August Engelbrekt Ahlqvist
Taas Suomi astuu huokaellen
 Hautaamaan poikaa parastaan,
 Ja kyyneleleitä vuodatellen
 Yht’ maahan kätkee rakkaistaan.

 Tuo tuoni armotoin on taasen
 Uhrikseen vienyt saalihin,
 Rakkaan, kallis-arvollisen,
 On vienyt meiltä Ahlqvist’in.

 Miks’ poistuit joukostamme jo,
 Miks’ menit rauhan majaan?
 Tuo hänen tahtons’ oliko?
 Hänen, jok’ tietää parhaan.

 Suuresti lemmit Suomeas
 Ja rakastit sen kansaa,
 Uuraasti tutkit tieteitäs’,
 Sait Suomen kielen soimaan.

 Sä säkeniä säihkytit,
 Joist’ liehdoit innon tulta
 Ja nuorisohon istutit
 Isänmaan rakkautta.

 Kauniisti soitit kanneltas’
 Sen kielet Sä hyvin hoidit.
 Kauniisti lauloit lauluas’
 Sill’ kuuliat kaikki voitit.

 Maan ihanuutta laulelit,
 Sen kansan sitkeyttä,
 Sen urotöitä muistelit,
 Sen suurta rohkeutta.

 Kyll’ kansa Sua kiitteleepi,
 Kyll’ Suomi muistaa poikoaan;
 Vaikk’ ruumiis mätäneepi,
 Niin nimes elää ainiaan.

Wilho [Soini].

Lähde: Karjalatar 3.12.1889.

Runot
Wilho Soini
Karjalatar
1889