Afton-puro
Solu hiljaa nyt, Afton, sa kukkeaparras,
 solu hiljaa, ja soiva on lauluni harras;
 oma Meerini nukkuu, – sa loiskiva vuo,
 solu hiljaa ja vienoisen uinua suo!

 Salon rastas, mi helkytät siimeissä ehtoon,
 sä kyyhky, min ruikutus kaikuvi lehtoon,
 puron kirkuva hyyppä, te vaientukaa, –
 ei armahan unta nyt häiritä saa!

 Niin uljahat, Afton, on tunturis laidat,
 joit’ uurtavat ourujen välkkyvät raidat!
 Siell’ astelen aamuin ja rinteiltä voin
 ma karjani nähdä ja Meerini ko’in.

 Niin vihreinä niittys ja vehmastos hymyy,
 miss’ esikko kukkii ja lehdoissa lymyy!
 Siell’ illoin, kun kasteen jo kiiltävän nään,
 kera Meerin ma koivujen siimeihin jään.

 Niin vienona, Afton, sa kastelet nientä,
 solut kaartaen Meerini mökkiä pientä!
 Sulo jalkoja äsken sä huuhtelit, oi,
 kun uomahas astuin, hän lumpeita toi!

 Solu hiljaa nyt, Afton, sa kukkeaparras,
 solu hiljaa, ja sulle on lauluni harras;
 oma Meerini nukkuu, – sa loiskiva vuo,
 solu hiljaa ja vienoisen uinua suo!

cs:Výbor z písní a ballad/Na Aftonu
de:Zieh’ leis holder Afton
en:Sweet Afton
hu:Folyj csendesen, Afton