Što ima bit ovo, pravi mi za tvoj stril
Što ima bit ovo, pravi mi za tvoj stril,
   da ne vim reć slovo kad sam ja u tvoj kril?
Jeda me tva ljepos ljuveno čim smami
   ali ti je taj krjepos u ličcu s kosami?
Zač ne bih ispisal, kad sam zvan u tvoj dvor,
   što smisli mâ misal za ljuven razgovor;
ma kom te gospođu kon sebe viđu ja,
   od mene jur pođu sve one misli tja;
veće ja nisam još sâm sebi na pamet,
   toj sama vidit mož gdi stoju kako spet.
Nu zatoj, sunačce, daj tî rič otvori,
   daj tvoje srdačce u smami ne gori.
Dobri smo bezbrže svi se jur zabivat
   ner pozor ki strže u slađe celivat.
Oh, samo toj djelo spomenu ne skriva'
   i ličce pribijelo koje toj sčekiva.

Hrvatsko 16. stoljeće