Lokakuun 12 p:nä 1871 Jyväskylässä


Uuden Suomettaren Toimitukselle. 

Eilisenä päivänä Suomen koko kansa, etupäässä sen pääkaupunkilaiset, riemulla viettivät isänmaamme kansakoululaitoksen perustajan, Uno Cygnæuksen, 70 syntymäpäivää. Myös ylioppilaat kävivät raikkaalla laulullansa vanhusta tervehtimässä. Silloin muistui mieleeni, että sillä päivällä on toinenkin merkitys. Eilen. 9 vuotta takaperin, vihittiin Tammisaaren nais-seminari toimeensa kansamme välttämiseksi, sivistyttämiseksi. Vihkimyspäivä vietettiin silloin maamme vanhemmassa seminarissa Jyväskylässä juhlalla, jossa muun muassa luettiin intoa ja toimen rakkautta uhkuva runoelma, jonka oli tehnyt tuo pian sen jälkeen (12 p. marrask, 1872) poismennyt runoilija neiti Isa Asp. Näitten rivien kirjoittaja, joka pientä elämäkertaa varten on koonnut kaikki minkä on voinut saada hänen runoelmiansa y. m. kirjoitelmiansa, säilyttää myöskin tätä runoelmaa, jonka nyt rohkenee tarita Suomettaren lukijakunnalle. Puhukoot nuo värssyt, vaikka vaillinaisetkin, lukijoille yhden isänmaan parhaimpien tyttärien rikkaista tunteista, hänen hehkuvasta isänmaanrakkaudestaan, hänen palavasta työnhalustaan!

[Ossian] Ansas.

Lokakuun 12 p:nä 1871 Jyväskylässä. 

 Kallis päivä onni tämä
 Armahalle Suomelle,
 Kun nyt taasen heräjääpi
 Uudet toivot hänelle.
 Sivistyksen, valkeuden
 Ovet toiset aukaistaan.
 Senpätähden riemuäänet
 Kaikuu yli Suomenmaan.

 Tänne oomme kokoontuneet
 Valmistumaan toimehen:
 Kylvääksemme valon siemen
 Suomen lasten sy’ämmehen.
 Suloinen on tehtävämme,
 Jos se oikein tehtänee.
 Luoja taivaan kylvöllemme
 Kasvun runsaan antanee.

 Avara on Isänmaamme,
 Laajat peltoalat siin’.
 Kylvöö oottaa pellot, joita
 Vuosisadat perkattiin.
 Rientäkäämme neidot nuoret
 Kuivamaan sen sarkoja,
 Lemmellämme holhomahan
 Noita taimi-parkoja!

 Kiitos hälle, joka sääsi
 Naisellekin oikeuden:
 Kalliin isänmaansa eestä
 Elää, kuolla myöskin hän!
 Miks’ei hän sais yhtä hyvin
 Isänmaata hyödyttää?
 Oisko hänen Luoja luonut
 Että mieltään tyydyttäis
 Semmoisissa askareissa,
 Joissa vuosisadat hän
 Usein nähtiin kuolettavan
 Suuret riennot syämmen?

 Nyt on ajat muuttununna,
 Hälläkin on arvonsa,
 hyödyksi nyt Isänmaalle
 Kayttää hänki voimansa.
 Lemmellänsä kasvattaapi
 Hän ne pienet taimet nyt.
 Kerran kasvun kauniin saapi,
 Kun on työnsä päättänyt.

 Suomenlahden suulla myöskin
 Tänään kokoontunehen
 Tiedämme vihittäväksi
 Samaan pyhään toimehen
 Neitosia Isänmaamme,
 Siskoja myös meillekin.
 Sillä kumppania saamme
 Toimehemme heistäkin.

 Siskonamme tervehdimme
 Samaan vaikutuksehen
 Heitäki, ja sy’ämmestämme
 Heille suomme siunauksen.
 Eri kieli ompi meillä,
 Vaan on samat pyrinnöt,
 Sama maa ja sama kansa,
 Samat työt ja elennöt.
 Ne on siteet, jotka meitä
 Toisihimme yhdistää, –
 Levitköhön tiedon valo!
 Isänmaamme eläköön!

Lähde: Uusi Suometar 13.10.1880.

Isa Asp
Ossian Ansas
Runot
Uusi Suometar
1880