Opaki često imaju jedan sretan život


Opaki često imaju jedan sretan život 
	
		
	21 1 	A Job uze riječ i reče:
	2	Slušajte, slušajte riječi moje.
		To li je tako kako me vi tješite.
	3	Poduprite me i ja ću govoriti.
		I kad ja budem govorio, ti ćeš se	
		sprdati.
	4	Ja, je li to  o jednom čovjeku se ja
		žalim? 
		Dakle, zašto ne bih ja izgubio
		strpljenje? 
	5	Okrenite se prema meni. Bit ćete 
		i stavit ćete ruku na svoja usta.
	6	Ja sam, to me sjećanje uznemiruje
		i jedna srs mi prožima tijelo.
		
	7	Zašto nitkovi žive? 
		Starjeti, to je za njih uvećavati
		svoju moć.
	8	Njihovo se potomstvo učvršćuje 
		nasuprot njima, u isto vrijeme
		kad i oni i oni imaju svoje izdanke
		pred svojim očima.
	9	Njihove kuće u miru ne poznaju 
		strah.
		Ukor Božji njih štedi.
	10 	Njihovi bikovi oplo? uju bez	
		gubitka,
		njihove krave se tele bez
		pobacivanja.
	11 	Oni ostavljaju svoje derane 	
		skakati od veselja u krdima
		i svoju dječurliju plesati.
	12 	Svira se na bubnjevima i 	
		na harfama,
		veseli se u zvuku frule.
	13 	Oni troše svoje dane u sreći,	
		u jednom hipu oni silaze
		pod zemlju.
	14 	A oni bijahu rekli Bogu:	
		» Odstrani se od nas,
		poznavati tvoje putove
		nama ne godi.
	
	15 	Moćnom valja li da se načinimo	
		robovima njegovim? 
		I što se dobije zazove  li ga se?  «
	16 	Sreća nije li u njihovim rukama? 	
		Zašto dakle reći: »Daleko od mene 
	17 	Je li to često da se svjetiljka zlikovca	
		ugasi,
		da se njihova ruševina na njih obruši,
		da im Bog doznači za dobitak
		svoj gnjev? 
	18 	A, ipak kaže se: » Da budu oni kao 	
		slama u vjetru, kao pljeva koju 
	19 	Bože, reći će se, pričuvaj sinovima 	
		kaznu očevu? 
		Nek' propati on sam, on će ju osjetiti!
	20 	Nek' vidi svojim očima ruševinu svoju
		i nek' se napoji gnjeva u Moćnoga!
	21 	Što njemu važi, u stvari, njegova 	
		kuća nakon njega,
		jedanput kad je broj njegovih mjeseci
	22	Je li to Božje da poučava znanost,	
		on koji sudi *krv prolivenu1!
	23 	Jedan umire u punoj snazi,	
		sav sretan i spokojan;
	24 	njegove su slabine teške od sala2,	
		moždina njegovih kostiju još je
		svježa.
	25 	Drugi umire* ogorčenog srca,	
		ne okusivši sreće.
	26 	Zajedno, oni se ispružaju u prašini,	
		i crvi ih prekrivaju.
	27 	Oh! ja dobro poznajem vaše misli	
		i namisli koje imate na moj račun.
	28	 Jer vi kažete: » Gdje je kuća sil	
		nikova,
		što je postalo od šatora gdje liježu
		razbojniciđ«
	29	 Niste li ispitivali putnike,	
		niste li tumačili jezik njihov? 
	30	 U dan nevolje opaki je zaštićen,	
		u dan gnjeva on je stavljen u zaklon.
	31 	Tko će njemu baciti u lice	
		njegovo ponašanje,
		i ono što je učinio, tko će njemu
		platitiđ
	32 	Njega se prati na groblje,	
		i bdije se nad njegovim humom.
	33 	Slatke su njemu grude iz doline,	
		a iza njega svo pučanstvo se niže.
		Sudioništvo je neizbrojivo.
	34 	Zašto se dakle gubiti u utjehama? 	
		Od vaših odgovora, ostaje samo laž.

Job