Kongl. LandtbruksAkademien
<div class="layout2" style="text-align:justify">

Kongl. LandtbruksAkademien.

I N:o 80 af denna tidning införde vi ett bref från
Westergötland, rörande Kongl. LandtbruksAkademien,
hvilket vi då ansågo mer som ett skämt, än ett på
verkliga fakta grundadt allvar.  Likväl hafva vi sedan fått
höra, att Akademiens nuvarande Direktör till Kongl.
Maj:t verkligen inkommit med ett splitter nytt förslag
till en förändrad organisation af Akademien, hvaröfver
hvarken Akademien eller dess höge Styresman yttrat sig,
och af flere ledamöter, som vi derom frågat, har ingen
haft minsta kunskap om nämde förslag. Visserligen skall
Direktören Hr Poppius hafva rådfrågat Hrr Berzelius,
Retzius och Sydow, men då nämde Herrar, så stora
förtjenster de än i andra hänseenden må hafva, likväl,
efter hvad man i allmänhet vet, hvarken äro
agronomer, ekonomer eller statistiker, föreföll det oss genast
besynnerligt, att just de, och inga andra som i ämnet
möjligtvis äro mer hemmastadde, skulle vara de enda,
som tillspordes. Vi kanna således icke heller för det
närvarande bestämdt säga, huru härmed vidare förhåller
sig, men torde med det snaraste återkomma till
förevarande ämne. Emellertid hafva vi ur de tryckta
handlingar, som finnas att tillgå, inhämtat åtskilliga
upplysningar rörande denna Akademis uppkomst, hvilka det,
under en blifvande Riksdag, icke torde vara ur vägen
att känna.

LandtbruksAkademiens stiftelse beslöts år 1811; dess
stadgar voro författade af Friherre Edelcrantz, en man
af mångsidig bildning, som under sina resor förskaffat
sig grundlig kännedom om dylika inrättningar i
främmande länder. Ständerna funno sig äfven vid 1812 års
Riksdag så nöjde dermed, att de genom särskilta
deputationer inför thronen framburo sin underdåniga
tacksägelse, och voro de i synnerhet intagne af den
omständigheten, att Hans Kongl. Höghet Kronprinsen i nåder
åtagit sig vara Akademiens chef, emedan detta tycktes
gifva en säker garanti för den vård, Regeringen ämnade
skänka landtbruket och dess binäringar. Vid sjelfva
stiftelsen var man också naturligtvis betänkt på hvar 
fonden skulle erhållas. Åtskilliga Svenska handelshus
hade i Frankrike blifvit tilldömde ersättning för
uppbringningar af deras fartyg, utgörande inemot Tre millioner
Livres, af hvilken summa redan en del förskottsvis af
nuvarande Hans Maj:t Konungen betaldes. Ständerna
beslöto då, att tredjedelen skulle lemnas till fond åt
LandtbruksAkademien. Vi förmoda att detta afdrag skett
med fordringsägarnes samtycke, ty Svenska Statsverket
hade dessutom icke förlorat vid liqviden, emedan det
betalte hvarje Livres Tournois med 8 sk, Svenskt B:ko.
LandtbruksAkademiens fond är således en gåfva af
enskilta, och skulle vi kunna nämna en ännu lefvande
person, som ensam dertill bidragit med 11,000 R:dr B:ko.
Frågan torde derföre först blifva, huruvida det kan vara
alldeles så formenligt, att ingå med ett förslag till
Akademiens upphäfvande, utan att hafva inhämtat deras råd
och samtycke, som äro bland dess stiftare och genom
kontanta medel bildat dess fond. Dock om detta i
någon mån kan ursäktas projektifvern, förmoda vi likväl,
att innan något dylikt afgöres, de icke förbigås, som i
saken kunna äga ett närmare intresse. Hvad sedan sjelfva
idén för Akademiens förvandlande till ett
LandtbruksCollegium beträffar, måhända sprungen ur den förnyade kärleken
till en Presidentstol, behöfver man helt enkelt vända sig till
den gamla erfarenheten af Collegialväsendet här i
Sverige, och man skall finna, hur litet detta i allmänhet
motsvarat sitt ändamål, hur allt, som ur dess
verkningskrets framskjutit, burit spår af en tungfotighet och
tröghet, som lägger sin blyvigt på allt hvad lif och anda
hafver. Det kan visserligen vara sannt, att våra
Akademier icke så särdeles utmärkt sig för några
rörelseprinciper, och att LandtbruksAkademien icke gjort något
undantag derifrån; men detta fel, som mindre har sin
rot i det Akademiska, än i Direktörernes mindre dugliga
förmågor, försvinner, när en person med kraft och
insigter griper i affärerna. Helt annat är förhållandet med
våra Collegier: Den form, hur felaktig den än må vara,
de en gång fått; bibehålla de utan afseende på yttre
förändringar och omständigheter. En enda eller några
ledamöters kraft mäktar ej med sig draga det tunga
släptåget, och äga de än allesammans enahanda energi,
måste de likväl, med åsidosättandet af alla friskare
färger, hålla sig inom den laglikmätiga formens trädsnitt.
Att således förvandla LandibruksAkademien till ett
LandtbruksCollegium, med thy åtföljande Embetsmannapersonal
m. m., vore derföre att »hoppa ur askan i elden», så
framt det är sanning, att för fria Näringar måste finnas
fria Institutioner.

Freja
August Blanche