Pisan svetago Jurja
Poj željno

V ime Isusa Nazaranina ki něma nigděr takmenika
i vsěh svetih i svetago Jurja konjika.

Hoćete li, ljudi, slišati ot sego věka
da vam poju pěsan ot svetago Jeorjije konjika,

gda se sveti Juraj s drakunom rvaše,
kraljevu hćer ot smrti izbavljaše.

Sveti Juraj v Kapadociji rojen běše,
plemenito gospodstvo on iměše.

Ot dvěju na deste lětu mudar sloviše,
pasanoga viteza ga postaviše.

Sveti Jeorjija poče polje udržati,
kako ini vitezi brumno se rvati.

Sveti Jeorjija poče tako reći:
"K sego světa rvanji neću teći."

Boljša mu pamet poče prihoditi,
v tuje strane on se otpravljaše,
k Solinu gradu on se približaše.

A onomu gradu drakun vele zla činjaše,
jere onomu gradu bliz jezero postavljeno bjaše,

iz jezera drakun ishajaše,
a ognjenim plamikom dihaše,
a oganj mu smradom vonjaše.

Ot onogo smrada vele ljudi ginjaše,
bes čisla ih zgubi drakun hudi.

Kralj s vlasteli poče tako većati:
"Učinimo drakunu po dvoje dobitka dati,

da budet dobitak pri jezerě stati,
požrv ga drakun budet se vraćati".

Vladan'je vas dobitak strati;
ošće kralj s vlasteli poče većati:

"Učinimo žrěbi metati,
komu žrěbi skočiše, bez dvojine ga drakunu dati."

Bez dvojice ga drakun izědiše,
bez dvojice kralju žrěbi iskočiše.

Kralj jednu ćer vele lěpu iměše,
ošće veće dětce ne iměše.

Kralj im se umiljeno poče moliti:
"Vzměte zlato i srebro neizročito,
učinite mojej hćeri smrt prostiti".

Vlastele mu rekoše tako:
"Gospodine, to nećemo učiniti".

Ošće im se kralj umiljeno poče moliti:
"Učinite mi s moju hćerju do osam dan stati,
da se budevě najedno plakati".

Vlast jemu učiniše otpustiti,
a on ju poče napravljati,
kako da bi ju hotěl za muž dati.

Osam dan se poče isplnjevati,
gospodična pojde sama k jezeru stati.

Vsi ljudi potekoše po mirěh gledati,
kada hoće gospodična ot drakuna smrt prijeti.

Veliko čudo stvori Bog poslati,
svetago Jurja stvori prihajati.

"Čto si prišla, gospodična, sama zdě stati?"
on je poče tiho uprašati,
a ona mu poče počteno otgovarati:

"Gospodine, drakuna mi je sdě čekati,
ot njega mi je strašnu semrt prijeti.

Ojme, moj gospodine, učini se otsuda otděliti,
oběju naju hoće drakun požrěti".

Sveti Juraj poče tako reći:
"Ne mozi se, gospodična, bojati!"

V tom časě drakun iz jezera se isklonjaše.
Sveti Juraj ga zagledaše.

Znamenijem svetago križa on se znamenaše,
šćita i sulice rukama potresnjaše,
tr drakuna v grlo probodjaše.

Hrvatski srednji vijek