Ištipana hartija/Knjiga prva/U mrtvoj noći


U mrtvoj noći 
U mrtvoj noći, gdje misli zuje zrakom
plamisajuć — u noći —
na ledna stakla, što mraz ih štrapa bijeli
uperih svoje oči.

I gledam, gledam, a aveti tišine
zapodjele su kolo —
Tihano sve je ko mrtvo, vječno nebo,
bez oblačine, golo.

A oči blude i gleđu — dugo gleđu
u one slike crne
i motre usne, što utisnute šute,
sa kojih miso trne.

Ušesa kočim za jedan sami trzaj
i sve je nijemo...
O da sam dijete, tek klonuo bih glavom
pa tad — zadrijemo.

A glava bukti i poletava k zidu
da tresnem njome —
Svet, svet je prasak — a blagosloven gospod
u miru svome!

012