Sliši ti ki ne mož slišat me radosti
Sliši ti ki ne mož slišat me radosti,
   koju ćeš rados još čut mojoj mladosti,
ter se sad samohoć [s] životom razluči,
   neka te dan i noć zavidos ne muči.
Jer tvoja što zavis ter jezik prokleti
   željaše skončat svis od moje pameti,
sve milos od vile napravi, dim uprav,
   da želno ne cvile me oči za ljubav.
Slava nje i razum za pravdu od službe
   ukaza meni drum da sam njoj od družbe,
ter ako sto godin žive nje ljepota,
   sve dni ću gospodin bit od nje života.
Mlados nje hoti toj da vidi tko nî rad,
   a da se sa mnom moj raduje takmo sad,
i da se veseli, dokli mu teče vik,
   a tko mi zlo želi da bi zlu dionik.

Hrvatsko 16. stoljeće