En mycket uppbyggelig och hjärterörande visa
Statt stilla, du flicka, och se dig väl före, 
besinna, hur farligt i världen det är! 
Det goda du tänke, du tale, du göre, 
för allting du fly alla onda begär! 
Besinna dig väl 
och akta din själ, 
ty snarligt tillstundar ett evigt farväl! 

Jag hastigt uppväxte en oskyldig tärna, 
stor glädje för fader och moder jag var, 
guds ord jag mig lärde och hörde så gärna, 
min frälserman alltid i hjärtat jag bar. 
Jag djävulens list 
ej kände förvisst 
att människan draga från vår herre Krist. 

En yngling, jag älskade ömt och med ära, 
han had' mig trolovat sitt hjärta och hand. 
Han sade: "Om gud vill mig lyckan beskära, 
vi snart skola fästas med äktenskapsband." 
Han pengar hopspart 
och tänkte att snart 
åt oss köpa hemman och ha det så rart. 

Men vid samma tiden det hastigt sig hände, 
då vi så oskyldige levde i ro, 
en främmande herre helt ståtligt anlände 
och satte sig ned i vårt grannskap att bo. 
Förnämer han var 
och stjärna han bar 
och for genom byn i karret alla dar. 

En dag förbifor han föräldrarnas stuga, 
en mängd utav ungdom församlad där var. 
Vi flickor, vi nego, och gossarna buga'. 
Han hälsade vänligt på oss en och var, 
men mest uppå mig, 
så ömt innerlig 
han såg och mig vinka' till vagnen till sig. 

I vagnen han tog mig och kärligen smekte, 
mig sade mång' söta och vänliga ord. 
Min håg uppå högfärd och stolthet strax lekte: 
Ej sådan en heder i byn varit spord. 
Med avundsam blick 
de sågo mitt skick, 
men värst Stor-Pers flickor i magen det gick. 

Min Lasse ock stod där, helt tyst och förlägen, 
med stirrande ögon han följde min färd. 
Jag såg mig om, då jag ett stycke på vägen 
var kommen. Men, redan av satan insnärd, 
jag snart hade glömt 
den, alltid så ömt 
mig älskat och trofastan kärlek berömt. 

"Lägg nu bort din slaga och tröttande spade, 
ditt arbete skämmer båd' händer och hy! 
Du grant skall uppklädas", så greven mig sade, 
"en flicka som du skall ej ses i din by. 
Men nu mer ej sväng 
med oborstad dräng, 
nej, vila på svandun i min gyllne säng!" 

Hur ljuvligt att älskas av så skön en herre! 
På Lasse jag kastade sällan en blick, 
jag höll mig för god. Men ack, snart blev det värre, 
ty hastigt min präktiga lycka förgick; 
den glädjen så skön 
fick oväntad lön, 
ett barn under hjärtat blev otrohets lön. 

En dag greven sade: "Nu skall jag bortresa, 
den tjocka bondtösen kan nu få gå hem." 
Han reste. Jag lämnades där med lång näsa, 
av smärta, jag darrade i varje lem, 
i tårar jag sam 
med ånger och skam 
jag byvägen gick genom skogen mig fram. 

Ack, huru jag blygdes att åter uppsöka 
min far och min mor och min Lasse så kär! 
Dess närmre jag kom, min kval sig föröka, 
jag föll uti skogen av mattighet ner. 
I vanmakt jag låg; 
men då jag uppsåg, 
en nyfödder gosse vid sidan mig låg. 

Förtvivlan och satan mig ingåvo krafter, 
jag strax gick till floden att dränka mitt barn, 
oskyldiga kräket i vattnet jag kastar, 
så gör den, som fallit i djävulens garn; 
det ögat uppslog 
mot himlen och log, 
då böljan det ner uti havsdjupet drog. 

Jag sprang ut i strömmen, mig själv tänkte dränka, 
då någon bakom mig i armarna tog. 
Och se, det var Lasse. "På vad kan du tänka!" 
sad' han. "Kan jag leva, om Brita min dog! 
Sörj icke, min vän, 
gud lever ju än! 
Har du någon plåga, så delar jag den. 

Jag alltid dig älskat med trofast ett sinne, 
fast du varit falsk och otrogen mot mig; 
men detta jag alldeles slagit ur minne, 
då jag nu får se dig så olyckelig." 
"Ack, Lasse, om blott 
du kände mitt brott, 
föraktas och avskys då bleve min lott." 

Men på andra stranden fördolde mig skådat 
de fiskare, då jag den ogärning gjort. 
De länsmän och fjärdingsmän genast uppbådat, 
som grepo mig. Lasses gråt gjorde ej stort. 
"I tjuvkistan in, 
och klå hennes skinn", 
skrek länsman, "för sådan stor illgärning sin!" 

Mitt brott jag bekänt och i morgon jag ledes 
till stupstock och bålet, som jag väl förtjänt. 
Jag flyr till min gud och tror, att ävenledes 
mot mig han är nådig, då han mig förlänt 
tröst utav sitt ord, 
mig styrkt vid sitt bord. 
Jag skiljes nu nöjd från den syndiga jord. 

O flicka, må detta exempel dig lära 
att visa din käraste huldhet och tro, 
att hålla hans redliga kärlek i ära, 
att högfärd och otro ej hos dig må bo! 
Förtrösta på gud 
och lev i hans bud, 
så blir du på sistone himmelens brud! 

Sångtexter
Skillingtryck
Okänd författare