Nyss när Frigga satt i bade
Nyss när Frigga satt i bade 
had’ hon Astrild i sitt sköt 
var han ljuvste fröjd åtnjöt 
ty han såg allt vad hon hade; 
efter hon var naken, bar 
syntes allt vad kvinnfolk har. 

Han tog som han själver lyste 
trinda brösten i sin hand 
klappa deras rosen rand 
lill rubine knappen kysste 
efter kättjans skalkeri 
kittla pilten innan i. 

Sedan satt han länge spaker 
skåda hit och skåda dit 
fråga så sin mor med flit 
när skall jag få tocka saker 
att herdinnor när och fjär 
mig som er må hålla kär? 

Frigga när hon detta hörde 
utav hjärtat hon då log 
att ej Astrild mer förstog 
vilket all hans lust förstörde: 
Hon sa: Kvinnfolk ett på dig 
älska mer än allt på mig. 

Dock lät hon den pilten leka 
efter han snart hennes arm 
kryste, kysste mun och barm 
och på buk och naveln peka 
ja den lille var ej sen 
trädde mellan hennes ben. 

Men som bäst som Frigga bada 
och lät tvätta buken ren 
skrek han, vem har i ert ben 
morkär huggit sådan skada 
bär allt kvinnfolk slika sår 
som I, mellan deras lår? 

Kanske Mars den kämpen grymma 
haver med sin långa plit 
huggit denna skråma dit? 
Morkär säg om I besvimma 
då I fick ett sådant hål? 
Men gudinnor mycket tål! 

Eller ock kanske det hände 
oförmodligt av Vulcan 
uti mörka verkestan 
er med heta järnet brände? 
Dock nej, om så vore skett 
måste håret vara svett. 

Frigga vred bad Astrild bida 
tig, sad’ hon, din lille bov 
ty dig görs ej än behov 
veta vad slik ting betyda 
minns du ej att jag mig sist 
riste mot en rosenkvist? 

Kan det ej Adonis hela 
svarad’ Astrild käck och glad 
han lär reda bättre bad 
smörja, plåstra, täppa, vela 
har han ej er ofta hel 
gjort, när I haft sådant fel? 

Frigga tänds av vredes heta 
skämdes lell och blev helt blyg 
efter hon förundrar sig 
att nu bara barnen veta 
allt vad kvinnfolk så fördolt 
ha med kjorteln överhålt.

Poesi
Lasse Lucidor
1600-talets verk