Månses friinger
Dä trodd’ ja’ allri kunne hänne, 
att nônnstinn ja’ skull’ få e jänte; 
men ja’ bord’ på i galen änne 
å däfför feck ja’ gå å vänte. 

Fôrrst fria ja’ te Kammer-Stina; 
men se, ho gjord’ mej recktitt lessen: 
den fine tösa bare flina 
å sa, ja’ va för stygg i flesen. 

Sänn frest’ ja’ på mä Brygghus-Lotta, 
som bruker vare bra nåck slaski; 
men ha en sett på skamm: ho spotta 
å sa, ho töckt’ ja’ va för taski. 

Så drog ja’ te mä Köks-Malena 
en gang ho stog i vesthusboa; 
men gubevars, ho fnös å mena 
att ja’ va lagom fri’ te soa. 

Barn-Kajsa bârk’ ja’sta mä sänna 
å tänkt’ få vatten där på kvarna; 
men ho te skrike: "Lag’dej hänna, 
din fuling, du kan skrämme barna!" 

Te slut ja’ rök på Laggåls-Maja, 
å ho, förståss, va int så better; 
ho tatt mej gärn’, om int den kaja 
tänkt frie sjôlv te Oxstalls-Petter. 

Nu ble ja’ ille hôôl för dätte 
å sörd’, så ja’ höll på te stupe; 
men då så tänkt’ ja’ själa lätte 
å geck te Kalsta för te supe. 

Ja’ stana uttafôr den kroen 
där som dä finns e pig’ så prati; 
ho kan regär’ som bare noen, 
di kallar henn’ för Lotta Kati. 

Ho kom å hjâlp mej recktitt bra ho 
ur sôrja övver frierstraffe; 
"Hva står han här så dôven?" sa ho, 
"kom in å få sej en kopp kaffe." 

"Ja, tack som bjur", sa ja’ å knoga 
i väg mä henn’ in i en kammer; 
men sänna minns ja’ int så noga 
hva där vi smâla fôr en slammer. 

Dä minns ja’ lell hur tösa sa mej, 
att ja’ int va jusst blann di fula; 
å förrn ja’ vesst’ ett ol, ho ga mej 
en kuss blankt medt på sjôlve trula. 

Dä må ja’ sije, att den kussen 
den töckt’ ja’ recktitt att han smaka, 
å däfför tog ja’ tobbacksbussen 
ur mu’n å ga en kuss tebaka. 

Å sänna va int vârrt te trase 
mä anne tal te flecke-smula 
än dä, att om int allt går rase, 
så ska vi geffte oss te jula. 

Å sålless feck ja’ lell e jänte 
å e, som int ä mä di skralsta. 
Jojo, en slepper gå å vänte, 
om bar’ en gir sej in te Kalsta. 
Poesi
Fredrik August Dahlgren
Verk på värmländska