Lišće/Lišće/Prosjak


Prosjak 
I ne uvedi nas u napast!
Očenaš

Prije bih običavao ostavljati sobu otvorenu kad bih kamo izašao.

Jednom se vratim kući i sastanem na stubama prosjaka. Bio je star i slab. Tresao se od zime.

»Gospodine — reče mi starac dršćućim glasom — vaša soba je otvorena — bijah u njoj — na stolu ura — gladan sam! — Zašto ostavljate vrata otvorena?!«

Razumio sam ga.

Starčeve oči čudno su se krijesile. Kako da opišem ono što je u tom pogledu titralo?

Nego možda se je to samo meni onda pričinilo. — — Hm, prosjak!

Nadarih ga.

U sobi nije ničega manjkalo.

Od toga dana zatvaram vrata.

026