Sonetti (Sarvela)
Kun päiväkulta laskee taivahilta
 Ja rauhaisuutta luonto uhkuaa,
 Kun yöksi vaihtuu vieno, vilpas ilta
 Ja kuuhut taivahalla kumottaa.

 Kas silloin muisto armas ahtehilta
 Menneitten aikain mulle heijastaa
 Ja into sytykkeen saa toivehilta –
 Mun mielen’ lapsuuteen taas halajaa.

 Ah, mitä turhaa! Se on mahdotointa,
 En mennehiä taida saavuttaa –
 Vaan näinkö elämän’ on toimetointa?

 Ei! Nykyisyys ja kallis isänmaa
 Ei salli uneksia saarnatointa,
 Se vaatii meiltä tositoimintaa.

Nurro [Heikki Sarvela].

Heikki Sarvela
Runot