa Folkskrifter framställa dels
berättelser ur Svenska Historien, dels notiser om
Landthushållning, dels äfven hvad som rör Naturkunnighet
m. m., alla på ett enkelt språk, mäktigt att på en gång
tillfredsställa den bildades smak och den obildades
uppfattningsförmåga.

Bland de häften, alla omfattande högst
ändamålsenligt afhandlade ämnen, vi redan haft tllfälle
genomläsa, erhuru de ej ännu i Bokhandeln utkommit,
utmärka sig följande af Almqvist: Arbetets ära, en
författaren värdig teckning af hur genom arbetet menniskans
ändamål och medborgarens aktning vinnes; Grimstahamns
nybygge, en enkel intressant målning af en odlares
ansträngningar och vinning af den jord han i anletes svett
odlat; Gustaf Wasa och Norrköpings minne, tvenne
berättelser ur Svenska historien, i novellform
framställande de olyckor Sverige undergått genom Danskars och
Ryssars framfarter, ämnade att hos Svenska bonden
väcka den slumrande känslan af sjelfständighet och förtröstan
på egen kraft. I dessa arbeten, i sitt slag verkliga
mästerstycken, märkes tydligt, att författaren haft tillfälle
studera sig in i Allmogens vanor och lefnadssätt, att han
uppfattat dess vigtigaste intressen och gjort sig
fullkomligt hemmastadd i alla dess lefnadsförhållanden. En
sådan författare, i spetsen för ett sådant företag, är oss
en borgen att den prisvärda planen skall vinna sin
fullbordan, som är: Landsmäns upplysning, Måtte
Landsmäns erkänsla blifva det verksamma patriotiska sinnets
lott!

Freja
August Blanche