Boken om vårt land/Kapitel 36
Sydlänningar hava sagt, att Finland i nio månader har 
vinter och i tre månader ingen sommar. Stundom 
inträffa sådana kalla år, när detta skämt har sin riktighet. 
Andra år äro blida, och man kan räkna, att Finland under 
vanliga år har fem månaders vinter. 

En stor olikhet råder dock mellan landets sydliga och 
nordliga delar likasom också mellan kusttrakterna och 
inlandet. Sålunda varar vintern i kusttrakterna mellan 
Kaskö och Helsingfors omkring fyra månader, men den 
är i trakterna öster och norr om Kaj ana sex, och i Enontekis 
och Sodankylä lappmarker omkring sju månader lång. 

I december har landet söder om Uleå älv ofta en 
ostadig förvinter. I januari täckes marken överallt med snö, 
och de stora havsvikarna beläggas med is allt längre utåt. 
I februari är en stadig högvinter. Då är luften stundom 
så kall, att kvicksilvret fryser; och i slutet av denna månad 
får havsisen sin största utsträckning. De starka 
isbrytare, som hjälpa ångbåtarna ut ur hamnarna, hava då 
ett styvt arbete, ty månget år är hela norra delen av 
Östersjön täckt med is. Men i början av mars är vintern i fullt 
återtåg österut och norrut längs havsvikarna. I slutet av 
mars börjar snön smälta, i april är väderleken ombytlig, 
än snöar det, än faller regn, men marken blir bar, trädens 
knoppar svälla, och gräset spirar upp. 

Nu börjar våren. Landet sydväst om en linje, dragen 
från Uleåborg till Ladoga, är snöfritt i början av maj, men 
först i slutet av maj smälta drivorna i Enare. Ett par 
veckor efter det snön smultit, avkasta älvar och sjöar sitt 
istäcke. Emellertid äro sådana år ej sällsynta, då våren är 
försenad en månad eller mera. I början av juni äro 
ängarna gröna och lövträden kläda sig i fager, ljus 
bladskrud. Men nästan varje år följer på islossningen och 
lövsprickningen en kallare väderlek, det s. k. 
köldåterfallet i maj, som dock hos oss inträffar lika ofta i juni 
och varar en eller två veckor. 

Midsommartiden står solen högst på himmelen, och 
nätterna äro ljusast. Då är sommarens rätta början, ty 
den högsta värmen kommer först i juli, sedan havsvattnet
hunnit uppvärmas. Mitt på dagen stiger luftens värme 
ända till 25 och 30 grader i skuggan. Då skyndar sig allt 
att leva, växa och mogna i det långa, nästan beständiga 
dagsljuset. 

Augusti månad börjar lika varm, men avkyles 
småningom genom nätternas tilltagande längd och är vanligen 
ostadig. Då regnar det mest, och åskan låter ofta höra 
sig. När det blåser nordlig vind, som lugnar mot kvällen, 

sjunker luftens värme hastigt, och frost inträffar om 
morgonen, oftast kort före soluppgången. September är ännu 
grön och stundom varm, men då begynner hösten med de 
mörka nätterna, regnen och stormarna. Luften blir 
svalare, nattfrosterna tätare, och löven gulna. I oktober står 
lövskogen i brokig färgprakt, i november domnar växtriket 
i vinterdvala, och i en stor del av landet tillfryser marken 
och betäckes med snö, under det vattendragen isbeläggas. 

Emedan Finland har en stor utsträckning i norr och 
söder, är klimatet mycket olika i landets olika delar. 
Räknar man ett medeltal av alla årstiders värme och köld, 
finner man, att årets medelvärme i Enontekis lappmark är 
lägst eller 2 grader under fryspunkten, i trakterna mellan 
Limingo, Iisalmi och Pielisjärvi 2 grader över 
fryspunkten, i Åbo och Hangö 5 grader och på Bogskär i Östersjön 
nästan 6 grader över fryspunkten. Årets kallaste månad 
i Finland norr om Uleåborg är januari, i det övriga 
Finland är februari kallast. Då är luftens medelvärme i 
Uleåborg och Idensalmi 10 grader, i Vasa, Ikalis och 
Helsingfors 7 grader, samt på Bogskär 21/2 grader under 
fryspunkten. Årets varmaste månad är juli, vars medelvärme 
i sydöstra Finland är omkring 17 grader, i trakterna 
mellan Uleåborg och Kaj ana 15 grader, i mellersta 
Lappmarken 12 grader Kuststräckan mellan Vasa och 
Uleåborg har endast omkring 14 graders luftvärme, vilket 
kommer därav, att isen ligger så länge i Bottniska viken norr 
om Kvarken, och att havet upptar stora mängder kallt 
smältvatten från de stora nordfinska och norrländska 
älvarna. 

Landets stora utsträckning i norr och söder är även 
orsaken till den stora skillnaden mellan dagens och nattens 
längd på olika orter. Den längsta dagen om sommaren 
och den längsta natten om vintern räkna i södra Finland 
18 1/2 timmar (mellan solens uppgång och nedgång), men 
i Uleåborg 22 timmar. I Enontekis går midsommarsolen 
under en hel månad aldrig ned, och vid jultiden går solen 
under en hel månad aldrig upp. Men emedan 
skymningen är längre morgon och afton, ju högre man kommer 
mot norr, ha alla nordliga länder mera ljus än mörker 

I norra Finland kan man läsa såsom vid dagsljus hela 
natten i tre månaders tid. Och vinternatten upplyses av 
starka norrsken, varmed Gud velat trösta dessa fattiga 
nordanbygder i deras långa strid mot mörker och köld. 

Nederbördsmängden är olika under olika år och 
varierar jämväl i de särskilda delarna av landet. Genom 
mätningar har man funnit, att nederbördsmängden är mindre vid 
havsvikarna än på fasta landet, och vidare, att 
nederbörden avtar från söder mot norr och är minst i Enontekis 
Sodankylä och Enare lappmarker. Därefter tilltar den 
åter, ju närmare man kommer den norska 
Ishavskusten. 

Beräknar man ett medeltal, finner man, att i 
Helsingfors 54 dagar av året äro klara, 156 halvklara och 155 
mulna. De flesta klara dagar förekomma i april, maj och 
juni, de flesta mulna i november, december och januari. — 
Regn eller snö faller 15 dagar i januari, 11 dagar i februari, 
11 i mars, 9 i april, och 9 i maj, 10 i juni, 12 i juli och 
augusti; 13 dagar i september, 14 i oktober samt 13 dagar i 
november och 13 dagar i december. 

Nedersbördsmängden beror mycket av vindarna. I 
södra och västra Finland äro sydvästliga vindar 
förhärskande; i landets ostligaste delar ävensom i Lappland är 
syd vinden förhärskande. Jämte dessa äro nordväst- och 
nordanvindar vanliga, i synnerhet om sommaren. 

Havet inverkar också på klimatet. Om våren, så länge 
havsisarna avkyla vattnet, är luften i kustlandet kallare 
och fuktigare än i de inre landsdelarna. Tvärtom 
förhåller det sig om hösten, då det varmare havsvattnet 
meddelar luften i kusttrakterna en del av sin värme. Av 
samma orsak skydda djupa sjöar och rinnande vatten det 
närmaste landet mot frost, men sumpiga trakter äro 
frost-ömma. 

Hårt och kallt är detta land i den höga norden. 
Naturen är här en sträng moder, som icke bortklemar sina 
barn-med veklighet och överflöd. Hon fordrar av dem ett 
ihärdigt arbete, mycket tålamod, mycken försakelse. Vilja de 
icke arbeta och tåla, måste de svälta och dö. Men som 
ersättning få de en härdad och frisk kropp, ett modigt och 
ihärdigt sinnelag. Så har Gud också givit detta land ett 
mildare luftstreck än de flesta andra länder, som äro 
belägna lika högt i norden. Ingenstädes utom i Norge och 
Sverge finnas skogar, åkerbruk och ordnade samhällen så 
nära nordpolen som i Finland. Detta kommer till en del av 
Östersjön och insjöarna, men förnämligast därav, att norra 
delen av Atlantiska oceanen genomlöpes av en varm 
havsström, Golfströmmen, som medelbart ger upphov åt de i 
Finland förhärskande sydliga och sydvästliga vindarna, 
vilka föra med sig en varmare luft från södern.

Boken om vårt land