Otteita pastori U. Gygnaeus’en kirjeistä Sitkan saarelta v. 1840–1841/1
Otteita pastori U. Cygnaeus’en kirjeistä Sitkan saarelta v. 1840–1841.

Äskettäin kuolleen kansakoulujemme
perustajan toht. U. Cygnaeus’e lukuisia 
kaipaajia huvittanemat seuraavat
hänen miehuuden parhaassa ijässä yksityiskirjeinä 
kokoonpanemat havaintonsa,
jotka tässä suomennettuina julkaisemme.

I.

Niistä muutamista riveistä, jotka
tänne tuloni jälkeen jokapäivä myöhemmin 
sinullen lähetin, tiedät toukokuun
12 p:nä päättyneen meidän kahdeksan
kuukautta kestäneen matkamme. Onnellisemmin 
ei ole mikään laiva uinut 1,400
penikulmanpituista matkaa kuin meidän
 sen teki. Ei mitään vastoinkäyntiä, 
ei onnettomutta niin pitkällä
matkalla. Jumalan kaikkivaltiaan olkoon
kiitos ja ylistys! Ilmakin oli sinä päivänä, 
jolloin satamaan sisään purjehdimme, 
varsin ihana, niin että Sitkan
saari näytti ottavan uutisasukkaitansa
juhlapuvussa vastaan Lumi-kukkulain
huipuilla kimalteli päiväpaisteessa ihanasti 
silmiin pistävänä vanhain aarniometsäin 
näköalan rinnalla, niitten
rinteillä sekä ihanaan saaristoon verrattuna 
mikä pääsaarta ympäröipi. Kaikki 
oli ihanaa, ylevää, jylhää, suurta ja
jaloa, niin että tunsimme ikäänkuin
muutetuiksi itsemme rakkaan isänmaamme 
sisäseutuihin, sillä eroituksella vaan
että täkäläiset vuoret ovat korkeampia
kuin Saimaan ranteita ympäröivät harjanteet. 
—Täällä olevain europalaisten
vakuutuksen mukaan on elämäkin mukiin 
menevää sekä hupaista ja, — meillä
ei olekaan vähällä oloajalamme ollut
vähintäkään aihetta sen vakuutten kumoamiseksi. 
Tätä kirjoitan nyt tultuani
klo 3 aamulla kuvernööri Kuprianoff’in
paalista. Siellä kävi kaikki Europan
tavan mukaan, sillä eroituksella vaan
että kreolinaisten silkkipuku oli 6 vuotta
sitte olleen muodi mukaista — ruma
virhe, siitä päättäen millä ihastusmielellä 
meidän suomalaisten naistemme
uusivuotisia pukuja tarkasteltiin. Vaikka
usea laiva ny on merellä, oli seuraväestö 
sittekin yli 50 henkilön, joista
noin 20 naisia. Siellä tanssittiin fransesia, 
masurkaa ja kotiljongia. Mitäpäs
teidän Porvoolainen soittokunta on meihin 
verraten! Kymmenen musikanttia,
nimittäin 3 suomalaista, 3 venäläistä
ja 4 kreolia, joitten kapellimestarina on
saksalainen konttoristi Räävelistä, ollen
sen ohessa itse hyvä pianonsoittaja sekä
säveltäjäkin. En ikinäni ole kuullut
pianosta niin sointuisasti esiytyvän
”Arvon mekin onsaitsemme” ja ”Käki
kukku, kaukana kukku,” kuin ne herra
Höppnerin soittamina kuuluivat, vaikka
hän vasta meiltä ensikertaa kuuli mainitut 
laulut. Viime talven aikana on
Novo-Archangelskissa annettu 5 paalia,
3 näytäntöä, 1 konsertti ja 1 eläväin
kuvain esitys. Tavallisesti tulee niihin
tilaisuuksiin kutsutuksi Koluschikansan
tajoneja (päälliköitä), vaan tällä kertaa
ei niitä ollut. Puhelen tanssista siksi
kuu se nyt on vilkkaasti vielä mielessäni, 
vaikka pitäisi alussa puhuakseni
tärkeimmistä asioista. Sivistyneissä
maissamme ei, paha kyllä, useinkaan
osata arvostaa mikä ihana arvo on
omalla kielellä toimitetulla jumalanpalveluksella. 
Olispa ollut nähtäväsi minkä 
ihastuksen luteerilaiset siirtolaisemme
tunsivat kun saivat oman papin ja
niin pääsevät miehissä yhteiseen hartausharjoitukseen. 
Se uutinen oli Europasta 
tuomistamme kaikista tärkein heille, 
kun saavat muodostua uudeksi, 150
henkilön suuruiseksi seurakunnaksi. Jos
missään, niin tunsivat ainakin Sitkassa
luteerilaiset että uskonnonyhteys vielä
aikanamme on tuottava mukanansa
suuresti yhteishenkeä. Jumalanpalvelusta 
on tähän saakka pidetty isossa salissa, 
mutta kirkkokin rakennetaan kohta. 
Kouluja on kaksi, niistä yksi merikoulu 
ja toinen tyttökoulu jonka viime
mainitun on perustanut kumernöörin
rouva Kuprianoff.

Nyt on sanottavani sananen siirtolan 
naapureista Koluscheista, jotka
ovat Sitkan alkuasukkaita. He ovat
varreltaan sekä muodoltaan kaunista
kansaa; kuitenkin heidän orjiansa sekä
orjattariansa ainoastaan voipi kasvomuodoista 
arvostella, sillä ylhäisillä on
muodissa koko kasvojen tatueraus mustalla 
ja punaisella, renkaitten pitäminen
sieramissa sekä puupalasten huulissa.
Osa heitä asuu aivan siirtolan lähellä,
joten kävelyretkillä olemme joskus pistäytyneet 
heidän luonansa. He sallivat
sen mielellään, koska elävät hyvissä
välisuhteissa siirtolan kanssa vaikk’eivät 
ole kuitenkaan alustalaisia. Heidän
tajoninsa kuitenkin luuleevat suuren
Venäjän hallitsijan mahtavammaksi kuin
yksikään on heistä. Koluschit tuovat
meille runsaasti metsänriistaa ja kaloja,
vaihtaen ne pumpulikankaan ja tupakin 
kanssa; rahalle he eivät anna mitään 
arvoa. Heillä on myöskin pieniä
perunamaita, säännöllisiä asuntoja, ja
sairaus y. m. tapauksissa kysyvät neuvoa 
siirtolan virkakunnalta, joka on
saavuttanutkin heidän luottamuksensa.
Toinen kanssamme tekemisissä oleva
kansa on Aleutit, jotka ovat tänne
tuotu saaristaan. He ovat kaikki kreikanuskontoa, 
melkeen kaikki lukutaitoisia, 
vieläpä osa heistä taitaa kirjoittaakin. 
Se kaikki on Venjaminoff nimisen
papin ansio, koska hän 10 vuotta
ollen heillä pappina käänsi heidän kielellensä 
katkismon sekä osan U. testamentin 
kirjoista. Myöskin Koluschein
kielellä on hän toimittanut sanakirjan.
—Täkäläiset europalaisten sekä kreolien
jälkeiset ovat seuroissa hyvin arkoja;
jos he huomaavat vähänkin itseään
vältettävän, vetäytyvät he paikalla
pois. Kreolinaisten vastainen sivistys
tulee paljon perustumaan siihen mitenkä 
meidän naisväkemme tulee heidän
kanssaan seurustelemaan ja onkin heille
siitä syystä tärkeä venäjänlielen oppiminen 
niin saadaksensa heissä jatkumaan
seurustelunsa kautta hyvää sivistyksen
alkua, jonka alkuun on pannut amiraalin 
rouva v. Wrangel ja, viimeisenä
viitenä vuotena, kuvernöörin rouva
Kuprianoff. — On siis vastaiseksi kaunis 
työkenttä oleva täällä naisillemmekin 
sivistyksen levittämistyössä.

---

Viimeksi saan sinulle sanoa sanasen
elatus-aineistamme. Lihaa ja kaloja
saamme runsaasti; kelpo peuran vasikka
maksaa 5 ruplaa. Muu ei ole niin kallista 
kuin vilja, sillä sitä ei kasva
Sitkassa; puuta viljaa maksaakin täällä
yhtäpaljon kuin Europassa tynnyri. —
Kun liike yht’hyvin on lisääntymään
päin, voivat aikaa voittaen viljat kuin
muntkin siirtomaan tavarat hinnoissaan
huo’istua. Eräs englantilainen höyrylaiva 
kävi äskettäin täällä ja siinä luvattiin 
ensivuotena meille tilaisuus
saada pari-kolme kertaa kirjeitä Europaan. 
Nikolai, joka kohta lähtee paluumatkalle 
Europaan, tuopi minulta kirjeen, 
jossa tahdon tarkemmin kertoa täkäläisistä 
oloista, joita nyt vaan sivumennen 
olen maininnut vasta vähäisen
näihin oloihin perehtyneenä.

---

1840
1888
Alaska
Siirtolaisuus
Uudelleen julkaistut kirjeet
Uno Cygnaeus