Vid tillfället av den bedrövliga händelsen
Jag såg en vacker fröken dånad —
     Det hjertat skar.
Jag trodde Parkens sköra spånad
     Till ända var.
Man skrek på allt hvad doktor heter,
     Ja, grufligt skrek,
Man kom med eau de luce och ether ...
     Och döden vek.

Hvad var, som snart uti hans boja
     Den sköna bragt?
Jo, hennes kära papegoja
     I kattens makt!
Som dufvan, jagad utaf höken
     I blodig vals,
Skrek hon och föll i knä't på fröken
     Med biten hals.

O, syn af fasa, syn af smärta —
     Hvad sorgerop!
Hvad underverk, att frökens hjerta
     Än höll ihop!
Ack, Dora, att så snart du råkat
     I Stygens elf,
Du, som med samma visdom språkat
     Som fröken sjelf!

Poesi
Anna Maria Lenngren