Povazdan ja plačem, ma kad noć ugledam
Povazdan ja plačem, ma kad noć ugledam,
   malo je da mačem sam sebi smrt ne dam;
er pridu na mene, jakino na trudna,
   sve želje ljuvene i misal razbludna.
Rad toga umiru, ter na se poziram
   gdi suze izviru svakčas ke podiram;
a zatoj utišit neće se svis moja,
   dokli me uslišit ne bude gospoja.

Hrvatsko 16. stoljeće

sr:Povazdan ja plačem, ma kad noć ugledam