Gdi možem da poju, noseći srdačce
Gdi možem da poju, noseći srdačce
   od svita gospoju jakino sunačce!
Sustal bih, ja vime, da sam môć od zmaja,
   toliko jur vrime koje se ne zbraja
jak vali na moru; a rad bih da pišem
   po bijelom mramoru za koga uzdišem.
Svak neka govori od nje toj dovika:
   "Ovo ka umori neharno človika!"
Milos jo' zasluživ, ne taji mâ mlados,
   ovo sam istom živ, želeći nje rados.
Vaj budi svim ljudem ki ljubav tiraju;
   da je se ja bljudem, živil bih u raju.
Nebeski Izuse, pokoli takoj hoć
   da oči me suze cvileći dan i noć,
daruj mi ovi dar, molim te, - smrt hrlo,
   da obraz nje nigdar ne vidim ni grlo.
Odko se podobi nemilos za službu?
   Li ona zlo kobi, Bog čuje svu tužbu.

Hrvatsko 16. stoljeće

sr:Gdi možem da poju, noseći srdačce