Tmine i vatreni stub


Tmine i vatreni stub 
			
				
17 1 Tvoje su presude velike i			
		teško shvatljive.		
	Tako su  se zapuštene duše 			
	zagubile.			
2	Ti bezbožnici koji bijahu htjeli 		
	porobiti sveti narod,			
	oni počivaše , zatvorenici tvojih 			
	tmina i u lancima jedne dugotrajne 			
	noći, zatvoreni pod jedan krov,			
		protjerani providnošću vječnom1.		
3	Dok oni mišljaše ostati skriveni,		
		sa svojim tajnim grijehovima,		
		zahvaljujući neprozirnoj kopreni		
		zaborava,		
		oni biše raspršeni, mučeni jednim		
		strahovitim užasom i uznemiravani		
		priviđenjima.		
4	Jazbina koja ih prikrivaše2 ne 		
	čuvaše ih nikako od straha,			
		razorna buka odzvanjaše uokolo		
		njih i oni vidješe pojavljivati se 		
	mračne utvare zloslutnih lica.			
5	Najmoćnija vatra nije uspijevala		
		prsnuti svjetlošću i svjetlucavi sjaj 		
	zvijezda ne pristajaše osvijetliti			
		tu groznu noć.		
6	Njima se samo prikazivao jedan		
		žeravnik koji se sam od sebe		
		zapaljivaše i rasipaše užas;		
		kad bi taj prizor nestao s njihovih 		
	očiju, oni bi ostajali užasnuti i			
		oni ocjenjivaše još većim zlo ono 		
	što  vidješe.			
7	Obmana magije bijaše udarena		
		nemoćnošću i njena uobraženost 		
	znanjem primila je jedno ponižava-			
		juće poricanje.		
8	Oni koji se gradiše jakima za 		
	protjerati iz jedne duše bolesne			
		užase i nemire  sami bijahu		
		bolesni od jednog smiješnog straha.		
9	I čak ako ne bijaše ničeg 		
	uznemiravajućeg da im izaziva 			
	strah, prolaz zvijeri i zviždanje guja			
		dostajaše za prestrašiti njih:		
10	oni umirahu od straha, odbijajući		
		čak  vidjeti taj prizor1  kojemu		
		 nije bilo sredstva za izmaknuti.		
11	Opakost svjedoči  o svojoj		
	kukavnosti kad je osuđena svojim			
		vlastitim svjedočenjem2;		
		ona uvijek povećava teškoće kad je		
		pritisnuta savješću.		
12	Jer strah nije ništa drugo do li		
		napuštanje spasenja od razuma.		
13	Što se manje u nutrini svojoj		
		ufa u tu pomoć3,		
		to se više osjeća neznanje o onome		
		što proizvodi nemir.		
14	Ali oni, tijekom te noći,		
		istinski nepodnošljive,		
		i izišli iz dubina nepodnošljivog		
		*Hada, spavajući istim snom,		
15	oni bijahu ujedno proganjani		
		čudovišnim utvarama		
		i uzeti utrnućem svoje duše;		
		jedan iznenadni i neočekivani strah		
		bijaše se sručio na njih.		
16	Isto tako, tko bi se našao dolje1, 		
	padao bi i ostajao zatvoren u			
		jednom zatvoru bez rešetki.		
17	Bi li on orač, pastir ili uposlen u		
		teškim radovima u pustinji,		
		zgrabljen iznenada , on trpješe		
		jednu neizbježnu nuždu,		
18	jer svi bijahu povezani jednim		
		istim lancem tmina.		
		Zvižduk vjetra, melodiozna pjesma		
		ptica u gustim granama ,		
		tijek silnih voda,		
19 	šum suhog kamenja koje se		
	stropoštava,			
		nevidljivi trk životinja u propnju,		
		rikanje najdivljijih zvijeri		
		ili odjek uzvraćen iz udubina		
		planinskih,		
		sve ih to činjaše uzetim od straha.		
20	Jer cijeli svijet bijaše osvijetljen		
		jednom sjajnom svjetlošću i bez 		
	zapreka nastavljaše svoje 			
	djelatnosti.			
21	Nad njima samim, jedna se teška		
		tmina bijaše rasprostrla,		
		slika tmina dosuđenih da ih prime,		
		ali oni bijahu za sebe jedno teže		
		breme od samih tmina.		
18   1 Za tvoje svete, naprotiv,			
		bijaše jedna velika svjetlost,		
	a drugi slušaše njihove svete glasove		
	ne razlikujući njihove 			
	sjene1;			
		oni ih proglašavahu sretnima zato 		
	što tako nisu patili			
2	oni im zahvaljivaše što nisu njima		
		naškodili nakon svih pretrpljenih		
		krivdi i iskaše im oni oproštenje		
		za svoje neprijateljstvo.		
3	Ali umjesto tmina, ti si svojima		
		dao plamteći stub, vodiča za jednu		
		nepoznatu putovnicu i sunce		
		neškodljivo jednoj slavnoj selidbi.		
4	Glede onih, oni bijahu zaslužili		
		biti lišeni svjetlosti		
		i zatvorenici tmina,		
		zato što su držali u ropstvu sinove		
		tvoje putem kojih trebaše biti		
		svijetu dana nepropadiva svjetlost		
		Zakona.		
				
				
	

Knjiga mudrosti