Job žali što se rodio


Job žali što se rodio 
	
		
		
		
	2	Job uze riječ i reče:
		
	3	Nek' nestane dan kad bijah rođen
		i noć kad rekoše : » Jedan je 
	        čovjek bio začet! «	
	4       Taj dan, nek'  tminama postane,	
		nek' odozgo, Bog ga ne pozove,
		nek' ne zasvijetli nad njim nikakva
		svjetlost;
	5	nek' ga zatraže natrag tmina
		i sjena smrti,
		nek' nad njim bude jedan oblak,
		nek' užasavaju pomračenja!
	6	Te noći, nek' se tama nje dočepa,
		nek' se ne pridruži  krugu dana
		godine,
		nek' ne u? e u zbroj mjeseca!
	7	Da, ta noć , nek' bude neplodna,
		nek' nikakav krik radosti ne prodre
		njom;
	8	nek' ju prokunu proklinjači dana,
		oni koji se spremaju probuditi 
		Neiskrenog2 ;
	9	nek' se pomrače zvijezde od njenog 
	       	 svitanja,	
		nek' se nada svjetlosti   a ništa!
		Nek' ne vidi zjenica3 zore!
		
	10      Jer, ona nije zatvorila vrata 	
		trbuha gdje ja bijah,
		što nije uklonila muku 
		mojim očima.
		
	11     	 Zašto nisam umro u utrobiđ	
		Jedva  izišao iz trbuha ne bijah 
		izdahnuo.
		
	12      Zašto dakle dva koljena su me prihvatila,	
		zašto imadoh dvije dojke za sisatiđ
				
	13	Unaprijed, ležeći, bio bih u miru,
		usnuo, ja bih tada uživao odmor,
	14	s kraljevima i savjetnicima
		zemaljskim,
		onima koji za sebe nanovo grade iz
		ruševina,
	15	ili bih bio s prinčevima koji čuvaju
		zlato,
		onima koji pretrpavaju srebrom
		svoje nastambe,
	16	ili kao nedonošče iščeznuo
		ja ne bih ni postojao,
		kao djeca koja ne ugledaše svjetla.
	17	Ondje, opaki  su prestali njih 
		ondje, nalaze spokoj iscrpljene 
	18	Zatvorenici, svi su zadovoljni,
		oni ne čuju glas stražara.
	19	Mali i veliki, ondje, to je jedno,
		i rob je slobodan od svog 
	20     	Zašto dati1 svjetlosti onome tko se	
		muči,
		i život gnojavomeđ
	21	Oni su u očekivanju smrti, a ona ne 
		oni kopaju u potrazi za njom više
		no za blagom.
	22	Oni bi bili poneseni radošću,
		oni bi bili u veselju da su našli 
	23	Zašto taj dar života2 čovjeku čija
		se cesta ukrade? 
		I to je on kojeg Bog štitiše jednom 
				
	24	Za kruh ja imah samo svoje jecaje,
		oni se razuzdaše kao voda, moji
		urlici.
	25	Užas koji me proganjaše, taj me i
		dohvatio,
		a ono od čega strijepih to mi se i 
	26	Za mene, ni spokoja, ni prekida, ni
		odmora.
		To je patnja što meni dolazi.

Job