Primili Blažu moj, molim te ovu stvar
Primili Blažu moj, molim te ovu stvar,
   moljen'je me nemoj obrnut u nehar.
Kroz drazih tvojih dvor jučer se zaputih,
   ter ljuven razgovor mom srci oćutih;
   zač njeku gospođu čuh s tobom pojući,
   ka čini da pođu u plamen gorući;
ka čini da za slas moja svis uzbijesni,
   slagaje sladak glas a slađe još pjesni.
   Zatoj te još molju, kazat mi toj ne ckni,
   neka se ne bolju na tebe sve me dni:
tko biješe od gospoj? Zač ono po grlu
   ne mnjaše život moj dovik stvar umrlu.
   Jer mi se čini čut što ne čuh nikada,
   ter s cvitjem u moj skut mnjah biser da pada:
tuj slavu i rados imaše glas oni,
   koji mi svu mlados za sobom tja poni.
   Po medu tada mnjah da srce me plove,
   a koli san da snjah na krilu ka slove.
Ter što se zvah blažen, er se tuj namirih,
   većma bih poražen kada se razdilih.

Hrvatsko 16. stoljeće