Aatteeni
Kun maa ja taivas uinahtaa
 taas joutuessa ehtoon
 ja päiväkulta kiiruhtaa
 se rauhan rusokehtoon,

 kun rastas öinen raksuttaa,
 ja tuulen voima vaipuu,
 kun usva sankka kohoaa
 ja taivahille haipuu,

 mun aatteet aina valtoaa
 ja nousee kuvitukset,
 ja aatemyrskyn riehumaan
 saa kaihon kaipaukset.

 Mutt’ aate mulle muisto on
 niin kalman katkerainen,
 ja muistoni mun angervon
 on tuska, vaiva vainen!