Pjesma nad pjesmama (Šarić)/Glava 7.
1 Zbor: Kako su lijepi koraci tvoji u papučama, kćeri kneževska! Okret bedara tvojih kao đerdan oko vrata, djelo ruke umjetničke. 

2 Krilo ti je kao zdjela dragocjena - nikada u njoj neka ne us fali vina! - Tijelo ti je kao stog pšenice, ljiljanima ograđen. 

3 Prsa tvoja: dva blizanca srnčeta! 

4 Vrat tvoj: toranj od slonove kosti! Oči tvoje: jezera u Hešbonu pred vratima batrabimskim. Nos je tvoj kao toranj libanonski, koji gleda prema Damasku. 

5 Glava tvoja na tebi kao Karmel, kosa na glavi tvojoj kao grimiz kraljevski, u pletenice spletena. 

6 Zaručnik: Kako si lijepa, kako ljupka, ti draga, kćeri puna miline! 

7 Uzrast tvoj kao palma, prsa tvoja kao grozdovi. 

8 Obuze me zelja: popet ću se na palmu, dohvatit ću plodove njezine: tada će mi njedra tvoja biti grožđe s vinove loze. Dah je nosa tvojega kao miris jabuke, 

9 Usta tvoja kao najbolje vino, što mi slatko kvasi grlo lije se preko usana i zuba. 

10 Zaručnik: Ja sam posve dragoga svojega! I srce je njegovo puno čežnje za mnom. 

11 Dođi, dragi moj, pođimo van u polja! Pod grmljem ciprovim legnimo na počinak! 

12 Rano u jutro poći ćemo u vinograde da vidimo, zameće h se već vinova loza, otvaraju li se cvjetovi, cvatu li šipci. Tamo ću ti posvetiti ljubav svoju. 

13 Mandragore dišu već svojim mirisom. Vrata naša kriju svakojakoga krasnog voća: novoga i staroga, za tebe sam ga sačuvala, Dragi moj! 

Pjesma nad pjesmama (Šarić)