Boken om vårt land/Kapitel 55
Matts Aho gick att bese sin ladugård. Det var om 
vårvintern i mars månad, och solen sken på den smältande 
snön, men boskapen hade mörkt där inne, ty de små 
gluggarna voro tillstoppade med hö för värmens skull, och 
dagern föll endast in genom dörren. Renligt var där just 
icke heller, korna lågo eländiga i sina bås och hade svultit 
så länge, att deras ben ej mer ville bära dem. 

»Det är dåligt med ladugården; korna mjölka ingenting 
mer», sade Matts Aho. »Det kommer sig av det förfallna 
huset; jag får gripa mig an med att bygga ett nytt.»

Matts Aho byggde en ny ladugård, lika mörk och 
otrevlig som den förra. Han svälte korna som förut och kunde 
ej förstå, varför de ej ville mjölka. »Smöret betalas bra 
nuförtiden», menade Ahos gumma, »vi måste giva korna 
bättre föda och mera dricka». 

Matts Aho betänkte saken och beslöt följa sin gummas 
råd. Korna begynte mjölka bättre, men Anttila korna 
mjölkade likväl ett par liter mer om dagen. Detta kunde 
Aho-gubben åter icke begripa och gick till värdinnan på 
Anttila för att fråga, vad orsaken månde vara. »Mina kor 
få lika god föda som edra», sade han, »de ha varmt och 
gott; varför mjölka de icke som edra kor?» 

»Därför att de bo mörkt och osnyggt», svarade 
Anttila-värdinnan, som var en förståndig gumma. »Våra kor bo 
som fruar: de ha det fint och rent, de ha dager ifrån 
ordentliga fönster, så att de kunna se varandra, och kor tycka om 
att ha sällskap. Där växer ju icke en nässla på marken 
utan solsken; huru skulle då djuren trivas i mörker? Och 
när de om hösten föras från den gröna skogen in i ett 
sådant mörkt fängelse med osund luft, huru vill ni. att de 
där skola finna sig väl hela den långa vintern? Jag sköter 
kreaturen väl för deras egen skull och för att de äro Guds 
skapade verk, som vi ej få misshandla. Men jag gör det ock 
för att ha nytta av dem. En god vård betalar sig alltid.» 

»Ja», menade Matts Aho, »smöret betalar sig bra 
nuförtiden; jag vill följa ert råd.» 

Boken om vårt land