Smrt Smail-age Čengića/Kob


Kob

  Lovćen gora pod nebo se diže,
Nadomak mu jedno polje širi.
U polju je stanak pustinjakov,
A u stanku jedna izba mala.
U toj izbi čudno čudo kažu:
Bijesno Ture gdje se krstu klanja.
 
  Stoji Ture odjeveno lijepo
I pod čalmom i pod britkom sabljom,
I pod puškom i pod ljutijem nožem:
Strah te hvata, posjeć će te bijesno.
 
  Al se ne boj, pobratime dragi:
Krotko Ture, posjeći te neće;
Smjerno Ture, uplašit ga lasno.
Udri samo o zemljicu nogom,
Ter ti smjerno obje skršta ruke,
Ruke skršta a prigiba glavu,
A pak desnu pred obraze diže,
I najposlije vrhu čela vîsî.
 
  Pak pristupi, ter mi gataj, pobre,
Čija 'e ovo ponosita čalma? -
„To je čalma age Čengijića,
Al se tužno oko glave vije.“
Čija 'e ovo, pobratime, glava? -
„To je glava age Čengijića,
Ali iz nje tamne oči vire.“
Čija 'e ovo okovana sablja? -
„To je sablja age Čengijića,
Al žalosno uz bedricu visi.“
Čije 'e ovo zlaćeno oružje? -
„To 'e oružje age Čengijića,
Ali mirno o pojasu hrđa.“
Čije 'e ovo zlatno odijelo? -
„To 'e odijelo age Čengijića,
Al od sunca ne odsijeva, jadno!“

Smrt Smail-age Čengića