Bog odbija raspravljati sa mnom


Bog odbija raspravljati sa mnom 
	
		
	9  1  	Tad Job uze riječ i reče:
	2	 Sigurno, ja znam da je tome tako.
		Kako će čovjek biti pravedan protiv
		Boga? 
	3	Ako li se hoće žaliti protiv njega,
		na tisuću riječi on ne uzvraća ni
		jednu jedinu.
	4	Bogat u mudrosti ili isklesan u 
		tko ga je vrije? ao i ostao 
	5	On koji premješta planine
		u njihovom neznanju,
		koji ih stropoštava u svom gnjevu,
	6	on potresa zemlju iz njenog ležišta,
		i njeni stubovi se njišu.
	7	Na njegovu zapovijed sunce se ne
		diže,
		on stavlja zvijezde pod pečate.
		
	8	Sebi samom on rasteže nebesa
		i gnječi uzburkano valovlje na 
	9	On načini Medvjeda i Oriona,
		i  Vlašiće  i Južni Križ1.	
	10	On načini neistražive veličine,
		njegova čuda iscrpljuju brojeve.
	11	On prođe blizu mene, a ja ga i ne
		vidim;
		on ode, a ja neshvatim ništa.
	12	 Ako li spusti ruku na što, tko će
		ga odvratiti ,
		tko će mu reći: što to radiš tiđ
	13	Bog ne obuzdava gnjeva svoga,
		pod njim su prostrti saveznici
		Tifona2.
	14	Hoću li dakle ja biti taj koji će
		uzvratitiđ
		opskrbiti se riječima protiv
		njega? 
	15	Da sam čak i prav, čemu bih
		uzvraćao,
		ne vjerujem da bi slušao moj glas.
		To je moj tužitelj koji me navodi 
		moliti.
	16	Čak i da pozovem, i da mi on
		odgovori,
		ne vjerujem da bi slušao 
		moj glas.
	17	On koji me u uraganu zgnječi
		i umnoži bez razloga moje
		rane,
	18	on me ne pušta povratiti dah
		već me ispunjava gorčinom.
		
	19	Uteći se siliđ On je sama
		sila.
		Pozvati se na pravo?  Tko će mi ga
		dodijelitiđ
	20	Napravim li se pravednim, moja bi 	
		nedužnog, ona bi me dokazala
		izopačenog.
	21	Jesam li ja nedužan?  ja to sam ne 
		Živjeti mi se gadi.
	22	Sve je to jedno, dobro sam to rekao:
		nedužnog kao i zlikovca, on ga
		uništava,
	23	kad jedna nevolja  baci nenadano
		smrt,
		užasu poštenih ljudi on se ruga.
	24	Jednu zemlju je li   izručio
		zlikovcima, on pokriva lice svojih
		sudaca;
		ako to nije on, tko je dakle? 
		
	25	Moji dani jure trkom trkača,
		oni su istekli ne vidjevši
		sreću. 
	26	S barkama od rogozine, oni su
		zbrisali,
		kao što se jedan orao obrušava
		na svoj plijen.
		
	27	Da sam si rekao: Zaboravi svoju 
	28	ja se užasavam svih svojih nemira;
		ja to znam: ti me nećeš  odriješiti.
	29	Potrebno je da biti krivcem!
		Zašto me nizašto umaratiđ
	30	Da se ja operem u vodi od snijega,
		da ja očistim svoje ruke sodom,
	31	tada, u kal ti ćeš me uroniti,
		i moju mi odjeću ispovraćati.
		
	32	To je što on nije čovjek,
		kao što sam ja, zašto ja njemu 			
		i da se zajedno usporedimo u 
	33	Da postoji među nama jedan sudac
		za staviti ruku na nas obojicu,
	34	on bi s mene odstranio bič Božji,
		i njegov me užas ne bi užasavao 
	35	Ja bih govorio bez strahovanja.
		Pošto to nije, ja sam sa? m sa sobom.
		
	10 1 	Život mi se gadi,
		ja neću zadržavati više svoje žalbe;
		 oporim srcem ja ću govoriti.
	2	Ja ću reći Bogu: Ne prikazuj me 
		daj mi spoznati svoje pritužbe
		protiv mene.
	3	Uga?aš li ti  sebi tereteći mene,
		prezirući trud svojih ruku1 
		i podupirući spletke opakih? 
		
	4	Hoćeš li ti imati oči tjelesne, hoće
		li to biti vid ljudski što ti vidiš? 
	5	Je li trajanje jednog smrtnika kao
		ono tvoje
		i tvoje godine jesu li one čovjekove? 
	6	pa da ti istražuješ moj zločin
		i da istražuješ moj grijeh,
	7	iako znaš da ja nisam
		krivac
		i da me nitko neće istrgnuti
		iz ruke tvoje? 
	8	Tvoje ruke, one me bijahu 
		obujmile;
		zajedno, one me bijahu oblikovale
		sa svih strana, a ti si me uništio.
	9	 Podsjeti se: ti si me oblikovao	
		kao jednu ilovaču,
		i to je u prašinu kamo me odvodiš.
	10 	Nisi li me ti izlio kao od mlijeka,	
		po tome me iscijedio kao
		sir? 
	11	 Kožom i mesom si me ogrnuo,	
		od kostiju i živčevlja ti si me
		istkao.
	12	 Život i polet ti si mi podario,	
		a tvoja skrb mi je pribavila
		dah moj.
	13 	A evo što si  ti krio u svom srcu,	
		to je to, ja to znam, to si ti
		smišljao:
	14	 Ako sam ja griješio, optužiti me	
		za čin
		i ne propustiti mi nikakvu
		grješku.
	15	 Jesam li kriv  nesreća na mene!	
		Jesam li pravedan  ja ne podižem
		glave,
		prepun srama, pijan od svoje
		bijede.
	16 	Ako se ja podignem, kao kakvog 	
		tigra ti me loviš.
		I ti mi ponavljaš protiv mene
		svoje podvige,
	17 	ti obnavljaš svoje navale	
		protiv mene,
		ti udvostručuješ srdžbu prema
		meni,
		vojske se izmjenjuju protiv mene.
		
	18 	Zašto si me dakle izveo iz	
		trbuha? Ja bih izdahnuo. Ni jedno me oko ne
		bi vidjelo.
	19	 Ja bih bio kao da nisam ni bio,	
		od utrobe do groba bi me prenijeli.
		
	20	 Jesu li tako brojni moji daniđ Nek' 	
		prestanu, nek' me ostave,
		da se zabavim malo,
	21	 prije no što nepovratno odem	
		u zemlju tmine i sjene smrti,
	22	 u zemlju gdje zora je crna noć,	
		gdje sjena smrti pokriva nered,
		i svjetlost je tu noć tamna.
		
		
	

	

Job