Fria Fantasier under Månskens- och Stjernehimmelen
<div class="layout2" style="text-align:justify">

Fria Fantasier under Månskens- och Stjernehimmelen.

vilka herrliga vinterdagar! — Utan dimmor eller
köld uppstiger morgonsolen och när den stora
glacé-ätaren kastar sina upptinande eldblickar öfver takens
isgarneringar och gatornas issvepningar, tyckes det,
som vintern redan gjöte sina afskedstårar och vore
beredd lägga sitt hufvud på fuktig kudde för att slumra
in och dö under rågbrodden. — Men hvad äro väl
dagarna mot de förtjusande nätterna med dess måne och
stjernor? — —

Måne! — Bleka, älskliga, melankoliskt ljufva
varelse, af alla tider och åldrar lika innerligt besjungen,
måtte du ännu i många år med vänligt ljus lysa öfver
mitt hufvud, utan att just derföre på detsamma
qvarlemna af dig någon bild, som på ett eller annat sätt
för nyfikna öron kunde sqvallra om min lefnads
skumrask! — Likfärga bäst du vill och kan, mina kinder för
att derigenom påminna mig om min stofthyddas
bestämmelse, men låt min ande på dina klara silfverblanka
floder simma till dig, du längtans och trånadens land,
för att lyssna till alla de suckar, som från jorden
klagande böljat mot dina stränder och förena min arma
fantasi med alla andra, som mellan dina horn firat och
fira sina kyska rendezvoner! — Men må du aldrig
vemodsfullt lyssna till mina cantater från Bacchi
orgieläktare, utan må jag städse vara nykter som du — du
alltid densamma, antingen du tager första eller sista
qvarteret, eller också är i ditt fylle! — För dig lyfter
jag i denna stund på hatten, dyrkade, vördnadsvärda!
Mvad ditt inflytande på mig i detta ögonblick är stort!
ja, jag vore nästan färdig att af kärlek till dig blifva
muselman, icke allenast för att opåtald och ogäckad få
tänka under en rakad hjessas fullmåne, utan äfven
handla under balfmånan på stridernas och
drabbningarnas banor. — — Hvarföre är det allenast de ochristne
förbehållet att strida under himmelska sinnebilder, under
det att Europas upplystare nationer bära roffåglarna på
sina standarer? —

Stjernor! — »Till ev sväfvar min sång», sjunger
Monteneros Laura; — »ack den som hade», sjunger
nordens första skald; — — och likväl hafva vi stjernor
öfverallt: öfver, framför, uti, under och efter oss.
Öfver oss, när vi, ljuft svärmande, promenera under
himmelens stora omätliga ordenskapitel; framför oss,
när vi svärma »från Bachi buller och tomult»; uti oss,
när vi, som moralpredikanterne säga, bära dygdens och
oskuldens himmel inom våra bröst; under oss, eller,
rättare sagdt, under våra hakor, när — Konungens nåd
det behagar; och slutligen äfven efter oss på våra
likkistor, när vi, deruti inmakade, nedsänkas i grafven,
för att på sin höjd såsom lycktgubbar någon dimmig
natt få dansa deröfver. Men himmelens och jordens
stjernor, hvad gemenskap kunna de väl hafva
sinsemellan? — Jo, de sednare äro pur imitation efter de
förra och kanske det enda, hvaruti jorden söker imitera
himmelen. De förra bevittna himmelens majestät; de
sednare jordens majestäter. De förra taga sig bäst ut
på natthimmeln; de sednare tåla icke heller särdeles
stark belysning. De förra taga sitt ljus från solen och
ganska få af dem bära egen glans; så äfven med de
sednares förhållande till den på hofvets himmel
allenalysande solen. Af de förra äro somliga fix-stjernor, då
deremot andra äro i beständig rörelse kring sina solar;
af de sednare äro somliga fixa vid vissa stora namn
eller opinioner, då andra deremot måste vara i
beständig rörelse för att vara hvad de äro. De förra åtföljas
merendels af ett visst antal drabanter; så äfven med de
sednare. Man har sagt mig, att under hvarje himmelens
stjerna en engels hjerta klappade; se detta ädla stjernbeströdda
brösthvalf; minst en erke-engel måste bo derinunder.
Hvarje vändkrets på bimlahvalfvet har sitt eget
stjernsystem; hvarje stjernsystem här på jorden sin egen
vändkrets i menniskokarakteren; ty, liksom denne för
hafsvågorna drifvande sjögast hejdar sitt stormrop vid den
första stjerna, som genom molnen tindrar till hans möte, så
kan ock den amplaste oppositionshjelte vid den första
stjerna, som lyser mot hans bröst, ifrån att vara
knaglig och hårdtuggad som en gråsten, bli ljuf och
smältande som ett ostron i Minervas gomhvalf. En enda
konstellation, nemligen Stora Björn, hvilken, som man
vet, bär en stjerna i svansen, hade fordom ej sin
motsvariphet här på jorden; men sedan Biskoparne blefvo
Kommendörer och, i följd deraf, fingo krasehaner
äfven bak på sina prestkappor, så har likstämmighet
äfven deruti inträdt. I himmelens stjernor måste
otvifvelaktigt mycket godt finnas; att i jordens icke mindre
mycket godt finnes, är snart sagdt ett ordspråk.
Öfverensstämma således himmelens och jordens stjernor i
mycket, så åtskilja de sig likväl från hvarandra i vissa
afseenden. Sålunda medför ett stjernfall på
firmamentet en minskning i antalet af himlaljusen, då deremot
ett stjernfall här på jorden åstadkommer en fullkomligt
motsatt effekt. De förra äro mest välkomna i
vinterqvällen; de sednare deremot lika sköna och begärliga i
alla årets tider. Åt de förra, som hinna till för alla,
gläder sig den frie; åt de sednare den fångne, på hvars
mångfärgade band den frie kastar afundsfulla blickar.
Röken från en skorstenspipa kan bortskymma en hel
konstellation på himlahvalfvet, då deremot stjernorna
härnere lysa klarare och talrikare, ju rökigare
horisonten är.

Dock, jag fantiserar så länge bland stjernorna, till
dess jag sjelf blifver »yr i planeten», som man säger. —
Ack! det var en tid i barndomens och menlöshetens
dagar, då äfven jag kände ett inre samband med
stjernorna deruppe och bar dem här nere i band på mitt
bröst. — Hur mången gång pick jag ej som gosse
bärande till och med de tre vise männens stjerna af oljadt
postpapper med tvenne talpljus uti, för att ej tala om
alla dem af tenn, med rofvälling förgyllda, som jag på
det renaste bröst bar med en anspråkslöshet till den
grad, att jag när som helst kunde förakta, bortslita och
sönderbryta dem! Sednast hade jag, såsom student,
mina tvenne stjernor i studentkatalogen, visserligen af
trycksvärta, men förgyllda af ett bredvid dem stående
stipendium Regium à 20 R:dr Rgs i termin. — Nu, då
jag är vorden äldre och bär, som man påstår, ett
rabulisthjerta i mitt bröst, är det troligtvis för mig lika
omöjligt att på detsamma få någon stjerna, som att »taga ned
sjustjernan», som ordspråket ljuder. — Men i denna
stund, i denna klara nordiskt herrliga vinterafton,
öppnar sig mitt hjertas extraordinarie ordenskapitel,
hvarutur, såsom ordensofficiant, träder min fantasi med
melankoliens svarta band i ena knapphålet och
patriotismens gulblå i det andra, samt sträfvar med hoppets
Wasaband öfver skuldran till Serafers blå. — Flyg ej
för högt! — jo, flyg ännu längre, flyg kring alla
konstellationer — och säg mig sedan, på hvilken
horisont min lyckliga stjerna har sitt fäste!

Freja
August Blanche