Obašašća i basanja/Bočac
BOČAC
	
	Potrošio je svoje vrijeme, i sad šuti.
	
	Davnim dizdarima kapetanima zaboravio i broj, ime i obličje.
	
	Ne zaustavlja ni vjetar, o kopljanicima da se ne priča.
	
	Oči iskopane, noge polomljene. Ni zelena voda pod njim melem, ni zelena šuma odmor.
	
	Vrane-haberdžije znaju da je živ, i stari gmazovi kojima kosti grije.
	
	Ubočen, skočanjen, oblaku nalik, pod okruglom plaveti sanja da, ko s braćom, s oblacima putuje.
	
	

Ivan Lovrenović