Ištipana hartija/Knjiga prva/Tragika


Tragika 
O što nismo djeca šume
u zeleni carskog granja,
bezimeni ko oblačje,
što ga nosi ćuh i sanja!

O da sam te na planini
taku našo, ženo, ženo!
Ne bih pljucko jad i srdžbu
na svetište razbijeno.

I sve mi je ovo grko
i bljuvo bih bijes i muku...
O man'te me! Sâm ću tajom
da progutam svoju bruku...

015