Ole Bull
<div class="layout2" style="text-align:justify">

Ole Bull.

Den som erinrar sig hur, vid Ole Bulls ankomst
till Sverige, Dagligt Allehanda med de mest
passionerade uttryck uppmanade honom att låta de
»betänkligheter, som härledde sig från en god sons saknad,
vika för ett helt Brödrafolks enhälliga önskan», ett Brödrafolk,
som Dagl. Alleh. förmente, borde »djupast sentera det
Nordiskt manliga och friska, men tillika poetiska,
ljufva, till själens innersta gående» i hans spel, och vidare
samma tidnings recension öfver samma konstnär, helt
och hållet öfverändakastande den förra exklamationen;
hur nu som bäst dess Korrespondent i Köpenhamn
»stiftar uppror mot Herr Bull och hela hans anhang», måste
af detta, om ej af annat, förnimma hur förgängligt allt
är under solen. Allehanda-Korrespondenten säger: att
Ole Bull »narrat tidningarne» och att vidare
tidningarne i sin ordning narrat Publiken.» Att tidningarne
narrat Publiken, är en sanning; men att Ole Bull narrat
tidningarne, är rent af ogrundadt, och hvem som gjort
det, skola vi i korthet söka visa.

Jules Janin, Frankrikes Jean Paul, en af
medarbetarne i Journal des debats är född i staden S:t Etienne.
En större olyckshändelse, vare sig af eld eller någon
annan orsak, hade öfvergått nämde stad. Jules Janin,
som uppbjöd alla sina krafter för att bispringa sin
födelseort, sökte förmå Paganini, som då befann sig i
Paris, till att biträda vid en konsert, som skulle gifvas
för dem i S:t Etienne, som hade lidit största skadan,
men allt förgäfves. Detta uppretade Jules Janin. Han
svor Paqanini ett evigt hat; slungade mot honom den
ena hämdens stråle efter den andra; utspred om honom
de svartaste saker. Att lyckas deruti var så mycket
lättare, som Paganini redan för sin girighet och usla
småaktighet hade åsamkat sig det största hat. Men
Jules Janin ville äfven störta hans konstnärsvärde. Detta
var icke så lätt, men inga medel sparades dertill. På
en resa till Baden träffade Jules Janin Ole Bull, som
då befann sig i klena omständigheter och for emellan
byarne och gaf soiréer utan särdeles framgång. Jules
Janin fann att Ole Bull hade geni, och kände
dessutom ganska väl, att en charlatan med geni lättare än ett
geni, som icke är charlatan, kan göra lycka här i
verlden. Han visade således vägen åt Ole Bull, i det han
åtog sig att bevinga hans rykte. Jules Janin förkunnar
hastigt för verlden att Paganini funnit sin like, ja sin
mästare. Man öfversätter på alla språk den
vidtbekanta kritikerns exklamationer, hvilka af hela verlden
mottages som Orakelsvar. Ryktet, på hvad sätt det
än öfverdrifves, ilar med förökad fart från land till
land, från stad till stad, förbländar icke allenast
hopen, utan gör äfven konstnärer och
konstdomare yra i hufvudet. Ole Bull fullföljer emellertid
rastlöst sin förelagda bana; imiterar, så mycket i hans
förmåga står, Paganini, och lyckas fullkomligt i ett,
nemligen deruti att han blir lika girig, lika småaktig
som han. Man finner således, att en tidning narrat de
öfriga tidningarne; ty Journal des Debats har satt på dem
en vaxnäsa, den Ole Bull likväl ej underlåtit att
småningom upplösa. Lik snölavinen har han framgått
öfverallt, sopat med sig allt hvad som legat i hans väg, men
lemnat efter sig tomhet och köld. Snart slår han väl
ner i någon fredlig dal, bortskymd för verlden. Dock,
hvad gör det? Ole Bull kan skratta åt hela verlden;
ty han är rik. Klangen af penningen är ej mindre
behaglig än klangen af de så väl betalta violerna. Hvad
betyder således för honom verldens njugga lof, när han
kan lefva öfverflödigt — om också på sitt ryktes
bekostnad?

Freja
August Blanche
Ole Bull