Boken om vårt land/Kapitel 138
Jag skall giva själarna fria, de själar, som I fångat 
Hesek. 13: 20.

Där icke Guds ord upplyser människorna, där råda 
mörker och mänsklig villfarelse. Katolska kyrkan tillät 
icke folket att läsa bibeln. Påven och hans tjänare 
traktade efter världslig makt, klädde sig i purpur och levde 
kräsligen. Klostren hade mångenstädes blivit tillhåll för 
lättja och laster; folken voro försjunkna i grov vidskepelse 
och tillbådo helgonen mer än Gud. Syndernas förlåtelse 
kunde utan ånger och bättring köpas för penningar, och 
de arma, bedragna människorna trodde sig bliva saliga, 
när de läto ett silvermynt klinga i avlatskrämarens kista. 

I detta stora mörker hade Gud redan länge upplyst 
några fromma kristna, vilka frimodigt trätt fram att 
förkunna sanningen. De hade lidit mycken förföljelse för 
Guds ord. Somliga hade blivit brända på bål eller lagda på 
pinbänk; andra hade blivit bannlysta, drivna i landsflykt 
eller mist all sin egendom. Ändock kunde icke 
sanningen undertryckas, ty väl var påvens makt stor, men Guds 
makt var större. I biskop Arvid Kurks tid framträdde i 
Tyskland en from, kraftfull och lärd munk vid namn 
Martin Luther. Honom kallade Gud till sitt stora verk för 
sanningens kunskap. Doktor Luther läste bibeln under 
beständig bön i sin ensliga klosterkammare och begynte 
förstå, att Guds ord var förfalskat av människor. Han
reste till påven i Rom för att bedja honom, som ju 
kallades kristenhetens fader, återställa den sanna kristna tron. 
Påven föraktade denna uppmaning och förbjöd Luther 
att tala till folket. Men ju mer Luther förbjöds, desto 
frimodigare förkunnade han det rena Guds ord, 
sådant han funnit det uti bibeln. 

Slutligen uppsade han påven all lydnad, brände hans brev och översatte 
bibeln från hebreiska, grekiska och latin till tyska språket. Kort 
förut hade boktryckerikonsten enligt Guds skickelse blivit 
uppfunnen, och nu kunde bibeln hastigt spridas till allt folk. 

En stor andlig väckelse uppstod i världen. Guds heliga ord 
rann åter upp som en skinande sol i världens mörka natt och 
upplyste alla folk. Många tusende hörde med glad 
förundran det nya ordet om Guds nåd i Kristus, som 
giver oss saligheten för intet, allenast vi tro. Desto mer 
rasade Guds ords fiender, som ville hålla världen i mörker. 
Doktor Luther och hans anhängare blevo bittert förföljda, 
smädade, bannlysta. Han ställdes inför kejsare, furstar 
och biskopar, men tog intet ord tillbaka och svarade dem: 
»Här står jag och kan icke annorlunda; Gud hjälpe mig; 
amen.» En så frimodig strid för sanningen måste ju 
slutligen vinna seger. Gud kallade nu även flere furstar till 
sanningens kunskap, och den nya evangeliska läran utbredde 
sig alltmera. Denna stora kyrkoförbättring kallas 
reformationen.

Gustav Vasa var en av de första som införde 
reformationen i sitt rike. Snart kom det rena Guds ord med 
Luthers lärjungar även till Finland. En ung finsk magister 
vid namn Peder Särkilaks hade studerat i Luthers stad 
Wittenberg och begynte predika hans lära i Åbo 
domkyrka. Tiderna voro gynnsamma; biskopen var död, hans 
präster rådvilla, krig var i landet och ingen hade tid att 
hindra den nya lärans utbredande. 

I andra länder segrade reformationen först efter svåra 
strider och många uppror. I vårt land kom den nya 
sanningen tyst och fruktbärande som ett vårregn. Ingen 
hand höjde sig däremot. Och dock håller intet folk så 
envist fast vid gamla vanor och gammal tro som det finska 
folket. Huru vilja vi då förklara den nya lärans tysta, 
saktmodiga seger? Först genom Guds ords och Guds 
Andes kraft, vilken böjer människors hjärtan som 
vattubäckar. Men därnäst skola vi minnas, att nästan all 
gudstjänst hittills skett på latin. Nu begynte Luthers 
lärjungar att mässa, predika och lära på folkets modersmål, 
finska och svenska. Därav blevo många innerligt rörda. 
Nu hörde de Gud tala till dem på deras eget språk; nu 
visste de, att han förstod deras böner. De hade kommit 
närmare sin himmelske Fader, som dittills synts dem 
vara så långt borta, och det var, som hade han stigit ned 
till dem från himmelen och själv talat till dem. En 
obeskrivlig glädje uppfyllde dem, en stark, en levande tro 
väcktes hos dem, och de prisade Gud.

Boken om vårt land