Prisvitla gospoje koja sjaš sunačcem
Prisvitla gospoje koja sjaš sunačcem,
   nemoj mnit da poje tvoj sluga srdačcem;
ar ti mi jur pjesni na pamet nisu još
   cjeć gorke ljubezni koju znat i ti mož.
   Zatoj te ja molju, moj cvite gizdavi,
   razberi nevolju od željne ljubavi,
ter milos meni sad kugodi satvori,
   da me tač ljuven jad ne skonča ni mori;
   ar vel'je radosti, ke ne bih ispisal,
   od moje mladosti zanose svu misal.
Togaj dilj umiru u želji ljuveni
   kad godi poziru tvoj obraz rumeni,
   u komu nahodim svu gizdu ka slove,
   ter da se mru zgodim od družbe njegove
ar ti si vas ures i rajska lipota,
   u kojoj srce jes od moga života.

Hrvatsko 16. stoljeće