Boken om vårt land/Kapitel 155
Konung Gustav Adolf efterlämnade en sexårig dotter 
vid namn Kristina. Hon blev av ständerna hyllad som 
drottning, och rikets förnämsta män förde styrelsen 
under hennes barndom. 

Svenskarna hava alltid älskat stora bragder, men även 
hos det lugnare finska folket hade nu en hög anda av 
hjältemod vaknat med segrarna. Därför voro alla ense att 
icke avsluta kriget i Tyskland, förrän den evangeliska 
läran var tryggad och riket vunnit en ärofull fred. Detta 
kostade ännu 16 års hårda strider och tunga uppoffringar. 
Fega tyska furstar förrådde sina trosförvanter, och när den 
tappre finnen Gustav Horn år 1634 le(i e*t stort nederlag, 
syntes allt förlorat. Då uppstodo andra fältherrar, som 
lärt sin krigskonst av Gustav Adolf, och förde hans härar 
till nya segrar. Banér, Torstensson och Wrangel slogo de 
kejserliga och kuvade Danmark, överallt stred den finska 
soldaten, — under Horn, som konungen kallade »sin högra 
hand», under Åke Tott, som han kallade sin »snöplog», 
under Stålhandske, Wittenberg och andra finska hjältar — 
oförfärat mot tyskar, spanjorer, italienare, ungrare, kroa-

ter, valloner och många andra folkslag. De finska 
ryttarna behöllo sitt stora rykte såsom de tappraste bland 
de tappra, och emedan de vid anfall brukade ropa: 
»Hak-kaa päälle!» (hugg in!), kallades de i Tyskland 
»hakkape-liter». Deras små, oansenliga krigshästar drucko ur 
floderna Elbe, Rhen och Donau, såsom de förut druckit ur 
Neva och Weichsel. De injagade en sådan förskräckelse i 
Berlin, i Wien och många andra städer och länder, att de 
förliknades vid elementernas kraft, dem ingen kan motstå. 

Det stora kriget hade rasat i trettio år; det hade blivit 
vildare och mera förhärjande, sedan den milda Gustav 
Adolf icke mer lade band på krigarens rovlystnad. Största 
delen av Tyskland var en ödemark. Sist, när de katolska 
furstarna icke längre hade soldater eller penningar, måste 
även de mest hårdnackade giva vika. Då gjorde 
Vestfa-liska freden år 1648 slut på det långa kriget. Sverge 
fick länder och penningar, kejsaren måste lova att icke 
mera ofreda någon för trons skull, och 
samvetsfriheten, för vilken svenskar och finnar så manligen kämpat, 
blev från denna tid tryggad i världen. 

Under kriget uppväxte den unga Kristina och blev en 
mycket lärd och berömd drottning. Det är sagt om henne, 
att få människor hava förenat så många utmärkta 
egenskaper med så många fel. Hon var högsinnad och snillrik, 
nyckfull och självrådig. Hon hade en mans huvud och 
mod, men hon saknade en kvinnas hjärta. Hon förstod 
allt utom att frukta Gud och försaka sig själv. Under 
hennes lysande regering visste Finland föga av makten 
och prakten; ty största delen av vårt land var 
bortförlänat åt höga herrar, som här uppburo kronans inkomster. 

Vid den tiden kom tobaken in i landet med krigsfolket.

Boken om vårt land