Sve se završava smrću


Sve se završava smrću 

16 Ja sam još vidio pod suncem3  
da u sjedištu suđenja, ondje bijaše
opakost,
i da u sjedištu pravde, ondje
bijaše opakost.

17 Ja sebi rekoh u sebi:
Bog će suditi pravednom i
opakom,
jer ima tu jedno vrijeme 
za svaku stvar i svako djelo4.

18 Ja sam sam sebi u sebi rekao:
o sinovima Adamovim5,
da ih Bog htjedne iskušati;
tad će se vidjeti da oni nisu drugo 
ništa do životinje.

19 Jer, sudbina sinova Adamovih
to je sudbina životinje,
to je jedna istovrsna sudbina:
kakva je smrt ove ovdje, takva
je i smrt one ondje,
oni su svi jedan istovjetan dah:
nadmoćnost čovjekova nad životi-	
njom je ništavna,
jer sve je taština.

20 Sve ide k jednom jedinstvenom 	
mjestu,
sve dolazi iz prašine,
i sve  se vraća u prašinu.

21 Tko  poznaje dah sinova Adamovih
koji se uspinje, on, prema gore,
dok dah životinja silazi prema dolje, 
k zemlji1.

22 Ja sam vidio da nema ničeg boljeg
za čovjeka nego da se raduje djelima
svojim, jer takav je njegov dio.
Tko će naime njega dovesti vidjeti 	
što će biti poslije njega?

Propovjednik