Ezekiel (Šarić)/Glava 3.
1 On mi reče: "Sine čovječji, pojedi što je pred tobom; pojedi taj svitak, onda idi i govori kući Izraelovoj!" 

2 Otvorio sam usta svoja, i on mi dade svitak da jedem. 

3 I reče mi: "sine čovječji, uzmi taj svitak, što ti ga dajem, u sebe i pusti da uđe u tvoju nutrinu!" Ja ga pojedoh, i bio mi je u ustima sladak kao med. 

4 Nato mi zapovjedi: "Sine čovječji, ustani, idi kući Izraelovoj i govori im u moje ime! 

5 Jer se ne šalješ k narodu nepoznata jezika i nerazumljiva govora, nego kući Izraelovoj; 

6 I ne k mnogim narodima nepoznata jezika i nerazumljiva govora, kojima riječi ne razumiješ. Kad bih te poslao k njima, poslušali bi te. 

7 Ali te kuća Izraelova neće poslušati, jer i mene neće da poslušaju, jer je sva kuća Izraelova tvrda obraza i otvrdnula srca. 

8 Ali evo, činim tvoj obraz tvrdim kao njihov i čelo tvoje tako tvrdo kao njihovo. 

9 Kao dijamant, tvrđe od hridine, činim ti čelo. Ne boj ih se, ne dršći pred licem njihovim, jer su rod nepokoran." 

10 Dalje mi reče: "Sine čovječji, uzmi sve riječi, što ti ih priopćujem, u srce svoje i slušaj ih ušima svojim! 

11  Ustani, idi k zarobljenicima, k sinovima naroda svojega, govori im i reci: 'Ovako veli svemogući Gospod,' poslušali ili ne poslušali!" 

12 Tada me podiže duh gore. Čuo sam za sobom glasan, silan i šum, kada se diže sa svojega mjesta slava Gospodnja, 

13 Naime huku krila onih bića, što se jedna drugih doticala, i prasku točkova uz njih. Bio je glasan, silan šum. 

14 Duh me dakle podiže gore, uze me, i ja sam ozbiljno išao u uzbuđenosti duha svojega; jer je ruka Gospodnja teško ležala na meni. 

15 Tako dođoh k zarobljenicima u Tel-Abib, koji su stanovali na rijeci Kebaru, gdje su se bili naselili. Ondje sam boravio sedam dana posve uzbuđen među njima. 

16 Poslije sedam dana dođe mi riječ Gospodnja. 

17 "Sine čovječji, postavio sam te stražarem kući Izraelovoj. Kad čuješ riječ iz mojih usta, opomenut ćeš ih u moje ime. 

18 Kad kažem bezbožniku: 'Poginut ćeš!' a ti ga ne opomeneš i ne progovoriš mu, da odvratiš bezbožnika od opakog puta njegova i da ga sačuvaš u životu, to će bezbožnik poginuti zbog svoje opačine; ali ću krv njegovu iskati iz tvoje ruke. 

19 Ako li ti opomeneš Bezbožnika a on se ne vrati od bezbožnosti svoje i od opakog puta svojega, to će on poginuti zbog opačine svoje; a ti si spasio dušu svoju. 

20 Ako se pravednik odvrati od pravednosti svoje i čini zlo, to ću mu ja podmetnuti na što će se spotaći, da pogine. Ako ga ti tada nijesi opomenuo, to će on poginuti zbog opačine svoje, i pravedna djela njegova, što ih je činio, neće se dalje spominjati; ali ću krv njegovu iskati iz tvoje ruke. 

21 Ako li si ti njega, pravednika, opomenuo, da on, pravednik, ne griješi više, i on ne griješi više, to će pravednik ostati u životu; jer se je dao opomenuti, i ti si spasio dušu svoju. 

22 Ondje dođe ruka Gospodnja na me, i on mi zapovjedi: "Ustani, izađi na ravnicu u dolini! Ondje ću govoriti s tobom." 

23 Ustadoh i izađoh na ravnicu u dolini. Ondje vidjeh gdje stoji slava Gospodnja, kako sam je bio gledao na rijeci Kebaru, i ja padoh ničice na svoje lice. 

24 Ali dođe duh na me i postavi me na noge moje. On mi reče: "Idi, zatvori se u kuću svoju! 

25 Sine čovječji, evo: "metnut će na te konopce i svezat će te njima. Ti onda nećeš izlaziti među njih. 

26 Ja ću učiniti da ti se jezik prilijepi za nepce tvoje, i ti ćeš zamuknuti i nećeš im biti opominjač; jer su rod nepokoran. 

27 Ali kad progovorim s tobom, otvorit ću ti usta, i ti ćeš im navijestiti: 'Ovako veli svemogući Gospod.' Tko će slušati, neka sluša! Tko neće slušati, neka ne sluša, jer su rod nepokoran. 

Ezekiel (Šarić)