Till Astronomen Struve
Välkommen till det land, hvars fjällar bära
Sin Norrskenskrans, af inga dimmor skymd.
Der friden hvilar, trygg vid forntids ära;
Och tankens verld är fri, som himlens rymd.

Välkommen från de höga lärosalar,
Dem du förhärligar på Embachs strand:
Det minnet än om Gustaf Adolf talar —
De öppnades en gång utaf hans hand.

Den lag, som hilmens dubbelstjernor lyda,
Ditt djerva snille sökte opp och fann.
Du har oss lärt att deras banor tyda;
Och lika skön din lära är, som sann.

Med stjerneskrift har Gud sin makt förkunnat:
Bokstäfverna i brand på fästet stå.
Diftongerna deri blef dig förunnadt
Att med odödlig sanning tolka få.

Hel dig, du Siare i nattens timma!
Ditt namn, som Polens stjerna, går ej ner.
Lyft dit din blick, der ljusets verldar glimma,
Och säg för skumma jorden, hvad du ser.

Poesi
Anders Abraham Grafström
1840-talets verk