Kad ta vil uz pjesan na prozor izide
Kad ta vil uz pjesan na prozor izide,
   čuđu se gdi bijesan život moj ne pride;
ar mi se ona slas u pamet ukruti,
   gdi pušta slatki glas ki rad bih ne čuti.
Tolik je gnjiv, prave, ljuvena razbluda,
   ne ima lik od trave, ni pravde od suda;
a ono bi zlamen ki mojoj ljuvezni
   umnoži gork plamen ljuvene boljezni.

Hrvatsko 16. stoljeće