Aristokraten 1838 (1841)
Som en hektisk efter valsen, 
så med andan djupt i halsen, 
sirligt chapeau bas, 
i sig sjelf för bålt charmerad, 
öppnar grefven, guldbroderad,
och med stjernor rikt ornerad, 
deux battangerna;

Till en Tant förutan tänder 
han i ångesten sig vänder; 
och af suckarna 
qväfd, han börjar högt orera 
om förhållanden — och flera 
upptåg uti stan, med mera, 
pack — et cetera!

»Mobben väsnas, dräggen gäser. 
O, mon Dieu! Man Marseillaiser 
hör på gatorna, 
högst gemena och vulgära, 
som påminna, på min ära, 
om de revolutionära 
barrikaderna!

A quelle place jag ögat vände: 
fil af glopar utan ände! 
och på torgena 
kräk, parole d'honneur i klunga, 
och i têten tåga unga 
frihetshjeltar sturskt — och sjunga 
Marseillaiserna.
 
Hu, den franska Simonismen, 
massans välde, terrorismen, 
Guillotinerna! 
Pöbelns sjelfsvåld går för vida; 
man till stränga mått får skrida, 
och ej låta sig topprida 
af trashankarna!

Sämre menskor, menigheten, 
ryker folk med hofembeten 
opp i näsorna; 
sjelf Polismästarn, i trakten 
utaf Södermalmstorgsvakten 
vid Maria, kom ur takten 
och koncepterna. 
 
Allt hvad maktspråk är, förgäfves! 
blodsutgjutelse här kräfves. 
finge Garderna, 
store Gud, blott raskt chargera 
och med eftertryck agera 
mot de der, som insultera 
Myndigheterna!

Öfver berg och branta backar 
har jag sprungit, så det lackar 
svett ur porerna; 
fåfängt ordnarna jag döljde; 
pojkar mig med ovett höljde, 
och Plebejerna mig följde 
tätt i hälarna.
 
Alla Nermans rutor springa 
uti Ålandsgränd — och klinga 
emot stenarna; 
och till korta kom Kansleren, 
ma foi, trots militären! 
fick han ej i högsta sferen 
skydd mot lymlarna!

Alla djeflar äro lösa; 
som ur brunnar smuts de ösa 
på Hindbeckarna, 
ryda öknamn och betiser, 
grofva glåpord och malicer; 
slöddret säger oss sottiser —
O, min nådiga! 

Med cigarrerna påtända, 
öfverallt de illa kända 
Rabulisterna, 
otäckt fräcka och oblyga 
fram i korta kappor flyga; 
lömskt uppviglarena smyga 
sig ur gränderna!

Att vi nu ej sitta trygga, 
tacka kunna vi de stygga 
Aftonbladena; 
vår Oppositions organer; 
fria pressens Coq à l'aner, 
och vår tids Republikaner: 
Tidningsskrifvarna.»
 
Nu bland fröknar och niècer 
Som en retad katta, fräser 
mellan kuddarna 
utaf ejderdun, en qvinna 
i dormeusen — en grefvinna 
utaf äkta race — besinna 
femti anorna!
 
Uti sidensargesaloppen 
våndas vildt den vissna kroppen: 
(som bland myrorna 
ormen vrider sig i stacken); 
sen den vanliga attacken 
utaf kramp hon får i nacken 
och i nerverna;
 
Eau de luce — servetter varma 
ack Gud nåde nu de arma 
domestikerna! 
ren af vrede sväller barmen — 
uppå nåden som i harmen 
mot de råa lyfter armen 
— emot pigorna.

Gustaf Lorentz Sommelius
Freja