Lišće/Lišće/Mala


Mala 
Er hatte sie als Kind im Arm gewieget,
Die jetzt die Wiegenmühe schön ihm lohnet,
Da sich sein Haupt an ihren Busen schmieget.
Rückert, Wanderungen

Sjećam se kad se je susjedu kćerka rodila.

Marko — susjedov rođak — ide pogledati »malu«. I ja mu se pridružih.

Mala leži povijena u kolijevci i spava. Ustašca joj se sveudilj miču, valjda sniva da sisa.

Moj drug ju razgleda — čini mu se da je ipak malo premalena. Rada bi ju uzeo u naručaj da vidi je li što teška, al ne smije.

»A otkud vam je ta mala?«

— »Kupili smo ju« — reče babica.

Marko ju iznova promatra — valjda razmišlja koliko je vrijedna. Napokon da idemo, ali će babica dječaku: »Poljubi malu, pozdravi se lijepo s njom«.

On ju poljubi. Mala se probudi i počne plakati.

»Kuma, koliko ste platili za tu malu?« — pita moj drug odlazeć.

— »Šesticu«.

»Bogme nije više ni vrijedna kad je tako zločesta«.

I ja sam bio toga mnijenja.

Ta mala ja i kasnije bila »zločesta« — kad god ju je Marko poljubiti htio.

Sada su svoji.

I oni već imaju malu.

Pitao sam susjedu, što je za nju platila? — nego me nije odmah razumjela. — — Čini mi se da onoga našeg razgovora — kraj svoje kolijevke — ni slušala nije.

Pak da su žene znatiželjne!

 On ju je kao dijete na rukama njihao / ona mu sada tu brigu lijepo uzvraća / jer se njegova glava priklanja na njene grudi. - Rückert, Putovanja

022