Evanđelje po Ivanu (Šarić)/Glava 10.
1 "Zaista, zaista, kažem vam: tko ne ulazi na vrata u ovčinjak nego prelazi na drugom mjestu, on je tat i razbojnik. 

2 A tko ulazi na vrata, pasti je ovcama. 

3 Njemu vratar otvara, i ovce slušaju glas njegov. On zove svoje ovce po imenu i izvodi ih. 

4 I kad ispusti svoje ovce, ide pred njima, i ovce idu za njim, jer poznaju glas njegov. 

5 A za tuđinom ne idu, nego bježe od njega, jer ne poznaju glasa tuđega." 

6 Ovu prispodobu reče im Isus. Ali oni ne razumješe, što im htjede stim reći. 

7 Tada im reče Isus opet: "Zaista, zaista, kažem vam: "Ja sam vrata k ovcama. 

8 Svi koji dođoše prije mene, tati su i razbojnici, i ovce ih nijesu slušale. 

9 Ja sam vrata. Tko uđe kroza me, spasit će se. On će ulaziti i izlaziti i pašu nalaziti. 

10 Tat ne dolazi, nego da krade, ubija i upropašćuje. Ja dođoh, da imaju život i obilatije imaju. 

11 Ja sam pastir dobri, Pastir dobri daje život svoj za ovce. 

12 A najamnik i koji nije pastir, kojemu nijesu ovce njegove, vidi vuka gdje dolazi, i ostavlja ovce, i bježi, a vuk grabi ih i razgoni. 

13 A najamni bježi, jer je najamnik i ne mari za ovce. 

14 Ja sam pastir dobri i poznajem svoje (ovce), i mene poznaju moje. 

15 Kao što mene poznaje Otac, i ja poznajem Oca, i život svoj polažem za ovce svoje. 

16 I druge ovce imam, koje nijesu iz ovoga ovčinjaka, i one mi valja dovesti, i čut će glas moj, i bit će jedno stado i jedan pastir. 

17 Zato me ljubi Otac, jer ja život svoj polažem, da ga opet uzmem. 

18 Nitko ga ne otima od mene, nego ga ja sam od sebe polažem, i vlast imam položiti ga, i vlast imam uzeti ga opet. Ovu sam zapovijed primio od Oca svojega." 

19 Opet nastade razdor među Židovima zbog ovih riječi. 

20 Mnogi su od njih govorili: "Zloduha ima i luduje. Što ga slušate?" 

21 Drugi su govorili: "Ove riječi nijesu opsjednutoga. Zar može đavao slijepima oči otvarati" 

22 A bila je tada u Jerusalemu svetkovina posvećenja hrama. I bila je zima. 

23 Isus je hodao u hramu po trijemu Salomonovu. 

24 Tada ga opkoliše Židovi i upitaše: "Dokle ćeš mučiti dušu našu? Ako si ti Krist, kaži nam otvoreno!" 

25 Isus im odgovori: "Ja vam rekoh, i ne vjerujete. Djela, koja činim u ime Oca svojega, ona svjedoče za me. 

26 Ali vi se vjerujete, jer nijeste od mojih ovaca. 

27 Ovce moje slušaju glas moj, i ja poznam njih, i za mnom idu. 

28 I ja im dajem život vječni, i neće propasti dovijeka, i nitko ih neće oteti iz ruke moje. 

29 Otac moj, koji mi ih dade, veći je od sviju, i nitko ih ne može oteti iz ruke Oca mojega. 

30 Ja i Otac jedno smo." 

31 A Židovi opet uzeše kamenje, da ga kamenuju. 

32 Isus im reče: "Mnoga vam dobra djela pokazah od Oca svojega. Za koje me od ovih djela kamenujete?" 

33 Židovi mu odgovoriše: "Za dobro te djelo ne kamenujemo, nego za hulu na Boga, i što ti, premda si čovjek, praviš se Bogom." 

34 Isus im reče: "Ne stoji li pisano u zakonu vašemu: Ja rekoh: bogovi ste? 

35 Ako one nazva bogovima, na koje dođe riječ Božja, a Pismo se ne može dokinuti. 

36 Smijete li vi onda za onoga, kojega Otac posveti i posla na svijet, tvrditi: 'Huliš na Boga,' što rekoh: 'Sin sam Božji!' 

37 Ako ne činim djela Oca svojega, ne vjerujte mi! 

38 Ako li činim, i ako meni nećete vjerovati, djelima vjerujte, da poznate i vjerujete, da je Otac u meni i ja u Ocu." 

39 Tada su opet gledali da ga uhvate, ali im se izmače iz ruku. 

40 I otide opet preko Jordana na ono mjesto, gdje je Ivan prije krstio, i osta ondje. 

41 Mnogi dođoše k njemu i rekoše: "Ivan, istina, ne učini nijednoga čuda; ali sve, što reče Ivan za ovoga, bilo je istinito." 

42 I mnogi ondje vjerovaše u njega. 

Evanđelje po Ivanu (Šarić)