Boken om vårt land/Kapitel 52
I Finland ser man ofta grönsakei eller blommor 
planterade i en täppa vid bondens stuga. När sådana små 
planteringar skötas med omtanke ser man dem gagna och 
pryda med ringa kostnad. Också den fattigaste torpare 
skulle kunna förbättra sin kost med bönor och kål. Också 
den tarvligaste koja skulle kunna prydas med utvalda 
blomster. Om de rika hava stora och kostsamma 
trädgårdar, varför kunna icke de fattiga hava sin fröjd av en 
liten plantering? Naturen gör ingen skillnad; solen skiner, 
regnet vattnar och jorden driver lika för alla. Skillnaden 
består i den omvårdnad, man giver växterna. 

Ty växten är en levande varelse. Den kan väl icke 
som djuren röra sig fritt och uppsöka sin föda på längre 
håll. Den kan icke fly undan, när någon fara hotar; icke 
bedja sin angripare om försköning. Men växten är mycket 
känslig för vård eller vanvård. Giva vi den en skyddad 
plats, en passande jordmån, ljus, värme och vatten, så skola 
vi se, huru väl den trives. 

Sådana växter, som flyttas ifrån en annan hembygd till 
vår mark, hava därigenom blivit ömtåligare och fordra 
ömmare skötsel. Ingen sköter björken eller hallonbusken 
eller smultronplantan i skogen, och ändock frodas de; men 
flytta dem till gården, så får du se, med vilken omtanke de
måste planteras för att icke gå ut. Behöva nu eget lands 
växter så mycken vård, när de flyttas, huru mycket mer 
måste man icke då vårda utländska växter, som äro 
hemma i ett annat klimat. Fruktträden, kryddväxterna, 
de utländska blommorna lära oss detta dagligen. Men det 
är ett oskyldigt och glatt nöje att på detta sätt likasom 
tämja naturens krafter, och gör man det väl, kan man 
förädla många växter, så att frukter, bär och blommor kunna 
bliva större, bättre, vackrare, när de odlas, än när de växa 
vilda. Detta återverkar gott på människan; det 
förmildrar hennes seder att dagligen umgås med det vackra 
och nyttiga i naturen. Ser du en liten välskött 
trädgårdstäppa, så tänker du: där i gården är god ordning, eller ser 
du blommor i fönstret i en fattig koja, så vet du, att där 
bo goda människor. Råhet och elakhet tycka icke om 
blommor. Lättja och slarv bry sig icke om trädgårdar. 
Människans lynne avspeglar sig i hela hennes omgivning. 
Hon är skapelsens krona, och varhelst hon i världen bor, 
trycker hon sitt bomärke på den jord, hon trampar. 

Boken om vårt land