Bog se zauzima osvetiti svoj narod
Bog se zauzima osvetiti svoj narod
			
				
	34       On me progutao, on me usisao,			
	Nabukodonozor, kralj Babilonije,			
	on me ostavio kao polizani 			
	pladanj.			
	Kao jedno čudovište, on me			
	progutao,			
	on si je napunio trbuh mojom			
	srži			
	i on me odbacio.			
	35        Nek' padnu na Babiloniju moje			
	moje muke i moje nevolje!			
	 Pučanstvio *Siona može to reći.			
	Nek' padne moja krv na pučanstvo			
	Kaldeje3!			
	 Jeruzalem to može reći.			
	36      Eh dobro! ovako govori GOSPOD:			
	Ja ću uzeti u ruku tvoju parnicu			
	i zauzeti se za tvoju osvetu.			
	Ja ću sasušiti njeno more i 			
	usahnuti njen izvor4.			
	37   Babilon će postati jedna hrpa 			
	kamenja,			
	jedna jazbina šakala,			
	jedno pusto mjesto koje izaziva 			
	krikove užasa1;			
	on će biti napušten od svojih			
	stanovnika.			
	38    Dok zajedno oni2 riču			
	kao mladi lavovi,			
	grme kao   lavići			
	39    i dok se razjaruju, ja pripremam			
	njihovu gozbu:			
	ja ću ih opiti do besvjesti3,			
	oni će zaspati jednim snom			
	bez svršetka,			
	oni se više neće probuditi			
	 proročanstvo GOSPODOVO.			
	40   Ja ih odvodim na klaonicu			
	kao ovnove,			
	kao ovce s jarcima.			

Jeremijina knjiga