Što tužih, toj dosta! odkoli život moj
Što tužih, toj dosta! odkoli život moj
   na slavni svit posta, ne prija dobro toj;
jer suncem ku zovem od moje mladosti
   čini me da plovem po rajskoj sladosti.
Sad ino ja, Bože, ne želim ner zdravje,
   pokli mi bit može na ličcu uzglavje;
makar mi ova vlas može bit na svitu
   da shodim nje obraz jak pčela po cvitu.
Vazmi svak za svoj trud tuj platu od zlata,
   meni je za moj blud u krilu sva plata.
Neka ti svak žudi iman'ja veće steć,
   i moj mu dil budi, slobodno mogu reć:
dosti se zovu blag po srići ljuveni,
   onomu kad sam drag tkono je drag meni.
On ki znat sve želi, što me sad ne kuša
   što se tač veseli život moj i duša?

Hrvatsko 16. stoljeće