Psalam (Šarić) 78.
Poučna pjesma Asafova.

1Pripazi na pouku moju, narode moj, prignite uho svoje k riječima usta mojih! 

2Otvorit ću za priče usta svoja, i iz davnine govorit ću zagonetke. 

3Što slušasmo i doznasmo, o čemu nas još izvijestiše oci nasi 

4To nećemo zatajiti djeci, nego ćemo javiti budućem naraštaju: slavna djela Gospodnja, moć njegovu i čudesa, što ih je činio. 

5Zakon postavi u Jakovu; u Izraelu izdade naputak, za koji zapovjedi ocima našim, da ga predadu dalje djeci svojoj, 

6Da dozna za to budući naraštaj; djeca, što će se još roditi, neka to pripovijedaju djeci svojoj, 

7Da bi i oni stavljali u Boga ufanje svoje, i da ne bi zaboravili djela Božjih, i da bi poslušni bili zapovijedima njegovim, 

8Neka ne bi postali kao oci njihovi: rod nepokoran i nevjeran, rod, koji nije utvrdio srce svoje, niti je bio vjeran Bogu duhom svojim! 

9Sinovi Efraimovi, naoružani strijelci, u dan boja vratiše se natrag. 

10 Ne održaše zavjeta Božjega; ne htjedoše hoditi po naputku njegovu 

11 I zaboraviše djela njegova i čudesa njegova, što ih smjedoše gledati. 

12 Pred očima otaca njihovih učini čudesa u zemlji egipatskoj, u Soanskom polju, 

13 Razdvoji more i provede ih i vode nagomila visoko kao nasip. 

14 Vodio ih danju oblakom, a svu noć svijetlim ognjem. 

15 Rastvori hridinu usred pustinje i napoji ih izobilja kao potokom. 

16 Izvodi potoke iz kamena i vodi vodu kao rijeke. 

17 Ali oni nastaviše griješiti proti njemu i prkositi Svevišnjemu u pustinji. 

18 I kušali su Boga u srcu svojemu ištući jela za požudu svoju. 

19 A ovako su govorili proti Bogu: "Može li Bog zgotoviti trpezu u pustinji? 

20 On doduše udari u kamen, i potekoše vode i potoci se razliše: ali može li još i kruha dati i mesa postaviti narodu svojemu?" 

21 Gospod je to čuo, i razgnjevi se, i oganj planu na Jakova, i gnjev se podiže na Izraela, 

22 Jer ne staviše svoje pouzdanje u Boga i svoje ufanje u pomoć njegovu. 

23 A ipak zapovjedi oblacima gore i otvori vrata nebeska. 

24 I pusti, te im pade kao dažd mana za jelo, i dade im kruh s neba. 

25 Svaki je imao da jede kruha anđeoskoga; posla im hrane izobilja. 

26 Pusti, da se digne na nebu istočnjak, i navede jakošću svojom jug; 

27 Kao prahom zasu ih mesom, i kao pijeskom morskim pticama krilatim. 

28 Pobaca ih sred tabora njihova, oko šatora njihovih 

29 I jedoše i nasitiše se, i dade im tako, što su željeli. 

30 Ali ih još i ne prođe želja njihova, još je bilo jelo u ustima njihovim, kad se gnjev Božji podiže na njih. 

31 Tada on pomori najjače među njima i mlade ljude Izraelove uništi. 

32 Uza sve to griješili su dalje i nijesu držali ništa do čudesnih djela njegovih. 

33 I pusti on, te su dani njihovi prolazili u zalud, i godine njihove bile pune užasa. 

34 Kad ih je ubijao, onda bi ga tražili, obraćali bi se i pohitjeli bi k Bogu. 

35 Onda bi pomišljali, da je Bog branik njihov, da je Bog, Svevišnji, spasitelj njihov. 

36 Ali bi ga varali ustima svojim i lagali mu jezikom svojim. 

37 Srce njihovo nije bilo utvrđeno u njemu, niti su bili vjerni zavjetu njegovu. 

38 Ali je on bio milostiv i opraštao zlodjela njihova i ne bi ih nikada posve pomorio; često bi ustavljao gnjev svoj i ne bi podizao sve jarosti svoje. 

39 I pomislio bi, da su od mesa, dah, koji prolazi i ne vraća se. 

40 Koliko bi mu puta prkosili u pustinji i ožalostili ga u pustoši! 

41 I sve nanovo kušali su Boga i tako žalostili Sveca Izraelova. 

42 Nijesu se više sjećali ruke njegove, dana, kad ih izbavi od neprijatelja, 

43 Kad učini znake svoje na Egiptu i čudesa svoja u području 

44 Kad obrati u krv rijeke njihove i potoke njihove, da ih više ne mogoše piti. 

45 Posla na njih pasje muhe, što su ih klale, i žabe, što su ih morile. 

46 Žetvu njihovu predade crvu i plod rada njihova skakavcu. 

47 Lozu njihovu pobi gradom i smokve njihove slanom. 

48 Tuči predade stoku njihovu, stada njihova munji. 

49 I pusti na njih ognjeni gnjev svoj, jarost, srdžbu i nevolju, poslanstvo vjesnika nesreće. 

50 lahko dade maha gnjevu svojemu, ne sačuvaj duše njihove od smrti i život njihov predade kugi. 

51 Pobi sve prvorođence u Egiptu, prvine muške snage u šatorima Hamovim. 

52 I povede narod svoj kao ovce i vodi ih kao stado preko pustinje. 

53 Vodio ih je sigurno, te se nijesu brinuli, a neprijatelje njihove zatrpa more. 

54 Dovede ih na sveto mjesto svoje, na goru, koju zadobi desnica njegova. 

55 I odagna ispred njih narode; ždrijebom im razdijeli područje njihovo kao baštinu, i po šatorima njihovim naseli plemena Izraelova 

56 Ali su oni kušali i dražili Boga, Svevišnjega i nijesu pazili na propise njegove. 

57 Otpadoše nevjerno kao oci njihovi, slagaše kao varav luk. 

58 Rasrdiše ga visinama svojim i razdražiše ga idolima svojim. 

59 Čuo je to Bog i razgnjevio se, i odbacio posve Izraela. 

60 I ostavio prebivalište svoje u Šilu, šator, u kojemu je prebivao među ljudima 

61 Onda dade u ropstvo ponos svoj i krasotu svoju u ruke neprijateljeve. 

62 I predade maču narod svoj; bio je planuo na baštinu svoju. 

63 Mladiće njegove proždrije oganj, i djevojkama se njegovim ne zapjeva pjesma. 

64 Svećenici njegovi padoše od mača; udovice njegove ne zaplakaše. 

65 Ali se tada kao iza sna probudi Svemogući, kao junak, koji ustaje od vina. 

66 I pobi neprijatelje svoje s leđa, osramoti ih dovijeka. 

67 Ali odbaci i šator Josipov, i ne dopade mu se više pleme Efraimovo. 

68 Nego izabra sebi pleme Judino, goru Sion, koja mu omilje. 

69 Sagradi visoko svetište svoje, tvrdo kao zemlja, koju utemelji dovijeka. 

70 I izabra Davida, slugu svojega, i uze ga od torova ovčijih. 

71 Od pastirskog života uze ga, da pase Jakova, narod njegov, i Izraela, baštinu njegovu. 

72 I on ih je pasao pobožnim srcem, vodio ih oprezno, rukom svojom. 

Psalmi (Šarić)