Job promatra svoju sadašnjost


Job promatra svoju sadašnjost 
	
		
	30 1 	A sada, ja sam izrugan od  
		kojima se ja ne bih udostojio očeve
		staviti među pse svojeg stada.
	2	Što bih ja učinio s naporima ruku 
		Sva njihova krjepost bijaše propala.
	3	Sasušeni bijedom i gla? u,
		oni glo? u  stepu,
		turobnu i ogromnu pustinju.	
	4	Oni skupljaju divlju lobodu1 po
		šikarama,
		oni za kruh imaju žutikovinu.
	5	Protjerani iz društva  ljudskog
		koji  ih hajkaju kao lopove,
	6	oni stanuju po rubovima provalija,
		u jazbinama u zemlji i u spiljama.
	7	Oni riču po žbunju
		i skupljaju pod trnjem.
	8	sinovi besramlja, sinovi čovjeka
		bez imena, protjerani iz zavičaja
		udarcima batine.
	9	A sada ja služim  njihovoj pjesmi,
		evo me postalim njihovom basnom.
	10 	Oni me imaju za užas, i  udaljuju se.	
		Ne sustežući se pljuju mi u lice.
	11 	Pošto je Bog odapeo moj luk i	
		porazio me,
		oni gube svako ustručavanje u 
	12 	Oni mi vrve s desna,	
		daju mi lizati nogu,
		oni si utiru jedan prilaz sve do
		mene za uništiti me.
	13 	Oni mi presijecaju uzmak,	
		i užurbavaju se oko mog rušenja,
		a ni pomoć ne trebaju.
	14 	Oni pritječu kroz brešu2,	
		oni se tiskaju pod ruševinama.
	15 	Užas juriša protiv mene.	
		U udaru vjetra, on progoni moje 
		Moje blagostanje je nestalo kao 
	16 	A sada život istječe iz mene,	
		dani muke mene stežu.
	17 	Noć probija moje kosti i raščetvoruje	
		me;
		ni moji živci nemaju predaha.
	18 	Pod njegovom silovitošću, moja se odjeća otrcala,
		kao ovratnik moje tunike on 
		me stišće.
	19 	On me baca u blato.	
		Evo me postalog prašinom i pepelom.
	20 	Ja urlam prema tebi, a ti mi ne	
		odgovaraš.
		Ja se nalazim pred tobom, i tvoj me
		pogled probija.
	21 	Ti si se pretvorio u krvnika	
		mog,
		i svojom me pesnicom mučiš.
	22 	Odnosiš me na konjima vjetra	
		i obaraš me pod olujom.
	23 	Ja znam ovo: ti me odnosiš  smrti,	
		na sastanak svih živih.
	24 	Ali, ništa ne vrijedi zazivati 	
		kad on ispruži ruku svoju,
		čak i da njegovi bičevi njima
		čupaju krike.
	25	Ipak, nisam li ja nikako plakao	
		s onima koji imaju mučan život? 
		Moje srce nije li se stezalo
		pri pogledu na siromaha? 
	26 	I kad se ja nadah sreći,	
		to je nesreća bila koja je nadolazila.
		Ja se nadah svjetlosti®
		sjena je došla.
	27 	Moja utroba ne prestaje vreti,	
		dani muke su došli
		k meni.
	28 	Ja hodam preplanuo, ali ne suncem.	
		U punom jeku sabora, ja ustajem i 
	29 	Ja sam ušao u red šakala	
		i u pobratimstvo sovuljaga1.
	30	Moja koža tamni i pada	
		koje kosti gore i suše se.
	31	Moja se harfa usklađuje sa 	
		žalopojkom, a moja frula s glasom 

Job