Laulu Kaarinalle
Nää ruusut seppeleeksi taittaa
 ma tahdon otsaan armahan
 ja lemmen-muistoistani laittaa
 vanhuuttas varten kiehkuran.

 Sen pehmein käsin tahdon kiehtää
 ma kultakutriin lemmittyin;
 se harmaapäätä vielä viehtää,
 kun olen poissa synnein, syin.

 Oi, ihana ja vieno eessäin
 on armas, vaikk’ on kaihoinen,
 – niin oka myös on seppeleessäin,
 ja myrkkyä on lehviss’ sen.

 Pisara verta kutrein varjoon
 jäi kulmaan armaan ohimoin,
 noin tuskaa saat, jos mitä tarjoon,
 tuo seppeleeni haavat noin.

sv:En visa till Karin när hon hade dansat