Jedna žalopojka nad ruševinom Moaba


Jedna žalopojka nad ruševinom Moaba 

	
	
	6 Mi smo upoznali krajnju oholost
	
	Moabovu1,
	
	njegovu drzovitost, njegov ponos,
	
	njegovu nerazumnost,
	
	njegove isprazne želje.
	
	7 A sada Moab na
	
	Moab se žali,
	
	oni se svi žale. Na
	
	kolače od grožđa iz Kir-Hare-
	
	seta2,
	
	oni jecaju, preneraženi.
	
	8 Jer polja Heš-
	
	bona propadaju,
	
	a vinogradi Sivme
	
	čije vino uspavljuje gaz-
	
	de naroda:
	
	oni se proteže sve do Jazera,
	
	gube se u pustinji,
	
	a njihovi izdanci se pružaju
	
	s one strane mora3.
	
	9 A, sada ja plačem s
	
	Jazerom
	
	nad vinogradima Sivme.
	
	Ja vas oblijevam svojim suzama,
	
	Hešbone i Elealea,
	
	jer nad vašim jematvama i vašim
	
	žetvama
	
	krikovi radosti su prestali.
	
	10 Radost i veselje su ne-
	
	stali s pribrežja,
	
	a u vinogradima, nema više
	
	razdraganosti,
	
	nema više klicanja.
	
	Ne tiješti se više vino u
	
	burad,
	
	krici radosti su prestali1.
	
	11 Kao harfa, moja ut-
	
	roba drhti nad Moabom,
	
	a moje srce nad Kir-Heresom2.
	
	12 Vidjet će se Moab povlačiti
	
	prema
	
	*visokim mjestima
	
	ići preklinjati u svojim *sve-
	
	tištima:
	
	neće on tu moći ništa.
	
	13 Takva je riječ koju GOSPOD
	
	izgovorio o Moabu prije dugo vremena.
	
	14 A sada, GOSPOD kaže:
	
	Od sada tri godine - godine najamnikove3 -,
	
	cvijet Moabov i također
	
	sve njegovo mnoštvo bit će bez težine.
	
	Ostat će ga vrlo malo,
	
	ništa što bi vrijedjelo. “

Izaijina knjiga