Tuhlaajapoika
Vain antaa ja antaa ja antaa
 ja itse ei mitään saada,
 niin niukan kasvun se kantaa,
 jos aivan ei kauppa jo kaada.

 Mi tuhlaavaisuutta moista
 on seuraava, selvään mä näen,
 mut vienyt mult’ on jo väen
 se alkaa eloa toista.

 Näen kyllä sen: aikoa mont’ en
 ole aukova omaa ma usta.
 Pian velkojen maksamatonten
 yli risti on suuri ja musta.

 – Voi lapseni, pienet raukat,
 te parhaat aivoni aatteet.
 Viel’ yltänne viimeiset vaatteet
 vie vihaiset velkoja-haukat.

 Te orposet tuhlari-hylyn,
 kuin teidän käy elon tiellä?
 Te tornissa velkojan tylyn
 kenties mua kirootte vielä.