Liika voima
Päivälliselle käskettihin.
 Ilolla riensin. Moni varmaan
 Vois ilon syyksi herkut luulla –
 Ei niinkään – sainpa salaa kuulla
 Tulevan sinne tytön armaan.

 Mä tytön näin – sit’ ihanuutta!
 Kuin tuulen leyhkä varreltahan!
 Ja silmäin valkotaivahassa
 Sin’-auringoiset paistamassa! – –
 Mut ei se kuulu asiahan.

 Sanalla: kaunis oli tyttö,
 Mä siihen kohta rakastuinkin.
 ”Kah, noustua päivälliseltä,
 Ilmoitan lempen verekseltä!
 Se keino auttanee, jos suinkin.”

 Pöydässä sitten täysin maljoin
 Join sydämelle karaistusta,
 Siks että tulless’ oivan hetken
 Kosk’ alottaisin voittoretken,
 Mull’ olis tarpeeks uskallusta.

 Mut voi! ne karkaisijat multa
 Niin karkaisivat sydän-parkaa,
 Ett’ ylös pöydästä kun pyrjin,
 Kositun aikoin, näin mä: syrjin
 Jo altan’ jalkapönkät karkaa!

Julius Krohn