Bog bi učinio bolje da me ubije


Bog bi učinio bolje da me ubije 
	
		
	6  1  Tad Job uze riječ i reče:
	2	Kad bi se uspjelo izvagati moj 
		kad bi se pokupila moja nevolja na
		jednu vagu!
	3	Ali, već prevaguju nad pijeskom
		iz mora.
		To je zašto se moje riječi guše.	 	
		
	4	Jer strijele Moćnoga su u meni,
		i moj dah joj udiše otrov.
		Užasi Božji redaju se protiv
		mene.
	5	Divlji magarac stavi li se njakati 
		pokraj travnjaka,
		govedo mukati pokraj svoje
		piće? 
	6	Ono što je bljutavo jede li se
		bez soli
		i ima li ukus sline od tuška1? 
	7	Moje ih ždrijelo povraća,
		to su ogavne živežnice. 
	8	Tko će učiniti da se moja molba
		ispuni,
		da mi Bog da ono čemu se nadam? 
	9	Nek' se Bog udostoji zdrobiti me,
		nek oslobodi svoju ruku i skrši me2 !
	10	 Ja bih barem imao jednu okrjepu,	
		jednu provalu radosti u neumoljivom
		mučenju:
		ja ne bih stavio u zaborav ni jedan
		od zakona *Sveca.
		
	11	 Koja je moja snaga da se 	
		nadam? 
		Kakav li je kraj moj za ustrajati
		živjetiđ
	12 	Moja snaga da li je snaga 	
		stijene,
		moje tijelo da li je od bronce? 
	13 	Hoće li biti dakle ništavilo, ta	
		pomoć što ju čekam? 
		Svaki izvor da li mi je 
		izmakao? 
		
	14	Oboreni čovjek ima li pravo na 
		inače, on će napustiti strah od
		Moćnoga.
	15	Moja braća su izdala kao jedan
		potok,
		kao korito potoka koji  
		poniru.
	16	Otapanje leda njih je 
		napuhnulo
		kad iznad njih otapahu se
		snjegovi.
	17	U sezoni suše oni sahnu;
		u vrelini ljeta oni se gase
		na mjestu.
	18	Karavane se okreću sa svog
		pravca,
		one se uspin ju prema pustinjama
		i zagube se.
	19	Karavane iz Tema im 
		prikivahu oči;
		konvoji iz Šabe uzdali su
		se u njih.
	20	Stidimo se da smo imali
		pouzdanja:
		kad se dogodi, onda smo
		zbunjeni.
		
	21	Tako dakle, postojite li viđ
		Ne!
		Pri pogledu na na užas, vas
		je spopao strah.
	22	Jesam li vam ikad rekao:
		» Načinite mi jedan poklon!
		Svojim imanjem budite
		izdašni u moju korist
	23	za osloboditi me ruke
		jednog neprijatelja,
		otkupiti me iz ruke silnika? «
	24	Objasnite mi, i ja ću ušutjeti.
				
		U čemu sam pogriješio?  Pokažite mi
		to!
	25	Riječi pravde da li bi bile
		ranjavajuće? 
		Uostalom, jedna kritika dolazeći od 
		vas, što bi kritizirala? 
	26	Da li bi to bile riječi koje vi kanite
		kritiziratiđ
		Riječi obeznađenog upućene
		vjetru.
	27	Vi biste išli sve do ždrijebanja
		jednog siročeta,
		staviti na prodaju svojeg prijatelja.
		
	28	Eh dobro! udostojite se pogledati
		me: da li bih vam lagao u lice? 
	29	Vratite se dakle! nema himbe!
		Još jedanput, vratite se! moja je 
	30	Ima li himbe na jeziku mom? 
		Moje nepce ne znade li razlikovati
		nevolju? 
		
	7  1 	Nije li ovo vrijeme jedne tlake 
		i kao dani sezonca koji provodi
		dane svoje? 
	2	Kao što jedan rob uzdiše 
		u sjeni,
		i kao što jedan sezonac očekuje
		svoju isplatu,
	3	tako su mjeseci ništavila na mom
		dijelu
		i dodijeljene su mi noći
		satiruće:
	4	Jedva legao ja sam sebi kažem:
		»Kad ću se dignutiđ«
		Večer ne svršava,
		i ja se opijam ludilom  sve do
		zore.
	5	Moje se tijelo ogrnulo crvima
		i korom zemljanom,
		moja koža se raspucava i gnoji.		
	6	Moji su dani projurili, brže no
		lađa,
		oni su prekinuti, na kraju konca1.	
	7	Podsjeti se da moj život nije no
		jedan dah,
		i da moje oko neće više vidjeti
		sreće.
	8	Neće me više uočavati, oko 
		koje me gledaše.
		Tvoje oči bit će na meni, a ja
		ću prestati biti.
		
	9	Jedan oblak se rasipa i odlazi:
		evo ga kako silazi pod zemlju
		da se više ne uspne!
	10	On se neće više  vratiti u svoju 
		kuću,
		njegovo ga ognjište neće više
		prepoznati.
	11	Dakle, ja neću više zauzdavati
		usta svojih;
		daha zadihanog, ja ću govoriti;
		
	12	Jesam li ja Ocean ili Čudovište2 
		morsko
		da postavljas ?  jednu stražu protiv
		mene? 
	13	Kad ja kažem: » Moj  krevet će me
		olakšati,
		moj će ležaj stišati moju
		žalbu, «
	14	tada, ti me mučiš snovima,
		i prikazama ti mezastrašuješ.
	15	Vješanje me zavodi.
		Smrt radije no moj kostur!
		
	16	Ja se sprdam! ja neću uvijek
		živjeti.		
		Pusti me, jer moji dani se 
	17	Što je jedan smrtnik da se od njega
		pravi jedan tako  velik slučaj,
		za uprti u njega toliku pažnju
	18	do točke da ga se provjerava svako
		jutro,
		da ga se ispituje svaki čaš
	19	Kad ćeš me prestati vrebat? 
		Hoćeš li pustiti da gutam svoju 
	20	Jesam li ja zgriješio?  Što to tebi 
		uhodo čovjekova? 
		Zašto si me uzeo za cilj? 
		U čemu sam te zadužio1  ? 
	21	Ne možeš li podnijeti moju 
		pobunu,
		pustiti proći moj grijeh? 
		Jer, evo me već ležećeg u
		prašini.
		Ti ćeš me tražiti pipkajući:
		ja ću već prestati biti.
		
	

	

Job