Grisen
Å grisen sprang åter å fram ve a grinn: 
    Roff ui, roff ui, roff ui-ui-ui! 
"Ja’ kan fôll allri ann’ tro än att ja’ slepper in." 
    Roff ui, roff ui, roff ui-ui-ui: 

Å grisen stack tryne inunner a slå: 
"Ja’ ska fôll känne ätter, om kroken setter på." 

Å grisen rännd’ hôvve mot grinna å gret: 
"Dä vôr fôll ågg svinaktitt, om ja’ skull’ bli bet." 

Å grisen körd’ skaal imot stolpen så brådt: 
"Näj, fanken tar ve skullten, dä här gjord’ inte godt." 

Så kytt’ han mot den annre grinnstolpen så hvasst: 
"Näj hôll da, lôtt mej grônne på saka e rast." 

Så gne han sej på grinna å stog å tiggd’ å ba: 
"Näj, här må svina freste nu länger, men int ja’." 

Så la han å i täng utmä skyggåln å svor: 
"Dä finns fôll nôe hôl te slepp’ in, som ja’ tror." 

Å grisen han gnodd’ ifrå tolv å te ett: 
"Näj, räcker dätte länge, så blir ja’ jaggu svett." 

Å grisen han skala frå ett å te två: 
"Husch! dätte koster fläsk, men lôtt gå, men lôtt gå!" 

Å grisen han skena frå två å te tre: 
"Dä va fôll fan te hôl, som ja’ allri ska få se!" 

Så vänd’ han om te grinna å tebakers igen; 
    Roff ui, roff ui, roff ui-ui-ui! 
Ja, ja’ kan gi mej jäkel att han ränner där än. 
    Roff ui, roff ui, roff ui-ui-ui!
Poesi
Fredrik August Dahlgren
Verk på värmländska