Boken om vårt land/Kapitel 117
Man har trott, att det första korståget till Finland 
skedde år 1157 efter vår Frälsares födelse. 

Den tiden kallades endast sydvästra hörnet av vårt 
land Finland, och hela landet kallades österland. Till 
detta sydvästra Finland styrde konungen, och man tror, 
att han landsteg med sin här vid Aura ås mynning i 
nejden av det nuvarande Åbo. 

I denna del av landet bodde de krigiska tavasterna 
och kallades här suomi folket (suomalaiset). Det berättas, 
att konungen först skickat bud till dem med förmaning, 
att de skulle avsvärja sina hedniska gudar och låta döpa 
sig till den sanne Guds lära: annars ville konungen 
hemsöka dem med krig. Tavasterna aktade icke denna 
förmaning. Voro svenskarna styva, så voro tavasterna än 
styvare och ville alldeles icke avsvärja sina gamla gudar 
för en ny gud, som de icke kände. De ansågo det icke 
heller värdigt tappra män att lyda en främmande erövrares 
bud och församlade sig till motstånd för att försvara sin 
frihet och sina fäders tro.

De båda härarna möttes och drabbade samman. Det 
måste ha varit en hård och blodig strid, såsom man kunde 
vänta, när två sådana härar stridde för det bästa och 
heligaste de visste i världen. De kristna aktade sitt liv ringa 
mot den eviga saligheten, och hedningarna ville hellre dö 
än giva sig och sitt land under främmande välde. 
Därför säges ock, att manfallet på båda sidor var stort. 
Äntligen segrade dock den bättre ordnade svenska hären; det 
hedniska suomi folket blev fullständigt slaget och skingrat. 
De, som undgått döden, flydde till skogarna eller blevo 
fångna. Det säges att när konungen betraktade det 
blodiga slagfältet, hade han utgjutit tårar, icke över sina egna 
döda, som ju saligen stupat för korsets lära, men över de 
fallna hedningarna, som icke blivit delaktiga av den 
saliggörande tron. 

Efter detta slag var tavasternas första motstånd 
brutet, och många av dem blevo då döpta av biskop Henrik 
i’Kuppis källa vid Åbo. Till sådant behövdes på den tiden 
ingen katekes. Trons artiklar upplästes och översattes 
av en tolk till hedningarnas språk. När dessa då svarat ja 
och amen, kläddes de uti vita kläder, prästen gjorde 
korstecknet över dem och öste vatten över dem ur källan. 
Många av de döpta förstodo litet eller intet av den nya 
läran; men visserligen var det ändock en märkvärdig dag, 
när konung Erik lät döpa dessa finnar vid Kuppis. 
Kristendomen kom till vårt land med våld, och våldet kan aldrig 
bygga ett varaktigt verk. Men efter våldet kom kärleken; 
dess verk blev varaktigt, och därför hava efterkommande 
med rätta välsignat dagen vid Kuppis.

Boken om vårt land