Postanak (Šarić)/Glava 9.
1 I blagoslovi Bog Nou i sinove njegove i reče im: "Rađajte se, množite se i napunite zemlju! 

2 Strah i trepet pred vama neka obuzme sve životinje zemaljske i sve ptice nebeske, sve, što se miče na zemlji, i sve ribe morske: sve je predano u vaše ruke. 

3 Sve, što se miče, što živi, neka vam bude za hranu: kao nekoć zeleno bilje, tako vam sada sve dajem, 

4 Samo mesa, što još ima u sebi svoju snagu životnu, naime krv, ne smijete jesti. 

5 I za vašu krv, od koje ovisi život vaš, iskat ću račun; od svake životinje iskat ću za to račun, od čovjeka, od svakoga, pa i od brata njegova iskat ću račun za život čovječji. 

6 Tko prolije krv čovječju, njegova se krv ima također proliti od čovjeka, jer je Bog stvorio čovjeka po slici Božjoj. 

7A vi se sad rađajte i množite se; raširite se na zemlji i namnožite se na njoj!" 

8 Potom reče Bog Noi i sinovima njegovim, što su bili s njim: 

9 "Evo, sklapam sad zavjet s vama i s vašim potomcima, što će biti nakon vas, 

10 I sa svima živim bićima, što su s vama, s pticama, sa stokom i sa svima zvijerima, što su s vama, sa svima životinjama zemaljskim, što izađoše iz (plovnog) kovčega. 

11 I to sklapam zavjet svoj s vama u tu svrhu, da nijedno stvorenje ne bude više uništeno od vode potopa, i da od sada ne dođe više potop, da zatre zemlju." 

12 Nato nastavi Bog: "Ovo neka bude znak zavjeta, što ga sklapam između sebe i vas i svih živih bića, što su s vama, za sve buduće naraštaje. 

13 Dugu svoju stavljam u oblake, koja će biti za znak zavjeta između mene i zemlje! 

14 Kad eto navučem oblake na zemlju i ukaže se duga u oblacima; 

15 Tada ću se spomenuti zavjeta svojega, koji postoji između me ne i vas i svih živih bića svake vrste; i nikada više neće biti vode za potop, da uništi sva stvorenja. 

16 Kad se ukaže duga u oblacima, pogledat ću je i spomenut ću se vječnoga zavjeta između Boga i svih živih bića svake vrste, što su na zemlji." 

17 I reče Bog dalje Noi: "To je znak zavjeta, što ga sklopih između sebe i svih živih bića na zemlji." 

18 A sinovi Noini, koji izađoše iz plovnog kovčega, bili su: Šem, Ham i Jafet; Ham je otac Kanaanu. 

19 Ova trojica bila su sinovi Noini i od njih se cijelo čovječanstvo zemlje razgranalo. 

20 Noa poče obrađivati zemlju i zasadi vinograd. 

21 A kad je pio vino, opio se, i ležao je otkriven u šatoru svojemu. 

22 Ham, otac Kanaanu, promatrao je golotinju oca svojega, i rekao to obojici braće svoje vani. 

23 A Šem i Jafet uzeše plašt i metnuše ga obojica na ramena svoja, stupiše natraške unutra i pokriše njim golotinju oca svojega. Lice njihovo bilo je pri tom natrag okrenuto, tako da ne vidješe golotinje oca svojega. 

24 A kad se Noa rastrijezni od vina i doznade, što mu je bio učinio najmlađi sin njegov, 

25 Reče on: "Proklet da je Kanaan; neka je najniži sluga braći svojoj!" 

26 Potom nastavi: "Blagoslovljen da je Gospod, Bog Šemov; Kanaan neka je sluga njegov! 

27 Neka raširi Bog Jafeta; neka prebiva u šatorima Šemovim; Kanaan neka mu je sluga!" 

28 Noa poživje nakon potopa još trista i pedeset godina. 

29 A svega poživje Noa devet stotina i pedeset godina; i umrije. 

Postanak (Šarić)