Huvit vaihtuu
Hyvin muistan aikaa
 päivän mennehen. –
 Tuomas lauloi: naikaa.
 Hänkin kultasen
 sattui täällä löytämään,
 siksi käsky virrestään
 toisillekin koitti,
 minkä itse voitti.

 Se ol’ onnen aikaan
 päivän entisen. –
 Josko onnen saikaan
 Tuomas kotihen,
 josko vieläi kullastaan
 muille laulaa innoissaan,
 tietää en voi laisin
 minä varsinaisin.

 Joskus sentään satun
 vastaan häntäkin,
 niinkuin ennen, hatun
 nostain tervehdin.
 Kerran kertoi omaavaan
 onget, venheen: – »Niissä saan
 puuhaa välityöksi,
 kalaan lähden yöksi.»