Shakespeare
Har du sett dockors spel på skådebanan? 
Små, sirliga personer träda upp
och gå och stå och handla och framställa
därmed en liten artig mänskolevnad.
Du konungar där ser — de bära kronan —
och drottningar, prinsessor, majestätiskt,
med solfjäder i hand. Rådsherrar vanka
där av och an, och narrar fattas icke,
och en och annan tager djävulen. 
Men konstnärn står bakom — en huvudman 
för rörelsepartit. Han genom trådar 
i hand har hela statsaktionens öde, 
ett osett öde själv; och drar han vissa, 
det står uti hans makt att låta springa 
till innersta hjärtroten sönderdelad 
i tusen bitar hela dockan — människan. 
Så står du, mäktige! ock bakom banan; 
och banan är det verkeliga livet, 
i all sin verklighet för dig en lek. 
Du ställer oss det fram. Vi se det leva. 
Du känner väl dess alla spel och fjädrar; 
liksom med trollkraft rör du allt, ej sedd. 
Då drar du sist de olycksfulla trådar, 
varmed naturen genomlagt vårt väsen, 
och varpå sällsamt hänger dess bestånd —
Allt sönderspringer, bryts — ett skenliv var det. 
Vad är vårt mer? — oss överfaller tanken 
på detta livets flärd och hemska tomhet.
Poesi
Erik Gustaf Geijer