Rotlanken
Dä fanns en khär i Rannsätts by 
di kall’ Rotlanken; 
men hva dä namne skull’ bety, 
dä vete fanken. 

Lell va dä mä’et nônnting ledt, 
som recktitt knas’en, 
för bar’ di sa’et ble’n mä ett 
krut innli rasen, 

å dängd’ ikring sej, så där ble 
kav sönnersläijen 
hvar stacker, som int va go te 
å kytt’ ur väijen. 

Dä stog som fragg’ om käfften på’n, 
han vrôl’ åfanntlitt, 
så ingen tjur tog måle å’n 
äll blängd’ så anntlitt. 

Däfför töckt’ pojkaan dä va lönnt 
te ret’ å ank’en; 
di kytt’ ikring å pep så tönnt: 
Ro-ot-rotlanken! 

Men ja’, fast pojk, töckt’ tåcke skäll 
va intnô nöje; 
ja’ flydd’ den fatti khärn i ställ’ 
e gammel tröje. 

Må tro, då ble’n i syna bli! 
Min näv’ han skaka 
å grônna läng’, om han kunn’ gi 
nô godt tebaka. 

"Jo", sa’n te slut, "nu vet ja’ rå: 
kall’ mej Rotlanken 
så mö’ härr Fredrek kan gå på; 
ja’ ska int bank’en." 
Poesi
Fredrik August Dahlgren
Verk på värmländska