Boken om vårt land/Kapitel 96
Biskop Agricola begynte för mer än 350 år sedan att
först anteckna en finsk mytologi eller gudalära, och sedan
hava andra med bättre framgång uppsamlat kvarlevorna
av denna hedniska tro. Man visste länge, att gamla finska
runor ännu sjöngos av folket. Prästerskapet tyckte ej om
dessa kvarlevor av hedendomen, och många fromma
kristna betraktade dem med fruktan och avsky. Så hände,
att många av dessa forntida runor, som icke voro
uppskrivna utan behöllos i minnet från far till son, blevo
annorstädes glömda och bibehöllo sig blott i Karelen och några
andra avlägsna orter. Men även där klagade många, att
i deras barndom fäderna sjungit mycket, som sedan blivit
glömt, och de yngre sångarna kunde ej mera mäta sig i minne
och kraft med de äldre.

Det är nu mer än hundra år, sedan professor Porthan
i Åbo begynte att uppteckna några av dessa gamla runor
och fann dem hava ett värde för kännedomen av folkets
forntid. Samtidigt och efter honom begynte lärda män,
såsom Ganander, Lencqvist och andra, att utleta från
runorna det, som de ville veta om hedendomens tro. Efter
dem begynte doktor Topelius att samla och trycka runor,
som karelska sångare sjöngo för honom. Allt flere sådana
runor upptäcktes, man begynte förstå deras värde, men ingen
hade ännu anat, att de kunde förenas till en hel, stor
folkdikt.

Då företog sig doktor Elias Lönnrot att vandra
igenom de trakter i finska och ryska Karelen, där runorna
ännu sjöngos av gråhåriga visa. Han fann ännu långt flere
sådana forntida runor, än andra funnit före hans tid, och
upptecknade dem. Till sin förundran märkte han då, att
runorna hade inbördes sammanhang och beskrevo samma
händelser eller samma personer. Då sammanställde han alla
berättande runor i en stor samling, vilken han kallade
Kalevala efter den gamla jätten Kaleva, som sades vara de
finska hjältarnas stamfader. Andra runor åter, i vilka folket
sjöng om sina fröjder och sorger, samlade han i
Kanteletar, som fick sitt namn av kantele, finnarnas gamla
strängaspel. Dessutom samlade han finska ordspråk och gåtor, skrev
många lärorika psalmer och lät trycka många nyttiga böcker,
bland vilka är hans stora ordbok över det finska språket.
Så blev han en av de mest namnkunniga och mest älskade
män, som någonsin levat i Finland.

Men doktor Lönnrot aktade ringa sin egen ära. Han
prisade Gud, som utkorat honom till ett av sina redskap på
jorden, och ansåg det för sin
enda berömmelse att vara en
av de många, som arbeta för
fäderneslandet. Sedan han
länge varit läkare i Kajana,
blev han professor i finska
språket vid Helsingfors
universitet och flyttade slutligen
till sin födelseort i Sammatti,
alltid med stor ödmjukhet
arbetande för medmänniskors
väl och sitt folks upplysning.
Genom honom har det finka
folket lärt sig känna sin dunkla
forntid och fått mod att bestå
som ett eget, självständigt folk
gentemot andra folk i världen.

Kalevala utkom första
gången 1835, andra gången 1849
i en av Lönnrot tillökad och annorlunda ordnad upplaga.
Denna bok har väckt ett stort uppseende icke blott i
Finland, utan mångenstädes i Europa, ja, i Amerika. Den har
blivit översatt till svenska (av M. Castren och R. Collan)
samt till flere främmande språk. Överallt har man ansett
Kalevala för en av de märkvärdigaste folkdikter, som
någonsin utkommit, och prisar det finska folket lyckligt att äga en
sådan. Ty Kalevala liknar icke någon annan samling av
folksånger i hela världen. Där återspeglar sig det finska
folkets egendomlighet, och vid sidan av mycket, som för vår
tid synes hedniskt och vidunderligt, finnes där en djup
visdom, en enkel skönhet och en rörande fosterlandskärlek.

Nyare Kalevala innehåller femtio runor eller sånger med
inalles 22,800 åttastaviga verser. Dess innehåll är en
berättelse om det finska folkets forntida hjältar och deras
äventyr. Vi läsa där om den gamla, visa runosångaren
Väinämöinen, den raska smeden Ilmarinen, den unga,
tappra och övermodiga Lemminkäinen, den
jättestarka, olycksfödda Kullervo, den skrytsamma
Joukahainen och vidare om världens skapelse, om sångens
begynnelse, om Pohjola i norden, om Väinölä i södern och
annat mer. Vi skola därför i korthet berätta några stycken
ur Kalevala för dem, som icke ha läst den märkvärdiga
boken.

Boken om vårt land