Valkean tytön romanssi
»Valtiatar, valkeampi,
 ah, kuin säde auringon!
 Asehitta yön nyt uinun,
 mieleni on pelvoton.

 Vuotta seitsemän mull’ aseet
 riisumatta olleet on,
 hiiltä, syttä paahtuneempi
 hipiä on vartalon.»

 »Asehitta, herra, yönne
 maatkaa, olkaa huoleton;
 vuorille Léonin lähti
 kreivi riistan ajohon.»

 »Vesikauhuun koirat, haukka
 kotkain kouriin kuolkohon,
 vuoritulvass’ itse vierrä
 kotiin saakka saakohon!»

 Parhaiks oma miespä saapuu:
 »Mikäs työ ja touhu on
 valko-immen, isän viekkaan
 naittaman nyt nuorikon?»

 »Herra, kutrejani kampaan
 alla kaihon, kaipion:
 hennotte näin yksin heittää,
 rientää riistan ajohon!»

 »Kaunokaiseni, eip’ ollut
 sanas viekasteluton.
 Kenen hepo taannoin hirnui
 tanhualla kartanon?»

 »Herra, sulle lahjan laittoi
 taatto, raisun raudikon.»
 »Mitkäs aseet käytävässä,
 ovella on kammion?»

 »Herra, veikko sulle tänään
 asun antoi valion.»
 »Kenen peitsi tänne saakka
 näkyvissä tuolla on?»

 »Ottakaa se, kreivi, syöskää
 puhki sydän uskoton!
 Kuolon saan nyt, kreivi kulta,
 aivan jälkeen ansion.»

Anonyymi
Otto Manninen
Runot