Ljubica/I
ČIN PRVI

Čin biva u Zagrebu.

PRIZOR 1.

(Soba u Đure. Pokućstvo je prilično, ali u neredu. Na lijevoj strani stoji pisaći stol, na njem knjige, pisalo, duhan i boca vode. Na desnoj strani divan. Straga do zida ormar, na njem knjige i mrtvačka glava.)

ĐURO (sam): (Šeće se ljutit, pije tursku lulu; odjeven je u spavaću halju; katkad stane, pa se napije vode.)
Grom u babe! - Šta su sve faraonske napasti prema ženskomu stvoru, koj ti već krsnoga lista pokazati neće? - Ništ! - Zubi će babi ispasti, vlasi posijediti, baba će se do kosti isušiti - al jezik, to nesretno klepetalo ljudskoga roda, ne, to ti klepeće i blebeće sve do crna groba, i čije je ime nesreća na taj jezik namjerila, tomu odzvoniše - taj je gotov. (Stane, što kiselo, što šaljivo.)
I ja sam gotov! (Šeće se opet.)
Milka je valjano čeljade - imala me je rada, ima i novaca, lijepu pripomoć mladoj doktorskoj praksi - starac njezin se nije opiro, Milka da bude mojom, i već da nas prvi put kod svetoga Marka oglase. (Stane.)
Kad eto ti vraga, gdje mi se sreći u zao čas pripetlja! (Šeće se.)
Stigne mi crveno mirisavo pisamce, u kojem mi nuđa ljubav, ruku i sto tisuća forinti, tko? (Stane.)
Moja gazdarica, pleno titulo1 gospođica Ljubica Ružićeva - ljepotica, kojoj je vrag pol stoljeća prišišo, nevjesta bez zubi, bez vlasî, bez svega i svačega, što se mladu čovjeku hoće. - Tu da pucaš od smijeha i od ljutosti. (Šeće se.)
Našaram ja našarenoj Ljubici odgovor: da mi je žao, da ću za koj dan uzeti Milku, da ću odmah iz stana! Pa šta drugo da i činiš! Našaram odgovor - pa bog i mirna krajina. (Stane, što tužno, što smiješno.)
Da, mirna! (Šeće se.)
Sutradan ja k Milki! - al Milke ne ima, sluškinja mi kaže, da je sinoć Ljubica kod starca bila, pri kavi često moje ime spominjala; rano da su i Milka i starac pošli na put; za mene ostavi starac pismo. - (Stane uzdišuć.)
Formalni pakrački dekret, a u njem dva puta podbrisano, da Milke nikako dobiti neću. Sve ode do bijesa, i Milka i novci, a ja ostah sam samac kao mali prst - skitalica bez kuće i kućišta, bez druge do tuge i - salva venia2 - svoje magarske doktorske kože. (Plane.)
Grom u taj babji jezik! (Šeće se opet.)
Nu da je samo radi djevojke - to bi se već izravnalo! - al ime, moje pošteno ime - u to da bar ženska napast nije dirnula! Danas mi se već sjaje debelimi slovi u debeloj skandaloznoj kroniki slavnoga slobodnoga grada Zagreba! (Šeće se i govori brže.)
Kod kave ujutro sam čuo, da sam njeki dan prokartao pet sto forinti - ja, koj od svoje kukavne fizikuške plaćice živim! (Sve življe.)
Kod objeda bockali su me znanci, da od bogzna kakve crne trafikantice nesamo cigare kupujem - ja, koj ne pušim nego švercovani turski duhan! (Još življe.)
Navečer u kazalištu dokazivale su mi moje susjede, dvije stare bake, kako su mladi ljudi pokvareni, kako je doktor Đuro Radić u Beču na univerzitetu imao poznanstvo sa svojom gazdaricom, mladom udovicom, da joj je ostavio troje djece, dvoje muške, a jedno žensko - Đuro Radić - ja, koj sam kod staroga udovca stanovao - (Stane zdvajajuć, lupne se rukom o čelo.)
O! (Ljutit lupne nogom.)
Trista đavola! - Tu da ne poludiš! - (Sve ljuće mašuć rukom sve življe govori.)
A to je sve pakleno to vreteno, oko kojega se vražje niti, crne laži obrću; sve ona zlosretna munja, koja te s vedra neba ošine, - sve otrovni taj nož, koj te ubije, gdje ga i ne vidiš - sve taj vašarski bubanj, na kojem ti se pošteno ime kao lopovsko razbubnja: to je sve taj pusti nesretni babji jezik. (Klimajuć glavom, složi ruke pred sebe, mirnije.)
Sad te razumijem, pope Vramče! Prije trista godina si već pisao o lajavom jeziku zagrebačkom. (Življe, čas se šeće, čas stane.)
A čiji je to jezik, nego onih podrtina krasnoga spola? - Bez zubih će te na mrve razgristi; prije nego baba ispije šalicu kave, deset će poštenih duša u njoj utopiti; prije nego splete blatnu čarapu, trista će poštenih glava u vražje kolo splesti. (Stane rukom mašuć.)
Danas si kartaš i pijanica, sutra si djevojku prevario, preksutra si koga okrao, u srijedu si krive banke pravio, u četvrtak čovjeka ubio - a da si stekliš, puntar, revolucionarac - na, to se i onako o svakom poštenom Hrvatu veli - pa evo ti čitav austrijanski štrafgezec. (Nešto mirnije.)
I mene su babe smele i splele, blatom poškropile, u kavi utopile, i meni je takova mačka ogrebla i lice i poštenje! (Življe.)
O Ljubice, da ti se mogu jezika dočepati, da ti ga mogu iščupati, u špirit bih ga dao za naš muzej i na nj napisao: Momci, čuvajte se vraga i babjega jezika! (Hladnije, al ljutit.)
Al čekaj, dušo! čekaj, štipavice! tako mi sveca Eskulapa, osvetit ću ti se; zagrnut ću tu zoricu crnim oblakom, nek se znade, da doktor nesamo bobuljicami i praškom groznicu, nego i s malo soli u glavi ljudsko poštenje liječiti znade. (Ide k stolu i puni lulu.)
Babe će me se sjećati - i doktor Đuro Radić bit će glasovitiji radi svoje medicine proti kugi blebetuši nego Nijemčić radi tajnoga lijeka proti marvinskomu bijesu! (Njetko kucne na vrata. Đuro paleć lulu, krene glavom.)
Slobodno!

Ljubica