Katovuoden muistoksi vuonna 1862
Nyt aika on ahdas yhteinen
 Kaikelle Suomen kansalle,
 Sen tuntee esivallatkin,
 Kuin kaikki alamaisetkin.

 Siis opiksemme ottakaamm’
 Syvälle muistoon painakaamm’,
 Kuinka se kaikki tehdä voi,
 Joka myös meitä tänne loi.

 Tarpeen on meille opetus,
 Ehkä lienee kova koetus,
 Kuin ompi monta perhettä
 Murheella ilman leivättä.

 Jos vilja-vuodet aina ois
 Ja Herra runsaat lahjat sois,
 Niin köyhät kävis ylpiöiks’
 Ja kaikki kansat röykijöiks’.

 Sentähden säästäväisyyden’,
 Kuin hyvät vuodet ovat meill’,
 Pitäisi lahjat käytellä
 Aina arkut, salvot täytellä.

 Vielä kuin meill’ on kylmä maa,
 Vaikka laaksoiltansa ihana,
 Niin usein vilja vähenee,
 Kuin syksyn kylmät lähenee.

 Vaan sitä ehkä estetään,
 Kuin kaikki kohdat korjataan,
 Vaan tointa, ahkeruutta myös
 Pitäsi ensin olla työss’.

 Kuin pellot niityt kuivataan,
 Suot, korvet kaikki raivataan,
 Niin kylmä pojes pakenee
 Ja halla vuodet harvenee.

 Kans karjan-hoito parataan,
 Parempi arvo annetaan,
 Niin siit’ on elon alkumme,
 Sekä myös suurin voittomme.

 Kyll’ moni aikoo paeta
 Pois koko Suomen saarelta,
 Kuin ajat kovat ahdistaa
 Ja kato-vuodet rasittaa.

 Vaan tyytykämme vieläkin,
 Ain’ onnensa on meilläkin,
 Meill’ koto-maa on rakkaampi,
 Kaikkia kultaa kalliimpi.

 Siis lainaa Herra kärsimyst’,
 Kuin kohitse käy vitsaus;
 Suo voimaa huonoll’ ruuvalle,
 Vielä terveyttä kansoille.

O. Lyytinen.

Lähde: Tapio 11.4.1863.

Optatus Lyytinen
Runot
Tapio
1863