Bog postupa sa mnom kao s neprijateljem


Bog postupa sa mnom kao s neprijateljem	 

		
	12  1	 Tad Job uze riječ i reče:
	2	Uistinu, glas naroda, to ste vi,
		i s vama umrijet će mudrost.
	3	Ja također, ja imam jedno 
		ja nisam propao više no vi.
		Tko ne raspolaže sličnim
		dokazima? 
	4	Predmet ismjehivanja mojih 
		usopljujem k tom Bogu koji je 
		negda odgovarao.
		Predmet poruge ljudima, to je 
		
	5	Prijezir na nesreću! to je rijek
		sretnih,
		onaj koji oni spremaju onima čija
		noga klizi.
	6	Oni su u miru, šatori hajduka,
		oni su spokojni, oni koji
		izazivaju Boga,
		i čak oni koji hvataju Boga
		u svoju ruku2. 
				
	7	Ali ispitaj, dakle, zvijeri one će te 
		obvijestiti,
		ptice nebeske, one će ti pokazati.
	8	Popričaj sa zemljom, ona će te
		obvijestiti,
		i ribe morske će ti to ispričati.
	9	Jer, koja ne zna , između njih svih,
		da »to je ruka GOSPODOVA koja 
		je učinila sve to.«
	10 	On koji drži u svojoj vlasti	
		dušu svega živog
		i dah svakog tijela ljudskog.
	11	 » Uho, kaže se, procijenjuje riječi,	
		kao što nepce kuša jela;
	12	 mudrost bit će u zrelih	
		ljudi;
		razbor će biti u poznoj dobi.«
	13	 A, mudrost i moć njega prate,	
		promišljanje i razum su njegovi.
		
	14	 Ono što se uništi ne izgrađuje se 	
		ponovo, 
		čovjek kojeg on zatvori neće biti
		oslobo? en.
	15	 Ako on zadrži vode, to je suša,	
		ako ih raspusti, one opustoše 
		zemlju.
	16 	Sila i uspjeh prate njega,	
		zavedeni čovjek i onaj koji ga
		zavede njegovi su.
	17	 On učini da bulazne znalci	
		i udari ludilom suce.
	18 	On popušta moć kraljevima		
		i zavezuje pregaču1 na njihovim 
	19	 On čini da bulazne svećenici	
		i obara neuklonjive.
	20 	On otima riječ govornicima	
		i oduzima razumijevanje starcima.
	21	 On sasipa prijezir na plemenitaše	
		i odrješuje remenje silnicima2 .
	22 	On ogoljuje ponore od njihovih	
		tmine
		i izlaže svjetlosti sjenu smrti.
	23 	On uvećava narode, po tome	
		on ih uništava,
		on pušta narodima raširiti se
		po tome on ih izgoni.
	24 	On oduzima razum poglavarima	
		puka
		i zavodi ih u kaos bez izlaza.
	25 	Oni ondje tapkaju u tminama	
		bez svjetlosti,
		a Bog ih zavodi kao pijance.
		
	13 1 	Da, sve to moje je oko
		vidjelo;
		moje je uho to čulo i razumjelo.
	2	Ono što vi znate, i ja  to znam,
		ja također.
		Ja nisam više lišen no vi.
	3	Ali ja, to je Moćnome što ću ja
		govoriti,
		to je protiv Boga da se ja hoću
		braniti.
	4	Glede vas, žbukači laži,
		vi svi samo ste lječitelji ništavitelja.
	5	Tko će vas najzad ušutkatiđ
		To bi vam služilo da omudrite.
		
	6	Slušajte dakle moju obranu,
		u obrambenom govoru moji usana,
		napregnite uši.
	7	Je li to u ime Božje da vi govorite
		podlo,
		u njegovu korist da vi govorite
		obmane? 
	8	Je li to njegova strana koju vi
		zastupate,
		je li se to za Boga vi parbite.
	9	Hoće li biti dobro da vas on
		ispita? 
		Hoćete li se poigravti s njime
		kao što se pogirava s kakvim
		mladićem? 
	10 	On bi vam sigurno predbacio 	
		da ste se potajno opredijelili!
	11 	Njegovo veličanstvo neće 	
		li vas zastrašiti,
		neće li se njegov užas oboriti na vaš
	12	 Vaša blebetanja su samo misli	
		od pepela,
		vaše pobijanje je postalo od ilovače.
	13 	Ušutite!  Pustite me!	
		To sam ja koji će govoriti,
		što god da mi se dogodi.
	14	Hoću li ja tako zgrabiti svoje meso	
		među zube1 svoje
		i tako izložiti opasnosti svoj
		posljednji adut.
	15	 Sigurno, on će me ubiti. Ja nemam	
		nade2.
		Ipak, ja ću braniti svoje držanje
		pred njim.
	16 	I to će biti moj spas,	
		jer ni jedan licemjer ne pristupa u 
		
	17	 Slušajte, slušajte moju riječ,	
		nek' moje objašnjenje u? e u vaše uši.
	18 	Evo dakle: ja uvodim jednu usrdnu	
		molbu,
		ja znam da sam ja taj koji će biti
		opravdan!
	19 	Tko dakle hoće parbiti protiv mene? 	
		Jer, ja sam već gotov ušutjeti i
		izdahnuti.
		
	20	 Poštedi me samo dviju stvari	
		i ja ću prestati skrivati se pred tobom.
	21	 Udalji kandžu1 iznad mene.	
		Ne straši me više svojim užasom.
	22 	Po tome, pozovi, i ja ću uzvratiti,	
		ili ako ja govorim, odgovori meni.
		
	23	 Koliko ja imam zločina i grjehova? 	
		Moja pobuna i moja  grješka,
		daj mi ih upoznati.
	24	 Zašto kradeš svoje lice	
		i uzimaš me kao svog neprijatelja? 
	25 	Hoćeš li ti progoniti jedan list	
		koji odlijeće,
		proganjati suhu slamu,
	26	 da protiv mene sastaviš`	
		 gorke presude
		predbacujući mi zločine moje 
	27 	da staviš moje noge	
		u okove
		i da vrebaš sve moje postupke		
		ispitujući otiske mojih koraka? 
	28  	A ipak čovjek se raspadne	
		kao jedno crvljivo drvo,
		kao što se raspadne odijelo izjedeno
		od moljaca.
		
       14  1	 Čovjek rođen od žene je 
	2	Kao što cvijet   procvjeta potom je
		otkinut,
		to odbjegne kao sjena i ne traje.
	3	I to je ondje, ponad, gdje ti otvoriš
		oko,
		a ja sam taj kojeg ti pozivaš pred sud
		sa sobom u jednu parbu!
	4	Tko će izvući *čistog iz nečistog? 
		Nitko.
	5	Pošto je njegovo trajanje utvr? eno,
		jer si ti uspostavio račun o
		njegovim mjesecima
		i postavio jedan kraj koji se ne može
		prekoračiti,
	6	pogledaj drugdje: Nek' ima jedan
		odmor
		i uživao kao jedan sezonac
		u svom blagdanu.
		
	7	Jer postoji za drvo jedna nada;
		posijeku ga, ono se opet oporavi
		i ne prestaje puštati izdanke.
	8	Nek' njegov korijen ostari 
		u zemlji,
		nek njegova loza bude mrtva 
		u prašini,
	9	čim ono namiriši vodu, ono
		propupa
		i načini si jednu krošnju kao
		mlada biljka.
	10	 Ali, jedan junak umre i iščezne.	
		Kad čovjek izdahne, gdje je dakle? 
	11 	Voda bude li napustila more,	
		presahla rijeka bude li presušila,
	12 	pokojnici neće se podići.	
		Sve dok više neće biti nebesa,
		oni se neće probuditi
		i neće iskrsnuti iz svog sna.
		
	13	 Da si me samo ti skrio pod zemlju,	
		da si me sklonio sve dok ne 
		povrati se tvoja srdžba,
		da si mi utvrdio jedan rok kad
		ćeš me se sjetiti,
	14  	ali čovjek koji umre	
		hoće li oživjeti ?  
		sve vrijeme moje tlake,
		ja bih čekao,
		sve dok ne dođe za mene 
		obnova.
	15 	Ti bi pozvao, i ja bih 	
		ti odgovorio,
		ti bi problijedio zbog djela
		svojih ruku.
	16	 Dok sada ti odbrojavaš moje	
		korake,
		ti ne bi pazio na moje grješke.
	17 	Zapečačena u jednoj vrećici	
		bila bi moja pobuna,
		i ti bi bio premazao moj
		zločin. 
	18	 A ipak se planina  	
		stropoštava i raspada,
		stijena bježi sa svog mjesta;
	19	 voda može drobiti kamenje,	
		njeno curenje jaruži trošnu zemlju,
		ufanje ljudsko također ti si
		porušio.
	20 	Ti ga izbaciš iz boja i 	
		on ode,
		budući ga unakazio, ti ga progoniš.
	21 	Njegovi su sinovi štovani, on to	
		ne sazna,
		jesu li osramoćeni, on ni to ne dozna.
	22 	Za njega  samo pati njegovo  tijelo,
		za njim samo njegovo *srce se 
		

Job