Ištipana hartija/Knjiga druga/Kitty


Kitty 
(o njezinoj udaji)

I 
Turobno leprše glasi — ko oblak kudrav u mraku,
kad zapad gori u strasti i uzdah krvi ga kida —
nose mi turobne vijesti: "Zamisli Kitty u braku
i tvoje će lebdjeti želje ko kraci Vječnoga Žida".

Vjenča se, turobni glase! Vjenča se prvom o traku
proljeti nove i kraće — prvom tonuću stida —
Vjenča se, turobni glase! Pozdravljam buduću raku:
tvrdoću mladosti ženske u raspad gliba i žida.

Pođi pred oltar... a onda... u hladne plahte kreveca...
a onda... spremati ručak... a onda dojiti čedo
i đavolom nazovi uzdah, što dužnost katkad presijeca.

A ja ću spominjat prošlost, kada sam na tebe gledo
zanosno dižući prijetnje na ruke Vječnog Mesara:
Ovo je lijepost ko piće — ko pjesnik za se izgara!

II 
Bješe to... drhtahu misli ko metalne strune i rime
i oči pisahu tajne nevidne, sametne, meke,
i zaborav gušaše prošlost, rođene, zakon i ime:
bijasmo knjiga bez kupca, bijasmo glazba bez jeke.

I mnijah: svemir će tonut od naše krvave plime,
i mnijah: svemir će propast u naplav bujične rijeke
i bit će razorna vatra, ljeto u vječnost, bez zime,
ljubav od smrskanog daha, ljubav od rastuće dreke.

Ah! nuđah ti mozak i život — pođimo, da'nuh ti, Kitty,
hartije sve ću razderat i srušit zgradu ideja;
tresnut ću kao meteor, što bezum bescilju hiti.

Tek trag bi ostao crni da nam njim fukara bleja
i oštri mozgove tupe i jasnost predodžbi muti...
Alkohol bijasmo bitka, alkohol bijasmo puti.

  

037