De Tre Vise-Polismästarne
<div class="layout2" style="text-align:justify">

De Tre Vise-Polismästarne.

Lyckliga Fädernesland! De vises antal ökas allt
mer och mer inom dina landamären; det finnes
kanhända snart ingen plats af någorlunda värde i samhället,
der ej en vise finnes, man må räkna ifrån och med
den väl stoppade taburetten till och med den
trädsmakande skolbänken. Vår odödlige Hofkansler är sjelf en typ
för alla vise; hur tryggt hvilar ej tryckfriheten, detta
af tidsandan i grund förderfvade barn, under hans
vingars skugga! — O! »måtte denna skugga ej bli mindre!»
— Och att den ej blir mindre, utan snarare allt tätare
och tätare, lärer oss den dagliga erfarenheten. — Men
bort från dessa högre regioner, der den oinvigde tappar
förståndet och mister sina ögons ljus, och hastom till en
mindre bländande skådeplats! — Armbåga dig fram
genom denna brokiga skara af Polisbetjenter, Gensd'armer
och Separationskarlar in i Kongl. Poliskammaren, och
du har snart inför dina ögon på en gång tre vise
Polismästare: Hultberg, Limnelius och Harlingson —
namn som länge nog skola stå och skyldra i
Polisstyrelsens annaler, utan att man derföre om dem kan
säga, att de gjort någon honneur.

Hr Hultberg kallas primus inter pares; och «thetta
med rätta.» När hans förfärliga namn ljuder,
komma de Rabulister i en förfärlig byxångest; de känna
de rysligaste ilningar nedåt ryggen; de känna med
visshet, hvar hans vishet sitter, och bäfva för
densamma, så bakvänd den än är; de veta, med ett
ord, hvad en tillförordnad i ordets egentliga
bemärkelse vill säga. —- Men låtom oss ej upprifva de
gamla såren! De hafva tystnat nu, dessa
kantschuckens svågrar, desse Riddare «de la triste figure.«
Hr Hultberg gick emellertid ur den »förfärliga emeuten»,
beundrad för sin vishet och qvarstår ännu såsom sådan.
Till efterverlden går han utan tvifvel, och bäres då
framför honom den riksvigtiga kantschucken, kring
hvilken, som standarer, höja sig de hårdt pröfvade, de
starkt väderbitna bussaronger.

Herr Limnelius är äfven en vise; men det är blott
”Sundhetspolisen och den allmänna Renhållningen” hans
vishet omfattar. När man emot hvarändra ställer Herr
Limnelius och den befattning honom är ombetrodd,
stannar man genast vid den tanken, att vederbörande, vid
hans utnämnande , måtte för ögonen haft det gamla
ordspråket: ”Den ena spiken jagar ut den andra.” — Jag
hade deremot ett helt annat i minnet, nemligen: ”Göra
bocken till trädgårdsmästare.” — Äfven Herr Limnelius
går till efterverlden, bärande på ett, redan under
Registratur-tiden förfärdigadt; gyllene byende den Allmänna
Renhållningen. För honom darrar icke packet — men
väl packartoryet.

Herr Harlingson är den tredje vise. Han är en
lagman och, efter det rimmar si så lätt, äfven en
svagman; men han är på visst sätt en modig man; ty så
korpulent han än är, har han likväl icke tvekat krypa
emellan ”barken och trädet.” Skada blott, att han kröp
in, utan att se sig om efter utgången, hvadan han, i
stället för att vara pösande, som en rifvebrödspudding,
numera är flat, som en pannkaka. — Förlåt dessa
djerfva bilder! — Det tyckes nu, som om han, i stället för
att med kamraterne gå till efterverlden, satt sig på
efterkälken; och som han, lik månmenniskorna, bär sitt eget
hufvud under armen, presenterande det, hvart han
kommer, taga sig de smädare den anledningen att tro, det
han hufvudlöst far sin väg fram; — men hvad man
skall göra af den öfriga kroppen, si det sätter myror
i hufvudet på vederbörande. Emellertid förefaller han
mig nu som en vise, fallen ur sin egen bikupa.

»Vi ha tecknat en tafla med mörka skuggor», som
Geijer säger. Att teckningen är ofullkomlig, medger
jag gerna; men får då äfven fullkomligt i sin ordning
medge, att ämnet desslikes är i högsta grad
ofullkomligt. Hvad ytterligare har man dessutom att tillägga?
På sin höjd den fromma önskan: att de tre vise männen
ej måtte förlora den stjerna, det månde vara
Nordstjernans order Wasen, som ledande tindrar öfver deras
hufvuden; att de rökelser, de bära, måtte blifva
herranom behaglige; och att slutligen hvar och en af dem
måtte på ett lysande sätt varda befordrad: Hr Hultberg
till Statssekreterare för Finanserna, Hr Limnelius till D:o
för Eklesiastik-ärenderna, och Hr Harlingsson till —
Justitie Statsminister! Och kan detta vara nog tills vidare.

Freja
August Blanche
Rättsväsendet