Job se poziva na pravdu Božju


Job se poziva na pravdu Božju 
	
		
	31 1 	Ja bijah sklopio jedan ugovor
		sa svojim očima:
		ne upirati pogled na jednu djevicu.
	2	Koji dio, naime, Bog doznačuje 
		koju baštinu Moćni utvr? uje s 
	3	Nije li to ruševina za izopačene,
		nevolja za zlodjelnike? 
	4	Ne vidi li, on, moje ponašanje? 
		Ne vodi li računa o svim mojim
		koracima? `
	5	Dakle, jesam li ja činio put s laži,
		moja noga da li je hitila k prijevariđ
	6	Nek' me izvagne na točnoj vazi
		i Bog će priznati moje poštenje.		
	7	Ako su moji koraci zastranili,
		ako je moje srce slijedilo moje oči,
		ako je jedna mrlja  natopila moje 
	8	tada, što ja sijem, nek' drugi
		pojede,
		moji izdanci, nek' ih se iskorijeni!
	9	Ako moje srce bi zavedeno jednom 
		dovim vratima,
	10 	nek za jednog drugog moja žena	
		okreće žrvanj,
		i nek' na nju drugi liježe,
	11	jer to biješe jedno besramlje,	
		jedno nedjelo koje kažnjava moj 
	12 	Jedna me vatra bijaše pojela sve do	
		propasti,
		žderući sav moj plod sve do korijena.
	13	Ako  sam ja podcijenio pravo svog	
		sluge ili svoje sluškinje
		u njihovoj parnici sa mnom,
	14 	što učiniti kad se Bog bude digao? 	
		Kad on bude ispitivao, što njemu
		odgovoritiđ
	15 	Onaj koji me stvorio u trbuhu, nije	
		li i njih također načinio? 
		To je isti Bog koji nas je oblikovao
		u utrobi.
		
	16	Jesam li ja odbijao molbe siromašnima,
		puštao venuti oči udoviciđ
	17	 Moja porcija, jedoh li ju ja sam, a da	
		siroče ne bijaše imalo svoj dio,
	18 	dok je od mog djetinjstva 	
		raslo sa mnom kao s ocem,		
		i što jedva izišao iz trbuha moje 
	19 	Gledah li ja jednog bijednika	
		lišenog odjeće,
		jednog nevoljnika koji se ne imaše
		čime pokriti,
	20 	a da mi njegova križa ne bijahu	
		blagoslovljena i da on ne bi zagrijan 
	21	Jako sam  ja vitlao pesnicom protiv	
		jednog siročeta,
		znajući da sam podržavan u
		tribunalu,
	22 	nek' se moje pleće otkači od mojih	
		leđa
		i moja se ruka slomi u laktu.
		
	23	Ne, kazna Božja bijaše moj užas,	
		ja ne mogoh ništa pred njegovim
		veličanstvom.
	24 	Ako sam ja stavio svoje pouzdanje u	
		zlato,
		ako sam rekao finoj kovini: »Ti si
		moja sigurnost«,
	25 	ako sam ja izvlačio radost iz obilja	
		svojih dobara,
		iz onoga čega moje ruke bijahu 
	26 	ako, gledajući blistati svjetlost	
		i mjesec se obrtati blistavi,
	27 	moje srce u tajnosti se dalo zavesti,	
		i ako se moja ruka spustila na moja 
	28	to bi također bilo jedno nedjelo	
		koje kažnjava moj sudac,
		jer ja bijah zanijekao Boga
		odozgo.
	29	Jesam li se ja radovao ruševini svog	
		neprijatelja,
		jesam li ja zadrhtao od radosti kad ga
		je nesreća zadesila? 
	30 	Ja koji nisam dopuštao ustima svojim	
		griješiti
		posvećujući ih smrti jednom 
	31	Moji gosti čak nisu li rekli: » Koga 	
		on nije nasitio mesom? «
	32 	Stranac ne provodiše noći napolju:	
		ja otvarah vrata svoja putnicima.
	33 	Jesam li ja kao Adam prikrivao	
		svoje pobune,
		skrivao u nutrini svojoj svoj grijeh? 
	34	I to zato što  bih strahovao od 	
		mnijenja mnoštva
		i što me bijaše strašio prijezir
		obitelji,
		ušutkan da više ne prođem svoja 
		vrata,
	35 	tko će mi dati nekoga tko me sluša? 	
		Evo moje posljednje riječi.
		Moćnom da mi odgovori!
	36 	Glede optusnice pisane od mojeg	
		protivnika,
		eh dobro, ja ću nju nositi na svojim
		plećima,
		ja ću se njome ukrasiti kao jednom
		krunom.
	37 	Da, ja ću njemu svjedočiti o svojim	
		koracima,
		ja ću njemu pripremiti jedan
		prinčevski prijem!
	38 	Ako je moja zemlja prosvjedovala	
		protiv mene,
		ako su njene brazde natopljene 
		suzama,
	39 	ako sam ja prožderao njenu snagu	
		ne plativši,
		budući  iscijedio i dušu iz nje,
	40	tada nek' tu umjesto pšenice	
		trnje raste  
		i umjesto ječma, smrdljiva trava.
		Ovdje svršavaju riječi Jobove.

Job