Boken om vårt land/Kapitel 140
År 1527 var en riksdag i svenska staden Västerås. Där 
beslöts, att Guds oförfalskade ord skulle predikas över hela 
riket; att ingen mer skulle lyda påven; att biskopar och 
präster skulle vara konungen underdåniga, och att 
kyrkornas gods skulle tillhöra kronan. Därmed var den 
katolska läran avskaffad i riket. Den hade på sin tid ut-
rättat gott, såsom förut är berättat, men nu var tiden 
kommen, att dess villfarelser måste lämna rum för en renare 
lära. 

Den första evangeliska biskopen i Åbo hette Martin 
Skytte. Han var en from och välgörande man, som på 
sin bekostnad lät fattiga unga män studera i Wittenberg. 
En av dessa var Mikael Agricola son till en fiskare i Pärnå 
socken. Han blev rektor vid Åbo skola och slutligen 
Martin Skyttes efterträdare som biskop i Åbo 1554. Men 
i Viborg tillsatte konungen en annan biskop vid-namn 
Paul Juusten, så att Finland då var delat i två 
biskops-stift. 

Mikael Agricola var en man av stor kraft, stor lärdom 
och stor ihärdighet. Det var redan mycket, att han från 
fattigdom och ringa stånd arbetat sig upp till ett så högt 
äreställe som biskopsstolen i Åbo; men detta var icke hans 
största berömmelse. Hans namn har blivit kärt och 
berömt i Finland därför, att det var han, som först begynte 
skriva och trycka böcker på finska språket. Före hans tid 
fanns ingen enda bok på finska. Man hade blott skrivna 
latinska böcker, svenska helgonsagor och tre böcker för 
den katolska gudstjänsten, tryckta i Tyskland. Vartill 
skulle andra böcker behövas, när endast prästerna kunde 
läsa? I Finland fanns intet boktryckeri och i Sverge ett 
enda. Det var dyrt att trycka böcker, och ingen bok fick 
tryckas utan konungens tillstånd. Men Agricola lät icke 
avskräcka sig därav. Han stavade ihop det finska 
språkets aldrig förut skrivna ord och böjningar till skrift. 
Han lyckades övertyga konungen om nyttan av finska 
böcker och fick ett litet understöd för att trycka dem 
i Stockholm. Och så började han, där all bokläsning 
börjar, med ätt trycka en finsk abcbok omkring år 1540. 
Därefter utgav han Luthers lilla katekes på finska och sedan 
en bönbok, som »nöttes av alla finnars händer». Han 
ansåg det som sin högsta ära och lycka att översätta hela 
bibeln till finska språket; men han hann icke med mer än 
några delar därav. Dock hade han den stora glädjen att 
kunna av trycket utgiva hela Nya testamentet på finska år 
1548, och den, som detta gjort, har icke levat förgäves. Ty 
nu fick det finska folket för första gången läsa på sitt mo-
dersmål den högsta, heligaste, dyraste bok, som i världen 
finnes, Guds eget uppenbarade ord. Och det var, såsom 
profeten Esaias säger: »Det folk, som i mörkret vandrar, 
ser ett stort ljus, och över dem, som bo i det mörka 
landet, skiner det klarligen.» 

Ja, visserligen var detta den största välgärning Gud 
kunde bevisa sitt folk genom en finsk man. Agricolas verk 
bar en rik frukt för alla tider. Sedan år 1541 fanns också 
bibeln tryckt på svenska språket. Allt ifrån denna tid steg 
Guds ord ned ibland folket och utsådde ädla frön från 
släkte till släkte. Många trodde ännu, att Guds ord skulle 
vanhelgas genom att överflyttas till folkets språk. Men 
Agricola skrev i företalet till sin bönbok: 

 »Han som ser i allas hjärtan neder, 
 nog förstår han ock, vad finnen beder.» 

. Strängt arbete hade försvagat den store 
fosterlandsvännens hälsa. Han dog, endast 46 år gammal, 1557 på 
återvägen från Moskva, dit han varit skickad av konungen 
med andra sändebud för att underhandla om fred. 
Mikael Agricola ligger begraven i Viborg, och det tacksamma 
finska folket har rest en minnesvård på hans grav. 

Boken om vårt land