Boken om vårt land/Kapitel 24
(Egentliga Finland.) 

Hela sydfinska kusten är genomskuren av långa och 
smala havsvikar, i vilka åar utströmma från de högre 
belägna sjöarna. Men icke allt vatten rinner fram längs 
jordytan; en del silar sig in i marken och genomdränker de 
undre jordlagren. Och, där dessa vattendränkta lager 
ligga djupare ned, vet man sällan av deras tillvaro. Blott 
då man gräver brunnar, kan man märka, huru mycket 
vatten finnes i jorden; den är nämligen vattendränkt till 
samma höjd som vattenytan i brunnen. 

En del av Uskela socken består av lös lerjord, som 
ge-nomflytes av en å, vilken utfaller i Halikkoviken. Vid 
dess mynning ligger Kimito ö, som skiljes från fastlandet 
genom två sund, Sandö ström och Kimito ström. Vid 
stranden av ån är leran i sina understa delar ofta mycket 
vattendränkt. En morgon år 1770 såg folket i 
prästgården med förundran och skräck, att en lång djup klyfta i 
jorden under natten hade öppnat sig tätt invid gården, 
och, hade den rämnat några steg längre, skulle husen hava 
instörtat. Denna händelse var längesedan glömd, när år 
1824 ett nytt jordras inträffade och socknens gamla 
träkyrka hotade att instörta, så att den måste rivas ned. En 
dag i maj 1827 hördes ett underligt dån, jorden öppnade 
sig, och en stor åker, hörande till Veitakkala säteri, rasade 
in. Jordraset sträckte sig över 8 hektars vidd, en del av 
vägen till Sankt Bertils kapell störtade ned i klyftan, och 
luften uppfylldes av illaluktande ångor, som den 
vattendränkta leran gav ifrån sig. Vid stranden av ån stod en 
kvarn, och den stjälpte med bakväggen nedåt. 
Mjölna-ren var i kvarnen och led ingen skada, men, när han i 
förskräckelsen ville skynda ut, fann han ej rätt på dörren, ty 
den låg nu uppåt över hans huvud. 

År 1843 den 1 juni kl. 7 på morgonen dämdes 
plötsligen ån av ett nytt jordras, så att vattnet först klockan 3 
på eftermiddagen kunde finna ett avlopp. Vid detta 
tillfälle sjönk större delen av den gamla begravningsplatsen 
med sina döda i jorden. Sedan den tiden hava ett par
mindre jordras inträffat. Trakten är bördig och väl odlad, 
och då inga människoliv gått förlorade, har man snart åter 
glömt den förlust av egendom, som jordrasen 
åstadkommit. Mycket mera skadar det vatten, som genomdränker 
jorden och sålunda alstrar dimmor och frost. 

Boken om vårt land