Boken om vårt land/Kapitel 116
För omkring tusen år sedan hade Guds uppenbarade 
ord och Jesu Kristi heliga lära redan blivit predikade i 
största delen av Europa. Folken söder om Östersjön ledo 
svårt övervåld av de nordiska vikingarna och önskade 
därför, att dessa måtte omvändas till kristendomen, som 
lär människorna att älska varandra. Från Tyskland och 
England utgingo då gudfruktiga, modiga män att predika 
korsets lära för hedningarna i norden. Dessa män hade 
ett hårt livsfarligt arbete; många bland dem ledo döden 
för sin tro, men i deras ställe kommo beständigt nya 
lärare, som aktade sitt liv ringa, endast de kunde vinna 
själar för Guds rike. Slutligen lät en konung i Sverge döpa 
sig. Han hette Olof, med tillnamnet Skötkonung, och 
levde iooo år efter Kristi födelse. Södra Sverge blev då 
kristet, men norra Sverge var ännu hedniskt, och där 
voro långa, blodiga strider mellan kristna och hedningar 
i 150 år, innan folket i de nordliga bygderna kunde 
förmås att bekänna »den vite Krist», såsom de kallade 
Frälsaren. 

I Uppsala rådde över de hedniska svearna en kristen 
konung, som hette Erik. Han var en rättvis konung och 
tapper krigshjälte; därtill en av hjärtat gudfruktig man. 
Han förmådde slutligen även de mest hårdnackade 
hedningarna att låta vattenösa sig i det heliga dopet, och på 
hans tid, 1150 år efter Kristus, blev alltså hela Sverge 
omvänt till kristendomen. Vikingatågen upphörde, 
kyrkor byggdes i alla delar av riket, och där blev liksom en 
skön morgonrodnad av ett nytt ljus över det förvildade 
landet och det hårda, krigiska folket. 

De hedniska finska folken vid Östersjön hade nu i sin 
ordning begynt oroa Sverges kuster med sjörövartåg. 
Konung Erik beslöt att tämja dem, och däri 
understöddes han av påven i Rom. 

Vid samma tid hade stora krigshärar dragit ut från 
det kristna Europa för att återtaga Frälsarens grav i 
Jerusalem från de otrogna, som bekände den falska profeten 
Mohammeds lära. Sådana tåg kallades korståg, emedan 
alla, som deltogo däri, buro korsets tecken. Men när den
heliga graven var återvunnen, skedde korståg mot 
hedningarna även i andra länder, över hela Sverge 
predikades nu ett sådant korståg mot hedningarna i Finland. 
Det skulle vara ett heligt krig, där varje stridsman skulle 
få syndernas förlåtelse, och den, som stupade, skulle få 
evig salighet. Svenskarna voro stridslystna och hade nu 
fred i sitt eget land, de voro alltid beredda att slåss för 
ära och vinst. Nu lovades dem därtill salighet för det, 
som var deras största lust: huru skulle de icke gärna 
lyssna till en sådan uppmaning! 

Många tusen tappra män beväpnade sig, målade 
korset på sina sköldar eller läto sy dess bild på sina kläder, 
och där blev ett jubel i riket och brinnande nit att utbreda 
kristna läran. Den, som själv har fått något gott, vilket 
uppfyller hela hans själ med glädje, vill också gärna dela 
med sig samma goda åt andra.

Boken om vårt land