Čudnovate zgode šegrta Hlapića/Šesti dan putovanja/II
Kad je prošlo podne, reče Hlapić Giti:

"Vrijeme je da idemo. Još je dalek put pred nama. Moramo potražiti tvoga gospodara."

"Hlapiću", reče Gita, "ja sam se predomislila. Ja ne idem više k mojemu gospodaru."

Kad je Hlapić to čuo, obradovao se kao još nikada na svom putu. On je doduše znao da će to za njega biti veća briga, no barem neće biti sam na putu.

Zatim se Gita i Hlapić oprostiše s Miškom i njegovim bratom i zahvališe njihovim roditeljima, pa odoše dalje na put.

Išli su dobro i oštro te su naskoro stigli u jedan veliki grad.

Taj je grad bio tako velik da je imao jednu veliku crkvu s dva tornja i deset malih crkvi s jednim tornjem. Imao je taj grad stotinu ulica, a u svakoj ulici vrvjeli su ljudi kao mravi. Svaka je ulica imala po četiri ugla, a na svakom uglu stajala su dva stražara.

Tako je velik bio taj grad.

Ali Hlapić i Gita nijesu trebali da prođu svih stotinu ulica, nego samo jednu, jer su odmah došli na jedan vrlo velik trg.
Na toj je pijaci baš bio sajam.

Na sajmu je bilo dvije stotine šatora malenih i velikih. Prodavali su se crveni rupci i crni kaputi, plavi lonci i žute dinje.
Udarali su bubnjevi i fućkale su fućkalice, jer se prodavalo i mnogo igračaka.

"Aj! Kako je tu sve lijepo i veselo!" reče Gita. "Ostanimo malo ovdje!"

"Eto ti ga na!" pomisli Hlapić. "Ja sam znao da će ona to reći čim vidi sajam."

Nije htio uvrijediti Gitu pa reče glasno:

"Ne bi bilo pametno da ostanemo na sajmu."

"A zašto ne?" upita Gita.

"Zato što bi ovdje mogao biti majstor Mrkonja. On dosada nije nikad išao na sajmove. No upravo nekoliko dana prije nego sam otišao, rekao je: "Kad bude prvi sajam, ići ću na njega. Valjda nije za mene samo nesreća na sajmu."

"A zašto bi bila na sajmu nesreća za njega?" upita Gita.

"To ne znam, ali on je uvijek govorio da je od sajma sve zlo njegovo."

Nato reče Hlapić:

"Nije pametno da ostanemo. Mogao bi ovdje biti majstor Mrkonja. A mogao bi ovdje biti i crni čovjek. A možda je ovdje i tvoj gospodar s cirkusom."

Gita se na to rasrdila i rekla:

"A zašto bi svi oni baš ovdje bili?"

"Zato što ovdje ima puno ljudi - a gdje ima toliko ljudi, tamo bi mogao svatko biti", odvrati Hlapić.

"To nije istina", odgovori Gita. "U Beču ima još više ljudi negoli ovdje, pa ipak majstor Mrkonja i crni čovjek nijesu u Beču."
Hlapić nije znao govoriti toliko koliko Gita, zato se nije htio dalje prepirati.

I tako oni ostadoše na sajmu.

Je li to bilo pametno ili nije, vidjet će se istom uveče. Na sajmu svi ljudi tako halabuče da nitko nema po danu vremena misliti na ono što će biti uveče.

Čudnovate zgode šegrta Hlapića