Vapahtajan luona
Sun seurassasi niin vierahalta,
 Oi Jeesus, maailma tuntuu tää.
 Sen loisto, kunnia, maine, valta,
 Ne silloin arvonsa menettää.
 Ja todell’, onhan, ne vaan kuin unta,
 Kuin syksyn poutaa ja kevätlunta,
 Kuin kukkain tuoksu ne häviää.

 Se tuulta kylvää ja myrskyn niittää,
 Ken määräksensä ne asettaa.
 Mut sydämensä ken sinuun liittää,
 Se, Jeesus, määränsä saavuttaa.
 Sen täyttyy elämän tarkoitukset
 Ja sielun syvimmät toivomukset.
 Se ijäisyyteen jo nähdä saa.

 Voi kuinka armas on aamun koitto,
 Mi sieltä sieluuni heijastuu!
 Mut ensin taistelu, sitten voitto:
 Helteessä hedelmät tuleentuu.
 En kilvoituksetta pääse määrään,
 Vaan kiinnyn mailmaan ja joudun väärään.
 Niin sydän Jeesusta vieraksuu.

 Siks siunaa, Jeesus, mun taisteluni,
 Ett’ aina katsoa sinuun voin!
 Ett’ ei ois uskoni tyhjä uni
 Ja mielikuvitus voimatoin!
 Vaan että armossas autuaassa
 Oon juurtuneena kuin palmu maassa
 Ja sinuun toivoni ankkuroin!

 Ett’ öin ja päivin ja myöhäin, varhain
 Käyn eteen kasvojes kiiruhtain,
 Jos kuljen läpitse kukkatarhoin
 Tai ohdakkeiden ja tappurain!
 Mua okaat silloin ei vahingoita,
 Ja kukkain tuoksu ei mieltä voita,
 Kun olet, Jeesus, mun seurassain.

 Sun luonas ollen niin vierahalta
 Minulle maailma tuntuu tää.
 Sen loisto, kunnia, maine, valta,
 Ne silloin arvonsa menettää,
 Sill’ uskon katsanto ijäisyyteen
 Sammuttaa maallisen halun, pyyteen.
 Oi Jeesus, luokseni ijäks jää!