Jalo kynttilä
Maan suola, suuri kriitikus,
 on eräs kirja, Aapelus.
 Se on verrattava rintamaitoon:
 lukutaito on tarpeen kirjoitustaitoon.

 Se itsellenne hankkikaapas –
 minä maksan, mitä kuluu sukka ja saapas –
 ja tietysti laitos kaikkein vanhin:
 uus veräjä aina on harmiksi hanhin.

 Ja sitä sitten tavatkaas
 ain’ aamuin ja illoin ja ees ja taas;
 kun ahkeroitsette haluin ja hommin,
 pian antaa Aapiskukko pom-pommin.

 Vaan harjoitus jos vastaan hankaa,
 vähän kauroja lehtien väliin pankaa,
 ja kohta, kuin ois mitä vanhaa maniiaa,
 iloll’ alatte päästellä: i – a, i – a.

 Kun sitten siirrytte Almanakkaan –
 jalo kynttilä ei saa peittyä vakkaan –
 heti näätte, kuink’ ihan kuin säkki suulleen
 mätäkuunne suo mahtinsa lokakuulleen.

 – Ois monta muutakin kirjaa hyvää,
 vaan neuvoisin malttia: selvää jyvää
 jos silppuvatsa yht’äkkiä appaa,
 se saattaa »kakaramasinan» tappaa.