Mihej (Šarić)/Glava 7.
1 Teško meni, jer je meni kao jednome, koji u jesen iza berbe još skuplja grožđe: nema više grozda za jelo, nema rane smokve, koju sam zaželio. 

2 Nestalo je pobožnoga iz zemlje. Poštena čovjeka nema više među ljudima. Svi oni vrebaju krv i jedan drugome zameću mrežu. 

3 Ruke su im pružene na zlo, da, ga čine revno, Poglavar zahtijeva, Sudac radi samo za plaću. Mogućnik odlučuje po svojoj požudi, i onda izvrću to među se. 

4 Najbolji je između njih kao trn, najpotrebniji je gori od trnjaka, Ali dan, što ga navijestiše uhode, kazneni sud tvoj dolazi. Tada će se smesti. 

5 Nemojte se pouzdati u druga! Ne oslanjajte se na prijatelja! Pred onom, koju voliš, zatvorl vrata svojih usta! 

6 Jer sin prozire oca, kći prkosi materi, snaha svekrvi: neprijatelji su čovjeku ukućani njegovi. 

7 Ali ja gledam na Gospoda. Čekam Boga, koji mi pomaže: Uslišit će me Bog moj! 

8 Ne raduj se nada nmom, neprijateljice moja, jer jesam li pao, dignut ću se opet. Sjedim u mraku, Gospod mi je svjetlost. 

9 Podnosit ću gnjev Gospodnji - jer sam mu sagriješio - dok on ne raspravi parbu moju i ne pribavi mi pravo. On me vodi na svjetlost. Gledam spasenje njegovo. 

10 Neprijateljica će moja to vidjeti, i sram će pokriti nju, koja mi je govorila: "Gdje je Gospod, Bog tvoj" Moje će se oči napasti na njoj, kad se pogazi kao blato na ulici. 

11 Dolazi dan, u koji će se opet sazidati zidovi tvoji, dan, u koji će se nadaleko protegnuti granice tvoje. 

12 U onaj će dan dolaziti k tebi od Asirije do Egipta i od Egipta do Eufrata i od mora do mora, od gore do gore. 

13 A zemlja će neprijateljska postati pustinja zbog stanovnika svojih, za plaću djela njihovih. 

14 Pasi narod svoj s palicom svojom, stado, što je tvoje, što osamljeno stanuje u zemlji šumovitoj usred rodnoga polja! Pusti neka pase opet u Bašanu i Gileadu kao u dane davne! 

15 "Kao u dane, kad si izašao iz Egipta, pokazat ću mu čudesa. 

16 Narodi ne neznabožački vidjet će to i posramit će se unatoč svoj moći svojoj. Morat će metnuti ruku na usta i ogluhnuti na ušima. 

17 Lizat će prah kao zmije, kao crvi na zemlji! Dršćući predat će se zajedno sa svojim tvrđavama, uplašeni približit će se Gospodu, Bogu našemu, i tebe će se bojati!" 

18 Tko je Bog kao ti, koji oprašta grijehe i ostatku baštine svoje otpušta opačine, koji ne drži dovijeka gnjeva svojega, nego radost ima na milosti? 

19 On će se nama opet smilovati, pogazit će opačine naše i baciti u dubinu morsku sve grijehe naše. 

20 Ti ćeš pokazati vjernost na Jakovu, milost na Abrahamu, kako si se zakleo ocima našim u dane davnine davne. 

Mihej (Šarić)