Sylvias visa 9
Och nu är det jul i min älskade nord;
är det jul i hvart hjärta också?
Grenljusen de brinna på rågade bord,
och barnen i väntan stå.
Där borta i taket, där hänger han än,
den bur, som har fångat min trognaste vän.
Och sången har tystnat
i fängelseborg;
o hvem har ett hjärta för sångarens sorg?

Jag bor i de eviga vårarnas land,
där de glödande drufvorna gro.
Cypresserna dofta vid hafvets strand;
där har jag mitt ensliga bo.
Det flammande Etna, det gnistrar så skönt;
och luften är vårlig, och gräset är grönt.
Orangernas ånga
ur skogarna går,
och ljuf mandolinen om kärlek slår.

Cypresserna dofta. Det brusande haf
i silfver mot stranden bryts;
vid foten af Etna, där är en graf,
hvars sorg uti blommor byts.
Där slumrar en gäst ifrån nordens dal;
och nu är det jul i hans fädernesal.
Hvem sjunger din visa,
som fordom en gång?
Hör, Sylvia sjunger din hembygds sång!

Och stråla, du klaraste stjärna i skyn,
se ned på min älskade nord!
Och när du går bort under himmelens bryn,
välsigna min fädernejord!
I blommande vårar, på gyllene strand,
hvar finnes ett land som mitt fädernesland?
För dig vill jag sjunga
om kärlek och vår,
så länge din Sylvias hjärta slår.

Poesi
Sångtexter
Zacharias Topelius
Julsånger