Lišće/Lišće/Djetešce


Djetešce 
Započeh stojeć, a svrših - klečeći
V. H.

Kad sam u Beču u husare stupio, bio sam zavađen s bogom i sa svijetom.

Svako društvo sam mrzio i prezirao, zato nisam iz vojarne ni izlazio.

Niti u vojarni nisam imao društva. S husarima se nisam razumio, a potčasnici — ako i znadu štogod njemački — nisu mi svojim društvom dosađivali jer nisam imao novaca.

Niti službeno nisam izlazio jer je bila zima te smo u dvorištu jahali.

Tako se dogodi da se četiri mjeseca na ulici ni pokazao nisam. Četiri mjeseca nisam vidio čovjeka, osim crvenkape!

Proljetne neke večeri izađoh opet u grad.

Sve mi se nekako čudno, novo vidjelo.

Stanem. Slušam. — Kroz otvoren prozor čujem malo djetešce gdje plače — —

Suze mi navriješe na oči — ta bio sam već sasvim zaboravio da i djece na svijetu ima!

Sjetih se svoje mladosti, svoje majke — — —

Kad sam se vraćao u vojarnu, znam da mi se svijet i bolji i ljepši činio — nego prije.

Sjećam se da sam se te večeri i bogu molio — — onako, po prilici, kao nekad u djetinjstvu...

023