Job (Šarić)/Glava 32.
1 Ona tri čovjeka prestaše odgovarati Jobu, jer je on sada bio pravedan u očima njihovim. 

2 A li se tada raspali gnjev Elihua, sina Barakelov od Buza iz roda Ramova. Raspali se gnjev njegov na Joba, jer se je naprema Bogu držao pravednim. 

3 I na tri prijatelja njegova raspali se gnjev njegov, jer ne nađoše više odgovora, a Joba su ipak okrivljavali. 

4 Elihu je bio čekao sa svojim govorom Jobu, jer su oni po godinama bili stariji od njega. 

5 A kad vidje Elihu, da ona tri čovjeka ne znadoše više ništa da odgovore, tada ga spopade gnjev. 

6 I Elihu, sin Barakelov, iz Buza, progovori: Doduše ja sam još mlad godinama, a vi ste vremešni; zato sam bio bojažljiv i klonio sam se da vam pokažem svoje znanje. 

7 Mislio sam: neka govori starost! Mnoge godine neka objave svoju mudrost! 

8 Ali Samo duh, koji je u čovjeku, samo dah Svemoćnoga, urazumljuje ga. 

9 Vremešni nijesu uvijek mudri, ne znaju, što je pravo, jedino starci! 

10 Zato velim: poslušajte me i ja hoću da pokažem svoje znanje. 

11 Eto, čekao sam da se vi izgovorite, slušao sam mudrost vašu, dok ste nalazili prave riječi. 

12 Slijedio sam vas pažljivo; ali eto, nitko ne uvjeri Joba, ni jedan od vas ne opovrgnu riječ njegovu! 

13 Ne govorite: naiđosmo na mudrost u njega! Samo Bog, a ne čovjek, može ga srušiti! 

14 Proti meni nije upravio riječi; ja ga ne bih dočekao vašim govorima. 

15 Oni su pobijeđeni; ne mogu više ništa da navedu; nestalo im je riječi. 

16 Hoću li još čekati, kad eto više ne govore, kad stoje i ništa više ne odvraćaju?! 

17 Pa ću sad i ja odvratiti za se; i ja ću pokazati znanje svoje! 

18 Jer sam pun misli; u nutrašnjosti mojoj goni me duh. 

19 Eto, nutrašnjost je moja kao mlado vino, što se drži zatvoreno; kao mijeh novi hoće da se raspukne! 

20 Tako moram govoriti, da mi odlane; moram otvoriti usne svoje, da odgovorim. 

21 Ni za koga se ne zauzimam; ne govorim, da se ikome dopadnem. 

22 Jer ne umijem laskati. Inače bi me brzo smakao moj Stvoritelj. 

Job (Šarić)