Judita (Šarić)/Glava 5.
1 Asirskomu vojskovođi Holofernu javiše, da se sinovi Izraelovi spremaju na otpor i da su zaposjeli putove gorske.

2 Tada se on razgnjevi silno i upade u velik bijes. Dozva sve knezove moapske i vođe amonske

3 I reče im: »Kažite mi, kakav je to narod, što opsjeda gore? Koje ima gradove? Kakvi su gradovi i koliko ih ima? Kakva im je snaga bojna, i koliko ih ima? Tko je vođa njihov?

4 Zašto nas između sviju, što stoje na istoku, ovi preziru, i ne dođoše nam nasusret, da nas prime u miru?«

5 Nato odvrati Ahior, vođa svih sinova Amonovih, i reče: »Ako se, gospodaru moj, udostojiš čuti me, reći ću ti istinu o tom narodu, što stanuje u gorama, i riječ lažna ne će izaći iz usta mojih.

6 Taj je narod plemena kaldejskoga

7 I stanovao je u početku u Mezopotamiji. A jer ne htjedoše služiti bogovima otaca svojih, koji su bili u zemlji kaldejskoj,

8 Ostaviše vjerske običaje svojih otaca, koji su imali mnogo bogova,

9 I stadoše štovati jednoga Boga nebeskoga, koji im također zapovjedi, da otiđu odatle i da se nasele u Haranu. A kad glad pritisnu svu zemlju, otidoše u Egipat. Ondje se u četiri stotine godina tako umnožiše, da se mnoštvo njihovo nije više moglo izbrojiti.

10 A kad ih kralj egipatski pritisnu i stade nagoniti, da mu grade gradove od opeka, zavapiše Gospodu, i on udari svu zemlju egipatsku raznim nevoljama.

11 Pošto su ih bili otjerali Egipćani, te nevolja odstupila od njih, htjedoše ih opet uhvatiti i u službu dovesti.

12 Tada im Bog nebeski na njihovu bijegu otvori more, tako te se vode na obje strane utvrdiše kao zid, i Izraelci suhom nogom prijeđoše po dnu morskom.

13 A dok ih je tjerala nebrojena vojska egipatska, pokri je voda, tako da ne osta nijedan, koji bi mogao javiti potomcima, što se je dogodilo.

14 Prešavši preko Crvenoga mora utaboriše se u pustinji kod gore sinajske, gdje još nije bio stanovao čovjek, niti se naselio sin čovječji.

15 Tamo im izvori gorki postadoše slatka pitka voda, i četrdeset godina primali su hranu s neba.

16 Kamo dođoše bez luka i strijele, bez štita i mača, borio se je Bog za njih i pobjeđivao.

17 Nitko nije mogao odoljeti ovome narodu, osim ako je bio odstupio od službe Gospoda, Boga svojega.

18 Kadgod naime uzeše uz Boga svojega štovati još kojega drugoga, bili su predani na grabež, pod mač i za podsmijeh.

19 A čim bi se pokajali, što su odstupili od službe Boga svojega, dao bi im Bog nebeski snage za otpor.

20 Tako napokon oboriše kraljeve Kanaanaca, Jebuzeja, Ferezeja, Heteja, Heveja, Amoreja i sve vladare u Hesebonu i zaposjedoše njihove zemlje i gradove.

21 Doklegod ne sagriješiše proti Bogu svojemu, bila je sreća na strani njihovoj; jer Bog njihov mrzi na nepravdu.

22 Tako i prije godina, kada su bili odstupili od puta, na koji ih Bog naputio, bili su u mnogim bojevima istrijebljeni od naroda, i veoma mnogi od njih bili su kao zarobljenici odvedeni u tuđu zemlju.

23 Ali se doskora obratiše opet Gospodu, Bogu svojemu, i sabraše se opet iz zemalja, u koje su bili razasuti, i dođoše na sve gore ove, te opet drže Jeruzalem, gdje je svetište njihovo.

24 Sad istraži, gospodaru moji Ako su oni počinili kakvu nepravdu proti Bogu svojemu, onda ćemo poći proti njima; jer će ih Bog njihov predati tebi, i oni će se prignuti pod jaram moći tvoje.

25 Ali ako taj narod nije uvrijedio Boga svojega, ne ćemo im moći odoljeti; jer će ih braniti Bog njihov, pa ćemo biti na podsmijeh svoj zemlji.«

26 A kad Ahior izgovori ove riječi, razgnjeviše se svi velikaši Holofemovi i htjedoše ga ubiti. Rekoše jedan drugomu:

27 »Tko je taj, koji veli, da sinovi Izraelovi mogu odoljeti kralju Nabuhodonozoru i vojsci njegovoj, ljudi bez oružja, bez snage i nevješti boju?

28 Ali da Ahior vidi, da nas vara, udarit ćemo u gore. Kad onda pohvatamo tamo junake njihove, s njima ćemo i njega probosti mačem.

29 Tako neka spoznaju svi narodi, da je Nabuhodonozor bog svijeta i da osim njega nema drugoga!«

Judita (Šarić)