Värnamovisan
Jag sjunger till positivets toner 
En sång om kärlekens ljuva zoner, 
En sång om kärlek och hopp och tro 
I Apladalen i Värnamo. 

Det var en yngling som hette Peter, 
Från Västbo socken, Hult gården heter: 
Han svarvar pinnar, det må ni tro 
På stolfabriken i Värnamo. 

En afton gick han till gröna lunden, 
Att promenera i aftonstunden, 
Han gick sen solen sig lagt till ro 
Till Apladalen i Värnamo. 

På vägen mötte han en vacker flicka, 
Som kärleksfullt uppå honom blicka! 
Han lyft' på hatten och sa: Månntro 
Är fröken hemma i Värnamo? 

Ack nej i Östbo där är jag hemma, 
Min far är bonde, mitt namn är Emma. 
Jag ämnar här blott en tid att bo 
Och lära sy uti Värnamo. 

Då bjöd han henne helt artigt armen. 
Från deras hjärtan i ungdomsbarmen 
Nu byggde Amor helt snabbt en bro 
I Apladalen i Värnamo. 

Och nu sa Peter: Min flicka rara! 
Säg vill du ja på min fråga svara? 
Säg, vill du svära mig evig tro 
I Apladalen i Värnamo? 

Ack ja, sa Emma: Min Peter kära 
Att dig tillhöra det vill jag svära, 
Till hösten kunna vi sätta bo 
I Apladalen i Värnamo. 

De sutto ännu i många timmar; 
På sällhetsvågor snart Peter simmar. 
Han var så glad, så han ropte: Tjo! 
I Apladalen i Värnamo. 

Men hem till Östbo hon styrde färden 
Och glömde sedan där ut' i världen 
Att Peter hon svurit evig tro 
I Apladalen i Värnamo. 

Med sorg i hjärtat och dystra tankar 
Då till Amerikat Peter vankar 
Han suckar ofta: How do you do 
I Apladalen i Värnamo? 

Därför I gossar här uti salen, 
Ta'n er tillvara för kärlekskvalen, 
Ty vet att falskhet kan även bo 
I kvinnohjärtan i Värnamo.

Sångtexter
Algot Fogelberg
Arvid Lindström