Hrvatski rap
Veliki dio života prolazi u isprekidanim 
			
	rečenicama;		
			
			Najčešće ispreturanim i nepoveznim 
			
	smislom;		
			
			Kao na primjer: Rat koji sam namjeravao
			
	dobiti;		
			
			Dobijen je uz ogromne žrtve naroda,
			
	vođa se:		
			
			Posjeo sučelice meni i započeo svoj diskurs
			
	domovinski;		
			Diskurs o ljepotama naše domovine
			
	njegove;		
			
			Uloge su značajno podstakle elan
			
	naroda:		
			
			Koji po običaju treba imati  vođu, ali
			
	treba:		
			
			I slobodu koja ne treba biti negdje 
			
	drugdje;		
			
			Koja nema vonj, okus, boju, dob,
			
	domovinu:		
			
		        Ali vođa nema sluha, njuha, uha, a po	
			
	uzrastu;		
			
			Jest Otac Domovine naš drugi
	otac;		
			
		        Poslije onog s nebesa 	
			
	poslanog:		
			
		        Ali  kad i otkud 	
			
	izvori:		
			
		Izbiše na dnu plavih jutara i	
			
	jauču:		
			
		Kao rečenice koje skladam i dobro se	
	drže:		
			
		Što li ih drži na okupu kad su	
			
	već nepovezane;		
			
		Uzrasle do obližnjih arboretuma, strnjišta	
			
	stratišta:		
			
		Naknadnih riječi, silaba, onirizma na	
			
	vrhuncu:		
			
		Sladostrasti samoglasnika koji se spotiču o	
			
	navlastitost:		
			
		Sna i jave hrabrog vođe iza iskeženog	
			
	zrcala:		
			
	Ali, gdje je tu Hrvatska moja Domovina		
			
	Ul. Frankopanska bb Nova Gradiška - Cernik		
			
		U gradu koji nikad ne uspijeva zapasti	
			
	zapada:		
			
		U duboke jamske braće dane i	
			
	noći:		
		Goli i mrtvi mi ih živi  pjevamo pjevaju	
			
	bataljuni;		
			
		Moj dragi tata Vlado u Bleiburgu  ili negdje iza plota k'o kuca upucan;	
			
	I ja u Bruxellesu, moje kćeri po Europi pjevamo u zboru:		
			
		Puca, eno puca, zapjevajmo eno sviće zora puca, puca bit će dana;	
			
	Jednog dana oj Hrvatsko naša plodna i ravna sva u ranama;		
			
	Već odavna u pjesmama k'o narod silna, ko sunce visoka;		
			
		 I zamračena da ima tu jedan slap i jedna kap što muči u njem:	
			
	S'jati, s'jati, s'jati,  s'jati, s'jati,  s'jati, s'jati, s'jati, s'jati,  s'jati;		
			
		Ali Hrvati, ali Hrvati, ali Hrvati, ali Hrvati, ali Hrvati i smisao:	
			
	I smisao isprekidan mucanjem, štucanjem, jaukanjem, kričanjem;		
			
		Rutav, ranjav, gnojav, okovan, prikovan, privezan, zauzdan;	
			
	Ali i smisao i ritam i voda i zrak i muk i jauk i taj kleti puk;		
			
		I nauk' ta Hrvatska je rana i raka Europe	
	A našli 		
		su atomski otpad negdje između  Ardena;	
			
	I Bresta 		
			
		kišilo je tada i rekli su da Francuska jest	
	 		
	smetljište Europe i našli su jame pune okoštalih		
			
	Hrvata;		
			
	Od Bleiburga do Kiseljaka do Macedonije od Valpova tekla voda;		
			
		Karašica i Una i Vrbas i Drina i Sutjeska da spere trag do;	
			
	Jama u kojima leži cca 300 000 Hrvata bez dokaza o osim;		
			
		Nešto malo lanaca i zaboravljene kostonosne golotinje podrijetla;	
			
		Potonuća, a da nitko nije rekao Hrvatska je  jama	
			
	Europe;		
			
		Ta Hrvatska s nožem antemuralis christiniansis u	
			
	trbuhu;		
			
		Ta Hrvatska ne znaš da li moli ili se povija od	
	boli;		
		Od udarca u trbuh i u leđa od ulcerusa te povijesti slomljene;	
			
	Kosti i od Vuka Frankopana ne kleči Hrvat do li pred Bogom;		
			
		Ni u Augsburgu, ni u Freiburgu, ni u Bleiburgu, ni u Villefranche-de-Rouergue;	
			
		Na satu anatomije rasijecane utrobe od kućnog praga do Den Haga	
			
	Bez anestezije prosto omamljena obećanjem vječnog sna;		
			
	Do besvijesti sve tamo do u Budimu i u		
			
		Pešti;	
			
	Siget, Mohač, Bišće, Klis, Jajce, Vrcar Vakuf, Vukovar;		
			
		Kirurški šav, rodnica i znojnica okamenjen pod svim  tim;	
			
	Gospama od Zdravlja, od Škrpjela, od nejela i nebila i od;		
			
		Čelika sijevanja i zdjele salate jede Šljivančan, pjeva ćosavi;	
			
	četnički vojvoda Šešelj naučno dokazan ne-sin Hrvata od Vukovara  	
			
		Do Iloka i jauka Arhipelag europskih bruka, arhipelazi općeg muka, ta hrvatska muka;	
			
		U svim tim Amerikama, Australijama, Azijama, Afrikama;	
			
	Europa naša postojbina od Punta Arenas do nema više nigdje nas;		
			
		Do Drine i dalje, i dalje do nove rane zasijane svjetlom;	
			
	Podšivene ranama, tuđinama, odorama, snovima o mirnom snu;		
			
		Kad Cavalerie Cravate izjaši tri stoljeća liju crvenu krvcu;	
			
	Ispod vrata ta kravata od znoja i od zlata bezvrata kuća;		
			
		Ova bez vrata, ona kuća bez prozora ta moja gola Hrvatska;	
			
	Pod suncem šutnji u mučnini u nigdini u baštini u blizini;		
			
		Boga u Hrvata stub vatre od neba do na ovamo rana jedna;	
			
	Nezakrpana nezašivena rana-krpa od kaskada svitanja večerima;		
			
		I svitanjima na svim tim Unama, Krkama, Neretvama, Dunavima;	
			
		večerima nad školjima u kavalkadama vrijesa, pavotine;	
			
	Paprati, turčinka, runolista, žutikovine, paljetaka,		
			
		blista;	
			
	Na katarkama krvotok crvotočina svitanja koje eno uranja;		
			
		U oči, u bujice hrvatskih vokala, očiju užagrenih u žitu;	
			
	Izniklih nakon dugotrajnih suša po poljima		
			
		lješevi;	
			
	Jame u očima ruke pružene prema moru da dohvate lađe;		
			
		Na obzoru gdje se suše krpe gospe Europe,  ah! ti Hrvati:	
			
	Sinkope, i rupe ih pune, i krpe škrofulozne kože na vjetru;		
			
		Zaborava, na tom valu povodnja, volja je li to Europo, Gospodnja;	
			
		Da spomen na Hrvata šest stoljeća jama devant les portes;	
			
	de Sixtine, de Versailles, d'Anvers, de Vienne, de Venise;		
			
		Bude opomena onom tko se usudi  ne zaboraviti i	
			
	progovoriti:		
			
		Nema više za nas mjesta u jamama i u zaboravima . 	
			
			
			
Tomislav Dretar