Nevolja je neizbježna
Nevolja je neizbježna
			
				
	17  Prikupi na zemlji svoje zavežljaje,			
	ti koji si opsjednut!			
	18 Jer, ovako govori GOSPOD:			
	Ovog puta ja ću izbaciti			
	stanovnike zemlje,			
	brižljivo ih stežući			
	da ne bi izmakli3.			
	19  Jadan ja! Koja nevolja!			
	Neizlječiva je moja rana!			
	Ja velim: ondje je 			
	moje zlo			
	i moram ga podnijeti.			
	20  Moj je šator opustošen,			
	svi su njegovi konopi počupani.			
	Djece moje i stada mog1 			
	nema više!			
	Nikog više za moj šator			
	podignuti,			
	za moj tabor uspraviti!			
	21 Pastiri2 su poživinčili:			
	oni ne traže GOSPODA.			
	Zato su neupućeni			
	i sve je stado zapušteno.			
	22  Opaža se jedna graja koja se			
	približava,			
	jedan veliki tresak koji dolazi			
	sa sjevera3			
	da pretvori gradove Judine			
	u pustoš,			
	u jazbine šakala.			

Jeremijina knjiga