Satir/2. dio/V.


V. Satir kazuje Slavoncu da je sa ženah i do sada, te baš u gospodskih kućah, svadnja Ii dioba bivala; pisma, koja se i danas uz tamburu piva to isto svidoči 

Piju vino dva Jakšića mlada,
  Jakšić Mitre i Jakšić Bogdane.
  A kad su se ponapili vina,
  Jakšić Bogdan Mitru besjedio:
"Jakšić Mitre, moj mio brajene!
  Dok mi, brate, skupa pribivasmo,
  i majka nam dvori upravljaše,
  tad se naši dvori bijelješe,
i gosti nas često pohodiše,
  pohodiše srijemski knezovi,
  i sam glavom car srpski Stjepane.
A kako se, brate, rastadosmo,
  i ljube nam dvori upravljaše,
  tada naši dvori potavnješe,
  i gosti naš, brate, odbjegoše;
ne pohode srijemski knezovi,
  nit sam glavom car srpski Stjepane.
  Ta s koga je, da od Boga najde!"
Jakšić Mitar bratu besjedio:
  "Jakšić Bogdan, moj mio brajene,
  to je, brate, s' tvoje virne ljube,
  s' Vukosave, da od Boga najde!"
To Bogdanu vrlo mučno biše
  pak je Mitru tiho besjedio:
  "Jakšić Mitre, moj mio brajene,
  hodi, brate, da kušamo ljube,
da vidimo il je s' moje ljube,
  il je s' moje il je, braco, s' tvoje.
  Što rekoše, to i učiniše;
  otidoše Bogdanovu dvoru.
Bogdan ode k ljubi u timare,
  Mitar osta dvoru na pendžeru
  ter će slušat što će besjediti.
Jakšić Bogdan ljubi besjedio:
  "Vukosava, moja virna ljubo,
  ja bi tebi nješto besjedio,
  ali ne znam je li tvoja volja?"
Ljuba njemu tiho odgovara:
  "Gospodine Jakšiću Bogdane!
  govor', dušo, štogod ti je drago;
  još ti nisam nikad pokvarila,
  a ni sad ti pokvariti neću.
Jakšić Bogdan ljubi besjedio:
  "Vukosava, moja virna ljubo,
  kralj budimski svoga ženi sina,
  brata Mitra zove u svatove.
Mitar ište konja i oružje,
  a i naše tursko odijelo,
  i on ište sedlo obaljano:
  Hoću l' dati, moja dušo draga?"
Ljuba njemu tiho odgovara:
  "Podaj, dušo, Jakšiću Bogdane,
  podaj bratu konja i oružje,
  i podaj mu tursko odijelo,
  još k otomu sedlo obaljano.
Ja ću dati tvoju abajliju,
  Što sam tebi kod babajka vezla
  pak ti nisam za nju kazivala,
  Jer ju nisam bila ispunila;
a sad sam ju ispunila zlatom.
  I dat ću mu đerdan ispod vrata,
  jedan đerdan od žutih dukata,
  a drugi je od bilog bisera.
Plesti ću mu konju u pol grive,
  neka diči kraljeve svatove".
  Mitar sluša dvoru na pendžeru,
  što govori gospoja snašica,
od milina suze prolivao; -
  pak odoše do njegova dvora.
  Bogdan sluša dvoru na pendžeru,
  što će Mitar s ljubom besjediti.
Mitar ide dvoru u timare
  pak besjedi svojoj virnoj ljubi:
  "O Milice, draga gospojice,
  ja bi tebi nješto besjedio,
  ali ne znam je li tvoja volja?"
Ljuba njemu tiho odgovara:
  "Govor', dušo, štogod ti je drago".
  Jakšić Mitar ljubi besjedio:
  "O Milice, virna ljubo moja,
kralj budimski svoga ženi sina
  pak Bogdana zove u svatove.
  Bogdan ište konja i oružje,
  a i naše tursko odijelo
  i joštere sedlo okovano:
  Hoću l' dati, moja dušo draga?"
Ta besjedi Milica gospoja:
  "Kamo mu konji? - poklali je vuci!
  Kam' oružje? - odneli ga Turci!
  Kam' odića? ostala mu pusta!"
Kad joj Mitar riči razumio,
  ufati ju za grlo bijelo;
  kako ju je lako ufatio,
  obe oči na dvor ispuznuše.
Al priskoči Jakšiću Bogdane
  tere Mitra za ruku ufati:
  "Što ćeš, Mitre, da od Boga najdeš!
  Ti pogledaj tvojih sokolića:
ti ćeš sebi bolju naći ljubu,
  ali njima nikad nećeš majke;
  Ne krvavi tvoju desnu ruku,
  a mi smo se već rastali, braco!"

Ova pisma nije ovdi metnuta da žene uče nego da muževi uče prije kušati ljubu, nego se rastanu s bratjom.

Satir iliti divji čovik