Bremmsen
Å bremmsen han for te Pärmäss en gang 
å köfft’ sej e gröna mösse, 
å sänna flög han hem å gnola å sang; 
den bremmsen va hemm’ i Tösse. 

Men bäst som han flög, så tänkt’ han så här: 
Näj ha ja’ fått e tåcka mösse, 
så ska ja’, ta mej dalern, komm’ som en khär 
å int som en åt te Tösse. 

Då sätt’ han sej opp å re på en kalv: 
Hoppsan, du laggåls-jösse! 
Han sporra sin kalv, så kalven han skalv 
å kesa i väg ôt Tösse. 

Då geck så dä rök, dä geck som en dans, 
häjsan! på väg te Tösse, 
å kalven han sätt’ i väre sin svans 
å sköt kav som mä e bösse. 

Å när som di kom te Göstakrog, 
häjsan! på väg te Tösse, 
tog bremmsen en sup å kalven bestog, 
för bremmsen månd’ hômmen kösse. 

Å när som di kom te Åmåls sta, 
häjsan! på väg te Tösse, 
stog borgmästere å rå i e ra 
å bock’ sej för bremmsens mösse. 

Men bremmsen la å i rykande kutt 
å löfft’ int en gang si mösse, 
å kalven veffta svans å sa så godt som hutt, 
å så bar dä å te Tösse. 

Å när som di kom te Torpane fram, 
den gäschivergåln i Tösse, 
tänkt’ bremmsen igen te få sej en dramm 
å bynnt’ på te kalven kösse. 

Men kalven han slog mä rômpa bakut - 
se så går de te i Tösse! 
Å bremmsen han feck en klass på sin trut, 
så sprrack! sa hans gröne mösse. 

Å bremmsen han stalp å dödd’ änna kav; 
i dike där låg hans mösse, 
å oxer, kor å svin di dansa på hans grav - 
där dansa då hele Tösse. 
Poesi
Fredrik August Dahlgren
Verk på värmländska