Boken om vårt land/Kapitel 99
Vid den tiden, när Pohjolas onda häxa hade stängt in sol
och måne i kopparberget, var i himmelen och på jorden
beständig natt. Himmelens Ukko sökte sina förlorade lyktor,
men kunde ej finna dem. Då slog han med sitt blanka svärd
eld ur sin nagel och gömde gnistan uti en silverdosa.
Luftens tärna vaggade gnistan vid himlaranden. Gnistan
föll ljungande ned genom nio bristande himlar, fräste genom
det kluvna molnet och föll till jorden.

Väinämöinen sade till sin broder Ilmarinen: ”Låtom
oss se, vad det var, som nedföll till jorden!” Hjältarna
gingo ut, rodde över Nevafloden och mötte Ilmatar, som
berättade om eldens vilda framfart. Elden hade först
nedfallit i Tiuris nya stuga, skadat folket och uppbränt barnet i
vaggan. Därifrån gick elden ut att härja skogen och antände
slutligen sjön Aluenjärvi, som gnistrande sjöd över sina
bräddar. Siken uppslök den härjande gnistan. Siken kände
gnistan bränna, kom i nöd och bad laxen om hjälp. Laxen
uppslukade siken, kom uti samma nöd och bad gäddan om
hjälp. Gäddan uppslukade laxen, men kom uti samma nöd.
Väinämöinen och Ilmarinen gjorde en not av lindbast
och sökte förgäves fånga gäddan.

Då sådde de lin och bundo en ny not av lingarn, över
tusen meter i längd på vardera armen. Noten drogs, men
åter förgäves. Nu bands noten nio hundra meter längre på
vardera armen: Ahti och Vellamo bådos om bistånd.
Äntligen fångades gäddan, men ingen vågade uppskära henne.
Solens son fick sin faders guldkniv, uppskar gäddan, fann i
henne laxen, i laxen siken, i siken ett blått nystan, i detta ett
rött nystan och i det röda nystanet gnistan. Men gnistan
sprakade bort ur solsonens händer, svedde Väinämöinens
skägg, förföljde Ilmarinen ut till en sten i havet och gick
åter att härja världen. Till sist lyckades Väinämöinen
fånga den i ett stycke fnöske, och från den tiden hade man
eld i spiseln, ljus i stugan och glöd i Ilmarinens ässja.

Men för brännskador anropades Turjas tärna och
Pohjolas gosse att komma från Lappland med sina skor av is,
sina strumpor av rimfrost, sin gördel av frusen dagg. De
skulle stänka snöslagg på såret, hämta rimfrost på en kälke;
och om detta ej hjälpte, skulle Ukko sända hagel och goda
salvor att bota brännskadan.

Boken om vårt land