Pet životnih blaga


Poglavlje prvo
Na zori života dođe časna vila s torbom i reče:

- Ovdje su darovi.  Izaberi jedan, pusti ostale.  Budi oprezan, biraj mudro; oh, biraj mudro!  jer samo jedan vrijedi.

Darova bješe pet: Slava, Ljubav, Bogatstvo, Užitak, Smrt.

Mladić reče, vedro:

- Ne treba ni misliti -- pa izabra Užitak.

Izašao je u svijet i tragao za užicima koji uzbuđuju mladost.  No svak po redu bijaše kratkotrajan i razočarljiv; sujetan i prazan; i svak, pri odlasku, smijao se njemu.  Na kraju reče: "Te godine sam potrošio.  Kad bih samo mogao ponovno izabrati, izabrao bih mudro."

Poglavlje drugo

Pojavi se vila i reče:

- Četiri darova ostaje.  Biraj opet, i, oh, sjeti se! Vrijeme bježi, a jedini je dragocijen.

Dugo je mislio čovjek, pa izabere Ljubav, i ne primjeti suze u vilinim očima.

Nakon godina i godina sjedeo je čovjek pri grobu, u pustoj kući.  I raspriča se sa sobom, te reče: "Jedan po jedan su me napustili i ostavili; sad leži ona, najdraža i posljednja.  Opustošenje po opustošenju pada name; svaki čas sreće što mi ga je lukavi trgovac, Ljubav, prodao, naplaćujem tisućom časova traura.  Svom svojom dušom proklinjem ga."

Poglavlje treće

- Opet biraj.  

Vila to reče.

- Godine su tebe naučile mudrosti - morale su.  Ostaje tri darova.  Samo jedan išta vrijedi - zapamti to, i biraj oprezno.

Čovjek je dugo razmišljao, a poslije izabra Slavu; a vila, uzdahnuvši, ode svojim putem.

Godine su prošle i ona opet dođe, i stane iza čovjeka koji je sjedio samotan pri nestajućem danu, i mislio.  I znala je njegovu misao:

- Ime moje napunilo je svijet, i s pohvalom je bilo na svakom jeziku, i dobro je meni pravilo kratak časak.  Kako je časak bio kratak!  Dođe potom zavist; potom smetnja; potom kleveta; potom mržnja; potom progon.  Potom ruganje, početak kraja.  A poslije svega dođe žalost, što je pogreb slave.  Ah, gorčina i nesreća slave! nišanj kala u procvijetu, a prezira i žaobe u cvilenju.

Poglavlje četvrto

- I opet biraj. - Bio je to vilin glas.

- Dva dara ostaje.  I nemoj se očajati.  U početku bješe tek jedan dragocijen, a još uvijek jest.

- Bogatstvo - sila!  Kako slijep bijah - reče čovjek. - Sada, napokon, život je vriedan živlenja.  Ja ću trošiti, istrošavati, udivljati.  Ovi će podrugivatelji i mrzitelji puzati u kalu preda mnom, a ja ću hraniti svoje gladno srce njihovom zavisti.  Moji će biti svi udobnosti, radosti, čare duha, zadovoljstva tijela kojima čovjek draži.  Ja ću nabavljati, nabavljati, nabavljati!  Ustupke, poštovanje, pa samo .... -- svaki vještačko životno blago što ga može ispružiti tržište trivialnog svijeta.  Ja sam izgubio previše vremena, i loše birao prije, ali ostavimo to; bio sam nevješt, i znao shvatiti prividno dobro kao stvarno.

Three short years went by, and a day came when the man sat shivering in a mean garret; and he was gaunt and wan and hollow-eyed, and clothed in rags; and he was gnawing a dry crust and mumbling:

Tri kratke godine je prošlo, i dan dođe kad čovjek je sjedio drhtajući na malkoj kapiji: i bio je mršav i upao i pustog pogleda, i odjeven u ; i žvačkao je suvu koricu i mrmljao:

- Prokleće na sve svjetske darove, kanoli podsmjehe i ozlaćene laži!  I krivog imena, svaki.  Nisu ovo darovi, nego samo zajmovi.  Užitak, Ljubav, Slava, Bogatstvo: jedino su privremeni ... za duge stvarnosti: Bol, Traur, Sramota, Bjeda.  Vila reče istinu: u čitavoj njenoj torbi bijaše samo jedini dar što je dragocijen, samo jedan što nije bez vrijednosti.  Kako bijedne i jevtine i nizke vidim te druge, u poređenju s tim blaženim jednim, s tim dragim i sladkim i dobrim jednim, što opušta u vječiti san bez snoviđenja bolovi što ganjaju tijelo, i sramote i traure što jedu razum i srce.  Dovedite!  Ja sam umoran; ja ću počivati.

Poglavlje peto

Vila dođe, i donese opet četiri darova, ali Smrti nije bilo.  Reče:

- Dala sam to majčinom ljubimcu, malom dijetetu.  Bilo je nevješto, ali vjerovalo mi je, rekavši da izaberem zanj.  Nisi mi tog molio.

- Nesrećan ja!  Što mi ostaje?

- To što nisi ni ti zaslužio: besmislenu uvrijedu Starosti.