Boken om vårt land/Kapitel 133
På den tiden fanns en oförvägen och självrådig 
riddare vid namn Erik Axelsson Tott. Han byggde år 1475 
Nyslotts fäste, som kallades Olofsborg (på finska 
Savonlinna), och det har kvarstått till våra dagar. Erik 
Axelsson omgav även Viborgs stad med murar. Och när han
hade dessa två fästen, blev han så stormodig, att han 
förde krig mot storfursten av Ryssland och drog härjande 
20 mil in på hans område. 

Av detta och andra strövtåg vid gränsen uppkom 
först missämja och slutligen ett stort krig mellan Ryssland 
och Sverge. Ryssarna, som dittills varit i träldom under 
mongolerna, hade nu gjort sig fria, ryckte fram med 
stora krigshärar och förhärjade större delen av Finland 
ända till nejden av Torneå. Varje finsk man grep till 
vapen och gick mot fienden, men denne hade redan med 
sina snabba hästar bortfört sitt byte. Nyslott och 
Viborg hade ryssarna ej kunnat intaga. 

I Viborg fördes befälet av en tapper svensk riddare 
vid namn Knut Posse. Han hade i sin ungdom varit 
student och under utrikesresor lärt mera än andra. 
Därför trodde folket, att Posse kunde trolla. Om honom 
berättades många vidskepliga sägner. Det sades, att han 
fått av den onde en häst och en dräng, som han mitt i 
vintern skickade genom luften med bud till Stockholm. 
Det sades också, att när Posse skakade ut ett dunbolster
i slottstornet, förvände han fiendens ögon, så att varje 
dun såg ut som ett krigsskepp. Han kunde rita ett skepp 
i sanden, och därav blev strax ett verkligt skepp. 
Vidare sades, att han kunde koka ett förskräckelsens ämne, 
som var gjort av paddor, ormar, kvicksilver, lut och kalk. 
Men detta ämne var intet annat än krut, fastän få ännu 
kände dess verkliga sammansättning. 

I september månad år 1495 ryckte en stor här emot 
Viborg. Ryssarna sades vara så många som träd i 
skogen och förde med sig 7 meter långa kanoner, som sköto 
stenar mot murarna. Knut Posse med sin ringa 
besättning försvarade sig modigt i nära tre månader. Men av 
det starka skjutandet kullstörtade slutligen två torn och 
det tredje fick stora hål. Den 30 november uppreste 
ryssarna nio långa stegar mot murarna och begynte att 
klättra upp. Det väntade Posse och hade lagt krut 
under det kvarstående tornet. Ryssarna inträngde över 
muren och uppfyllde tornet. Då antändes krutminan, 
tornet kullstörtade med ett förfärligt brak och begrov 
under sina ruiner alla fiender, som voro där inne. Den 
övriga ryska hären råkade i förskräckelse, när eld utbrast 
ur jorden. Somliga föllo avsvimmade till marken, andra 
flydde. Posse med sitt folk, som fördolt sig i källarna, 
gjorde ett utfall och anställde ett stort nederlag. 
Belägringen upphävdes, och Viborg var räddat. 

Denna händelse har sedan fått namnet Viborgs smäll. 
Det är icke med säkerhet känt, huru därvid tillgått, men 
så mycket är visst, att ryssarna drogo sig tillbaka utan 
att hava lyckats intaga Viborg. Knut Posse blev vida 
berömd, och många sägner kommo sedan i omlopp om 
smällen. Det sades, att Posse befallt sina män att 
tillstoppa öronen med vax, men några, som icke lydde 
befallningen, blevo av smällen döva. Nuförtiden brukas 
ofta krutminor i krig; men ingen har blivit så 
namnkunnig som Viborgs smäll.

Boken om vårt land