Ištipana hartija/Knjiga prva/Zimi


Zimi 
Kako je tijo i mrtvo — tijo —
o vasiono!
Sjećaš se možda, družice sjetna,
što bješe ono?

Ono na suncu, smiješku i pjesmi
u zračnom valu?
Sve bješe cjelov obijesne sape
o majskom balu.

Eter nas ponije bludnijem krijesom
u valsu srha...
Mameni strugaj i kliska staza
i — kljasta svrha.

I bješe stiskaj, stiskaj ko stiskaj
i sad me žeže...
Vrtoplet svijeta, duša i oč'ju
i — nesta teže.

Muzični atmos sjajnijeh struna,
pijani zvuci —
Gle, komad puti osta ti ipak
u mojoj ruci.

Još krvca struji i topla miri
i lomi sjetu
i šapta nekud ko zadah strasti
o majskom cvijetu.

A ja je gledam ko zadnje boštvo,
ko prvu ženu,
i pružam ruke i sipam dašak
na blijedu sjenu.

019