Ett och annat (1838)
<div class="layout2" style="text-align:justify">

Ett och annat.

I Brödrariket tyckes en högst vigtig förändring ha
föregått i allmänna tänkesattet under loppet af förlidna
och innevarande år. En korrespondens-artikel ifrån
Christiania uti den med sista post hitkomne
Hamburgische Neue Zeitung upplyser nemligen, att vid de nu i
Norrige slutade valen till det 9:de Ordinarie
Storthinget, som öppnas i början af nästkommande Februari
månad, blott tjuqufyra Bönder blifvit valde till
Storthingsmän, då deremot bönderne vid sista Storthinget
1836 nära utgjorde pluraliteten eller ett antal af icke
mindre än Trettioåtta; utaf hvilken omständighet och
Höjeste Rets-Advokaten Hjelms afsägelse i
sammanhang dermed, hvilken ”förra Storthinget var Böndernes
ledare”, den Hamburgske tidningens Norrska
korrespondent drager den slutsatsen, att nästa Storthing kommer
att utmärkas af en riktning alldeles olika (”durchaus
verschieden”) med 1836 års Storthing.

Denna slutsats är utan tvifvel också grundad på
mycken sannolikhet. Nu mämda utslag af valen bevisar
onekligen en stark och segrande reaktion i hela
opinionen mot »Bonderegementet» och »Bondepartiet», eller
som det ock kallats, det »Hjelm-Wergelandska»
partiet. Men ännu mera tydligt bevisas partiets nederlag
af dess anförares frivilliga exil ifrån nästa Storthing;
ty att den sannskyldiga orsaken till Hr Hjelms afsägelse
är ingen annan, än att han sjelf icke vill vara
närvarande och bevittna sitt partis vanmakt, kan lätt slutas,
så utomordentligt listig, klok och beräknande som denne
partichef är.

Vi lyckönska Norrmännen af hjertat till denna
vigtiga förändring. För Norriges inre förhållanden och
nästa Storthings verksamhet kommer den säkerligen att
bli utaf en ganska välgörande inflytelse. Att i afseende
åter på yttre förhållanden denna seger öfver
»Norskhedsivreriet» och Wergelandismen redan vid nästa Storthing
skulle mäkta framkalla billigare tänkesätt och en mindre
egoistisk sinnesstämning mot Brödrariket och oss
Svenskar, lärer dock ännu vara för tidigt att vänta, i fall
sådant ens någonsin står att hoppas.

= Stockholmsbladets för Thorsdagen den 8 dennes
reflexion öfver Stockholms Stads Kämnersrätts beslut, i
anledning af åtalet mot »Röda boken eller några bidrag af
dagens frågor af Per Fas», torde ej helt och hållet böra å sido
läggas, utan att i sin ordning förtjena en reflexion. Vi äro
ej bland dem, som tro, att Lagstiftarens mening i Kongl.
Brefvet den 25 September 1777 blott omfattar muntliga
yttranden i tal och ej tryckta yttranden i skrift; men
vi medgifva likväl, att nyssberörde Kongl. Bref är till
sjelfva bokstafven så obestämdt, att mången, utan att
just derföre göra sig skyldig till okunnighet i våra
lagar, lätt nog kan finna sig föranlåten att tro motsatsen.
Det skulle således aldrig falla oss in, att med
fördömelsens slag falla öfver dem, som i denna sak tänkte
olika med oss; och tro vi dessutom, att man redan
alltför mycket diskuterat om en lagform, som, i
förhållande till den corpus delicti den omsluter, icke är af en
så utomordentlig betydelse, att Allmänbetens tid
dermed borde upptagas — men nu till Stockholmsbladets
yttrande för ofvanskrefne dag:

»Ehuru deras (Hr Häradshöfdingen Otter och Hr
Notarien Stenberg) åberopade skäl ingalunda äro sådana,
att de i någon mån ursäkta resultatet, stå de dock långt
framom Hr Lindbergs, i hvilka finnes nedlagd en
verklig skamlöshet. Han har nemligen tillåtit sig den
dristigheten att ingå i pröfning om hemställans tillbörlighet
eller ej, en fråga den Öfver-domstolen, Svea Hofrätt,
förut afgjort på det sätt, att hemställan skulle ske.»

Finner någon verkligen det vara skamlöst handladt
af en Domare, om han i ett Tryckfrihetsmål, det han
en gång förrut, på grund af sitt möjliga misstag om
1777 års Kongl. Brefs rätta betydelse, till omedelbar
handläggning upptagit och afgjort, och som sedan, till
följe af Öfver-domstols kassationsutslag och i anledning
deraf gjorde hemställan, återkommer till hans vidare
handläggning, om han, säga vi, på något sätt söker
utveckla motiverna för sin förra åtgärd och utvisa
grunderna, hvarpå hans då afkunnade, ehuru numera
upphäfde, utslag sig stödde? — Någon annan »dristighet»
bafva vi ej i Hr Lindbergs åberopade skäl kunnat
upptäcka, så framt ej Stockholmsbladet anser det för
dristighet, att ej utan skäl göra sig dementi; ty i händelse
nu Hr Lindberg, såsom skäl för sitt beslut, åberopat
desamma, som af Rättens 2:ne öfrige ledamöter
förebragtes, då först hade man med rätta kunnat beskylla
honom för en högst oförlåtlig. inkonseqvens — en
inkonseqvens, som mer än tillräckligt skulle hafva ådagalagt,
att han, ehuru han ganska väl afvetat lagformens rätta
betydelse, icke desto mindre uraktlåtit ställa sig
densamma till efterrättelse Vi tro derföre, att tillmälet:
»verklig skamlöshet» icke allenast är förhastadt, utan
äfven mycket vågadt. — Man bör göra rättvisa, der
rättvisa kan göras, äfven åt dem, hvilkas åsigters i öfrigt
kunna vara vidt åtskiljda från våra egna.

Freja
August Blanche
Norge
Rättsväsendet