Boken om vårt land/Kapitel 15
Det var en gång en tapper fältherre. Han hade vunnit 
en stor seger i krig, och konungen sade till honom: »Välj 
dig det bästa och skönaste landskap i Finland, jag vill 
giva dig det». Fältherren tackade konungen och reste 
över till Finland för att utvälja sin del. Men då han ej 
kände landet, gick han ut på en stor marknad, där mycket 
folk var församlat från alla landsdelar, och lovade en 
belöning åt den, som kunde anvisa honom det bästa och 
skönaste landskapet. 

Till honom kommo då många från olika trakter, och 
var och en prisade sin hembygd såsom den bästa. »Herre»,
sade en liten skinnklädd man, »det är omöjligt, att du kan 
finna ett bättre och skönare land än Lappland. Det 
ligger högt uppe i norr mellan fjällen kring de stora 
älvarna söder om Ishavet. Vi ha där en vid utsikt över 
ändlösa mossar och höga fjälltoppar kring Enare sjö. Har du 
ej höit talas om våra forsar, vårt guld, våra pälsverk, våra 
vintrars präktiga norrsken och vår sol, som aldrig går ned 
om sommaren? Välj därför Lappland, ty det är så 
efter-fikat, att det är delat mellan fyra riken, nämligen Finland, 
Sverge, Norge och Ryssland. 

»Vad har Lappland annat än mygg och vargar?» sade 
en annan man, och han stod så bredbent, som ville han 
staka uppför en fors. »Jag råder dig, herre, att välja 
Österbotten, om du vill hava ett stort och bördigt land vid 
Bottniska viken. Där ha vi sådana sjöar och floder som 
Kemi och Uleå\ känner du våra laxar? Längre söderut 
ha vi sköna odlade fält, varje bondgård liknar en herrgård, 
och varje hamn är uppfylld av skepp. Har du hört talas 
om Storkyro åker och Limingo äng ?» 

»Vad vill du göra med den stora enformiga slätten?» 
invände en sotig smed. »Välj hellre Satakunta; då råder 
du över det skönaste land, från stränderna av det långa, 
blå Näsijärvi ända till den sandiga kust, där Kumo älv 
utfaller i Bottniska viken. Allt vad ditt hjärta kan önska, 
om det också vore järnspik och kvarnstenar, finner du där, 
och din båt glider fram över klara vatten ända till havet.» 

»Vad vet han om havet?» genmälde en sjöman på 
vaggande ben. »Herre, har du mod att pröva det vida havet 
så välj Åland. Där skall du finna många tusen röda 
klippor, gröna öar, vita segel och blå vågor. Ingenting kan 
jämföras med vår stolta skärgård, som vinter och sommar 
trotsar den stormiga Östersjön.» 

Detta hörde en trädgårdsmästare, stödd på sin kratta, 
och sade till fältherren: »Låt icke sjömannen locka dig till 
sitt ostadiga hav och sina ofruktbara klippor. Sök hellre 
goda hamnar, rika skärgårdar och innanför dem ett 
fruktbart fastland, där äpplen och körsbär mogna, där varje 
fält är en trädgård, varje stad en sagobok, varje herrgård 
ett minnesmärke och varje kyrka en grav för hjältar. Jag 
råder dig, herre, att välja Finland.»

Fältherren sade: »Ären I icke alla från Finland?» 

»Jo», sade trädgårdsmästaren, »så kallas nu alla dessa 
landskap med ett gemensamt namn. Men fordom hette 
endast det område Finland, som ligger i landets 
sydvästra hörn på båda sidor om Aura å. Nu kallar man 
detta landskap Egentliga Finland, för att det ej må 
förblandas med hela landet.» 

»Den tid är förbi, när Åbolandet var bäst», inföll en 
myndig rusthållare. »Söker du, herre, nu det bästa, måste 
du välja Nyland. Vi äro de rikaste, och all vår bygd, 
från Stängselåsen i norr till Finska viken i söder, är ett 
skördefält och en lustgård. Vi ha icke allenast berg, sjöar, 
skärgårdar, floder som Kymmene, havsvikar som Pojo 
vik och halvöar som Hangö; vi ha även gruvor, skepp, 
verkstäder, herrgårdar, hamnar och fästningar. Ingenting 
i detta land kan jämföras med Nyland.» 

»Hör på den!» utropade en forman, som stod i sin långa 
rock vid ett lass på torget. »Hela Nyland rymmes gott i 
ett hörn av Karelen. Herre, vill du äga det land, där 
solen går upp? Vill du ro vid stranden av två hav, Finska 
viken och Ladoga? Vill du hava många hundrade 
bergshöjder, sjöar, forsar, kvarnar eller en sådan stolt flod som 
Vuoksen; vill du åka med flinka hästar; vill du lyssna till 
gamla runor; vill du svedja i oöverskådliga ödemarker och 
såga plankor i mörka furuskogar, så råder jag dig att välja 
Karelen, ty intet land kan jämföras med detta.» 

»Jag är led att beständigt höra talas om havet», 
genmälde en välmående och talför smörhandlare. »Vad göra 
vi med hav, vi som segla trettio mil från sjö till sjö? Herre, 
du skulle en gång se Saima glimma i solen och höra 
Imat-ras fjärran dån eller betrakta vår sköna inlandsskärgård 
från höjden av Punkaharju ås, då skulle du aldrig välja 
något annat än Savolaks. Jag vill icke tala om våra 
boskapshjordar, våra svedjeländer och våra sågar; men 
har du hört våra nya visor ?» 

Slutligen kom en gammal, trumpen björn jägare och 
sade till fältherren: »Jag märker väl, att jag alltid 
kommer för sent, men det bästa kommer till sist. Du må söka 
med lykta i hela vårt land, och du skall aldrig finna en 
bättre bit än Tavastland. Sådana linländer, åker-
fält, moar och stolta kullar finner du ej i hela världen 
Mellan Päijänne och Vanajavesi kan du plocka 
hasselnötter. Jag har alltid funnit kärnan i dem vara bättre än 
skalet, och nu är Tavastland kärnan i landet; resten är 
skalet. Du kan välja efter behag.» 

Den tappra fältherren log och sade: »Jag har hört nog: 
I edert land finnas nio landskap: Tavastland, Savolaks, 
Karelen, Nyland, Egentliga Finland, Åland, Satakunta, 
Österbotten och Lappland. Huru skall jag kunna välja 
bland dem, när alla prisas såsom det bästa? Jag vill bedja 
konungen skänka mig en klippa i Ålands skärgård och 
där bygga mig ett hus. Då vill jag hämta min byggmästare 
från Österbotten, mitt bröd från Nyland, mitt smör från 
Savolaks, min fisk från Åland, mina äpplen från Egentliga 
Finland, min häst från Karelen, mitt lin från Tavastland, 
mitt järn från Satakunta, min päls från Lappland och 
mina vänner från alla landskap. Har jag valt rätt?» 

»Ja, det kan ingen så noga veta», svarade 
marknadsfolket. 

Boken om vårt land