Politisk Spaltfyllnad (1838)
<div class="layout2" style="text-align:justify">

Politisk Spaltfyllnad.

Hvad det är trefligt öch roligt, att lefva i ett
sådant land söm Sverige! — trefligt, emedan man kan trefva
sig fram med litet nog; roligt, emedan man kan ha
roligt åt sjelfva oroligheten. Under det att Spanska
pepparn på Europas vestra kust tager lifvet af folk och
boskap och Christinos och Carlister, under den heliga
Alliansens beskydd, skjuta till måls på hvarandra, utan
att oroas icke en gång af de öfriga Europeiska
Kabinetternas väderbössor; under det att England och
Ryssland öfver Persien knyta näfvarne mot hvarandra, och
tilldela hvarandra några sidosparkar i Tscherkassien;
vnder det att Turkiet och Egypten som bäst tvinna hop
de snaror, hvarmed de snart nog hals öfver hufvud
skola falla öfver hvarandra, och Grekerna, äfven å sin
sida, börja slå volter med de Egyptiska gräshopporna;
under allt detta, säger jag, lefva vi här ganska väl på
vanlig husmanskost, och hafva dessutom de, efter
hvad som skall synas vid det snart fulländade årets
bokslut, icke lidit brist på godbitar.

Den enskilta välgörenhetens hjelpkällor hafva släckt
lågorna af Wexiö brand. Svea Rikes Erkebiskop har
öst både med handen och tungan, så att han blifvit
matt i beggedera delarne. Crusenstolpe lefver dietiskt
både till kropp och själ. Sommaren är, Gudi vare lof!
förfluten: Vi hafva svettats ej så mycket för den
majestätiskt lifvande Solens strålar, som för det Kongl.
Andra Lifgardets bengaliska eldar. Ej allenast den blåa
himlen, utan äfven det blåa gardet har hvälft sig öfver
vara hufvudhår och lifvat myrorna derunder; ty huru
flitiga hafva vi ej allt sedan den tiden varit? Franska
spektakler både i Operahuset och på gatorna; —
fönterrutor och rabulistbyxor sönderknackade. Mosaister
och Methodister i fri rörelse; — ut- och innanläsning
af kassakistor och biblar; — pengar och botpsalmer i
full klang från Ystad till Haparanda. — Vintern har
nu inträdt. Det är nu af köld och ej mer af rabulism
man hackar tänderna. De basade burrabasarna lunka
in i sina iden, önskande ingenting högre, än att de
hade de i sommarhettan så afkylande hasselknipporna i
sina spisar. Ljusen tändas i husen och himlens
stjernor vexla silfver på sjöarnes isbank. Men på
samhällets höjder slocknar ett och annat af de stora
kronljusen; på dess svallis vrickar en och annan »Gångare god»
sin fot ur led, och blir ledig. Hr Hartmansdorff
lemnar, för första gången i sin lifstid, rum åt en annan
Ire, än sin egen, och drager till Kalmar för att
calmira sig. I glädjen deröfver promenerar Publicisten,
den fula fisken, oaktadt den oblida årstiden, till
Fiskartorpet, tager sig på Traktörsstället derstädes några
sqvallersmörgåsar, äter sig in i dem ända upp till
öronen, för att riktigt vara i smöret, som man säger. Hr 
Almroth får »vedermälen» på »vedermälen», som,
oaktadt deras »knapphaltighet och underhaltighet», icke
torde vara så lätta att smälta. En bagaredräng har vid
Röda Bodarne blifvit naggad, och en Jude, hvad man
i mannaminne ej kan erinra sig, förklarad för icke-slug.
I nya templet på Drottninggatan är öfverflöd på
penningar, men brist derpå i teaterkassan och
Bankodiskonten. Kommittéer, så väl får Kongl. Stora Teaterns
räkning, som för de andra fattighusens i full rörelse.
Natthufvor af träd, icke allenast på Riddarholmskyrkan
och Brunkebergshotellet, utan äfven på alla andra, som
på ett eller annat sätt söka skjuta mot höjden.
Riksembetet rådlöst och Bagare-embetet brödlöst. — Teatra
Nosocomica, Anatomica och Abtronomica i Upsala
förökade med en Teatrum Thaliacum. Mångfaldiga
opinionsyttringar i Studentcorpsen, och enfaldiga i
Consistorium Academicum. Hin Onde skymfad af Östgöta
Correspondent midt under ögonen på Linköpings
Consistorium. Tullmålet här krypit ur skrubben och fått
mål i munnen, och Allmänheten gapar deröfver, väl
vetande att hon fått ett godt mål att tugga på, under det att
några arma syndare, som satt det i halsen på sig, våndas
och svettas erbarmligen, och se med bäfvan mot målet.
Moderna Tidnings-korrespondenter och gammalmodiga
Korrespondentartiklar. Litteraturtidningen har gifvit
upp andan, oaktadt hon aldrig haft någon anda. Vakar
öppnas på Publicitetens frusna insjö till
prenumerationsfiske. Vi inträda på förhoppningarnas område:
Fantasiens slaklina spännes emellan nutidsstolpar och
framtidsmän, under det att förnuftet med förkylda fötter
balancerar deröfver, i hopp att en kommande Riksdag
skall reparera de vådliga bockarne. Men har du då
inga andra förhoppningar i faggorna? Jo, promenera
till slottet, och du här straxt Bazaren på högra sidan
och tomma luften på den venstra. Bazaren blir
naturligtvis ett litet Judéen, der den Fariseiska lyxen nästa
år skall börja sina offerfester; men i byggnaden kommer
äfven en liten Sveitzerirörelse att öppnas, ehuru
onaturligtvis af en icke-Jude. Huru hugsvalande, att
kunna dricka sitt glas både öfver och under Norrbro! Hr
de la Croix kommer att i ordets egentliga bemärkelse
växa Hr Behrens öfver hufvudet, så framt ej den
sednare på något behändigt sätt kan undergräfva sin
öfverman.

Men hafva vi då allenast den toma luften åt
venster? — Nej, tag kannstöperiets gåsvingar på dig, flyg
öfver Bourgeoisiens aftacklade trädbeläten, och så framt
du ej trasslar in vingarne bland Ålands fästningsverk,
skola leende utsigter möta dig från Finlands kuster,
ty Prins Max skall en dag med fridens oliver beströ
grafvårdarne, hvarunder dina stoltaste minnen hvila. —
Men tror du, att nationalhatets glöd skall smälta dina
vingars vax, sänk dig då beskedligt ned under follen
af Sveas frusna, kanske den innan morgondagen är
upptinad, styfkjortel; men förtyck ej, att den unge,
älskvärde Fursten, så till sägandes, tagit maxbiten!

Freja
August Blanche