Sve odkle grem dresel, vapije razbor moj
Sve odkle grem dresel, vapije razbor moj:
   "Ako ćeš bit vesel, služiti već nemoj."
I toj stah potvrdiv. Ali ti gre Ljubav,
   većma se rasrdiv negoli na zvir lav;
skriti se gdi ne vih, a ne bih oružan,
   tere se prida nj svih, da mu se dam sužan,
mneći će takoj proć. Ali luk rastegnu
   i zlat stril sa svu moć, ter k meni opregnu,
vas da se htiše strt. Tolik ja vidiv gniv,
   "Počtenu volim smrt, rekoh, ner stati živ."
Ne sčekah ispusta. Takođ toj od mene
   tko vidi, svak usta, jak da nas lav ždene.
Danu sve upusti, a za mnom poteče,
   tere glas izusti: "Uteći neć," reče;
otvori sva krila i ne znah kad stiže:
   ovo t' mi taj strila srdačce još riže.

Hrvatsko 16. stoljeće