Obašašća i basanja/Nad Arnom, u cik
NAD ARNOM, U CIK
	
	Firenca u doba prvih pijetlova.
	
	U nogama, u utrobi: još tutanj tračnica, zvizga mahnitog vlaka u mozgu.
	
	Znaš: ovaj grad ima rijeku, i makar se misao samo oko kakve mu drago postelje vrzma, uporni neki instinkt, kojemu samo tijelo zna ime, dovede te nad Arno.
	
	Drage kreketuše, tri rana ribiča, a uz Arno, daleko u toskanskim brdima, već zora...
	
	Nad vodom tiho zviznu zornjak, umi umorne kosti. Pade prijateljstvo, rodi se osmijeh, sinu mir.
	
	Mogade se poći natrag u Firencu, u postelju. Kakvu mu drago.
	1970.
	
	
	

Ivan Lovrenović