Bibeln (Åkesons översättning)/Moses första bok
MOSES FÖRSTA BOK.

1 Kapitlet.

Skapelsen.

 I begynnelsen skapade Gud 
himlarna och jorden.

. Och jorden var öde och tom,
och mörker var över djupets yta,
och Guds Ande svävade över 
vattnens yta,

. Och Gud sade: »Blive ljus!»
Och det blev ljus.

. Och Gud såg ljuset, att det
var gott; och Gud skilde mellan
ljuset och mörkret.

. Och Gud kallade ljuset dag,
och mörkret kallade han natt.
Och det blev afton, och det blev
morgon, första dagen.

. Och Gud sade: »Blive en 
utsträckning mitt i vattnen, och
blive skillnad emellan vatten och
vatten.»

. Och Gud gjorde 
utsträckningen och skilde mellan vattnet,
som är under utsträckningen, och
vattnet, som är ovanför 
utsträckningen; och det skedde så.

. Och Gud kallade
utsträckningen himmel. Och det blev
afton, och det blev morgon, 
andra dagen.

. Och Gud sade: »Vattnen 
under himmelen samle sig till ett
rum, att det torra må svnas.»
Och det skedde så.

. Och Gud kallade det torrä
jord, och vattnens samlingar 
kallade han hav. Och Gud såg, att
det var gott.

. Och Gud sade: »Jorden
frambringe gräs och örter, som
giva frö, och fruktträd, som bära
frukt efter sin art, vilka hava
sitt frö i sig, på jorden.» Och det
skedde så.

. Och jorden frambringade
gräs och örter, vilka hava frö
efter sin art, och träd, som bära
frukt, vilka hava frö i sig efter
sin art. Och Gud såg, att det var
gott.

. Och det biev afton, och det
blev morgon, tredje dagen.

. Och Gud sade: »Blive ljus
på himmelens utsträckning till
att skilja mellan dagen och 
natten, och de skola vara till tecken
och till bestämda tider och till
dagar och år,

. och de skola vara till ljus
på himmelens utsträckning till
att lysa över jorden». Och det
skedde så.

. Och Gud gjorde de två stora
ljusen, det stora ljuset att regera
dagen, och det lilla ljuset att 
regerå nåtten, ock stjärnorna.

. Och Gud satte dem på 
himmelens utsträckning till att lysa
över jorden

. och till att regera dagen
och natten och till att skilja 
mellan ljuset och mörkret. Och Gud
såg, att det var gott.

. Och det blev afton, och det
blev morgon, fjårde dagen.

. Och Gud sade: »Vattnen

vimle med ett vimmel av levande
djur; och fåglar flyge över 
jorden i himmelens utsträckning.»

. Och Gud skapade de stora
havsdjur och alla levande djur,
som kräla, av vilka vattnen vimla,
(vart) efter sin art, så ock alla
bevingade fåglar efLer deras art.
Och Gud såg, att det var gott,

. Och Gud välsignade dem
och sade: »Varen fruktsamma och
förökens och uppfyllen havens
våtten; och fåglarna föröke sig
på jorden.» 

. Och det blev afton, och det
blev morgon, femte dagen.

. Och Gud sade: »Jorden 
frambringe levande djur efter deras
arter, fänad och kräldjur och
vilda djur på jorden, efter deras
arter.» Och det skedde så.

. Och Gud gjorde vilda djur
på jorden efter deras arter och
fänaden efter deras arter och
markens alla kräldjur efter deras
arter, Och Gud såg, att det var
gott.

. Och Gud sade: »Vi vilja
göra månniskan efter vår bild,
till vår likhet; och hon skall
härska över havens fiskar och
över himmelens fåglar och över
fänaden och över hela jorden och
över alla kräldjur, som kräla på
jorden.» 

. Och Gud skapade människan
efter sin bild, ja, efter Guds 
avbild skapade han henne. Man och
kvinna skapade han dem.

. Och Gud välsignade dem,
och Gud sade till dem: »Varen
fruktsamma och föröken eder och
uppfyllen jorden och underkuven
den; och härsken över havets
fiskar och över himmelens fåglar
och över varje djur, som krälar
på jorden.»

. Och Gud sade: »Se, jag giver
eder alla örter, som frambringa
frö och som åro på hela jorden,
och alla (frukter av) träd, som
äro fruktträd, sonr hava frö; de
skola vara eder till föda.

. Och åt alla djur på jorden
och åt alla himmelens fåglar och
åt allt, som krälar på jorden, i
vilket är en levande sjä1, skola
alla gröna örter vara till föda.»
Och det skedde så. 

. Och Gud såg allt, som han
hade gjort, och se, det var 
mycket gott. Och det blev afton, och
det blev morgon, sjätte dagen.

2 Kapitlet.
Den sjunde dagen. Edens lustgård. Kvinnans skapelse.

 Så blevo himlarna och jorden
fulländade och all deras här.

. Och Gud fulländade på sjunde
dagen sitt verk, som han gjorde;
och han upphörde på sjunde 
dagen från allt sitt verk, som han
hade gjort.

. Och Gud välsignade den
sjunde dagen och helgade den,
ty på den upphörde han från allt
sitt verk, som Gud skapade och
gjorde.

. Detta är himlarnas och 
jordens tillkomst, då de skapades,
när Jehová, Gud, gjorde jorden
och himlarna

. Då var ännu ingen markens
buske på jorden, och ingen 
markens ört hade ännu skjutit upp,
ty Jehová, Gud, hade icke Iåtit
regna på jorden, och ingen 
människa fanns till att bruka jorden.

. Och en dimma steg upp från
jorden och vatlnade hela jordens
yta.

. Och Jehová, Gud, bildade
människan av jordens stoft och
blåste livets ande i hennes näsa,
och människan blev en levande
sjäI. 

. Och Jehová, Gud, planterade
Edens lustgård österut, och där
satte han människan, som han
hade bildat.

. Och Jehová. Gud, lät 
allahanda träd, som voro behagliga
till att se och goda till att äta
av, uppväxa av jorden och livets

träd mitt i lustgården samt 
kunskapens träd på gott och ont.

. Och en flod gick ut från
Eden till att vattna lustgården,
och därifrån delade den sig och
blev till fyra begynnande 
strömmar.

. Den förstas namn år Pison;
det år den, som löper omkring
hela landel Havila, varest guld
finnes,

. och detta landets guld är
gott; där är bedellium och 
stenen onyx.

. Och den andra strömmens
namn år Gihon; det är den, som
löper omkring hela landet Kus.

. Och den tredje strömmens
namn är Hiddekel; det är den,
som går öster om Assur, Och
den fjärde strömmen är Frat.

. Och Jehová, Gud, tog 
människan och satte henne i Edens
lustgård till att bruka den och
bevara den.

. Och Jehová, Gud, bjöd 
människan, sågande: »Du må fritt äta
av alla träd i lustgården,

. men av kunskapens träd på
gott och ont skall du icke äta,
ty på den dag du äter därav,
skall du visserligen dö.»

. Och Jehová, Gud, sade: »Det
är icke gott, att människan är
allena. Jag skall göra henne en
hjälp, motsvarande henne.»

. Då nu Jehová, Gud, danat
av jord alla djur på jorden och
alla himmelens fåglar, så förde
han dem till människan för att
se, vad hon ville kalla dem. Och
såsom människan kallade varje
levande sjåI, det skulle vara dess
namn.

. Så gav människan namn åt
all fänad och åt himmelens 
fåglar och åt alla djur på marken.
Men för människan fanns ingen
hjälp, som motsvarade henne.

. Då lät Jehová, Gud, en
tung sömn falla över människan,
och hon sov, och han tog ett av
hennes revben och tillslöt med
kött i stållet för det.

. Och Jehová, Gud, byggde
revbenet, som han tog av 
människan, till en kvinna och förde
henne till människan,

. Då sade människan: »Denna
gång är det ben av mina ben och
kött av mitt kött. Denna skall
kallas maninna, ty hon är tagen
aV mannen.»

. Därför skall mannen 
övergiva sin fader och moder och
bliva vid sin hustru, och de skola
vara till ett kött.

. Och Adam kallade sin 
hustrus namn Eva, därför att hon är
moder till allt levande.

. Och Jehová, Gud, gjorde åt
Adam och hans hustru kjortlar av
skinn och klädde på dem.

. Och Jehová, Gud, sade: >Se,
Adam har blivit såsom en av oss
till att känna gott och ont. Men
nu, på det att han icke skall 
utsträcka sin hand och taga även av
livets träd och äta och leva 
beständigt>, -

. så förvisade Jehová, Gud,
honom från Edens lustgård till
att bearbeta jorden, varav han
var tagen.

. Ja, han drev Ädam ut och
satte öster om Edens lustgård
keruberna och ett blixtrande
svärd, som vände sig av och an,
för att vakta vägen till livets
träd.

4 Kapitlet.

Kain och Abel. Kains släkttavla. Set.

 Och Adam kände sin hustru
Eva, och hon blev havande och
födde Kain och sade: »Jag har
fått en man med Jehovás hjäIp.»

. Och hon födde framdeles
hans broder Abel. Och Abel blev
en fårherde, men Kain blev 
åkerbrukare.

. Och det skedde efter någon
tid, att Kain frambar åt Jehová
en gåva av jordens frukt.

. Och Abel frambar, även han,
av de förstfödda i sin hjord och
av deras fett. Och Jehová såg
till Abel och till hans gåva;

. men till Kain och till hans
gåva såg han icke. Då upplågade

(vreden) mycket hos Kain, och
han lät sitt ansikte sånka sig.

. Och Jehová sade till Kain:
»Varför brinner din vrede, och
varför sänkes ditt ansikte?

. Är det icke så, att om du gör
gott, så är ansiktet upplyft; men
om du icke gör gott, så lurar
synden vid dörren, och till dig
är dess åtrå. men du bör härska
över den.»

. Och Kain talade till sin 
broder Abel; och det skedde, då de
voro på marken, att Kain stod
upp mot sin broder Abel och 
dödade honom.

. Och Jehová sade till Kain:
»Var är Abel, din broder?» Och
han sade: ».Jag vet icke; är jag
min broders vaktare?»

. Och han sade: »Vad har du
gjort? Din broders blods röst 
ropar till mig från jorden.

. Och nu vare du förbannad
på jorden, som öppnade sin mun
för att taga din broders blod av
din hand.

. När du brukar jorden, skall
den icke mer giva dig sin kraft.
Irrande och flyktig skall du vara
på jorden.»

. Då sade Kain till Jehová:
»Min missgärning är större, än
(att) jag.kan bära (den).

. Se, du driver mig i dag bort
från landet, och jag må dölja mig
för ditt ansikte och vara irrande
och flyktig på jorden; och det
händer, att vem som helst, som
finner mig, skall döda mig.»

. Men Jehová sade till 
honom: »Icke så; vem helst som 
dödar Kain, det skall håmnas 
sjufalt.» Och Jehová satte tecken
på Kain, att icke någon, som
fann honom, skulle slå honom
ihjäl.

. Så gick Kain bort från 
Jehovás ansikte och bodde i landet
Nod, öster om Eden.

. Och Kain kände sin hustru,
och hon blev havande och födde
Hanok. Och han byggde en stad
och kallade stadens namn Hanok,
efter sin sons namn.

. Och åt Hanok föddes Irad,
och Irad avlade Mehujael, och
Mehujael avlade Metusael, och
Metusael avlade Lemek.

. Och Lemek tog sig två
hustrur; den förstas namn var
Ada, och den andras namn var
Silla.

. Och Ada födde Jabal; han
var fader till dem som bo i tält
och hava hjordar.

. Och hans broders namn var
Jubal; han blev fader till alla
dem som hantera cittra och flöjt.

. Och Silla, hon födde 
Tubal-Kain, som hamrade allahanda
verktyg av koppar och järn. Och
Tubal-Kains syster var Naama.

. Och Lemek sade till sina
hustrur: »Ada och Silla, hören
min röst; Lemeks hustrur, 
märken mitt ord: Jag dödade en man
för mitt sår och en yngling för
min skråma.

. Om Kain blir hämnad 
sjufalt, då Lemek sjuttio-sju-falt.»

. Och Adam kände åter sin
hustru, och hon födde en son och
kallade hans namn Set; ty hon
sade: »Gud har givit mig en 
annan säd i stället för Abel, som
Kain dödade.»

. Och åt Set, ja, även åt 
honom föddes en son, och han 
kallade hans namn Enos. Då begynte
man åkalla Jehovás namn.

5 Kapitlet.

Sets släkttavla.

 Detta är människosläktets bok.
På den dag Gud skapade 
människan, gjorde han henne i Guds
likhet.

. Man och kvinna skapade han
dem och välsignade dem och 
kallade deras namn människa, på
den dag de blevo skapade.

. Och Adam levde ett hundra

trettio år och avlade en son i sin
likhet, efter sin bild, och kallade
hans namn Set.

. Och Adams dagar, sedan han
hade avlat Set, blevo åtta hundra
år, och han avlade söner och
döttrar.

. Men alla Adams dagar, som
han levde, voro nio hundra 
trettio år; och han dog.

. Och Set levde ett hundra
fem år, och han avlade Enos.

. Och Set levde, sedan han
avlat Enos, åtta hundra sju år
och avlade söner och döttrar.

. Men alla Sets dagar voro nio
hundra tolv år; och han dog.

. Och Enos levde nittio år, och
han avlade Kenan.

. Och Enos levde, sedan han
avlat Kenan, åtta hundra femton
år och avlade söner och döttrar.

. Men alla Enos' dagar voro
nio hundra fem år; och han dog.

. Och Kenan levde sjuttio år,
och han avlade Mahalalel.

. Och Kenan levde, sedan han
avlat Mahalalel, åtta hundra
fyrtio år och avlade söner och
döttrar.

. Men alla Kenans dagar voro
nio hundra tio år; och han dog.

. Och Mahalalel levde 
sextiofem år, och han avlade Jered.

. Och Mahalalel levde, sedan
han hade avlat Jered, åtta 
hundra trettio år och avlade söner
och döttrar.

. Men alla Mahalalels dagar
voro åtta hundra nittiofem år;
och han dog.

. Och Jered levde ett hundra
sextiotvå år, och han avlade
Hanok.

. Och Jered levde, sedan han
avlat Hanok, åtta hundra år och
avlade söner och döttrar.

. Men alla Jereds dagar voro
nio hundra sextiotvå år; och han
dog.

. Och Hanok levde sextiofem
år, och han avlade Metusela.

. Och Hanok vandrade med
Gud tre hundra år, sedan han
avlat Metusela, och han avlade
söncr och döttrar.

. Men alla Hanoks dagar voro
tre hundra sextiofem år.

. Och Hanok vandrade med
Gud, och han var icke mer, ty
Gud tog honom.

. Och Metusela levde ett 
hundra ättiosju år, och han avlade
Lemek.

. Och Metusela levde, sedan
han avlat Lemek, sju hundra
åttiotvå år och avlade söner och
döttrar.

. Men alla Metuselas dagar
voro nio hundra sextionio år;
och han dog.

. Och Lemek levde ett hundra
åttiotvå år och avlade en son.

. Och han kallade hans namn
Noa och sade: »Denne skall trösta
oss vid vårt verk och våra 
händers möda på den jord, som 
Jehová har förbannat.»

. Och Lemek levde, sedan
han avlat Noa, fem hundra 
nittiofem år och avlade söner och
döttrar.

. Men alla Lemeks dagar voro
sju hundra sjuttiosju år; och han
dog.

. Och Noa var fem hundra
år gammal, och Noa avlade Sem,
Ham och Jafet.

6 Kapitlet.

Människans ondska. Floden förkunnas. Årken bygges.

 Och det skedde. att då 
människorna bcgynte förökas på
jorden och döttrar födcles åt dem,

. då sågo Guds söner 
människors döttrar, att de voro 
sköna, och de togo sig hustrur av
alla, vilka de utvalde.

. Då sade Jehová: »Min Ande
skall icke tvista med människan
beständigt, i sin förvillelse är hon
dödlig; dock skola hennes dagar
bliva ett hundra och tjugu år.»

. Jättar blevo till på jorden i
de där dagarna, ja, just efter det
att Guds söner ingingo trll 
människors döttrar, och de födde
barn åt dem; så blevo de väldiga
till, som från fordom äro 
namnkunniga män. 

. Och då Jehová såg, att 
människans ondska var stor på 
jorden, och att allt hennes hjärtas
påfund var ont varje dag,

. så beklagade Jehová, att han
hade gjort människan på jorden,
och det var tungt för hans hjarta.

. Och Jehová sade: 
»Människan, som jag har skapat, skall
jag utrota från jorden, både 
människor och djur och kryp och
himmelens fåglar; ty jag 
beklagar, att jag gjorde dem.»

. Men Noa fann behag för
Jehovás ögon.

. Dessa äro Noas släkter. Noa
var en rättfärdig och ostrafflig
man bland sina samtida; Noa
vandrade med Gud.

. Och Noa avlade tre söner:
Sem, Ham och Jafet.

. Och jorden fördärvades 
inför Guds ansikte, ja, jorden var
full av våld.

. Och Gud såg jorden, och se,
hon var fördärvad, ty ailt kött
hade fördärvat sin väg på jorden.

. Då sade Gud till Noa: »Allt
kötts ände har kommit för mitt
ansikte, ty jorden år full av deras
våld; och se, jag vill fördärva
dem tillika med jorden.

. Gör dig en ark av goferträ,
gör rum i arken, du skall ock
överstryka clen innan- och 
utantill med beck.

. Och detta är sådan du skall
göra den: tre hundra alnar skall
arkens långd vara, femtio alnar
dess bredd och trettio alnar dess
höjd;

. ett fönster skall du göra på
arken, och intill en aln ovan ifrån
skall du avsluta det; och arkens
dörr skall du sätta på dess sida;
och du skall göra ett nedersta,
ett andra och ett tredje (rum).

. Ty jag, se, jag skall låta en
vattenflod komma över jorden
till att fördärva allt kött, i vilket
är en levande ande, under 
himmelen; allt, som år på jorden,
skall dö.

. Men med dig skall jag 
upprätta ett förbund; och du skall gå
in i arken, du och dina söner och
din hustru och dina söners 
hustrur med dig.

. Och av allt levande av allt
kött skall du låta ett par av varje
slag komma in i arken, att de må
leva med dig; hankön och 
honkön skola de vara.

. Av fåglarna efter sin art,
av djuren efter sin art, av alla
kryp på jorden efter deras arter
skall ett par av varje slag komma
in till dig för att bliva vid liv.

. Och du skall taga till dig all
slags näring, som ätes, och samla
det till dlg, och det skall vara
för dig och för dem till att äta.»

. Och Noa gjorde det, ja, 
alldeles såsom Gud befallde honom,
så gjorde han.

7 Kapitlet.

Floden kommer.

 Och Jehová sade till Noa: »Gå
in i arken, du och ditt hela
hus, ty dig har jag sett 
rättfärdig för mig i denna tid.

. Av alla rena djur shall du
taga till dig sju och sju, hankön
och honkön, men av de djur,
som icke äro rena, ett par, 
hankön och honkön; 

. också av himmelens fåglar
sju och sju, hankön och honkön,
till att behålla säd vid liv på hela
jorden.

. Ty sju dagar härefter skall
jag låta regna på jorden, fyrtio
dagar och fyrtio nätter, och jag
skall utrota från jorden allt'
levande, som jag har gjort.»

. Och Noa gjorde alldeles 
såsom Jehová befallde honom.

. Och Noa var sex hundra år

gammal, när flodens vatten kom
över jorden.

. Och Noa och hans söner och
hans hustru och hans söners
hustrur gingo in med honom i
arken för flodens vattens skull.

. Av de rena djur och av de
djur, som icke äro rena, och av
fåglarna och av allt det som 
kryper på jorden,

. gingo par och par, hankön
och honkön, in till Noa i arken,
såsom Gud hade befallt Noa.

. Och det skedde efter de sju
dagarna, då kom flodens vatten
över jorden.

. I det året av Noas liv, då
han var sex hundra år, i den 
andra månaden, på den sjuttonde
dagen i månaden, på denna dag
frambröto alla det stora djupets
källor, och himmelens fönster
öppnade sig.

. Och det blev regn på jorden
fyrtio dagar och fyrtio nätter.

. Ja, på denna dag gingo Noa
och Sem och Ham och Jafet, Noas
söner, och Noas hustru och hans
söners tre hustrur med dem in i
arken,

. de och alla vilda djur efter
sin art och alla tama djur efter
sin art och alla kryp, som krypa
på jorden, efter sin art, och alla
fåglar efter sin art, allt som 
flyger, allt som har vingar.

. Och de gingo in till Noa i
arken, två och två av allt kött, i
vilket var en levande ande.

. Ja, de gingo, hankön och
honkön av allt kött gingo in, 
såsom Gud befallt honom. Och 
Jehová stängde igen efter honom.

. Då kom floden fyrtio dagar
över jorden, och vattnet ökades
och lyfte arken och höjde den
över jorden.

. Och vattnet tilltog och 
förökade sig mycket på jorden, och
arken drev på vattnet.

. Och vattnet tog ganska 
mycket överhand på jorden, och alla
höga berg, som voro under hela
himmelen, blevo övertäckta.

. Vattnet steg femton alnar
högt över bergen.

. Så dog allt kött, som rörde
sig på jorden, både fåglar och
tama djur och vilda djur och
varje kryp, som krälar på jorden,
och alla människor.

. Allt det sorir hade livs 
andedräkt i sin näsa, allt som var på
det torra dog.

. Och han utrotade allt 
levande, som var på jordens yta,
både människa och djur och kryp
och himmelens fåglar; ja, de 
utrotades från jorden, och endast
Noa blev kvar och vad som var
med honom i arken.

. Och vattnet hade överhand
på jorden ett hundra femtio
dagar.

8 Kapitlet.

Floden upphör. Noas offer och Guds löfte.

 Och Gud tänkte på Noa och på
alla vilda djur och på alla
tama djur, som voro med honom
i arken. Och Gud lät en vind gå
fram över jorden, och vattnet
sjönk;

. och djupets källor och 
himmelens fönster blevo tillslutna,
och regnet från himmelen 
upphörde.

. Och vattnet föll allt mer och
mer från jordens yta; och vattnet
förminskades efter ett hundra
femtio dagar.

. Och arken stannade på 
Ararats berg i sjunde månaden, på
sjuttonde dagen i månaden.

. Och vattnet avtog och 
minskades intill den tiondä månaden.
På första dagen i tionde 
månaden syntes bergens toppar.

. Och det skedde, efter fyrtio
dagar öppnade Noa fönstret på
arken. som han hade gjort,

. och han sände uf en korp;
och denne gick fram och tillbaka.

ända tills vattnet var borttorkat
från jorden.

. Och han sände en duva ut
från sig för att se. om vattnet
hade -avtagit från jordens yta.

. Men duvan fänn icke vila
för sin fot, och hon återvände
till honom i arken, ty det var
vatten över hela jordens yta. Och
han räckte ut sin hand och förde
henne in till sig i arken.

. Och han bidade ännu sju
andra dagar och släppte åter 
duvan ur arken.

. Och duvan återkom till 
honom mot aftonen, och se, det var
ett friskt olivlöv i hennes näbb.
Då förstod Noa, att vattnet hade
avtagit på jorden.

. Men han bidade ännu andra
sju dagar och sände så ut duvan,
och hon vände icke åter till 
honom något mer.

. Och det skedde i sex hundra
första året, i den första månaden,
på första dagen i månaden, att
vattnet torkade upp från jorden.
Och Noa tog bort täckeiset av
arken, och han såg, och se, 
jordens yta torkades.

. Och i den andra månaden,
på tjugusjunde dagen i månaden,
blev jorden torr.

. Då talade Gud till Noa och
sade:

. »Gå ut ur arken, du och din
hustru och dina söner och dina
söners hustrur med dig.

. För ut med dig alla djur,
som äro med dig, av allt kött,
både av fåglar och av boskap och
av alla kryp, som kräla på 
jorden, och de skola vimla få 
jorden och vara fruktsamma bch
föröka sig på jorden.»

. Så gick Noa ut och hans
söner och hans hustru och hans
söners hustrur med honom.

. Alla djur, alla kryp och alla
fåglar, ja, alla som röra sig på
jorden gingo ut ur arken, eftär
sina släkter.

. Och Noa byggde ett 
offerbord åt Jehová och tog av alla
rena djur och av alla rena fåglar
och uppförde brännoffer på 
offerbordet.

. Och Jehová kände den 
välbehagliga lukten och sade i sitt
hjärta: »Jag skall icke åter 
förbanna jorden något mer för 
människans skull, ty människans 
hjärtas traktan är ond från hennes
ungdom. Och jag skall icke mer
härefter slå allt levande, såsom
jag har gjort.

. Sådd och skörd, köld och
hetta, sommar och vinter, dag
och natt skola icke upphöra 
under jordens alla dagar.»

9 Kapitlet.
Guds förbund med Noa. Noas ord till sina söner. Noas död.

 Och Gud välsignade Noa och
hans söner och sade till dem:
»Varen fruktsamma och förökens
och uppfyllen jorden.

. Och fruktan och rädsla för
eder skall vara över alla djur på
jorden och över alla himmelens
fåglar, ja, över allt som rörer sig
på jorden och över alla fiskar i
havet; i eder hand äro de givna.

. Allt vad som rörer sig och
har liv skall vara eder till föda,
likaså gröna örter; jag giver eder
allt.

. Endast kött med sin själ i
sitt blod skolen I icke äta. 

. Ty även edert blod skall jag
kräva för edra själar: av varje
djur skall jag kräva det, och av
människans hand; ja, av varje
mans hand skall jag kräva 
människans sjäI, för hans broders
blod.

. Den som utgjuter 
människoblod, hans blod skall av 
människor bliva utgjutet, ty Gud gjorde
människan efter sin bild.

. Så varen nu fruktsamma och

förökens vimlen på jorden och
förökens därpå.»

. Och Gud sade till Noa och
hans söner med honom:

. »Och jag, se, jag skall 
upprätta mitt förbund med eder och
med eder säd efter eder

. och med varje levande själ,
som är med eder, av fåglar, av
tama djur och av alla vilda djur
hos eder på jorden, av alla dem
som gingo ut ur arken, alla 
jordens djur.

. Och jag upprättar mitt 
förbund med eder: intet kött skall
härefter bliva utrotat av flodens
vatten; och härefter skall ingen
flod vara till att fördärva jorden.»

. Och Gud sade: »Detta är
förbundstecknet, som jag gör för
alltid emellan mig och eder och
emellan varje levande själ, som
är hos eder:

. min båge skall jag sätta i
skyn, och han skall vara till ett
förbundstecken mellan mig och
jorden.

. Och det skall ske, når jag
förer skyar över jorden och 
bågen synes i skyn,

. då skall jag komma ihåg
mitt förbund, som är emellan
mig och eder och emellan varje
levande själ av allt kött; och
vattnet skall icke mer bliva flod
till att fördärva allt kött.

. Och bågen skall vara i skyn,
och jag skall se den för att 
komma ihåg det tidsåldriga förbund
emellan Gud och varje levande
själ av allt kött, som är på 
jorden.»

. Och Gud sade till Noa:
»Detta är förbundstecknet, som
jag upprättat emellan mig och
allt kött, som är nå jorden.»

. Och Noas söner, som gingo
ut ur arken, voro Sem, Ham och
Jafet; och Ham är fader till
Kanaan.

. Dessa tre voro Noas söner,
och av dessa befolkades hela
jorden.

. Och Noa började att bliva
en jordbrukare och planterade en
vingård.

. Och han drack av vinet och
blev drucken och blottade sig
mitt i sitt tält.

, Och Ham, Kanaans fader,
såg sin faders blygd, och han 
berättade det för sina båda bröder
utanför.

. Då togo Sem och Jafet ett
täcke, och de lade det båda på
sina skuldror och gingo 
baklänges och övertäckte sin faders
blygd; och deras ansikten voro
bakåt, så att de icke sågo sin
faders blygd.

. Då Noa vaknade upp av sitt
vin och fick veta vacl hans yngste
son hade gjort honom,

. sade han: »Förbannad vare
Kanaan! Trälars träl skall han
vara för sina bröder.»

. Och han sade: »Lovad vare
Jehová, Sems Gud, och Kanaan
vare deras träl!

. Gud göre vitt rum för Jafet,
och han skall bo i Sems tält, och
Kanaan vare deras träl.»

. Och Noa levde efter floden
tre hundra femtio år,

. så att Noas alla dagar voro
nio hundra femtio år; och han
dog.

10 Kapitlet.

Noas söners släkttavla.

 Och dessa äro Noas söners,
Sems, Hams och Jafets, 
släkter, söner som föddes åt dem
efter floden.

. Jafets söner voro Gomer,
Magog, Madai, Javan, Tubal, 
Mesek och Tiras.

. Och Gomers söner voro 
Askenas, Rifat och Togarma.

. Och Javans söner voro Elisa,
Tarsis, Kittim och Dodanim.

. Av dessa blevo folkslagens
kuster befolkade i sina länder,
var och en efter sitt tungomål,
efter sina släkter, i sina folkslag.

. Och Hams söner voro Kus,
Misraim, Put och Kanaan.

. Och Kus' söner voro Seba,

Havila, Sabta, Raema och 
Sabteka. Och Raemas söner voro
Saba och Dedan.

. Och Kus avlade Nimrod; han
begynte bliva väldig på jorden.

 Han var en väldig jägare 
inför Jehová; därför säger man:
»En väldig jägare inför Jehová
såsom Nimrod.»

. Och hans rikes begynnelse
var Babel, Erek, Ackad och
Kalne i Sinears land.

. Från detta land drog han
ut till Assur och byggdc Nineve,
Rehobot-Ir och Kela

. och Resen emellan Nineve
och Kela; denna är »den stora
staden». 

. Och Misraim avlade ludeer,
anameer, lehabeer, naftuheer,

, patroseer och kasluheer,
från vilka filisteerna utgingo,
och kaftoreer.

. Och Kanaan avlade Sidon,
sin förstfödde, och Het

. och jebuseer och amoreer
och girgaseer

. och hiveer och arkeer och
sineer,

. och arvadeer och semareer
och hamateer, Och därefter 
utbredde de kananeiska släkterna
sig.

. Och kananeernas gräns var
från Sidon fram emot Gerar ända
till Gasa, fram mot Sodom, 
Gomorra, Adma och Seboim ända
till Lesa.

. Dessa äro Hams söner, efter
deras släkter, efter deras 
tungomåI, i deras länder och deras
folkslag.

. Och åt Sem, Ebers alla barns
fader, Jafets äldre broder, också
åt honom föddes barn.

. Sems söner voro Elam, 
Assur, Arpaksad, Lud och Aram.

. Och Arams söner voro Us,
Hul, Geter och Mas.

. Och Arpaksad avlade Sela,
och Sela avlade Eber.

. Och åt Eber föddes två 
söner; den enes namn var Peleg,
ty i hans dagar delades jorden;
och hans broders namn var 
Joktan.

. Och Joktan avlade Almodad,
Selef, Hasarmavet, Jera,

. Hadoram, Usal, Dikla,

. Obal, Abimael, Saba, Ofir,
Havila och Jobab,

. Alla dessa voro Joktans 
söner.

. Och deras boning var från
Mesa fram mot Sefar, berget mot
öster.

. Dessa voro Sems barn, efter
deras släkter, efter deras 
tungomål, i deras länder, efter deras
folkslag.

. Dessa äro Noas söners 
släkter, efter deras härkomst, i deras
folkslag. Och från dem utbredde
sig folkslagen på jorden, efter
floden.

11 Kapitlet.

Babels torn. Språkförbistringen. Sems släkttavla. Teras släkttavla.

 Och hela jorden hade ett språk
och enahanda ord.

. Och det skedde, då de tågade
mot öster, att de funno en dal i
Sinears land och bosatte sig där.

. Och de sade den ene till den
andre: »Kommen, låtom oss slå
tegel och bränna det vä1.» Och
teglet tjänade dem till sten, Och
jordbecicet tjänade dem till 
murbruk.

. Och de sade: »Kommen,
låtom oss bygga oss en stad och
ett torn, vars spets når upp i
himmelen, och vi vilja göra oss
ett namn, så att vi icke skola
spridas över hela jordens yta.»

. Och Jehová for ned för att
se staden och tornet, som 
människans söner byggde.

. Och Jehová sade: »Se, de
äro ett enda folk och hava alla
enahanda språk, och detta hava
de begynt att göra. och nu kan
ingen tillbakahålla dem från det,
som de företaga sig att göra.

. Kom, vi vilja stiga ned och
där förvirra deras språk, så att
icke någon förstår den andres
språk.»

. Och Jehová förskingrade dem
därifrån över hela jordens yta;
så att de upphörde ått bygga
staden.

. Därför kallades dess namn
Babel, ty Jehová förbistrade där
hela jordens språk; Jehová för-
skingrade dem därifrån över hela
jordens yta.

. Dessa äro Sems släkter.
Sem var ett hundra är gammal
och avlade Arpaksad, två år efter
floden. 

. Och Sem levde, sedan han
avlat Arpaksad, fem hundra år
och avlade söner och döttrar.

. Och Arpaksad levde 
trettiofem år, och han avlade Sela.

. Och Arpaksad levde, sedan
han avlat Sela, fyra hundra tre
år och avlade söner och döttrar.

. Och Sela levde trettio år,
och han avlade Eber.

. Och Sela levde, sedan han
hade avlat Eber, fyra hundra tre
år och avlade söner och döttrar.

. Och Eber levde i trettiofyra
år, och han avlade Peleg.

. Och Eber levde, sedan han
avlat Peleg, fyra hundra trettio
år och avlade söner och döttrar.

. Och Peleg levde trettio år
och avlade Regu.

. Och Peleg levde, sedan han
avlat Regu, två hundra nio år och
avlade söner och döttrar.

. Och Regu levde trettiotvå
år och avlade Serug.

. Och Regu levde, sedan han
avlat Serug, två hundra sju år
och avlade söner och döttrar.

. Och Serug levde trettio år
och avlade Nahor.

. Och Serug levde, sedan han
avlat Nahor, två hundra år och
avlade söner och döttrar.

. Och Nahor levde tjugunio
år och avlade Tera.

. Och Nahor levde, sedan han
avlat Tera, ett hundra nitton år
och avlade söner och döttrar.

. Och Tera levde sjuttio år
och avlade Abram, Nahor och
Haran.

. Och dessa åro Teras 
släkter. Tera avlade Abram, Nahor
och Haran. Och Haran avlade
Lot.

. Och Haran dog hos Tera,
sin fader, i sitt födelseland, i
Ur i Kaldeen.

. Och Abram och Nahor togo
sig hustrur; Äbrams hustrus namn
var Sarai, och Nahors hustrus
namn var Milka, en dotter av 
Haran, Milkas och Jiskas fader.

. Och Sarai var ofruktsam,
hon hade intet barn.

. Och Tera tog Abram, sin
son, och Lot, Harans son, sin
sonson, och Sarai, sin sonhustru,
sin son Abrams hustru, och förde
dem från Ur i Kaldeen för att
vandra till Kanaans land; och de
kommo till Haran och bodde där.

. Och Teras dagar blevo två
hundra fem år; och Tera dog i
Haran.

12 Kapitlet.
Abrams flyttning till Kanaan. Hans färd till  Egypten.

 Och Jehová sade till Abram: »Gå
ut ur ditt land och från din
släkt och från din faders hus till
det land, som jag skall visa dig.

. Och jag skall göra dig till
ett stort folkslag och välsigna
dig och göra ditt namn stort, och
var en välsignelse.

. Och jag skall välsigna dem
som välsigna dig, och den, som
förbannar dig, skall jag förbanna;
och alla jordens släkter skola 
välsignas i dig.» 

. Och Abram gick, som Jehová
tillsagt honom, och Lot gick med
honom. Och Abram var 
sjuttiofem år gammal, då han drog ut
från Haran.

. Och Abram tog Sarai, sin
hustru, och Lot, sin brorson, och
allt deras gods, som de förvärvat
sig, och själar, som de skaffat
sig i Haran; och de drogo ut för

att gå till Kanaans land, och de
kommo till Kanaans land.

. Och Abram drog genom 
landet ända till platsen Sikem, till
Mores terebintlund. Och 
kananerna voro då i landet.

. Och Jehová visade sig för
Abram och sade: »Din säd skall
jag giva detta land.» Och han
byggde där ett offerbord åt 
Jehová, som visat sig för honom.

. Och han bröt upp därifrån
till berget öster om Betel och
slog upp sitt tält, med Betel i
väster och Ai i öster. Och han
byggde där ett offerbord åt 
Jehová och åkallade Jehovás namn.

. Och Abram tågade vidare,
och han drog mot söder.

. Och där blev hunger i 
landet, och Abram for ned till 
Egypten för att leva såsom främling
där, ty hungern var svår i landet.

. Och det skedde, då han
närmade sig Egypten, sade han
till Sarai, sin hustru: »Se, jag
vet, att du är en skön kvinna
att se på;

. det kan hända, när 
egyptierna se dig, skola de säga:
'Hon är hans hustru', och de
döda mig och låta dig leva.

. Kära, säg, att du är min
syster, att det måtte gå mig väl
för din skull. och min själ må
leva för din skull.»

. Och det skedde, när Abram
kom till Egypten, då sågo 
egyptierna kvinnan, att hon var 
mycket skön.

. Och Faraos furstar sågo
henne och berömde henne för
Farao, och kvinnan blev tagen
in i Faraos hus.

. Och Abram gjorde han gott
för hennes skull, och han fick
får, nötboskap, åsnor, trälar,
trälinnor, åsninnor och kameler.

. Men Jehová slog Farao och
hans hus med stora plågor för
Sarais, Abrams hustrus, skull.

. Då kallade Farao Abram
och sade: »Varför gjorde du mig
detta? Varför gav du icke 
tillkänna för mig, att hon är din
hustru?

. Varför sade du: 'Hon är
min syster', och jag tog henne
mig till hustru? Och nuf se, här
är din hustru, tag henne och gå.»

. Och Farao befallde sina män
om honom att ledsaga honom och
hans hustru och vad han hade.

13 Kapitlet.

Abrams återkomst till Kanaan, Hans skilsmässa från Lot.

 Och Abram drog upp ifrån
Egypten, han och hans hustru
och allt det han hade, och Lot
jämte honom, till sydlandet.

. Och Abram var mycket rik
på boskap, silver och guld.

. Och han drog på sina resor
från söder till Betel, till det
ställe, varest han i begynnelsen
hade sitt tält, emellan Betel och
Ai,

. till det rum, varest han 
första gången hade gjort offerbord,
och där åkallade Äbram Jehovás
namn.

. Och även Lot, som vandrade
med Abram, hade får och 
boskap och tält.

. Och landet kunde icke bära
dem, så att de kunde bo 
tillsamman; ty deras egendom vår stor,
så att de icke kunde bo 
tillsammans.

. Och det var träta mellan
Abrams boskapsherdar och Lots
boskapsherdar. Kananeer och 
periseer bodde då i landet.

. Och Abram sade till Lot:
»Käre, må icke träta vara mellan
mig och dig och mellan mina
herdar och dina herdar, ty vi
äro ju bröder.

. Är icke hela landet för dig?
Käre, skilj dig från mig; vill du
till vänster, så vill jag till höger,
och om du vill till höger, så vill
jag till vånster.»

. Och Lot lyfte upp sina ögon
och såg hela Jordanslätten, att

den var vattenrik överallt; ty
innan Jehová fördärvade Sodom
och Gomorra, var den såsom 
Jehovás trädgård, såsom Egyptens
land, fram emot Soar.

. Och Lot utvalde åt sig
hela Jordanslätten. Och Lot drog
österut, och de skilde sig från
varandra.

. Abram bodde i Kanaans
land, och Lot bodde i städerna
på slätten, och han flyttade med
tälten intill Sodom.

. Och männen i Sodom voro
onda och syndade mycket mot
Jehová.

. Och Jehová sade till Abram,
sedan Lot skilt sig från honom:
»Käre, lyft upp dina ögon och se
från det rum, där du är, mot
norr och mot söder och mot öster
och mot väster.

. Ty hela landet, som du
ser, skall jag giva åt dig och din
säd för alltid.

. Och jag skall göra din säd
såsom stoftet på jorden; om 
någon kan räkna stoftet på jorden,
kan även din säd räknas.

. Stå upp, gå genom landet
efter dess längd och efter dess
bredd, ty dig skall jag giva det.»

. Och Abram flyttade tältet
och kom och bodde i Mamres 
eklund, som är vid Hebron, och
där byggde han offerbord åt 
Jehová.

14 Kapitlet.
Kedorlaomers krigståg. Lots befrlelse. Abram och Melkisedek.

Och det skedde i de dagar, då
Amrafel var konung i Sinear,
Arjok konung i Ellasar, 
Kedorlaomer konung i Elam och Tideal
konung över Goim,

. att de började krig med Bera,
konungen i Sodom, och med
Birsa, konungen i Gomorra, 
Sinab, konungen i Adma, och 
Semeber, konungen i Seboim, och
konungen i Bela, det är Soar.

. Alla dessa kommo, förenade,
tillsamman i Siddims dal, den är
(nu) Salthavet.

. Tolv år hade de tjånat 
Kedorlaomer, men i det trettonde
året avföllo de.

. Och i det fjortonde året
kom Kedorlaomer och de 
konungar, som voro med honom; och
de slogo rafaeerna i 
Asterot-Karnaim och suseerna i Ham och
emeerna i Save-Kirjataim

. och horeerna på deras berg
Seir, intill El-Paran, som är vid
öknen.

. Så återvände de och kommo
till En-Nlispat, det år Kades, och
slogo hela amalekitiska landet
och även amoreerna, som bodde
i Hasason-Tamar.

. Då drogo konungen i Sodom,
konungen i Gomorra, konungen i
Adma, konungen i Seboim och
konungen i Bela, det är Soar, ut
och ordnade sig till strid mot
dem i dalen Siddim -

. mot Kedorlaomer, konung i
Eiam, och Tideal, Goims konung,
och Amrafel, konung i Sinear
och Arjok, konung i Ellasar, fyra
konungar mot de fem.

. Och dalen Siddim var full
av jordbecksgropar. Och 
konungarna av Sodom och Gomorra
flydde och föllo däri, och de 
övriga flydde till bergstrakten.

. Och de togo allt gods i
Sodom och Gomorra och alla 
deras livsmedel och drogo bort.

. Och de togo Abrams 
brorson Lot och hans gods och drogo
bort; ty han bodde i Sodom.

. Då kom en undsluppen och
berättade hebreen Abram det; han
bodde i terebintlunden (som 
tillhörde) amoreen Mamre, som var
Eskols och Aners broder, och de
voro i förbund med Abram.

. Då Abram hörde, att hans
broder var fången, så drog han
ut med sina tre hundra aderton
övade män, som voro födda i
hans hus, och förföljde fienderna
ända till Dan.

. Och han delade sig (och

föll) över dem om natten, han
och hans tjänare, och slog dem
och förföljde dem ånda till Hoba,
vilket är vänster om Damaskus.

. Och han förde allt gods 
tillbaka, och även sin broder Lot
och hans gods förde han tillbaka,
ävensom kvinnorna och folket.

. Då han återvånde, efter att
hava slagit Kedorlaomer och de
konungar, som voro med honom,
gick konungen i Sodom honom
till mötes vid Savedalen, det är
konungsdalen.

. Och Melki-Sedek, konung i
Salem, förde ut bröd och vin;
och han var Guds, den Högstes,
helgare. 

. Och han välsignade honom
och sade: »Välsignad vare Abram
av Gud, den Högste, ägare av
himlar och jord!

. Och högtlovad vare Gud,
dcn Högste, som gav dina fiender
i din hand!»

. Och Abram gav honom 
tionde av allt. Och konungen i
Sodom sade till Abram: »Giv mig
folket, och tag du godset.»

. Men Abram sade till 
konungen av Sodom: »Jag upplyfter
min hand till Jehová, Gud, den
Högste, ägare av himlar och
jord,

. att jag av allt, som är ditt,
icke vill taga en tråd eller en
skorem, att du icke skall såga:
'Jag har gjort Abram rik';
. utan blott vad de unga 
männen förtärt, och de mäns del,
vilka gingo med mig. Aner, 
Eskol och Mamre, de må taga sin
del.»

15 Kapitlet.

Jehovas förbund med Abram.

 Sedan detta hade skett, kom
Jehovás ord till Abram uti
en syn, sägande: »Frukta icke,
Abram, jag är din sköld; din
lön skall bliva mycket stor.»

. Och Abram sade: »Herre, 
Jehová, vad vill du giva mig? Jag
går ju bort barnlös, och 
arvtagare till mitt hus bliver denne
Elieser från Damaskus.»

. Och Abrarn sade: »Se, åt mig
har du icke givit någon säd; och
se, en född i mitt hus skall ärva
mig.»

. Och se, Jehovás ord skedde
till honom sägande: »Icke skall
denne ärva dig, utan en, som
går ut från ditt inre, han skall
ärva dig.»

. Och han förde honom ut och
sade: »Käre, se upp till 
himmelen och räkna stjärnorna, om du
kan räkna dem., Och han sade
till honom: »Så skall din säd
vara.»

. Och han trodde på Jehová,
och han räknade honom det till
rättfärdighet.

. Och han sade till honom:
»Jag är Jehová, som har fört dig
ut från Ur i Kaldeen för att giva
dig detta land till att besitta det.»

. Då sade han: »Herre, Jehová,
varav skall jag veta, att jag skall
besitta det?»

. Och han sade till honom:
»Tag åt mig en treårig kviga och
en treårig get och en treårig
vädur och en turturdnva och en
ung duva.»

. Och han tog åt honom allt
detta och delade dem mitt itu
och lade var sin del mitt emot
den andre; men fåglarna delade
han icke.

. Och rovfåglarna slogo ned,
på de döda kropparna, men
Abram drev bort dem.

. Och då solen var nära att
gå ned, så föll en djup sömn
över Abram, och se, en 
förskräckelse av stort mörker föll över
honom.

. Då sade han till Abram:
»Du skall visserligen veta, att
din säd skall vara främmande i
ett land, som icke är deras, och
man skall underkuva dem och
förtrycka dem fyra hundra år.

. Men just det folkslag, som

de skola träla, skall jag döma.
Och sedan skola de gå ut med
mycket gods.

. Men du skall gå till dina
fäder med frid, du skall bliva
begraven i god ålderdom.

. Och i den fjärde mansåldern
skola de komma hit igen. ty förr
är icke de amoreers ondska 
fulländad.»

. Och det skedde, då solen
gått ned, och det hade blivit ett
tjockt mörker, se, då var en 
rykande ugn och en eldslåga, som
gick fram mellan dessa stycken.

. På denna dag gjorde Jehová
ett förbund med Abram och sade:
»Åt din säd har jag givit detta
land, från Egyptens flod till den
stora floden, floden Frat:

. kaineers, kenaseers, 
kadmoneers, heteers,

. periseers, rafaeers,

. amoreers, kananeers, 
girgaseers och jebuseers land.»

16 Kapitlet.

Hagar och Ismael.

 Och Sarai, Abrams hustru, födde
honorn icke barn. Men hon
hade en egyptisk tjänarinna, och
hennes namn var Hagar.

. Och Sarai sade till Abram:
»Se, käre, Jehová har tillslutit
mig, så att jag icke föder; käre,
gå in till min tjänarinna, kanske
jag kunde uppbyggas av henne.»
Och Abram lydde Sarais röst.

. Så tog Sarai, Abrams hustru
sin egyptiska tjänarinna, efter
det att Abram hade bott tio år
i Kanaans land, och hon gav
henne åt Abram, sin man, till
hustru.

. Och han gick in till Hagar,
och hon blev havande. Och då
hon såg, att hon blev havande,
så ringaktade hon sin fru.

. Då sade Sarai till Abram:
»Den orätt jag lider är din skuld;
jag gav min tjänarinna i din
famn, och hon ser, att hon är
havande, och jag är ringa aktad
i hennes ögon. Jehová skall döma
mellan mig och dig.»

. Då sade Äbram till Sarai:
»,Se, din tjånarinna är i din
hand, gör med henne det som är
gott i dina ögon.» Och Sarai 
ödmjukade henne, och hon flydde
från henne.

. Men Jehovás ängel fann
henne vid en vattenkälla i öknen,
vid källan på vägen till Sur.

. Och han sade: »Hagar, Sarais
tjänarinna, vårifrån kommer du
och varthän går du?» Och hon
sade: ,Jag flyr från min fru
Sarai.»

. Och Jehovás ängel sade till
henne: »Återvänd till din fru och
ödmjuka dig under hennes 
händer.»

. Och Jehovás ängel sade till
henne: »Jag skall göra din säd
mycket talrik, så att den för
myckenhets skull icke kan 
räknaS.»

. Och Jehovás ängel sade till
henne: »Se. du är havande och
skall föda en son. och du skall
kalla hans namn Ismael, ty 
Jehová har hört ditt elände.

. Han skall vara såsom en
vildåsna bland människor; hans
band skall vara mot alla och 
allas hand mot honom; och han
skall bo öster om alla sina 
bröder.»

. Och hon åkallade Jehovás
namn, hans som talade med 
henne, sägande: »Du Gud ser mig!»
Ty hon sade: »Har jag just här
sett en skymt av honom, som
ser mig?»

. Därför kallar man brunnen:
Beer-Lahai-Roi; se, den är 
mellan Kades och Bered.

. Och Hagar födde Abram en
son; och Abram gav sin son, som
Hagar födde, namnet Ismael.

. Och Abram var åttiosex år
gammal, när Hagar födde Ismael
åt Abram.

17 Kapitlet.
Löftet om Isak. Omskårelsen.

 Och Abram var nittionio år
gammal, och Jehová syntes för
Abram och sade till honom: »Jag
är Gud allsmäktig; vandra inför
mitt ansikte och var fullkomiig.

. Och jag skall göra mitt 
förbund mellan mig och dig, och
jag skall föröka dig ganska 
mycket.»

. Då föll Abram på sitt 
ansikte, och Gud talade med 
honom, sägande:

. »Vad mig angår, se, mitt
förbund är med dig, och du skall
bliva fader för en mängd 
folkslag.

. Och ditt namn skall icke mer
kallas Abram, utan ditt namn
skall vara Abraham, ty jag gör
dig till fader för en mängd 
folkslag.

. Och jag skall göra dig 
ganska mycket fruktsam, och jag
skall göra dig till folkslag; och
konungar skola utgå av dig.

. Och jag skall upprätta mitt
förbund mellan mig och dig och
emellan din säd efter dig, i 
deras åldrar, till ett förbund för
alltid, att jag skall vara din Gud
och din säds efter dig;

. och jag skall giva dig och
din säd efter dig det land, i 
vilket du är främmande, hela 
Kanaans land, till besittning för 
alltid, och jag vill vara deras Gud.»

. Och Gud sade till Abraham:
»Just du skall hålla mitt 
förbund, ja, du och din säd efter
dig, i deras släkter.

. Detta år mitt förbund, som
I skolen hålla, mellan mig och
eder och din säd efter dig: allt
mankön hos eder skall omskäras;

. och I skolen omskära eder
kötts förhud, och det skall vara
tecknet till förbundet emellan
mig och eder.

. Och varje gossebarn ibland
eder i edra släkter, skall, då
det år åtta dagar gåmmalt, 
omskäras, och varje utlänning, 
hemfödd eller köpt för penningar,
vilken icke är av din säd.

. Ja, din hemfödde och den
som är köpt, för dina penningar
skall visserligen omskäras: och
mitt förbund om edert kött skall
vara till ett tidsåldrigt förbund.

. Och oomskuren man, 
vilkens förhuds kött icke bliver 
omskuret, just densamma själen
skall utrotas från sitt folk; mitt
förbund har han brutit.

. Och Gud sade till Abraham:
»Din hustru Sarai, hennes namn,
skall du icke kalla Sarai, utan
Sara skall vara hennes namn.

. Och jag skall välsigna
henne, och även av henne skall
jag giva dig en son; ja, jag skall
välsigna henne, och hon skall
vara till en moder för folkslag,
folkslags konungar skola komma
av henne.» 

. Och Abraham föll på sitt
ansikte och log och sade i sitt
hjårta: »Skulle åt en, som är ett
hundra år gammal, födas? Och
skulle Sara, som är nittio år
gammal, föda?»

. Och Abraham sade till Gud:
»O, att Ismael måtte få leva 
inför dig!»

. Och Gud sade: »Ja, just
Sara, din hustru, skall föda dig
en son, och du skall kalla hans
namn Isak; och jag skall 
ubprätta mitt förbund, till ett 
tidsåldrigt förbund, med honom och
med hans säd efter honom.

. Och om Ismael har jag
hört dig; se, jag skall välsigna
honom och göra honom 
fruktsam och ganska mycket föröka
honom. Han skall avla tolv 
furstar, och jag skall göra honom till
ett stort folkslag. 

. Men mitt förbund skall jag
upprätta med Isak, vilken Sara
skall föda åt dig vid denna tid
nästa år.>> 

. Då han fulländat att tala
med honom, så for Gud upp från
Abraham.

. Och Abraham tog Ismael,
sin son, och alla sina hemfödda
och var och en som han köpt för
sina penningar, allt mankön bland
Abrahams husfolk, och omskar
just på samma dag deras förhuds
kött, såsom Gud hade talat med
honom.

. Och Abraham var nittionio
år gammal, då hans förhuds kött
blev omskuret.

. Och Ismael, hans son, var
tretton år gammal, då hans 
förhuds kött blev omskuret.

. Just på samma dag blevo
Äbraham och hans son Ismael
omskurna;

. och allt mankön i hans hus,
den hemfödde och den som var
köpt för penningar av 
främmande, omskuros tillika med honom.

18 Kapitlet.
Jehovás besök hos Abraham. Förnyat löfte till Sara. Abrahams fOrbön för Sodom.

 Och Jehová syntes för honom i
Mamres terebintlund, när han
satt i sitt tälts dörr, då dagen
var het.

. Och han Iyfte upp sina ögon
och såg, och se, tre mån stodo
framför honom. Och då han såg
dem, så lopp han från tältdörren
för att möta dem och böjde sig
till jorden.

. Och han sade: »Min herre,
om jag nu finner ynnest för dina
ögon, gå då, kåre, icke förbi din
tjänare.

. Må det nu hämtas litet 
vatten, att man må två edra fötter;
och luten eder ned under trädet.

. Och jag vill hämta ett
stycke bröd, att I mån stärka
edra hjärtan, sedan kunnen I gå
vidare; ty därför haven I 
kommit fram till eder tjänare.» Och
de sade: »Gör såsom du har sagt.»

. Och Abraham skyndade sig
till tältet titl Sara och sade:
>Skynda dig, tag tre mått 
vetemjöl, knåda det och baka kakor.»

. Och Abraham lopp till 
boskapen och hämtade en späd och
god kalv och gav den till slaven,
och han skyndade att tillreda
den.

. Och han tog löpnad mjölk
och söt mjölk och kalven, som
han tillrett, och satte det för
dem; och han stod hos dem 
under trädet, och de åto.

. Och de sade till honom:
»Var är din hustru Sara?» Och
han sade: »Se, hon är i tältet.»

. Och han sade: »Jag skall
visserligen komma till dig igen
nästa år vid denna tid, och se,
Sara, din hustru, skall'hava en
son.» Och Sara hörde det i 
tältets dörr, ty den var bakom
honom.

. Men Abraham och Sara voro
gamla och framskridna i dagar;
det hade upphört att vara med
Sara efter kvinnors sätt.

. Och Sara log vid sig själv
och sade: »Skulle jag, sedän jag
blivit gammal och min herre är
gammal, hava lusta?» 

. Då sade Jehová till 
Abraham: »Varför log Sara, sägande:
'Skall jag verkligen föda, då jag
är gammal?'

. Skulle något vara omöjligt
för Jehová? På den bestamdä 
tiden skall jag komma till dig igen,
vid denna tid nåsta år, och Sara
skall hava en son.»

. Och Sara nekade, sägande:
»Jag log icke»; ty hon fruktade.
Men han sade: »Nej, ty du log.»

. Och männen stodo upp 
därifrån och vände sig åt Sodom,
och Abraham gick med dem för
att ledsaga dem.

. Då sade Jehová: »skulle jag
dölja för Abraham vad jag vill
göra? 

. Ty Abraham skall 
visserligen bliva till ett stort och 
mäktigt folkslag, och alla folkslag på
jorden skola i honom välsignas.

. Ty jag känner honom, att
han skall befalla sina barn och
sitt hus efter sig, att de skola
bevara Jehovás väg till att utöva
rättfärdighet och dom, på det att
Jehová skall låta komma över
Abraham vad han har lovat 
honom.»

. Och Jehová sade: »Emedan
ropet över Sodom och Gomorra
är stort, och deras synder äro
ganska svåra,

. så vill jag nu fara ned och
se, om de hava gjort allt enligt
ropet, som är kommet till mig,
eller om icke, att jag må veta
det.»

. Och männen vände sig bort
och gingo mot Sodom; men 
Abraham blev ännu stående inför 
Jehová.

. Och Abraham närmade sig
och sade: »Vill du då förstöra
den rättfärdige tillika med den
ogudaktige?

. Kanhända finnas femtio
rättfärdiga i staden; skulle du
även förstöra och icke skona 
platsen för de femtio rättfärdigas
skull, som voro därinne?

. Det vare långt från dig att
göra så, och döda den 
rättfärdige med den ogudaktige; och att
det skulle gå den rättfärdige 
såsom den ogudahtige! Det vare
långt från dig! Den, som dömer
hela jorden, skulle han icke göra
rätt?»

. Och Jehová sade: »Om jag
finner i Sodom femtio 
rättfärdiga inne i staden, då skall jag
skona hela orten Iör deras skull.»

. Och Abraham svarade och
sade: »Se, jag har begynt att tala
till Herren, fastän jag är stoft
och aska.

. Kanhända det fattas fem i
de femtio rättfårdiea; vill du då
fördärva hela staden för de fems
skull?» Och han sade: »Jag vill
icke fördärva den, om jag där
finner fyrtiofem.»

. Och han fortfor ytterligare
att tala till honom och sade:
»Kanhånda fyrtio finnas där.»
Och han sade: »Jag vill icke göra
det, för de fyrtios skull.»

. Och han sade: »Blive dock
icke min Herre missnöjd över att
jag talar. Kanhända trettio skola
finnas dår.» Och han sade: »Jag
vill icke göra det, om jag finner
trettio dår.»

. Och han sade: »Se, nu har
jag begynt att tala till Jehová.
Kanhända tjugu finnas där.» Och
han sade: »Jag skall icke 
fördärva den, för de tjugus skull.»

. Och han sade: »Min Herre
blive dock icke missnöjd över att
jag talar blott denna gång. 
Kanhända tio finnas där.» Och han
sade: ».Iag vill icke fördärva den,
för de tios skull.»

. Och Jehová gick bort, då
han hade fulländat att tala till
Abraham; och Abraham 
återvände till sin plats.

19 Kapitlet.

Sodoms förstöring. Lot, hans hustru och döttrår.

 Och de två änglarna kommo till
Sodom om aftonen, och Lot
satt i porten i Sodom. Och då
Lot såg dem, stod han uPp för
att möta dem och böjde ansiktet
till jorden.

. Och han sade: »Se nu, mina
herrar, tagen dock in i eder 
tjänares hus och bliven över natten,
att man må två edra fötter; så
mån I stå upp tidigt för att fara
eder väg., Men de sade: »Nej, ty
vi vilja stanna på gatan över
natten.» 

. Då nödgade han dem 
mychet, och de togo in hos honom
och kommo i hans hus. Och han
gjorde dem en måltid och bakade
osyrat bröd, och de åto.

. Men innan de hade lagt sig,

omringade stadens män, just 
Sodoms män, huset, från ung ända
till gammal, allt folket, från alla
håll.

. Och de kallade på Lot och
sade till honom: »Var äro de
män, som hava kommit till dig
i natt? För dem ut till oss, att
vi må känna dem.»

. Då gick Lot ut till dem vid
öppningen och slöt dörren till
efter sig.

. Och han sade: »Kära bröder,
gören dem icke ont.

. Se, kära, jag har två 
döttrar, som inga män hava känt.
Kära, jag skall föra dem ut till
eder, att I mån göra med dem
såsom det är gott i edra ögon;
allenast gören dessa män 
ingenting, ty därför hava de kommit
under skuggan av mitt tak.

. Men de sade: »Gå undan!»
Och de sade: »Denne ende har
kommit för att bo såsom 
främling, och beständigt vill han
döma. Nu, vi vilja göra dig mera
ont än dem.» Så trångde de hårt
på mannen, just på Lot, och de
närmade sig för att bryta upp
dörren.

. Men männen räckte ut sin
hand och förde Lot till sig, in i
huset, och stängde dörren.

. Och de människor, som
voro vid husets dörr, slogo de
med blindhet, från liten och ända
till stor, så att de uttröttade sig
på att finna dörren.

. Då sade männen till Lot:
»Vem du ännu har här, måg eller
dina söner eller dina döttrar, ja,
var och en som hör dig till i
staden, för dem ut från denna
ort.

. Ty vi skola fördärva denna
plats, emedan deras rop är stort
inför Jehová, och Jehová har
sänt oss att fördärva den.,

. Och Lot gick ut och talade
till sina mågar, som skulle hava
hans döttrar, och sade: »Stån
upp, gån ut från denna plats; ty
Jehová skall fördärva staden.»
Men han var i sina mågars ögon
såsom skämtande.

. Och då morgonrodnaden
uppgick, skyndade änglarna på
Lot, sägande: »Stå upp, tag din
hustru och dina två döttrar, som
äro tillstädes, att icke du skall
omkomma i stadens missgärning.»

. Och då han dröjde, så 
fattade männen hans hand och hans
hustrus hand och även hans två
döttrars, emedan Jehová ville
skona honom. Och de förde 
honom ut och lämnade honom 
utanför staden.

. Och det skedde, då de fört
dem utanför, att han sade: »Ila
bort för ditt livs. skull! Se icke
bakom dig och stanna icke på
hela denna slätten. Ila bort på
berget, att du icke omkommer.»

. Då sade Lot till dem: »Ack
nej, min Herre!

. Se nu, din tjänare har 
funnit nåd för dina ögon, och din
barmhärtighet är stor, som du
har gjort med mig för att frälsa
min själ; men jag förmår icke
ila bort till berget, så vida det
onda icke skall nå mig, och jag
dör.

. Se, kära, denna stad är
nära att fly till, fastän den är
liten; ack, må jag undkomma dit
- är den icke liten? - att min
själ må leva.»

. Då sade han till honom: »Se,
även i denna säk har jag 
avseende på din person, att jag icke
skall förstöra den staden, om 
vilken du talade.

. Skynda, fly undan dit; tY
jag kan icke göra något, förrän
du kommit dit.» Därför kallas
den stadens namn Soar.

. Solen gick fram över 
jorden, då Lot kom in i Soar.

. Och Jehová lät regna svavel
och eld över Sodom och Gomorra,
från Jehová, från himmelen.

. Och han förstörde dessa
städer och hela slätten och alla
som bodde i städerna och 
markens gröda.

. Men Lots hustru såg sig om,
bakom honom, och hon blev en
saltpelare.

. Och Abraham stod tidigt
upp om morgonen och gick till
den plats, varest han hade stått
inför Jehová,

. och han skådade ut över
Sodom och Gomorra och över
hela landet på slätten; och han
såg, och se, röken av landet gick
upp såsom röken av en ugn.

. Och det skedde, då Gud
förstörde städerna på slätten, så
kom Gud ihåg Abraham, och han
ledsagade Lot ut från mitten av
förstörelsen, då han förstörde de
städer, i vilka Lot hade bott.

. Och Lot gick upp från Soar
och bodde på berget och hans
två döttrar med honom, ty han
fruktade för att bo i Soar; och
han bodde i en håla, han och
hans två döttrar.

. Då sade den förstfödda till
den yngsta: »Vår fader är 
gammal, och i landet är ingen man,
som går in till oss efter all 
jordens sed.

. Kom, vi vilja låta vår fader
dricka vin och ligga hos honom,
så få vi behålla såd vid liv efter
vår fader.»

. Och de läto sin fader dricka
vin i den natten, och den 
förstfödda gick in och lade sig hos
sin fader, och han förnam icke,
då hon lade sig, eller då hon
stod upp.

. Och det hände på följande
dagen, att den förstfödda sade
till den yngsta: »Se, i går natt
låg jag hos min fader; låtom oss
även i natt låta honom dricka
vin, att du må gå in och ligga
hos honom, att vi må behålla säd
vid liv efter vår fader.»

. Och så läto de även i den
natten sin fader dricka vin; och
den yngsta stod upp och låg hos
honom, och han förnam icke, då
hon lade sig, eller när hon stod
upp.

. Så blevo Lots båda döttrar
havande av sin fader.

. Och den förstfödda födde
en son och kallade hans namn
Moab; han är fader till 
moabiterna intill denna dag.

. Och den yngsta, även hon,
födde en son, och hon kallade
hans namn Ben-Ammi, han är
Ammons barns fader intill denna
dag.

20 Kapitlet.

Abraham och hans hustru i Gerar.

 Och Abraham bröt upp därifrån
(och drog) till sydlandet, och
bodde mellan Kardes och Sur; och
han var främling i Gerar.

. Och Abraham sade om Sara,
sin hustru: »Hon är min syster.»
Och Abimelek, konung i Gerar.
sände och hämtade henne.

. Men Gud kom till Abimelek
om natten i en dröm, och sade
till honom: »Se, du skall dö för
den kvinnans skull, som du tagit,
ty hon år gift.»

. Men Abimelek hade icke 
närmat sig till henne, och han sade
»Herre, vill du döda rättfärdigt
folk?

. Har han icke själv sagt till
mig: Hon är min syster'?' Och
hon, ja, just hon själv, sade:
'''Han är min broder'. I mitt 
hjärtas uppriktighet och med 
oskyldiga händer har jag gjort detta.»

. Och Gud sade till honom i
drömmen: »Ja, jag vet, att du
gjorde detta i ditt hjärtas 
uppriktighet, och jag har även 
hållit dig tillbaka från att synda
mot mig; därför har jag icke
tillstatt dig att röra vid henne.

. Och nu, låt mannen få sin
hustru tillbaka; ty han är en 
profet, och han skall bedja för dig,
att du må leva. Men om du icke
giver henne tillbaka, så vet, att
du måste dö och alla som tillhöra
dig.»

. Då stod Abimelek bittida upp
om morgonen och kallade på alla
sina tjänare och talade alla dessa

ord för deras öron; och männen
fruktade mycket.

. Och Abimelek kallade på
Abraham och sade till honom:
»Vad har du gjort oss? Och vad
har jag syndat mot dig, att du
skulle låta denna stora synden
komma över mig och mitt rike?
Du har gjort gärningar mot mig,
wilka icke skulle göras.»

. Och Abimelek sade till
Abraham: »Vad såg du på, att
du gjorde denna sak?»

. Och Abraham sade: 
»Emedan jag tänkte_ 'Helt visst
finnes ingen gudsfruktan på denna 
ålats och de döda mig för min
hustrus skull'.

. Hon är ock i sannong min
syster min faders dotter är hon
men icke min moders dotter. Och
hon blev min hustru.

. Och det skedde är Gud
lät mig gå bort från min faders
hus att jag sade till henne: 'Detta
är den kärlek du skall bevisa mot
mig: På varje plats varthän vi
komma, säg om mig: Han är min
broder'.»

. Då tog Abimelek får och fä
och tjänare och tjänarinnor och
gav Abraham och gav honom
Sara, hans hustru, igen.

. Och Abimelek sade: »Se,
mitt land är inför dig; bo på det
bästa för dina ögon.»

. Och han sade till Sara: »Se,
iaq har givit din broder ett tusen
silversiklar; se. det är för dig
ett ögontäckelse för dem, som
äro när dig, och inför alla, att
dig är rätt bevisad.»

. Och Abraham bad till Gud,
och Gud helade Abimelek och
hans hustrur och hans 
slavinnor, så att de födde.

. Tv Jehová hade alldeles
tillyckt varje moderliv i 
Abimeleks hus, för Saras, Abrahams
hustrus, skull.

21 Kapitlet.

Isaks födelse, Ismael och Hagar i öknen. Åbrahams förbund med Abimelek.

 Och Jehová besökte Sara, såsom
han hade sagt, och Jehová
gjorde med Sara, såsom han hade
talat.

. Och Sara blev havande och
födde Abraham en son i hans
ålderdom, På den bestämda tiden,
som Gud hade sagt honom.

. Och Abraham kallade sin
sons namn, vilken föddes åt 
honom, den som Sara fött åt 
honom, Isak.

. Och Abraham omskar Isak,
sin son, då denne var åtta 
dagar gammal, såsom Gud hade 
befallt honom.

. Och Abraham var ett 
hundra år gammal, då hans son
Isak föddes åt honom.

. Då sade Sara: »Gud har
gjort mig till löje; var och en
som hör det, vill le åt mig.»

. Och hon sade: »Vem skulle
hava sagt för Abraham: 'Sara 
giver barn di?' Ty jag har fött
(honom) en son i hans 
ålderdom.»

. Och barnet växte och blev
avvant; och Abraham gjorde en
stor måltid, på den dag Isak
avvandes.

. Och Sara såg, att egyptiskan
Hagars son, som hon hade fött
åt Abraham, skrattade.

. Och hon sade till Abraham:
»Driv ut den där slavinnan och
hennes son, ty den dår slavinnans
son skall icke årva med min son,
med isak.» 

. Och detta ord gjorde 
Abraham mycket ont för hans sons
skull.

. Men Gud sade till Abraham:
»Låt det icke göra dig ont för
gossens skull eller för din 
slavinnas skull. I allt som Sara har

sagt digm hör henues röst; ty i
Isak skall din säd kallas.

. Men även slavinnans son
skall jag göra till ett folkslag,
därför att han är din säd.»

. Då stod Abraham tidigt upp
om morgonen och tog bröd och
en flaska vatten och gav Hagar
och lade det på hennes skuldra,
och han gav henne gossen och
sände henne åstad. Och hon gick
och for vill i Beer-Sebas öken.

. Då vattnet i flaskan var
slut, så kastade hon gossen under
en buske.

. Och hon gick och satte sig
mitt emot, så långt ifrån som ett
bågskott, ty hon sade: »Jag vill
icke se på gossens död.» Ja, hon
satte sig mitt emot och höjde upp
sin röst och grät.

. Då hörde Gud gossens röst,
och Guds ängel ropade till Hagar
från himmelen och sade till 
henne: »Vad fattas dig, Hagar?
Frukta icke, ty Gud har hört 
gossens röst, där han är.

. Stä upp, lyft upp gossen
och fatta i honom med din hand;
ty jag skall göra honom till ett
stort folkslag.»

. Och Gud öppnade hennes
ögon, och hon såg en 
vattenbrunn; och- hon gick och fyllde
flaskan med vatten och gav 
gossen att dricka.

. Och Gud var med gossen,
och han våxte och bodde i öknen
och blev, då han tillwäxte, en
bågskytt.

. Och han bodde i öknen 
Paran. Och hans moder tog honom
hustru utur Egyptens land.

. Och det skedde på den tid,
att Abimelek och Pikol, hans
härhövitsman, talade till 
Abraham, sägande: »Gud år med dig
i allt vad du gör.

. Så svär mig nu här vid
Gud, att du icke sviker mig eller
mina barn, eller efterkommande.
Efter den huldhet, som jag har
gjort mot dig, skall du göra mot
mig och mot landet, i vilket du
är främling.»

. Då sade Abraham: »Jag vill
svärja.»

. Och Abraham förebrådde
Abimelek för den brunns skull,
som Abimeleks tjänare tagit med
vå1d.

. Då svarade Abimelek: »Jag
vet icke, vilken som har gjort
detta, ej heller har du givit mig
det tillkänna, och jag har ej 
heller hört det förrän i dag.»

. Så tog Abraham får och fä
och gav Abimelek; och båda
gjorde ett förbund.

. Och Abraham ställde sju
lamm av hjorden för sig själva.

. Då sade Abimelek till 
Abraham: »Vad skola dessa sju lamm
här, vilka du har ställt för sig
själva?»

. Och han svarade: »Sju lamm
skall du taga av min hand, att
det må vara mig till vittne, att
jag har grävt denna brunn.»

. Därför kallade han detta
ställe Beer-Seba, ty där svuro de
båda.

. Så gjorde de förbund vid
Beer-Seba. Och Abimelek och 
Pikol, hans härhövitsman, stodo
upp och återvände till 
filisteernas land.

. Och Abraham planterade en
tamarisk vid Beer-Seba och 
åkallade där Jehovás, tidsåldrars
Guds, namn.

. Och Abraham bodde såsom
främling i filisteernas land många
dagar.

22 Kapitlet.

Abraham prövas ar Gud genom befallningen att offra Isak. Nahors släkttavla.

 Och det skedde därefter, att
Gud satte Abraham på prov.
Och han sade till honom: 
»Abraham!» Och han svarade: »Se, här
är jag.» 

. Och han sade: »Käre, tag din
son, din ende, Isak, som du 
älskar, och gå du till Moria land
och offra honom där till 

brännoffer på ett av bergen, som jag
skall säga dig.» 

. Så stod Abraham tidigt upp
om morgonen och sadlade sin
åsna och tog två av sina tjänare
med sig och Isak, sin son; och
han klöv ved till brännoffer och
stod upp och gick till det ställe,
som Gud hade sagt honom.

. På tredje dagen lyfte 
Abraham upp sina ögon och såg 
rummet långt borta.

. Då sade Abraham till sina
tjänare: »Bliven I här med åsnan,
och jag och gossen vi vilja gå
dit bort, och vi vilja tillbedja och
återvända till eder.»

. Och Abraham tog veden till
brännoffer och lade på sin son
Isak, och han tog elden och 
kniven i sin hand, och de gingo båda
tillsammans.

. Och Isak talade till 
Abraham, sin fader, och sade: »Min
fader.» Och han svarade: »Se,
här är jag, min son.» Och han
sade: »Se, elden och veden, men
var är fåret till brännoffer?»

. Och Abraham sade: »Gud
utser fåret åt sig till brännoffer,
min son.»

. Och de gingo båda 
tillsammans. Och de kommo till stället,
som Gud hade sagt honom, och
där byggde Abraham offerbord
och lade veden i ordning och
band Isak, sin son, och lade 
honom på offerbordet ovanpå veden.

. Och Abraham räckte ut
sin hand och tog kniven för att
slakta sin son.

. Och Jehovás ängel ropade
till honom från himmelen och
sade: »Abraham, Abraham!» Och
han svarade: »Se, här är jag.»

. Och han sade: »Lägg icke
din hand på gossen och gör 
honom intet; ty nu vet jag, att du
fruktar Gud och har icke sparat
din son, din ende, för mig.»

. Då lyfte Abraham upp sina
ögon och såg, och se, bakom 
(honom) var en vädur, fasthållen
med sina horn i ett busksnår; och
Abraham gick och tog väduren
och offrade honom till ett 
brännoffer i sin sons ställe.

. Och Abraham kallade 
namnet på densamma platsen: »Jehová
utser»; därför säges denna dag:
»På Jehovás berg utses det.»

. Och Jehovás ängel ropade
till Abraham andra gången från
himmelen

. och sade: »Jag betygar vid
mig själv, säger Jehová, att, emedan du gjorde detta och icke
sparade din son, din ende,

. jag skall rikligen välsigna
dig och göra din säd ganska 
talrik, såsom himmelens stjärnor,
och såsom sanden, som är på 
havets strand; och din säd skall
besitta sina fienders portar.

. Och i din säd skola alla
folkslag på jorden välsignas, 
därför att du lydde min röst.»

. Så återvände Abraham till
sina tjänare; och de stodo upp
och gingo tillsammans till 
Beer-Seba. Och Abraham bodde i
Beer-Seba.

. Och det skedde därefter, att
det blev berättat för Abraham
och sagt: »Se, Milka, även hon,
har fött söner åt Nahor, din
broder»:

. Us, hans förstfödde, och
Bus, dennes broder, och Kemuel,
Arams fader,

. och Kesed och Haso och
Pildas och Jidlaf och Betuel.

. Men Betuel avlade Rebecka.
Dessa åtta födde Milka åt Nahor,
Abrahams broder.

. Och hans frilla, vilkens
namn var Reuma, även hon födde
(barn): Teba, Gaham, Tahas och
Maaka.

23 Kapitlet.

Saras död. Abrahams gravköp.

 Och Sara levde ett hundra 
tjugusju år; vilka voro Saras levnadsår.

. Och Sara dog i Kirjat-Arba,

det är Hebron, i Kanaans land.
Då kom Abraham för att sörja
Sara och begråta henne.

. Sedan stod Abraham upp
från sin döda och talade till
Hets barn och sade:

. »Jag är en främling och gäst
hos eder. Given mig en 
gravegendom hos eder, att jag må
begrava min döda undan min
åsyn.»

. Och Hets barn svarade 
Abraham och sade till honom:

. »Hör oss, herre. Du är en
Guds furste bland oss; begrav din
döda i den bästa av våra grifter.
Ingen av oss skall hindra dig att
begrava din döda i sin grav.»

. Då stod Abraham upp och
bugade sig för landets folk, för
Hets barn.

. Och han talade med dem
och sade: »Om det är med eder
vilja, att jag begraver min döda
undan min åsyn, så hören mig
och gån i förbön för mig hos
Efron, Soars son,

. att han må giva mig grottan
Makpela, som tillhör honom, och
som är vid ändan av hans åker;
för fullt värde må han giva mig
den till en begravningsegendom
ibland eder.»

. Och Efron satt ibland Hets
barn. Då svarade Efron, heteen,
Abraham i Hets barns närvaro,
inför alla dem som gingo in 
genom hans stads port, sägande:

. »Nej, min herre, hör mig.
Jag giver dig åkern; och grottan,
som är i den, giver jag dig; jag
giver dig den i mitt folks barns
åsyn, att du där må begrava din
döda.»

. Och Abraham bugade sig
för landets folk

. och talade till Efron i 
närvaro av landets folk, sägande:
»O, att du blott ville höra mig!
Jag vill giva värdet för åkern,
tag det av mig; och jag vill 
begrava min döda där.»

.	Då svarade Efron Abraham
och sade till honom:

.	»Min herre, hör mig. 
Marken är värd fyra hundra siklar
silver, vad är det emellan mig
och dig? Begrav du din döda.»

.	Och Abraham lydde Efron
och vägde åt honom silvret, som
han nämnt i närvaro av Hets
barn, fyra hundra siklar silver,
gångbara i handel.

.	Så blev Efrons åker, som
är vid Makpela, som är framför
Mamre, åkern och grottan, som
är på den, och varje träd, som
är vid åkern, vilka äro i dess
gräns runt omkring,

. stadfästade åt Abraham till
en egendom i Hets barns åsyn,
inför alla som gingo in genom
hans stads port.

. Och sedan begrov Abraham
Sara, sin hustru, i grottan 
Makpela, på åkern öster om Mamre,
det är Hebron, i Kanaans land.

.	Så blev åkern och grottan
på den av Hets barn stadfästad
åt Abraham till 
begravningsegendom.

 24 Kapitlet.  

Rebecka bliver Isaks hustru.

Och Abraham var gammal och
ålderstigen, och Jehová hade
välsignat Abraham i allting.

. Och Abraham sade till sin
tjänare, den äldste i sitt hus,
som rådde över allt vad han
hade: »Käre, lägg din hand 
under min länd;

. och jag vill låta dig svärja
vid Jehová, himlarnas Gud och
jordens Gud, att du icke tager
hustru åt min son av 
kananeernas döttrar, bland vilka jag bor,

. utan till mitt land och till
min släkt skall du gå och taga
hustru åt min son Isak.»

. Och tjänaren sade till 
honom: »Kanske kvinnan icke vill
följa med mig till detta land,

skall jag då föra din son tillbaka
till det land, varifrån du har ut-
gått?»

. Och Abraham sade till 
honom: »Vakta dig för att föra min
son dit tillbaka.

. Jehová, himlarnas Gud, som
tog mig från min faders hus och
från min släkts land, och som 
talade till mig, och som betygade
för mig, sägande: 'Åt din säd skall
jag giva detta land', han skall
sända sin ängel framför dig, att
du därifrån skall taga hustru åt
min son. 

. Och om kvinnan icke vill
följa dig, så är du fri från denna
min ed; men min son må du icke
återföra dit.»

. Då lade tjänaren sin hand
under Abrahams länd och tillsvor
honom om denna sak.

. Och tjänaren tog tio 
kameler, av sin herres kameler, och
drog åstad, och allahanda av sin
herres gods hade han med sig;
och han stod upp och for till
Aram-Naharaim, till Nahors stad.

. Och han lät kamelerna
lägga sig utanför staden vid en
vattenbrunn, vid aftonens tid, då
kvinnorna gå ut att ösa vatten.

. Och han sade: »Jehová, min
herre Abrahams Gud, käre, låt
det möta mig i dag och gör
barmhärtighet med min herre 
Abraham.

. Se, jag står vid denna 
vattenkälla, och stadsfolkets döttrar
gå ut att ösa vatten.

. Må det nu ske, att den
flicka, till vilken jag säger: 'Kära,
räck hit din kruka, att jag må
dricka', och hon säger: 'Drick;
jag vill ock giva dina kameler att
dricka', att det är henne du har
bestämt för din tjänare, för Isak,
och jag därav kan veta, att du
har gjort barmhärtighet med min
herre.»

. Och det skedde, förrän han
hade slutat att tala, se, då kom
Rebecka ut, som var dotter till
Betuel, son av Milka, Nahors,
Abrahams broders, hustru, med
sin kruka på sin axel.

. Och flickan hade mycket
skönt utseende, en jungfru, och
ingen man hade känt henne. Och
hon steg ned till källan och fyllde
sin kruka och steg upp.

. Och tjänaren lopp för att
möta henne och sade: »Kära, låt
mig dricka litet vatten ur din
kruka.»

. Och hon sade: »Drick, min
herre.» Och hon skyndade sig och
tog ned sin kruka på sin hand
och lät honom dricka.

. När hon slutat att låta
honom dricka, sade hon: »Jag
vill även ösa åt dina kameler, till
dess att de sluta att dricka.»

. Och hon skyndade sig och
tömde sin kruka i hon och lopp
åter till brunnen för att ösa, och
hon öste åt alla hans kameler.

. Och mannen såg med undran
på henne, tigande, för att få veta,
om Jehová hade gjort hans väg
lyckosam eller icke.

. Och det skedde, då 
kamelerna hade slutat att dricka, tog
mannen en guldring, som vägde
en halv sikel, och till hennes
händer två armband, som vägde
tio siklar guld.

. Och han sade: »Vems dotter
är du? Kära, berätta mig det.
Finns det rum för oss i din faders
hus att stanna över natten?»

. Och hon sade till honom:
»Jag är dotter av Betuel, Milkas
son, som hon födde Nahor.»

. Och hon sade till honom:
»Både halm och mycket foder 
finnes hos oss, även rum att stanna
över natten.»

. Och mannen böjde sig och
tillbad Jehová.

. Och han sade: »Lovad vare
Jehová, min herre Abrahams
Gud, som icke har vänt sin 
huldhet och sin trofasthet från min
herre! Jag! — ja, mig har Jehová

fört på vägen till min herres
broders hus.»

. Och flickan skyndade åstad
och berättade detta i sin moders
hus.

. Och Rebecka hade en 
broder, vilkens namn var Laban. Och
Laban skyndade ut till mannen
vid källan.

. Och det skedde, när han
såg ringen och armbanden på sin
systers händer, och när han
hörde Rebeckas, sin systers, ord,
då hon sade: »Så talade mannen
till mig», då gick han till 
mannen, och se, han stod hos 
kamelerna vid källan.

. Och han sade: »Kom in, du
Jehovás välsignade; varför står
du här ute? Ty jag har berett
huset, och rum är där för 
kamelerna.»

. Så kom mannen in i huset;
och man löste kamelerna och gav
halm och foder åt kamelerna och
vatten till att två hans fötter och
fötterna på de män, som voro med
honom.

. Och man satte mat för 
honom; men han sade: »Jag vill
icke äta, förrän jag har omtalat
mitt ärende.» Och Laban sade:
»Tala.»

. Då sade han: »Jag är 
Abrahams tjänare.

. Och Jehová har välsignat
min herre mycket, så att han
har blivit mäktig; och han har
givit honom får och fä och 
silver och guld och trälar och 
trälinnor och kameler och åsnor.

. Och Sara, min herres
hustru, har fött åt min herre en
son, sedan hon blev gammal, och
han har givit honom allt som
han äger.

. Och min herre lät mig
svärja och sade: 'Du skall icke
taga min son hustru av 
kananeernas döttrar, i vilkas land jagbor,

. utan till min faders hus
skall du gå och till min släkt och
taga min son hustru.'

. Och jag sade till min herre:
'Kanske kvinnan icke vill följa
med mig?'

. Och han sade till mig: 
'Jehová, inför vilken jag vandrar,
han skall sända sin ängel med
dig och göra din väg lycklig, så
att du tager min son hustru av
min släkt och av min faders hus;

. dock skall du vara fri från
min ed, om du kommer till min
släkt, och de icke vilja giva dig
(henne); så skall du vara fri från
min ed.'

. Och jag kom i dag till 
källan och sade: Jehová, min herre
Abrahams Gud, käre, om du gör
min väg, på vilken jag går, 
lycklig,

. se, jag står vid 
vattenkällan, så låt det ske, att den 
jungfru, som kommer ut för att ösa,
och jag säger till henne: 'Låt mig
dricka litet vatten ur din kruka'.

. och hon säger till mig:
'Drick, du, och jag vill även ösa
åt dina kameler', att hon är den
kvinna, som Jehová har bestämt
åt min herres son.

. Förrän jag hade slutat att
tala i mitt hjärta, se, då kom
Rebecka ut med sin kruka på
sin axel och steg ned till källan
och öste. Då sade jag till henne:
'Kära, låt mig dricka.'

. Och hon skyndade sig och
tog sin kruka ned av sig och
sade: 'Drick; jag vill även giva
dina kameler att dricka.' Och
jag drack, och hon gav också
kamelerna att dricka.

. Och jag frågade henne och
sade: 'Vems dotter är du?' Och
hon sade: 'Jag är dotter af 
Betuel, Nahors son, som Milka
födde åt honom.' Då satte jag
ringen i hennes näsa och 
armband på hennes händer.

. Och jag böjde mig och 
tillbad Jehová och lovade Jehová,
min herre Abrahams Gud, som
hade fört mig på rätta vägen
att taga min herres broders 
dotter åt hans son.

. Och nu, om I viljen bevisa
min herre kärlek och trohet, så

sägen mig det; och om icke, så
sägen mig det, att jag må vända
mig till höger eller till vänster.»

. Då svarade Laban och 
Betuel och sade: »Från Jehová har
denna sak utgått; vi kunna 
varken tala ont eller gott till dig.

. Se, Rebecka är inför dig,
tag henne och gå, att hon må
bliva din herres sons hustru, 
såsom Jehová har talat.»

. Och det skedde, när 
Abrahams tjänare hörde deras ord,
då böjde han sig till jorden för
Jehová.

. Och tjänaren tog fram
smycken av silver och smycken
av guld och kläder och gav 
Rebecka; och åt hennes broder och
moder gav han dyrbarheter.

. Så åto de och drucko, hanoch de män, som voro med 
honom, och blevo där över natten.
Och de stodo upp om morgonen,
och han sade: »Låten mig fara
till min herre.»

. Då sade hennes broder och
hennes moder: »Låt flickan bliva
hos oss några dagar, tio eller så;
sedan må du fara.»

. Men han sade till dem:
»Uppehållen mig icke, då 
Jehová har gjort min resa lycklig;
låten mig fara, att jag må gå till
min herre.»

. Och de sade: »Låtom oss
kalla flickan och fråga vad hon
säger.»

. Och de kallade Rebecka och
sade till henne: »Vill du gå med
denne man?» Och hon sade: »Jag
vill gå.»

. Så läto de Rebecka, sin
syster, och hennes amma och 
Abrahams tjänare och hans män
fara.

. Och de välsignade 
Rebecka och sade till henne: »Vår
syster, blive du till tusen gånger
tio tusen, och din säd besitte
dina fienders portar.»

. Och Rebecka stod upp och
hennes tjänarinnor, och de satte
sig på kamelerna och foro med
mannen; och tjänaren tog 
Rebecka och for bort.

. Och Isak kom gående från
Beer-Lahai-Roi, ty han bodde i
landet mot söder.

. Isak hade nämligen före
aftonen gått ut på marken för att
eftertänka. Och han upplyfte
sina ögon och såg, och se, där
kommo kameler.

. Och Rebecka lyfte upp sina
ögon och såg Isak och steg hastigt
ned av kamelen

. och sade till tjänaren:
»Vem är den mannen, som går
på marken för att möta oss?»
Och tjänaren sade: »Han är min
herre.» Och hon tog slöjan och
höljde sig.

. Och tjänaren förtäljde för
Isak allt det som han hade gjort.

. Och Isak förde henne in i
sin moder Saras tält; och han
tog Rebecka, och hon blev hans
hustru, och han älskade henne
Så blev Isak tröstad efter sin
moder.

 25 Kapitlet. 

Abrahams söner med Ketura. Hans död och begravning. Ismaels släkttavla. Esaus och Jakobs födelse. Esau säljer sin förstfödslorätt.

Och Abraham tog åter en 
hustru, och hennes namn var 
Ketura.

. Och hon födde (barn) åt 
honom: Simran och Joksan och 
Medan och Midjan och Jisbak och
Sua.

. Och Joksan avlade Saba och
Dedan, och Dedans barn voro 
assureer, letuseer och leummeer.

. Och Midjans barn voro Efa,
Efer, Hanok, Abida och Eldaa.
Dessa alla voro Keturas barn.

. Och Abraham gav allt som
han ägde åt Isak

. och Isak var fyrtio år 
gammal, då han tog Rebecka, 
arameen Betuels dotter från 
Paddan-Aram, Labans syster, till hustru.

. Och Isak bad till Jehová
för sin hustru, ty hon var 
ofruktsam; och Jehová bönhörde 
honom, och Rebecka, hans hustru,
blev havande.

. Och barnen knuffades i
hennes liv; och hon sade: »Är det
så — varför är jag då till?» Och
hon gick för att fråga Jehová.

. Och Jehová sade till henne:
»Två folkslag äro i ditt liv, och
två folk skola skilja sig från ditt
moderliv; och det ena folket skall
vara starkare än det andra 
folket, och den större skall tjäna
den mindre.»

. Då nu hennes dagar 
uppfylldes, att hon skulle föda, se,
då voro tvillingar i hennes liv.

. Och den förste kom fram,
han var röd, hel och hållen 
luden såsom en mantel; och de 
kallade hans namn Esau.

. Och därefter kom hans
broder fram, och hans hand höll
i Esaus häl; och man kallade hans
namn Jakob. Isak var sextio år
gammal, då han avlade dem.

. Och då gossarna växte till,
så blev Esau en jaktkunnig man,
en fältets man, och Jakob blev
en from man, som bodde i tält.

. Och Isak älskade Esau, ty
villebråd var efter hans smak,
och Rebecka älskade Jakob.

. Och Jakob kokade en rätt;
och Esau kom från marken, och
han var trött.

. Och Esau sade till Jakob:
»Käre, låt mig sluka det röda, ja,
det där röda; ty jag är 
utmattad.» Därför kallas hans namn
Edom.

. Och Jakob sade: »Sälj mig
i dag din förstfödslorätt.»

. Och Esau sade: »Se, jag går
mot döden; vartill tjänar mig den
där förstfödslorätten?»

. Och Jakob sade: »Svär mig
i dag.» Och han tillsvor honom
och sålde sin förstfödslorätt till
Jakob. 

. Och Ada födde Elifas åt
Esau, och Basemat födde Reguel.

. Och Oholibama födde Jeus,
Jaelam och Kora. Dessa äro
Esaus söner, som föddes åt 
honom i Kanaans land.

. Och Esau tog sina hustrur
och sina söner och sina döttrar
och alla själar i sitt hus och sin
boskap och allt sitt fä, ja, allt
sitt gods, som han förvärvat i
Kanaans land, och for till ett
land, ifrån sin broder Jakobs
ansikte.

. Ty deras egendom var så
stor, att de icke kunde bo 
tillsamman; och landet, där de
bodde, kunde icke bära dem för
deras boskaps skull.

. Så bodde Esau på berget
Seir; Esau, det är Edom.

. Och dessa äro Esaus, 
edomeernas faders, släkter på 
berget Seir.

. Dessa äro Esaus söners
namn: Elifas, Adas, Esaus 
hustrus, son; Reguel, Basemats,
Esaus hustrus, son.

. Och dessa voro Elifas 
söner: Teman, Omar, Sefo, 
Gaetam och Kenas.

. Och Timna var Elifas, Esaus
sons, frilla, och hon födde 
Amalek åt Elifas. Dessa äro Adas,
Esaus hustrus, söner.

. Och dessa äro Reguels 
söner: Nahat och Sera, Samma
och Missa. Dessa äro söner av
Basemat, Esaus hustru.

. Och dessa voro söner av
Oholibama, som var Anas dotter,
Sibeons sondotter, Esaus hustru,
vilka hon födde åt Esau: Jeus,
Jaelam och Kora.

. Dessa äro stamfurstarna
för Esaus barn: Elifas, Esaus
förstfödde sons, söner voro 
fursten Teman, fursten Omar, 
fursten Sefo, fursten Kenas,

. fursten Kora, fursten 
Gaetam, fursten Amalek. Dessa äro
furstarna av Elifas i det landet
Edom; dessa äro Adas söner.

. Och dessa äro Reguels,
Esaus sons, söner: fursten 
Nahat, fursten Sera, fursten 
Samma, fursten Missa. Dessa äro
furstarna av Reguel i Edoms
land; dessa äro Basemats, Esaus
hustrus, söner.

. Och dessa äro Oholibamas,
Esaus hustrus, söner: fursten
Jeus, fursten Jaelam, fursten
Kora. Dessa äro furstarna av
Oholibama, Anas dotter, Esaus
hustru.

. Dessa äro Esaus söner och
dessa deras furstar — han är
Edom.

. Dessa äro Seirs, horeens,
söner, som bodde i landet: Lotan,
Sobal. Sibeon, Ana, Dison, Eser
och Disan.

. Dessa äro horéernas 
furstar, Seirs söner, i Edoms land.

. Och Lotans söner voro Hori
och Hemam, och Lotans syster
var Timna.

. Och dessa voro Sobals 
söner: Alvan, Manahat, Ebal, Sefo
och Onam.

. Och dessa äro Sibeons 
söner: både Aja och Ana. Han är
Ana, som fann varma källor på
betesmarken, då han betade sin
fader Sibeons åsnor.

. Och dessa voro Anas barn:
Dison och Oholibama, som var
Anas dotter.

. Och dessa voro Disons
söner: Hemdan, Esban, Jitran
och Keran.

. Dessa voro Esers söner:
Bilhan, Saavan och Akan.

. Dessa voro Disans söner:
Us och Aran.

. Dessa voro horeernas 
furstar: fursten Lotan, fursten 
Sobal, fursten Sibeon, fursten Ana,

. fursten Dison, fursten Eser,
fursten Disan. Dessa voro 
horeernas furstar bland deras furstar
i Seirs land.

. Och dessa äro konungar,
som regerade i Edoms land, förr-
än någon konung regerade över
Israels barn.	1 Krön. 1: 43.

. Bela, Beors son, var konung
i Edom, och hans stads namn
var Dinhaba.

. Och Bela dog, och Jobab,
Seras son, från Bosra, blev
konung i hans ställe.

. Och Jobab dog, och Husam
från temaneernas land blev 
konung i hans ställe.

. Och Husam dog, och 
Hadad, Bedads son, blev konung i
hans ställe; han slog 
midjaniterna på Moabs mark; hans stads
namn var Avit.

. Och Hadad dog, och Samla
av Masreka blev konung i hans
ställe.

. Och Samla dog, och Saul
av Rehobot vid floden blev 
konung i hans ställe.

. Och Saul dog, och 
Baal-Hanan, Akbors son, blev konung
i hans ställe.

. Och Baal-Hanan, Akbors
son, dog, och Hadar blev konung
i hans ställe; och hans stads
namn var Pagu, och hans 
hustrus namn var Mehetabeel, 
dotter av Matred, Me-Sahabs dotter.

. Och dessa äro namnen på
furstarna av Esåu, efter deras
släkter, efter deras orter, med
deras namn: fursten Timna, 
fursten Alva, fursten Jetet,

. fursten Oholibama, fursten
Ela, fursten Pinon,

. fursten Ken as, fursten Te-
man, fursten Mibsar,

. fursten Magdiel, fursten
Iram. Dessa äro furstarna i
Edom, eftersom de bodde i deras
egendoms land. Denne (Esau) är
edomeernas fader.

37 Kapitlet.

Josefs drömmar. Hans bröder sälja houom och han kommer till Egypten.

Och Jakob bodde i landet, där
hans fader var främling, i
Kanaans land. 

. Detta är Jakobs släkt. Josef
var sjutton år gammal, då han
med sina bröder vaktade 
hjorden; och han var tjänare hos
Bilhas och Silpas, sin faders 
hustrurs, söner. Och Josef förde
deras onda rykte till deras fader.

. Och Israel älskade Josef
framför alla sina söner, ty han
var hans ålderdoms son; och
han gjorde honom en fotsid 
livklädnad.

. Och då hans bröder sågo, att
deras fader älskade honom mer
än alla hans bröder, så hatade
de honom och kunde icke tilltala
honom vänligt.

. Och Josef drömde en dröm
och berättade den för sina 
bröder; då hatade de honom ännu
mer.

. Och han sade till dem:
»Kära, hören denna dröm, som
jag drömde.

. Se, vi bundo kärvar mitt på
marken; och se, min kärve reste
sig och stod upprätt, och se, edra
kärvar voro omkring och böjde
sig för min kärve.»

. Då sade hans bröder till 
honom: »Skall du verkligen vara
konung över oss? Eller skall du
verkligen härska över oss?» Så
hatade de honom ännu mer för
hans drömmar och för hans tal.

. Och han drömde ännu en 
annan dröm, och han förtäljde den
för sina bröder och sade: »Se, jag
drömde ännu en dröm. Och se,
solen och månen och elva 
stjärnor böjde sig för mig.»

.	Och han förtäljde den för
sin fader och för sina bröder; då
förebrådde hans fader honom och
sade till honom: »Vad är det för
en dröm, som du har drömt?
Skola verkligen jag och din 
moder och dina bröder komma att
böja oss till jorden för dig?»

.	Och hans bröder avundades
honom; men hans fader 
bevarade orden.

.	Öch hans bröder gingo för
att vakta deras faders hjord i
Sikem.

.	Och Israel sade till Josef:
Vakta icke dina bröder i Sikem?
Gå, och jag vill sända dig till
dem.» Och han sade till honom:
»Se här är jag.»

.	Och han sade till honom:
»Käre, gå, se efter huru det står
till med dina bröder, och huru
det står till med hjorden och
bringa mig svar igen.» Så sände
han honom från Hebrons dal, och
hun kom till Sikem.

.	Då fann honom en man, och
se, han for vill på marken; och
mannen frågade honom sägande:
»Vad söker du?»

.	Och han sade: »Jag söker
mina bröder: Käre, säg mig var
de vakta.»

.	Och mannen sade: »De bröto
upp härifrån; ty jag hörde dem
ndga: 'Låtom oss gå till Dotan'.»
Så gick Josef efter sina bröder till
Dotan.

.	Då de nu sågo honom på
avstånd, och förrän han hade
kommit nära till dem, rådslogo
de att döda honom.

.	Och de sade den ene till den
andre: »Se, här kommer den där
drömmästaren.

.	Och nu, kommen och låtom
oss döda honom och kasta honom
l en av groparna och säga: 'Ett
ont djur har ätit upp honom', så
skola vi se, vad hans drömmar
skola bliva.»

.	Då Ruben hörde detta, räd-
dade han honom från deras 
händer och sade: »Vi skola icke slå
Ihjäl honom.»	

.	Och Ruben sade till dem:
»Utgjuten icke blod; kasten 
honom i den grop, som är i öknen,
och läggen icke hand på honom.»
Ty han ville fria honom från
deras hand för att återställa 
honom till sin fader.

.	Och det skedde, då Josef
kom till sina bröder, då avklädde
de Josef hans livklädnad, den 
fotsida livklädnaden, som han hade
på sig.

.	Och de togo honom och
kastade honom i gropen; och
gropen var tom, intet vatten var
i den.

.	Och de satte sig ned för
att äta bröd. Och de lyfte upp
sina ögon och sågo, och se, en
hop ismaeliter kom från Gilead,
och deras kameler buro gummi
och balsam och ladanum; och de
gingo för att draga ned till 
Egypten.

.	Då sade Juda till sina 
bröder: »Vad är vinsten, om vi döda
vår broder och fördölja hans
blod?

.	Kommen och låtom oss
sälja honom till ismaeliterna, att
vår hand icke skall vara på 
honom, ty han är vår broder, vårt
kött är han.» Och hans bröder
lydde honom.

.	Och då de ismaelitiska 
köpmännen foro förbi, så togo de 
Josef och läto honom stiga upp från
gropen och sålde Josef till 
ismaeliterna för tjugu siklar
silver; och de förde Josef till 
Egypten. 

.	Och Ruben kom åter till
gropen, och se, Josef var icke i
gropen. Och han rev sönder sina
kläder.

.	Och han kom tillbaka till
sina bröder och sade: »Gossen är
icke där! Och jag, varthän skall
jag gå?»

.	Och de togo Josefs 
livklädnad och slaktade en bock och
doppade livklädnaden i blodet

.	och sände den fotsida 
livklädnaden och läto den komma
till deras fader och sade: »Denna
hava vi funnit; käre, känn igen
din sons livklädnad. Är det den
eller icke?»

. Och han kände igen den
och sade: »Min sons livklädnad!
Ett ont djur har ätit upp 
honom; Josef är visserligen 
sönderriven.»	

. Och Jakob rev sönder sina
kläder och lade en säck om sina
länder och sörjde över sin son i
många dagar.

. Och alla hans söner och
alla hans döttrar stodo upp för
att trösta honom; men han 
vägrade att låta sig tröstas och sade:
»Jag skall med sorg stiga ned
till Scheol till min son.» Och
hans fader begrät honom.

. Men ismaeliterna sålde 
honom till Egypten, till Potifar,
Faraos hovman, översten för 
livvakten.	

 38 Kapitlet. 

Judas söner. Juda och Tamar.

Och det skedde i den tiden, att
Juda drog ned från sina 
bröder och vände sig till en 
adullamit, vilkens namn var Hira.

. Och Juda såg där en 
kananeisk mans dotter, och hans
namn var Sua, och han tog henne
och gick in till henne.

. Och hon blev havande och
födde en son, och han kallade
hans namn Er.

. Och hon blev åter havande
och födde en son, och hon 
kallade hans namn Onan.

. Och hon födde ännu en son,
och hon kallade hans namn Sela;
och när hon födde honom, var
Juda i Kesib.

. Och Juda tog hustru åt Er,
sin förstfödde, och hennes namn
var Tamar.

. Men Er, Judas förstfödde,
var ond för Jehovás ögon, och
han dödade honom. 

. Då sade Juda till Onan: »Gå
in till din broders hustru, och
tag henne till äkta i din broders
ställe och uppväck säd åt din
broder.»

. Men då Onan visste, att 
säden icke skulle vara hans egen,
så skedde det, när han gick in
till sin broders hustru, att han
spillde den på jorden, för att
icke giva sin broder säd.

. Och det, som han gjorde,
var ont för Jehovás ögon, och
hän dödade också honom.

. Då sade. Juda till Tamar,
sin sonhustru? »Bo som änka i
din faders hus, till dess min son
Sela bliver stor.» Ty han tänkte:
»Att icke även han må dö såsom
hans bröder.» Så gick Tamar och
blev i sin faders hus.

. Då nu många dagar voro
förlupna, så dog Suas dotter, 
Judas hustru. Och sedan Juda 
blivit tröstad, for han upp till
Timna, till den som klippte hans
hjord, han och Hira., hans vän,
adullamiten.

. Och det blev berättat och
sagt för Tamar: »Se, din 
svärfader går upp till Timna för att
klippa sin hjord.»

. Då lade hon sina 
änkekläder av sig och betäckte sig med
slöjan och höljde sig och satte
sig vid ingången till Enaim, som
är vid vägen till Timna. Ty hon
såg, att Sela hade blivit stor, och
hon hade icke blivit given åt 
honom till hustru.

. Då Juda såg henne, tänkte
han, att hon var en sköka, 
emedan hon hade betäckt sitt 
ansikte.

. Och han vek av till henne
vid vägen och sade: »Välan, kära,
jag vill gå in till dig.» Ty han
visste icke, att det var hans 
sonhustru. Och hon sade: »Vad vill
du giva mig, att du må gå in till
mig?»

. Och han sade: Jag'' skall
sända ett getkid från hjorden.»
Och hon sade: »Om du giver mig
pant, till dess du har sänt det.»

. Och han sade: »Vad är 
panten, som jag skall giva dig?» Och
hon sade: »Ditt signet och ditt
snöre och din stav, som du har i
din hand.» Så gav han henne det
och gick in till henne, och hon
blev havande av honom.

. Så stod hon upp och gick
och lade sin slöja av sig och
iklädde sig sina änkekläder.

. Och Juda sände getkidet
med sin vän adullamiten, att han
skulle taga panten av kvinnans
hand, men han fann henne icke.

. Och han frågade folket på
platsen, sägande: »Var är 
skökan, hon i Enaim vid vägen?»
Men de sade: »Ingen sköka har
här varit.»,

. Och han återvände till Juda
och sade: »Jag fann henne icke,
och även folket på platsen säger:
'Ingen sköka har här varit*.»

. Då sade Juda: »Må hon 
behålla det, att icke vi bliva till
skam. Se, jag har sänt detta kid,
men du fann henne icke.»

. Men det skedde tre måna-
der därefter, då blev det berät-
tat för Juda och sagt: »Tamar,
din sonhustru, har gjort hor, och
se, i hor har hon blivit havande.»
Då sade Juda: »Fören ut henne,
att hon må brännas.»

. Men då hon utfördes, sände
hon till sin svärfader, sägande:
»Av mannen, som detta tillhör,
har jag blivit havande.» Och
hon sade: »Kära, känn igen, vem
detta signet och detta snöre och
denna stav tillhöra.»

. Och Juda kände igen det
och sade: »Hon är rättfärdigare
än jag, ty jag har icke givit
henne åt min son Sela.» Och han
kände henne icke mer.

. Och det skedde vid den tid
hon födde, se, då voro tvillingar
i hennes liv.

. Öch det skedde, då hon
födde, stack en hand fram; då
tog barnmorskan och band en röd
tråd om hans hand och sade:
»Denne kom först ut.»

. Men det skedde, då han
drog sin hand tillbaka, se, då
kom hans broder ut, och hon
sade: »Varför har du brutit dig
öppning?» Och man kallade hans
namn Peres.

. Och sedan kom hans 
broder ut, som hade den röda 
tråden. Och hans namn kallades
Sera.

 39 Kapitlet. 

Josefs kyskhet. Hans fångenskap.

Och Josef fördes ned till 
Egypten, och Potifar, Faraos 
hovman, en överste för livvakten, en
egyptisk man, köpte honom av
ismaeliterna, som hade fört 
honom dit ned.

. Och Jehová var med Josef,
så att han blev en lyckosam man;
och han var i sin herres, 
egyptierns, hus.

. Då nu hans herre såg, att
Jehová var med honom, ty allt
vad han gjorde, lät Jehová 
lyckas i hans hand,

. så fann Josef ynnest för hans
ögon och tjänade honom. Och
han satte honom över sitt hus,
och allt vad han hade gav han i
hans hand.

. Och det skedde, från den tid
han hade satt honom över sitt
hus och över allt det han hade,
att Jehová välsignade egyptierns
hus för Josefs skull; och Jehovás
välsignelse var över allt som han
hade i huset och på fältet..

. Därför överlämnade han, allt
vad han hade i Josefs hand, och
med honom (till hiälp) 
bekymrade han sig icke om något, 
undantagandes den mat, som han
själv åt. Och Josef var skön till
skapnad och skön till utseende.

. Och det skedde därefter, att
hans herres hustru lyfte upp sina
ögon på Josef och sade: »Ligg hos
mig.»

. Men han vägrade, och sade
till sin herres hustru: »Se, min
herre vet icke utan mig, vad som
är i huset, ty allt vad han äger,
har han givit i min hand;

. han är icke större i detta
hus än jag, och han förmenar
mig icke något, utom dig, 
emedan du är hans hustru. Huru,
skulle jag då göra detta stora
onda och synda mot Gud?»

. Och det skedde, när hon
talade till Josef dag efter dag,
att han icke lydde henne i att
ligga hos henne eller att vara
med henne.

. Men det hände vid denna
tid, att han kom i huset för att
förrätta sina sysslor, och ingen
av husets folk var där i huset,

. då grep hon honom i hans
mantel och sade: »Ligg hos mig.»
Men han lämnade sin mantel i
hennes hand och flydde och
kom ut.

. Och då hon såg, att han
lämnade sin mantel i hennes hand
och flydde ut,

. så ropade hon på sitt 
husfolk och sade till dem, sägande:
»Sen, han har fört in till oss en
hebreisk man för att skämma ut
oss. Han kom till mig för att
ligga hos mig, och jag ropade
med hög röst.

. Och det skedde, när han
hörde, att jag höjde min röst
och ropade, så låmnade han sin
mantel hos mig och flydde och
for ut.»

. Och hon lät hans mantel
ligga hos sig, till dess hans herre
kom till sitt hus.

. Då talade hon till honom
de samma orden och sade: »Den
hebreiske tjänaren, som du har
fört till oss, kom in till mig för
att skämma ut mig;

. och det skedde, när jag
höjae min röst och ropade, så
lämnade han sin mantel hos mig
och flydde ut.»

. Och det skedde, när hans
herre hörde sin hustrus ord, som
hon talade till honom, sägande:
»Sålunda har din tjänare gjort
mot mig», då brann hans vrede.

. Och Josefs herre tog 
honom och satte honom i fängelset,
ett ställe, där konungens fångar
voro fängslade, och han var där
i fängelset.

. Men Jehová var med Josef
och vände barmhärtighet till 
honom och gav honom ynnest för
hans ögon, som var överste för
fängelset,

. så att denne gav alla 
fångarna, som voro i fängelset, i
Josefs hand; och allt som skulle
göras där, gjorde han.

. Översten för fängelset såg
icke efter någon ting under 
Josefs hand, emedan Jehová var
med denne; och vad han gjorde
lät Jehová lyckas.	

 40 Kapitlet. 

Munskänkens och bagarens drömmar

Och det skedde därefter, att den
egyptiske konungens munskänk
och bagare bröto mot sin herre,
Egyptens konung.

. Och Farao blev uppbragt
mot sina två hovmän, mot 
överste munskänken och den överste
bagaren.

. Och han satte dem i 
förvaring i överstens för livvakten hus,
i fängelset, ett ställe, där Josef
var fånge.

. Och översten för livvakten
satte Josef till att vara hos dem,
och han tjänade dem; och de
voro några dagar i förvaring.

. Och de båda drömde var
sin dröm på en natt, var med sin
dröms uttydning, munskänken
och bagaren hos konungen i 
Egypten, vilka voro fångna i fäigelset.

. Och Josef kom om morgonen
in till dem och såg dem, och se,
de voro bedrövade.

. Och han frågade Faraos 
hovmän, som med honom voro i 
förvar i hans herres hus, sägande:
»Varför äro edra ansikten 
bedrövade i dag?»

. Och de sade till honom: »Vi
hava drömt en dröm, och ingen
är, som kan uttyda den.» Och
Josef sade till dem: 
»Uttydningen hör Gud till; dock förtäljen
mig drömmen.»

Noter

Källa
Bibeln eller den heliga skrift översatt av Helge Åkeson, utgiven av Fribaptistförbundets förlag, tryckt 1977

01
Åkeson