Frierfala
Dä va en frädass môra ja’ geck mej ut allt väll, 
å ja’ geck kring å vannra i ett te lordass qväll 
      langt för tusan i vall, 
      aj, aj, aj, aj, aj, aj! 
    Langt för tusan i vall bål i åvävvla. 

Men vet ni hva som vôlla den dära vannringen? 
Åjo dä ska ja’ sij’ er, dä va min lelle vän. 
      Kors för tusan . . . . 

Där geck ja’ kring i dager å hvarsken åt äll drack, 
å skonna  rök i traser å övverlära sprack. 
      Kors för . . . . 

Te slut så ble ja’ var ett rätt finulitt hus, 
i fönstre där brann dä allt bå danker å ljus. 
      Kors för . . . . 

Ve knuta på fyse ja’ ställd’ mej så dann, 
där tog ja’ opp min späijel å höffsa mej grann. 
      Kors för . . . . 

Å göken han gol bål i skogen så skârt; 
mett hjârte dä ble som ett smälltstöcke vârt. 
      Kors för . . . . 

Dä packa å slog som en spikhammerer, 
å näsa ho kläija å hôvve dä sve. 
      Kors för . . . . 

Så klev ja’ fram te stôga i lonk å i knek, 
för kroppen han va vesen ’tå möen kälék. 
      Kors för . . . . 

Å mârk-åten fannsera ikring mej så gla, 
kav änna som dä kryr å kräker i oxhälja i Filpesta. 
      Kors för . . . . 

Men ja’ stog så bangen å skalv i mett knä, 
ännsom när löva skaker på asperas trä. 
      Kors för . . . . 

Ja’ trodd’ mej int te lägge mi hann oppå lås’ 
å läse opp dôrra; ja’ koxa som a gås 
      langt för . . . . 

Te slut ja’ gjord’ mej grönögd å sa så i mett sinn: 
"Dä ä allt skrôvitt uschlitt att int du tror dej in. 
      Kors för . . . . 

"Här står du så uggli å mesi å slak 
å noser int te glômme hvarsken fram äller bak." 
      Kors för . . . . 

Då höjj ja’ tag i nöckårn å lerka hômmen kring, 
å ha ni sett på fanken, dä geck som ingenting. 
      Kors för . . . . 

Å dôrra ho flög opp mä en vrinandes gång, 
då stäka dä å lôffta mot mej åderkålång 
      langt för . . . . 

Å längst fram ve bole, som hadde fyre ben, 
där satt dä e jänte så snudi å så ren. 
      Kors för . . . . 

Å näsa va så däjli å spessi å fin, 
så om ja’ lickna henn’ ve nô, dâ vôr’ ja’ allt ett svin. 
      Kors för . . . . 

Å käkera di va som hadd’ di vôr’ svarva’ te, 
när svarvårn står å svarver mä järne på sne. 
      Kors för . . . . 

Som himmalens stjärner va yja så bli, 
å håre dä va fläta’, mä en bra kamm uti. 
      Kors för . . . . 

Å bägge öra satt bakom käkeras hull; 
i dômm så hang dä lunser ’tå rödaschte gull 
      langt för . . . . 

Ho va så smal å fin som a kammerduksnål 
å kvek uti bena som en slingrandes ål. 
      Kors för . . . . 

Hva ska ja’ då sij’ om den däjlie röst? 
Jo, änna som ett uljvârk ho skärde i mett bröst. 
      Kors för . . . . 

Ho rest’ sej opp å niga sej för mej så lätt, 
å ja’ strök igen mä foten på bästaste sätt. 
      Kors för . . . . 

"Gu dagen, Erk lelle!" så sa ho te mej ho; 
se dä gjord’ godt i själa en mängd, ska ni tro. 
      Kors för . . . . 

Då klev ja’ fram, högg tag i hennas snöhvite hann 
å dressta mej te bö’a om en köss litte grann. 
      Kors för . . . . 

Me se då sa ho te mej: "Du ska allt gi dej tefröss, 
för når som vi blir geffte ska du få dej en köss." 
      Kors för . . . . 

Då sätt’ ja’ mej brevö’a å prata så bra, 
å va ja’ int så gla, så rent för anntlitt dä va. 
      Kors för . . . . 

Men snart va dä köplysst å gläija va all, 
för kärnga ho kom in å ho trätte å gnall. 
      Kors för . . . . 

Å näsa hennas va som a morot så rö, 
å blå va ho om truten å uttäck som en dö. 
      Kors för . . . . 

Å såg ja’ inte rase, va ho söpen en mängd; 
te lulle å te supe å int hälssamt i längd. 
      Kors för . . . . 

För tåcke ska ja’ akte min lekamen allt väll, 
så int ja’ har dä på samvet’ ve min sistaschte kväll. 
      Kors för . . . . 

Å kärnga ho môttra å var sur å va onn: 
"Hva gör du här, din trashank, din envetne bonn’? 
      Kors för . . . . 

"Å skämms du int ha kälek te dotra mi, dett svin? 
Du som ä så fatti, å ho som ä så fin? 
      Kors för . . . . 

"Å töcker du int du ä i hôvve bra trang? 
Du åger ju int klära på kroppen en gang? 
      Kors för . . . . 

"Men hunnra reksdaler har ho, du fatti khär, 
allt ätter klåckårns räckning i sisters han va här. 
      Kors för . . . . 

"Ho får sej nåck en hârr-khär, hva länge dä lir, 
men se dä ska ja’ sij’ dej att allri di ho blir. 
      Kors för . . . . 

"Så lag’ dej nu i röeschte rappe härut, 
för ällers ja’ dej döper mä a skope mä lut." 
      Kors för . . . . 

Ja’ maka mej te dôrra, då kärnga va så grätt, 
men himmalen ska vete att inte geck dä lätt. 
      Kors för . . . . 

Illsveen ja’ va i tåcka svårmodihet, 
men jänta mi ho satt där å snöffta å gret. 
      Kors för . . . . 

Då geck ja’ bål i skogen så esam å allen, 
å himmalen va môlen, mej te slätt inte men. 
      Kors för . . . . 

Å blåsväre bles uti graneras löv, 
men ja’ hvarsken hörd’ äller såg - ja’ va döv. 
      Kors för . . . . 

Ja’ stött’ allt min fot bå mot ståck å mot sten, 
men allri att dä gjord’ mej dä ringeschte men. 
      Kors för . . . . 

Där geck ja’ nu i tanker å sa uti mett sinn: 
"Mi käre lelle Stina, så ska du int bli min? 
      Kors för . . . . 

"Ulöckli å esam ja’ går i mine skor, 
för nu ha all mi gläije gått rent på förlor 
      langt för . . . . 

"Å allri e enda hustru ska ja’ nônnstinner ta, 
för når ja’ int feck Stina, så vill ja’ inga ha." 
      Kors för . . . . 

Mä salteste tårer min käke ä smord; 
te minstne ja’ gränga när visa ble gjord. 
      Kors för . . . . 

Ja’ ä så trôtt ve vâla, så ja’ mä nö kan gå, 
å dö’n må gärne komme å frakt’ mej därifrå 
      langt för tusan i vall, 
      aj, aj, aj, aj, aj, aj! 
    Langt för tusan i vall bål i åvävvla. 
Poesi
Fredrik August Dahlgren
Verk på värmländska