Tähdenlento
Maan yli pimeän ja hiljaisen
 säteili tähtitaivas ikuinen.

 Sen tajusimme silmin suurtuvin.
 Ja ahdistettu sydän kummankin
 yleni, kohtalonsa unhoittain,
 yön maailmoiden alla loistavain.
 Ei Häntä, jolta tähdet radan saa,
 voi ihmisaivoitukset taivuttaa.
 Syvimpään täytymykseen nöyrryin vain
 ma, haavoitettu, itse haavoittain.
 Mut ruumiiseeni virtas, tunsin sen,
 sinusta tuskan virta salainen.

 Välähtäin tähti lensi – pohjoiseen!

 Nyt mitä toivoit, näin sun kysyneen.
 Sen tiesit, tiesit! Luotas juuri nyt
 pois oli sydämeni lentänyt.