Kuoleva (Forsman)
Yö pitkä on nyt loppumaisillaan:
 Ah! eikö koi jo nosta ruskojaan,
 Ja järven jäät jo välky kirkkaammin?
 Jo enkö kuullut teeren soivankin?

 Kun aamu-aurink’ kohta leimuaa
 Ja räystähiltä hangen sulattaa,
 Ja nään tän piskotellen nokkuvan
 Editse aukinaisen akkunan,

 Ja sirkka vaikenee, ja varpunen
 Katolla visertääpi riemuiten,
 Niin olkivuode mulle laittakaat
 Portaille, sinne sairas saattakaat;

 Ma tahdon nähdä, siellä leväten,
 Kuink’ armas luonto on ja riemuinen,
 Ihailla vielä merta, metsolaa,
 Ja keväimeen, miss’ elin, uinahtaa.