P. E. Pavolinille (1939)
Suomesta suvisulosta,
 Savonmaan sinisalosta
 harras toivotus tulevi,
 tervehdys sydämiemme
 synnyinpaivan syttyessä,
 juhlapäivän joutuessa
 miehen kaukaisen majahan,
 toki mieltämme lähimmän,
 omiammekin omemman,
 pätevimmän Päivöläisen,
 väkevimmän Väinöläisen,
 kauneimman Kalevalaisen.

 Monta on ollut ruhtinasta
 Rooman suuressa rodussa,
 valloittaja-valtiasta,
 mahtajata maan avaran.
 Vaan on valta viel’ ylempi,
 mahti maata korkeampi,
 on valoisa hengen valta,
 imperium sitä isompi,
 mink’ aate avartuvampi,
 kantavampi kaukomieli:
 alamainen, altis siellä
 heimo auringon asuvi.

 Valtiasta hengen vallan,
 piirin pitkän ja avaran,
 tervehdimme, tietäjätä,
 laulun taian taitajata,
 jolle tuo veronsa Thule,
 Pohja kullat kuun-ikuiset,
 Itä ihmehet taruiset,
 jalot Hellas hengenluomat,
 kaukaisuudet kaunehensa,
 ammoisuudet aartehensa:
 eipä niin etäältä ennen
 Augustus veroa vienyt,
 niin ei kauas kaukovalta
 Aleksanteri samonnut.