Nocturno u Villefranche-de-Rouergue
I	
			
			
			
      Padale su zvijezde u ljetnu noć:	
			
	tišina		
		Kojoj sam išao ispod svjetlosti Prostrta po	
	travi		
			
		Bila je posvemašnja nazočnost, kao da ničeg	
			
	drugog		
			
		više nema; Bila je nazočna	
			
	Posvemašnjost 		
			
		i bila je Bilost koja se u	
			
	Ne-bilost		
			
		pretapala i otjecala s noći u bilje u zvjerinje	
			
	u kamenje		
			
		I zrijenje mukline u zrijenju tame u taj	
			
	rasap		
			
		svjetla iza kojeg više nema ni zvuka ni	
			
	tišine		
			
		Samo Punina; Punina Cjeline, Punina Praznine	
			
	Punina		
			
		zaobljena i ispunjena sobom sama, Punina	
			
	sveudilj		
			
		i Punina sučelice, Punina u susret i	
			
	Punina		
			
		zauzvrat izgubljenim pogledima zabludjelim	
			
	meteoritima		
			
		Lunama izvjesnim i lunama snenim	
			
	od Punine		
			
		do Punine nije strujalo ni vrijeme ni zvuk	
			
	ni svjetlost		
			
		Ništa se nije premještalo  s jednog na drugo	
			
	mjesto		
			
		Ništa nije nestajalo  samo  Nigdina hrvatska	
			
	Punina		
			
		sama sebe  osluškivala u Punini svojeg muka</center>	
			
			
			
			
	II		
			
			
		Kao čizmar sare svojih viteških kavalira	
			
	Kao		
			
		Slavuj svoje grlo kao pjesnik svoju	
			
	Riječ		
			
		Kao liječnik bolesnika Kao more	
			
	Bonacu		
			
		Kao vjetar preriju Kao sablja svoj	
			
	Bljesak		
			
		Kao konj svoj propanj Kao	
			
	Labud		
			
		svoj ponos  Kao balerina svoju	
			
	Piruetu		
			
		Kao rijeka svoju bistrinu Kao riječ	
			
	Treptaj		
			
		Kao zvono zvon Kao majka za izgubljenim	
			
	Sinom		
			
		Jecaj Kao nevjesta slutnju Kao otac	
			
	Potomstvo		
			
		Kao lađa u jedrima vjetar  Kao	
			
	Miris		
			
		Svoj cvijet Hrvatska gaji svoj	
			
	Usud		
			
		Ona uzme tri pregršti tuge  i obale svoje	
			
	Patnje		
			
		I otisne svoju lađu u beskraj da nikad 	
			
	Prova		
			
		njena  mirnu luku ne nađe
Tomislav Dretar