Morgonsång
Detta är livets tigande timme, 
solig och salig, 
skrattande vit i maktmedveten ro. 
Jublet och sångerna tystnat, 
ty Glädjen steg över bräddarna. 
Hell dig, Glädje, Glädje, 
i ditt tysta, självhärliga löje! 
Du allena kan pejla 
världarnas hemlighet.

O bubblor, bubblor, o skum, skum 
är all vår oro, all vår klagan, 
ja skum på omätliga vidder, 
bubblor på oceanen 
är det som vi jaga och vårda och frukta, 
men Glädjen, Glädjen är världens grund.

Hur vågar jag...? Och dock! 
Tror du att livets blomma, 
tusenfaldigt av lidande ristad, 
skulle alltjämt i mörkaste mörker 
lysa i skönhet trots allt, 
om ej dess rot och hjärta vore 
tungt, jag bräddat av salighet?

O bubblor, bubblor, o skum, skum 
är all vår smärta, vår blinda klagan. 
Glädjen ensam vet mer än andra. 
Ja, i dess heliga vita stunder 
vilar i bladens dallrande dager 
återskenet av gudomsdjup, 
leende, leende.

Som flodvågor, som åskbyar 
höljer mig dagens oro snart. 
Låt mig minnas i gråt och gråhet, 
att klarhetens bländande ögonblick 
tvang mig säga till livet och döden, 
till hela världen och även till mig: 
"Amen, amen, 
ske alltså!"  

Poesi
Karin Boye
1920-talets verk