Divojka krčmarka zna volit junaka
Dva junaka skup se obljubihu, 
Viru davši lipo pobratihu. 
U bratinstvu pojdu drugovati, 
Na pazaru konje kupovati. 
Al je srića vreda namirila 
Na divojku ka je krčmarila; 
U liposti vridna biše ljube, 
U dragosti te junačke službe. 
Ter joj pojdu drago govoriti: 
Bi li se dala, divojko, ljubiti 
Za prijazan i spenzu junačku; 
Nimoj skratit milost divojačku. 
Na to mi se grohotom nasmije, 
Čašu vina gizdavo napije. 
Jednomu je zdravicu napila, 
A drugom čašu naklonila: 
Ni vas moći jednako ljubiti, 
Po vridnosti pravo ugoditi; 
Veće vami na izbor ostavljam, 
Tko je friži, tome se ojavljam. 
Pobratini kad to bihu čuli, 
Divojku su na stran ustisnuli: 
Vira ti naša, divojko ljublena, 
Vsaki nas je tvrđi od kamena; 
Gdi se jedan uzda preskočiti, 
Tu i drugi neće pogrditi; 
Veće skušaj kak je koji čvrstan, 
Po tom sudit tko je bolje vrstan.

Hrvatska poezija