Boken om vårt land/Kapitel 14
Detta land vilar på en fast grund av granit och andra 
hårda stenarter. Sällan behöver man gräva djupt, innan 
man stöter mot berg, och av denna fasta grund har landet 
sin skapnad. 

Nu är berggrunden ojämn; därför är också landet 
ojämnt. En otalig mängd upphöjningar i form av 
klippor, berg och fjäll resa sig över den omgivande lägre 
marken. Och mellan dem finnas talrika gropar eller 
fördjupningar, vilka, när de äro öppna på åtminstone en sida, så 
att vattnet har avlopp, kallas dalar, men, när de äro 
vat-tenfyllda, bilda insjöarna. 

Även de lösa jordlagren visa många ojämnheter. 
Gruset och sanden äro ofta hopade till runda kullar eller 
långsträckta åsar, vilka på många ställen äro så smala, att 
landsvägen endast med svårighet får rum på deras rygg. 

Alla dessa ojämnheter äro dock ganska små i 
förhållande till landets storlek. Om vi från en lilftballong kunde 
betrakta vårt land, skulle höjderna knappt märkas; 
landet skulle se ut som en ofantlig slätt med blänkande 
vattenspeglar. 

Endast i Lappland finnas berg av en mera betydande 
höjd. Högst och mest bergig av alla trakter i Finland är 
den del av Enontekis lappmark, som lik en arm sträcker sig 
in i den Skandinaviska halvön mellan svenska och norska 
lappmarkerna. Här ligger vid gränsen mot Norge det 
väldiga fjället Halditschokko, vars snötäckta topp reser 
sig omkring 1,250 meter över havets yta.[1] Halditschokko 
omgives av flere andra fjällhöjder, av vilka några äro 

nästan lika höga. Alla dessa fjäll höra till den stora 
bergskedjan Kölen, som bildar liksom en ryggrad i den 
Skandinaviska halvön. 

Även inom övriga delar av Lappland finnas 
mångenstädes brant uppstigande, kala fjäll, av vilka somliga nå 
en höjd av 500 till 800 meter. Högst äro fjällen i Saari• 
selkä, vid gränsen mot Kolahalvön, och 
Ounastunturi-fjällen i Kittilä lappmark. Landet mellan Lapplands 
fiäll är ganska jämnt, ehuru det ligger högt över havet. 

Synnerligen högland och bergig är nordöstra delen av 
Finland, särskilt Kuusamo socken och södra delen av 
Kuolajärvi. Här ligga dalarna ett par hundra meter över 
havets yta, och över dem resa sig bergen brant, några till 
en höjd av 300 eller 400 meter. Mot sydväst sänker sig 
landet ned mot Bottniska viken, vid vars kust Österbottens 
slättmarker utbreda sig. Här förekomma endast låga, 
enstaka berg och kullar. 

Mellersta Finland ligger till större delen på en höjd av 
omkring 100 meter över havet. Av de otaliga skogbevuxna 
kullar, åsar och berg, som här förekomma, äro endast några 
få 300 meter höga. På en del ställen äro kullarna och 
bergen liksom kringströdda; i andra trakter, särskilt i 
Savo-laks och Karelen, utgöras höjderna av åsryggar, som gå i 
samma riktning. Då man betraktar en sådan nejd från en 
hög utsiktspunkt, ser den ut som en åker, vilken blivit 
plöjd med en jättes plog. — Denna del av landet är rikast 
på sjöar, ty de otaliga fördjupningarna mellan höjderna 
äro fyllda med vatten. 

Insjödalarna begränsas i söder av stora sandåsar. Dessa 
sträcka sig i två väldiga bågar från Hangö och söder om de 
stora insjöarna Päijänne och Saima upp emot Joensuu 
stad. Den sydligare av dessa åsar kallas Salpausselkä eller 
Stängselåsen, emedan den liksom en damm avstänger 
insjöarnas vatten. Stängselåsens västligaste del, från Lahtis 
till Hangö, kallas även Lojodsen, emedan den går genom 
Lojo socken. Stängselåsen genomskäres av två stora flo 
der, Kymmene och Vuoksen, vilka avleda vattnet från 
insjölandet. Den förra utfaller i Finska viken, den senare 
i Ladoga. 

I kusttrakterna mellan Stängselåsen och Finska viken 
omväxla slättmarker och berg, vilka på några ställen ligga 
tätt. I de inre delarna av Åbo län förekomma trakter, 
lika flacka som Österbotten. — I de jämna kustnejderna 
äro insjöar sällsynta, ty här saknas fördjupningar, i vilka 
vattnet kunde samla sig. 

Finlands insjöar äro ganska grunda. De djupaste 
ställena i Päijänne och Saima ligga endast obetydligt lägre än 
Finska vikens yta. Om man kunde fördjupa insjöarnas 
utlopp tillräckligt, skulle deras vatten nästan helt och 
hållet rinna ut i havet. Men naturen har byggt kring våra 
sjöar dammar av granit. Där floderna bana sig väg över 
sådana dammar, uppstå forsar. 

Huru märkvärdigt våra insjöars vatten fördelas i större 
områden, får du bättre lära av geografien och genom att 
noggrant betrakta Finlands karta. Men bäst lär du känna 
ditt land, om du reser omkring och beser det. 

Icke många länder i världen hava en sådan natur som 
Finland. Det är icke ett slättland som Ryssland, det är 
icke heller ett bergland som Norge eller Schweiz, där 
snötäckta fjäll gömma sina toppar i molnen. Vårt land är 
mycket ojämnt, men ojämnheterna äro små, och därför 
kunde man kalla Finland ett småbergigt land. En 
likadan natur finner man endast i mellersta Sverge och i vissa 
delar av Nordamerika. 

[1] Det högsta berget i Europa, Mont Blanc, når en 
höjd av 4,800 meter.

Boken om vårt land