Satir/1. dio/II.


II. Porušenje Slovonije kroz česte rate i bojeve 

Jabukam se zato lome grane,
  jere voćke daju izabrane.
Tako i teb', Slavonijo moja,
  ukide se sva lipota tvoja,
jer dušmanin gledat ne mogaše
  plodne zemlje, plemenite paše.
Srim bo njima trun u oko biše,
  zato njega i nenavidiše,
ter sad ovaj, sad onaj navali,
  dok ga cilo k zemlji ne obali.
Što Atila ne srušiv ostavi
  i vilaet posli njeg opravi,
to Soliman, došav iznenada
  i udariv sa trista hiljada,
Srim grad sruši i zemlju savlada,
  za podrug vik Slavonijom vlada
i naseli Turke iz Azije,
  koji ništa neg kukuruz sije.
Tada plodne zemlje potužiše
  jer je Turci štočim naružiše,
i planinu Frušku zapustiše,
  gdi srijemski vinogradi biše.
Probus cesar, baš iz Srima grada,
  dokle jošter Slavonijom vlada,
najpri poče na Fruškoj planini
  i plemenit vinograd načini,
pak i druga srijemska gospoda,
  jer svakomu bijaše sloboda.
I planinu tako nakitiše
  da raskošje u 'no vrime biše,
kamo cesar s mlogima plemići
  na šetanje dostoja se ići,
jer pram gradom ta planina biše,
  i zato ju često pohodiše.
Al ju Turci posli zapustiše:
  lipe loze vinjage postaše,
i od crkvi načini džamije,
  u mlogima biše haramije.
Što se biše razbignulo puka
  po zbjegovih i štokakvi luka',
ono Turčin natrag podoziva,
  neka radi i s Turci pribiva,
a neka mu virno harač daje
  i Turčina glavara poznaje.
Sto godina i pedeset biše
  - jedni kažu, da ima i višje, -
što nevirnik zemljom upravljaše,
  il, da reknem bolje, rasipaše.
Jer dok tako skupa pribivaše
  turske kuće i krstjanske vaše,
dok se žene s bulama poznaše,
  dok se dica s Turadma igraše,
dok se, rekoh, zajedno vladaše,
  dotle Turci zao izgled daše.
Običaje lipe ostaviše,
  a poganske pomalo primiše.
Kad se Turad skupe na divane,
  ni vašima oni ne zabrane;
kad Turkinje stanu igrat kolo
  okrećuć se sve unaokolo,
i vaše se divojke uhvate
  jal kod Muje, jal njegove Fate.
Dok se momčad s Turadma mučiše,
  odonda se psovat naučiše:
viru, dušu, dasku i grobnicu,
  oca, majku, (s proštenjem) stražnjicu.
Odonda je ašikluk postao,
  zao izgled i adet ostao,
odonda je ostalo psovanje,
  prelo, kolo i ašikovanje.
I ostale svake nepodobe
  dica uče, dokle ne pogode.
Nesta stida kod ženskoga spola
  s turskog prela i s turskoga kola.
Ne poštuje mlađi starijega
  niti sluša neg pretiče njega.
Od onda je postalo čaranje,
  vištičiluk i bulsko varanje,
koje one sobom donesoše,
  Slavoniju njima otrovaše,
i ostale mloge običaje,
  za koje se još i danas haje,
pak se evo istrgnut ne dadu,
  jerbo koren dukobo imadu.

Satir iliti divji čovik