Slavi svak vil ovu, hvali svak nje ures
Slavi svak vil ovu, hvali svak nje ures,
   svak pjesan njoj novu da spijeva pravo jes,
jer slavnom ljepostju sunačcu dosiva
   i vas svit krjepostju ljuvenom dobiva.
Zač je sve veselo, radostju sve dahti
   nje obraz i čelo kako raj gdi cafti.
Mana se prolije, istok se otvori,
   u medu sve plije, kad ona govori;
vesel'jem proslavlja veselo nje lice,
   koje se ponavlja jakino fenice.
Na nebi Dijana nje pogled na sviti,
   taj svitlos izbrana, podoba slaviti.
Dragos ti je i dika, koje je sva puna
   jak cvitja razlika venačac i kruna.
Odkud se izrazi, mnim, anđel isteče
   i čuju svak "Blazi meni!" tuj gdi reče.

Hrvatsko 16. stoljeće