I Gustaf tredjes år


 17. I Gustaf tredjes år. 

Njuta, bara njuta! 
Njuta, utan sluta, 
så var sed i Gustaf tredjes år. 
Dricka, spela luta, 
med raketer skjuta. 
Glamm vid dans i damm från pudrat hår! 
När man vaknat nyss i rosigt morgonsken, —
vips! — en silkesstrumpa på sitt ben! 
Ned för trappan kuta, 
till en krog att njuta! 
Hornet klang i gatorna, 
och stråken ven.  (Horn.) 

Kungen själv, så glader, 
var all festens fader. 
Jämt i kabinettet fann han på 
dräkter, långa rader, 
än med ess i spader, 
än med knektar, röda hackor små. 
Ropade på franska till sin kammarvakt: 
— Kläd mig till kines i största prakt! 
Fler musikparader! 
Glad är landets fader! 
Rappa dej! Du hörde väl, 
vad jag har sagt!»  (Horn.) 
 
Men ibland bak vågen 
utav glädje låg en 
list i denna stora diplomat. 
Sändebudet såg e’n 
stå där nöjd i hågen, 
men på botten grodde allt hans hat. 
Dörren stängdes, — handen glittra vid hans vink — 
ensam stod han dyster med sitt smink. 
Gyllne spegeln såg e’n 
sträng och mörk i hågen. —
Kupper han planerade 
vid lutors klink.  (Horn.) 

Stadsbon under tiden 
söp och stöp i siden.
Vinet störtade som regn i	rött. 
Alltid gick det unnan: 
— »Skaffa mer i tunnan! 
Laga det blir riktigt starkt och sött!» 
Men i skogen täck, invid den klara flod, 
bryggde bonden själv en dricka god. 
Som en korkskruv vriden 
röken steg i friden. 
Kopparkitteln puttrade 
så röd som blod.  (Horn.) 
 
Njuta, bara njuta, 
låta vinet spruta. 
Njuta, slå på luta 
dag och år, 
Huru det skall sluta, 
när man ej vill pruta 
på sin lystnad, var och en förstår! 
Synd om Gustaf tredje dock jag tycka skall. 
Gott hans huvud var i alla fall. 
Soln — på slottets ruta 
huld sitt guld sågs gjuta. 
Rosorna, de regnade 
kring tronens pall.  (Horn.) 

Sångtexter
Poesi
Fridas bok
Birger Sjöberg