Äreporten
Uti en småstad hände sig —
Att gissa hvar, står fritt för hvarjom och för enom —
Det hände, säger jag, så är det sagdt för mig,
Att landsherrn ämnade att resa derigenom.
        Vid allra första nys derom
Hvarenda borgare fick grufligt att fundera,
        Till rådslag med borgmästarn kom
        Om, på hvad sätt och huru som
Man borde honom i hast beneventera.
        På rådstun alla samlades
Hals öfver hufvud så att mången glömde hatten
        Projekter eftersinnades:
        Der hostades, der snusades,
        Perukerna omskrufvades,
        Der skreks och ventilerades —
Men fruktlöst: ända in på natten
Sessionen varade, och ingenting fanns på.
        Omsider hann man dock så vida
Att allmänt ense bli derom .... Nå, hvarom då?
        Att skyndesammeligen gå
Hvar en och lägga sig bredvid sin hustrus sida.
        Att sofva på en sak och att betänka den,
        Det var för herr borgmästaren
        Detsamma. Städs det honom lände
        Till nytta. Äfven nu så hände,
Och nästa dag han, fullsöfd, mild och blid,
På rådstun trädde upp långt förr än vanlig tid,
»Hör,» ropte han, »godt folk!» (Hvem lånte ej sitt öra!)
        »Jag har i natt,» så utbrast han,
        »Betänkt hvad för oss är att göra
I en så vigtig sak» ... Re'n gladde sig hvar man
        Att ändtlig hans beslut få höra.
»Jag finner,» for han fort, »och ser för min person
        Att vid den fest, som är i fråga,
Årstiden är för ljus till illumination.
Och genom styckeskott ... här fins ej en kanon!
Att ge en opera står ej i vår förmåga.
Jag tänkt på något tal, på någon oration:
Det vore kanske bäst, men det är svårt att tala
För en borgmästare nu mer med distinktion
Allt se'n min medbrors tal, borgmästarns i Upsala
        I följe härutaf är min proposition
Att vi en kunnig man nu med oss adjungera,
Som med en mera ny och artig invention
        Oss må benäget assistera.
        Dertill vill jag ock projektera
Den ende här i stan, som rest kring verlden vidt,
Sett andra länders bruk — med ett ord: .
        Kuriöst likväl att ingendera
Af er ... att jag ej sjelf fann detta på i går!
        Den visaste är stundom dock ett får;»
        Härvid ett allmänt bifall hördes:
        Hvar rådman högljudt klappade,
        Och straxt vår kloka skräddare
        Som i triumf till rådstun fördes.
        Borgmästarn saken föredrog
        Förutan omsvep. Snitt var färdig
Att ge det råd, hvartill man funnit honom värdig.
        En myndig min han på sig tog:
»Go herrar,» sade han, »jag vida kring har varit,
        Sett påfvar, kejsare och allting annat stort,
        Åt mången furste byxor gjort,
        Men öfverallt har jag försport
        Och sett att i den stad och ort,
Som någon hög person i nåder genomfarit,
        Så har man byggt en äreport.
        Mitt råd, I herrar, är således
        Att här må göras likaledes,
        Och det, minsann, bör ske helt fort.
        Man detta något nytt kan kalla,
Och landshöfdingen sjelf skall i förundran falla
Och säga öfverljudt vid en så sällsam sak:
        »Så liten stad, så mycken smak!»
        Och om oss lyckan går tillhanda
        Skall allt beskrifvet bli i Dagligt Allehanda,
För öfrigt skall det nog sin nytta med sig ha
        Att landsherrn såleds honorera:
Han fria skall vår stad från många onera,
        Som nu tyvärr visst existera.
Ja, mycket, mycket stort skall deraf hända här,
Borgmästarn få assessors karakter
        Och ingen rådman skjutsa mera.»

        ’Vid himmelen,’ skrek stadens styresman,
        ’Ej bättre råd uppfinnas kan!
Min goda Snitt, jag nu skall anstalt foga
        Att det i allt verkställes noga.
Likväl bekymrar mig ... blott en omständighet —
        Det är att ingen af oss vet
        En äreports beskaffenhet
Och hvad det är. Det skulle tyckas
        Man derom ett begrepp bör få,
Ty något måste man uti en sak förstå,
        Om den skall föras ut och lyckas.’
»Anmärkningen är vis!» Så skrek i samma stund
        En hvar. Bland flera rara pund,
Som mäster Snitt besatt, var tecknekonsten äfven
Helt oförmodligt i hans makt,
Så att han nu med kritan uti näfven
        Förklara tydligt hvad han sagt.
        Och rättsom ingen visste ordet
        (Så yttrar dock talangen sig),
        Tre streck — och helt beskådelig
        Stod äreporten nu på bordet.
        »Är detta», utbrast rådet nu,
        »En äreport? Det liknar ju
En galge!» Alla sig om denna sak förente:
Det ögonskenligt var — borgmästarn sjelf så mente.
        »Men,» sade han, »det må så fritt!
        Ert råd, min kära mäster Snitt,
        Skall ändå lända oss till nytta:
        Vi stadens galge kunna flytta
        Härin — den är så godt som ny.
Minsann är man nu qvitt ett vackert hufvudbry!
        Godt folk, hvad skulle det ock vara
        Lik väl för skön och dråplig ting
        Att tvenne saker sammanpara:
        Briljera för vår landshöfding
        Och ändå stadens medel spara ...
        Mig något dock för hufvu't slår,
Och man skall se det hindrar visst förslaget:
        En tjuf blef utförd just i går
        Och hänger der vid detta laget —
Rättvisan fordrar ock att han ej tages ner.»
’Ja,’ inföll mäster Snitt, ’jag för min del ej ser
        Att man just derom skulle tränga —
        Är tjufven hängd, så må han hänga!
        Man göra kan af hans person
        En sinnebild i äreporten,
        Som snart skall komma hela orten
        I ganska stor reputation.’
        Nu såg hvar rådman stint på annan
        Och blef utaf förundran stum.
        Borgmästarn slog sig flux för pannan
Och svor att mäster Snitt förtjente premium.

        Straxt hän till sitt bestämda rum
        Blef galgen lyckligt transporterad
Och tjufven med, som, dråpligt dekorerad,
        Fick nu i hast en ann schamplun.
I engladrägt med sida hvita kläder
        Han sväfvade för vind och väder.
        I handen sattes en basun,
        Som sirligt höjdes upp till munnen.
        Och tjufven nu uppå sin spik
        Blef utaf hvar och en befunnen
        En cherubim fullkomligt lik.
        Med spända kindben, blånad näsa
        Det ganska naturelt såg ut
Att dessa ord han blåste ut,
Som på en brädlapp stod att läsa:
Sällhet och Välgång önskas Hans Höga Nåd
Af Stadens Borgerskap, Borgmästare och Råd.

        Stolt stod nu äreporten färdig
        I all sin herrlighet och prakt;
        Och som det vidare är sagdt,
Fann länets höfding den sitt höga nöje värdig ...
        Allt efter skräddarns spådom gick:
        Stor förmån staden njuta fick.
Och att man måtte nog Hans Höga Nåde prisa,
        Så höll han nu i nåder för
        Att hvar och en sin ynnest visa —
        Och mäster Snitt blef direktör.

Karl Warburgs noter till Lenngrens Samlade skaldeförsök, 12:e upplagan 1890

Poesi
Översättningar
Edvard Storm
Anna Maria Lenngren