Proclamation
Ett betydligt antal krigsmän hafva gripit till
vapen, för att nalkas Hufvudstaden och återgifva fred
åt vårt gemensamma, nu olyckliga, styckade, döende
Fädernesland.

När hvarenda medborgare inser, att våra afsigter
äro förenliga med hvad samvetet och äran bjuda i
hvarje dygdigt bröst, så kunna vi ej misstaga oss i den
fasta öfvertygelse, att vårt oförfärade nit skall
understödjas och gillas af hvarenda man, som älskar
Svenska Fosterbygden; af alla våra vapenbröder ej mindre,
än af våra obeväpnade medborgare.

Hvilka äro då våra afsigter? Vi hafva räckt
hvarandra handen uppå, att rikets fäder och lagstiftare
skola äga frihet, under våra vapens beskydd, att
sammanträda, för att öfverlägga och besluta öfver det
lidande och eljest snart förstörda Fäderneslandets
angelägenheter.

Vi hafva räckt hvarandra handen uppå, att för
deras fötter nedlägga de vapen, hvilka vi för deras
frihet tillgripit; oförfärade krigsmäns sammanhållna
svärd skola sedan omkring Svenska lagstiftares
öfverläggningsrum bilda en skyddsmur, som ingen
våldsmakt förmår bryta.

Vi hafva räckt hvarandra handen uppå, att död
och förstörelse skola träffa hvar och en, som ännu vill
förlänga Sveriges lidande, vare sig utländsk makt eller
inländsk våldsverkare.

Sveriges Tyska länder äro öfverlemnade till
fienden: Finnland, denna fosterbygd för det tappraste,
ädlaste folk, är af fienden inkräktadt. Vi hafva räckt
hvarandra handen uppå, att ej en aln mer skall af
Svenska fosterjorden öfverlemnas i fiendens hand.

Sveriges bergverk och handel ligga öde: Sveriges
ungdom är ryckt från jordbruket, för att naken och
vanvårdad blifva ett rof för sjukdomar och döden:
jordbrukarens bördor och besvär äro sådane, att han
med allt sitt tålamod ej längre förmår bära dem:
utsugande skatter äro utan skonsamhet utfordrade:
vanmakten, eländet, förstörelsen gripa omkring sig på ett
förfärande sätt med hvarje dag; vi hafva räckt
hvarandra handen uppå, att landets fäder och vise skola
äga frihet, att återföra sällhet, välmåga och laglighet
i fosterbygden.

Måtte de högre och lägre Stånden, likasom vi,
modigt och förtroligt räcka hvarandra handen uppå, att
Fäderneslandet skall frälsas! Deras enighet är rikets
styrka: deras oenigbet är förtryckarens framgång.

Måtte Sveriges fäder och vise snart erbjuda fred
och förtrolighet åt Sveriges grannar; men måtte
denna erbjudning vara åtföljd af den försäkran, att
hvarje Svensk hellre ligger begrafven under Svenska
jorden, än han ser sitt fäderneslands sjelfständighet
rubbad eller upplöst.

Vår bundsförvandt England skall veta värdera ett
folk, som bryter sina bojor och rotfäster lagbunden
frihet inom sitt sköte. Frankrikes och alla
århundradens hjelte skall högakta ett folk, som jämnliknar
honom i bedrifter och krigsära. Rysslands och
Danemarks regenter, oupphörligt syftande på sina
nationers upplysning och economiska omskapning, skola ej
ofreda ett folk, som har samma syftemål. När allt
personligt agg undanrödjes, återstår blott gemensam
högaktning, gemensamma fördelar, gemensam föresats
att lefva eller dö sjelfständiga folkslag.

Vi hafva med bedröfvelse sett Sveriges tillgångar
utspridda, försvagade, bortslösade öfver landets
vidsträckta gränsor, utan ändamål, utan plan, utan allt
syftande till redbar nytta, utan framgång på någon
enda punkt.

Måtte Sveriges sista, ännu återstående krafter ej
af oförståndet missledas till ogagn eller verklig skada,
i fall fäderneslandet påkallar dessa krafters användande.

Dessa äro våra önskningar för fosterbygden: vi
skola med glädje och tillfredsställelse offra lif och
välfärd för deras uppfyllande.

Stor och ljuf blir för Sverige den högtidsdag, då
hvarje Svensk man med bibehållen ära och
sjelfständighet återvänder till sitt fredliga yrke, till ny
välmåga och till sällheten inom sitt eget hus.

Försvaret på en af rikets gränsor är för en kort
tid försvagadt genom vårt aftågande; men om fienden
deraf, emot all sannolikhet och gifna löften, begagnar
sig, skall han vid vår hastiga återkomst snart af
blodiga förluster få erfara skillnaden på ett krig, som
föres af personligt hat emellan styresmän och ett som
härleder sig från trolöst bruten grannsämja mellan
sjelfva folkslagen.

Vi räkna med full tillförsigt på hvarje militärisk
befälhafvares nit att med oss medverka, att med
ljungeldens hastighet och styrka möta inländska
våldsverkare och utländska fiender.

Vi våga slutligen yttra den önskan till våra
älskade landsmän och medbröder af alla stånd, att den
nyss påbudna allmänna krigsgärden ej må utgöras, förr
än Riksens Ständer yttrat sig öfver dess behörighet.

Carlstad d. 7:de Martii 1809.

Befälet öfver de i Wermland förlaggda trouper.

Historiska dokument
1800-talets verk
Georg Adlersparre