Om ett vidsträcktare användande av telegrafer
Telegrafen, denna förträffliga uppfinning, som lärt människan att med sann
Kantisk förmåga göra narr av tid och rum — åtminstone vid meddelandet av sina idéer,
detta Féiska språk är visst icke obekant hos oss; tvärtom, Sverige har sett en av
sina första Vetenskaps Idkare, Hr. Över-Int. och Kommend. Edelcrantz, med
lyckligare bemödande än någon utlänning, träda i Chappes fotspår, och förenkla själva
instrumentet, utan skada för dess brukbarhet. Upptäckten är således naturaliserad här; men
vi, som de övriga Europeerna, hava hittills merendels åtnöjt oss med ett ganska
inskränkt bruk därav, nämligen blott till det, vartill vanliga krigs-signaler förut
tjänat. Telegraferna äro likväl användbara i långt vidsträcktare avseende, och det är
om utvidgandet av deras bruk jag här ärnar framkasta några flyktiga idéer.

Då Telegrafen är lika nyttig för enskilda, som för Regeringarna, bör väl dess
användande då endast inskränka sig till Statens allmänna behov? Enskilda personers
eller familjers hela lycka och lugn, bero de ej ofta på skyndsamheten av vissa
underrättelser mellan vitt avlägsna ställen? Handels- Freds- och Krigs nyheter, huru
ofta bestämma de ej tusende individers öde, blott genom några dagars hastigare eller
senare ankomst!.. Ett vidsträcktare bruk av Telegraferna skulle således vara
oändligen nyttigt för var medborgare, vars intresse vore förenat med en dylik
skyndsamhet, och den inkomst postporton för denna korrespondens inbringade åt Staten,
satte Regeringen i stånd att underhålla hela inrättningen utan den minsta utgift för
Statskassan, vilket vore en ej obetydlig vinst för det allmänna.

Följande Utkast till verkställigheten härav, torde väcka någon sakkunnigares
uppmärksamhet, och giva anledning till någon mera detaljerad och kanhända riktigare
framställning av ämnet i hela sin omfattning.

Mellan alla Rikets Städer upprättas Telegraf-linjer och mellanstationerna
väljas för övrigt så nära postgårdar, hamnar och gästgivaregårdar, som lokalen
tillåter. I alla städer, och även på tjänliga ställen å landet, inrättas
Telegraf-Kontor, varest man på samma sätt som på våra Post-Kontor, får inlämna de
underrättelser man önskar överstyrda, mot en viss bestämd avgift för var rad. Då icke
breven, utan endast deras innehåll fortskaffas, så är naturligt, att dylika brev ej
kunna vara annat än öppna annonser, men detta hindrar icke Korrespondenterna att
mycket lätt göra sig försäkrade om hemligheten av deras kommunikationer, genom
någon förut överenskommen chiffer, blott känd för dem. Man antage t. ex. att den
vanliga Signalkartans a betecknade o i brevet, att b betydde l, o. s. v., och
innehållet vore outforskligt för var och en, som ej kände denna bokstavsförväxling.
Likväl är det klart, att adressen måtte sättas med vanlig, allmänt begriplig skrift.
Vissa timmar borde bestämmas var dag för inlämnandet av Telegraf-annonser, och
Telegrafisterna ovillkorligen förbindas att fortskaffa dem, i den ordning de inkommit,
samt att dagen därefter återlämna var Korrespondents handskrift, om han åstundade
hämta den. Telegrafisten på det stället dit brevet är adresserat, uppskriver det
signalerade innehållet bokstav för bokstav, varefter Adresskartan anslås publikt, på
samma sätt som vanliga postkartor, till underrättelse för Notisägare, vilka mot ett
litet Kopist arvode undfå avskrifter av sina brev.

Man torde invända, att denna anstalt skulle skada den vanliga
Postinrättningen, men sådant vore ej att befara, ty först måste allt översändande av annat än
ord, och allt som fordrade Korrespondenternas handskrift, ske på gamla viset, och
vidare skulle den vid Telegraf-korrespondensen nödvändiga lakonism hindra all
advokatyr och i allmänhet all tysk tablatur att passera denna eteriska väg; till och med
kärleks extaser och romaneska vänskapförsäkringar skulle finna den för trång, ehuru
lätt de annars ha att ta sin reträtt genom luften. Med ett ord: Telegrafernas
strålskrift blev i allmänhet blott återskenet av människo-tanken i sin ursprungliga
enkelhet, eller av det vanliga sunda förnuftet; men alla Meteorer — de må ha uppstigit ur
smakens ruiner — luntorna, eller sänkt sig från svärmeriets självskapade himlar,
följde den låga jordytan, för att ännu i några sekler överflödigt försäkra den gamla
Postinrättningens bestånd.

En sådan Telegrafisk korrespondens som den jag här omtalat, föranstaltad i ett
land, skulle snart alstra dylika i hela Europa, och en hastig kommunikation mellan dess
avlägsnaste gränser, blev det allmänna resultatet därav. Statshemligheter skulle
fortsändas därigenom, med en skyndsamhet, mot vilken den mest hästplågande Kurirs
vore en snäckfärd: Handelsflottors ankomst eller annalkande, laddningar, öden,
bestämningsorter, kände Köpmannen samma dag som hans utländska Korrespondenter, och
de Lärdas inbördes upplysningar spriddes med en hastighet, som i synnerhet för
naturkunnigheten och stjärnvetenskapen, vore av en ganska stor, fast ännu
oberäknelig nytta.

1800-talets verk
Teknik