Razgovor ugodni/Murat ožalošćen


Murat ožalošćen. 

Gledajući paše i veziri Murata puno smućena i ožalošćena, iskahu svake načine za razveseliti ga i zaradi te svrhe tri puta jedan dan juriš činiše na grad, ali se svaki put povratiše s velikom njiovom štetom izpod grada. Murat, još većma ožalošćen, dozva svu gospodu prida se ter jim ovako govoriti poče: „Jeda smo, o vitezovi moji, došli u Arbaniju, da zakopamo svu slavu našu, naši šukundida, dida i otaca? Jesmo li mi oni isti, koji dobismo kralje od Persije i Ažije, koji pogubismo Vlauša, kralja od Ungarije? Sada ne možemo dobiti jednoga banića, moga slugu odmetnika? Ne ostaše kralji, koje ne porazismo, kraljevine, koje ne podložismo, gradovi, koje ne osvojismo: a sada vidim, da se jedan kokošinjak, od lupeža uziđan na jednoj glavici, ruga našoj sili, snazi i slavi. Što se ovo čini? Kakvi su ovo puti, kakva li je to srića moja? Sada dakle, moji nepridobitni kapetani, vladaoci i vitezovi, ako me ljubite, ukažite ljubav vašu, ter sjutra rano na grad udarivši osvojite ga i osvetite vas i mene, vašega gospodara.“

Razgovor ugodni naroda slovinskoga