Lišće/Lišće/Bugarin


Lišće

Bugarin 
Per aspera ad astra.

S Vasilijem Minčovom drugovao sam u Zagrebu i u Pragu. Nadasve je ljubio svoju domovinu. Kad ga je pozvala na krvavu svadbu, on se je odazvao —

U Srbiji ga ranilo u prsa. Rana je zacijeljela, ali on je ne preboli.

Pobolijevaše. Ginuo je sve više te više — napokon je morao leći, da više ne ustane.

Često sam bio s ostalim drugovima uz njega. Liječnik nam reče da mu nema pomoći. Siromah Vasilije nije toga ni slutio. Bio je pun nade u budućnost, sve do zadnjega trenutka.

Kako je oduševljeno govorio o svojoj domovini! Kako lijep san je snivao o njezinoj budućnosti! Kakve osnove je snovao — kad ozdravi! — — —

Baš su Rusi prelazili preko Balkana. Bugari su se dizali. I moj Vasilj htio je na Balkan. »Moram ozdraviti«, reče, »svoj život sam dužan domovini«. Bio je pripravan žrtvu obnoviti.

. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .

Pobratime! Jesi li sretan za zvijezdama?

Iz zemlje krvlju natopljene niklo stablo slobode. Pod njezinom sjenom ti se drugovi odmaraju i za daljnji posao krijepe.

Jesi li zadovoljan? Bugarska je slobodna. Bugarska će se i sjediniti i bit će svoja...

A što ću ti ja moći javiti o svojoj domovini ako se još kada sastanemo?

 Trnovit je put do zvijezda.

001