Lukukautta alkaessa
Jo kulki joulu riemuineen
 ja kirkkain kuusivaloin.
 On vuosi uusi koittanut,
 on talven valta voittanut
 ylhäisin tähtipaloin.

 Vuos uusi tuopi tullessaan
 myös lukukauden uuden.
 Taas aukee ukset koulujen,
 käy sinne retki pienoisten,
 sen polven vastaisuuden.

 Nyt peittää hanki saloa,
 se kattaa kotihakaa.
 Jo tuiskus tienkin umpehen,
 vaan lapset kulkee riemuiten
 taas taivaltenkin takaa.

 Ei estä pientä kulkijaa,
 jos talvi luntaan tuhlaa.
 Jos suksin taikka töppösin,
 tok’ rinnoin yhtä lämpimin,
 tää tie se vie kuin juhlaan.

 Suo valoansa kummultaan
 tuo talo laaksoon asti.
 Ja talviaamun hämärään
 se linkoo sieltä säteitään
 niin ihmeen kutsuvasti:

»Käy tänne, täällä valvotaan
 Sun kaikkein parahintas.
 Ja siemen kallis kylvetään
 kuin kevättouko itämään
 sun herkkään lapsenrintaas.»

 Käy sisään, etsi paikkasi
 ja olkoon onni myötäs!
 Kun lienet harras, ahkera
 on Luoja varmaan siunaava
 Sun uskollista työtäs.

1927.