Čim liepir doleti na plamen od svieće
Čim liepir doleti na plamen od svieće,
   bieše mu vidieti dvie zrake poveće.
Toj biehu dvie oči, dvie dzore ljuvene,
   dva sunca s istoči me duše ljubljene.
Tim svieću ostavi, ončas mu omili
   me slatke ljubavi drag pogled i mili ;
koji čim obhodi i većkrat obleti,
   tužnu se dogodi ub'jenu umrieti.
Ko li si gineći priličan, vaj, meni
   i mojoj nesreći, liepiru ljuveni !
I meni i tebi drag pozor omili,
   ub'jen bih, ub'jen ti, obieh nas ucvili.
Srećniji si ti vele ere mreš uz milu
   od ruke pribiele, dragomu u krilu.

Ivan Bunić Vučić