Starac i smrt
Starac jednom nasiječe u planini drva i podigne ih na pleća. Kad je već 
natovaren prevalio dug put, umoran skine drva i stane dozivati smrt. 
Budući da je smrt odmah pristupila i pitala ga razlog zašto je zove, 
starac reče: "Da to breme podigneš i naprtiš mi ga. " 

Ovaj kolebljiv starac vjerno opisuje ličnost pravog neodgovornog 
prevrtljivca. Da sam ja Smrt, odmah bi mu rekla da se s takvim stvarima 
nije za šaliti, jer život vrijedi više od preteškog bremena na plećima. 
On se toga sjetio malo prekasno, ali lukav odgovor sve je spasio. Draži 
mu je život, bez obzira na stotinu drveća na njegovim leđima, bez obzira 
na blisko suočavanje sa smrti. Jer bolje je osjećati, pa makar i bol, i 
nadatiti se da će ta bol i prestati, nego prazno ležati u blatnoj raci u 
zatvorenom crnom lijesu i tražiti dušu koja izgubljeno luta nebeskim 
prostranstvima tražeći mir, spokoj, i jedan osjećaj koji se stvara samo 
kad čovjek umre sretan, sa saznanjem da je život poživio u potpunosti.