Illalla
Tässä istun ihastunna
 Tyynessä nyt tarhassani,
 Hajuisesti henkäellen,
 Ilmat hellii hekkumalla.

 Näinhän äsken järvet, metsät
 Kovan kuolon jähmehessä;
 Rinnassani talven tuiskut,
 Roudan kylmän, tylyn tunsin.

 Katso! valkohelpeet hennot
 Päähäni nyt putoavat;
 Taasko tuli talven tuisku,
 Lankeaako puusta lunta?

 Eipä ole tuisku tuima,
 Huomaitsen ma iloisena:
 Hielimöitä hajuisia
 Kevät sataa sylihini.

 Lumous mi ihmeellinen!
 Talvi koitui kukkasiksi,
 Lumi muuttui hielimöiksi,
 Sydän suli lempeiseksi.

Konstantin Schröder
Runot