Boken om vårt land/Kapitel 83
Det finska folket liknar ett träd, som utsträcker sina 
rötter i jorden. Dess största och kraftigaste rötter äro 
två besläktade, men länge åtskilda stamfolk, som nu äro 
förenade, nämligen karelarna (karjalaiset) och tavasterna 
(hämäläiset). De hava delat landet sig emellan, så att 
karelarna bo i östra, sydöstra och norra Finland, men 
tavasterna bo i västra och södra Finland. Fordom var 
mycken tvedräkt emellan dessa folk, men nu hava de länge 
levat fredligt bredvid varandra utan att bortlägga vissa 
olikheter, varav de lätt kunna igenkännas. 

Karelaren är smärt till växten, har brunt, lockigt hår
och livliga, blå ögon. Jämförd med tavasten är karelaren 
mera öppen, vänlig, rörlig och företagsam, men också mera 
pratsam, skrytsam, nyfiken och snarstucken. Han tycker 
om resor och handel och färdas långa vägar i eget land 
Hans lynne är känsligt; han blir lätt sorgsén och lätt glad; 
han älskar skämt och vackra visor, dem håns egna sångare 
smida. Därför har man i hans land funnit de skönaste 
sånger, dem han bevarat i minnet från sina förfäders tid. 

Karelaren brukar släktnamn, och hans gård, där många 
bo uti den stora stugan, bär namn efter släkten. Efter 
forna krig har en så olika befolkning inflyttat i Karelen, 
att ofta folket i en by icke liknar folket i närmaste grannby. 
I hela södra delen av Viborgs län är en brokig blandning 
av en äldre befolkning, äyrämöiset, och de senare 
inflyttade savakot, Dessa två folk ha intill våra dagar åtskilts 
genom olika klädedräkt, och när en kvinna av äyrämöiset 
gifter sig i en släkt av savakot eller tvärtom, 
underhandlas på förhand noga om vilken dräkt den unga hustrun 
skall bära. Man kan ännu i våra dagar någon gång få se 
karelaren iklädd sin vackra folkdräkt. Karelama är 
ett gladlynt, givmilt folk, som gärna självt lever gott 
och gärna bjuder med sig åt andra. »När brödet är slut, 
äter man vetebröd». I södra Karelen bakar värdinnan 
dagligen färskt mjukt bröd, men i det fattiga norra 
Karelen duger även det hårda brödet, som ju i missväxtår måste 
blandas med bark. 

Karelaren är liksom solsidan av det finska folket: 
öppen, tillgänglig, livlig och lättsinnig, lätt ledd och lätt 
missledd, godtrogen som ett barn, icke utan sin andel av 
finsk envishet, men läraktig och utrustad med gåvor, som 
endast behöva en god uppfostran för att ställa honom 
bland de främsta av hans folk.

Boken om vårt land