Köyhäin Holhoomisesta
Rakas Lapsi! Luojan lahjat
 Opi oikein käyttämähän!
 Anna köyhän kerjäläisen
 Aina tulla tanhuvilles,
 Nosta kätesi kupeista,
 Tarvihtevallen tarihte!
 Älä huonoa hätäytä –
 Turvatonta tuskissansa:
 Älä naurulla napise
 Viheljäisyyen vikoja:
 Älä siirrä silmiäsi
 Katsomasta köyhän päälle,
 Kuink’ on raukka räpäleissä
 Kiirehestä kantapäihin,
 Mustan murehen näköinen,
 Kyyneleistä kuiventunut.
 Ota vastahan ilolla,
 Ilman syitä sulmimata,
 Vieras outo ja varaton,
 Huolessansa horjuvainen,
 Joka almuja anoopi,
 Kyyneleillä kahteleepi
 Leipä-kullan kauneutta.
 Anna lahja luvallinen,
 Leivän pala paukkamata,
 Ettei vaivanen valita,
 Huokaele hartahasti
 Suruisella syvämmellä,
 Murheellisen mielen alla
 Ynseytesi ylite!
 Sillä ramman rukoukset
 Läpi suuren paksun pilven
 Luokse Luojan yleneevät.
 Siell’ on vara vaivasilla,
 Raskautetuilla ravinnot.
 Ole julkinen jakaja
 Herran lahjan leppyisästi!
 Itse Herra, Isä rakas
 Luonut meit’ on maailmahan
 Toiset suurelle surulle,
 Toiset äärehen tavaran.
 Hän on tehnyt köyhän kurjan,
 Hän on siunannut sinulle:
 Jos sä köyhän kerjäläisen
 Talostasi pojes torjut
 Ilman avun antamata,
 Viimen Herran vihan tuotat
 Riistapeltos penkerille.
 Vältä Herran haikeata
 Tavarasi tasausta!
 Anna apu anovalle
 Niinkuin Isä armostansa
 Luouillensa lahjottaapi!
 Eipä sinun syvämmesi
 Ole julman jalopeuran.
 Kuule kuinka kerjäläinen
 Työstäs aina Taivahalta
 Siunausta sullen suopi,
 Mannan maastasi makean,
 Nestehisen niitettävän, –
 Lapsillesi lakkaamata
 Menestykset moninaiset. –
 Näin on aina ovellasi
 Ensin elossa iloiset
 Täällä onnen toivotukset:
 Vielä Tuonelan takana
 Sinullen ja suvullesi
 Luojaltamme lahjotahan
 Pyhät taivahan tavarat,
 Joit’ ei raiskaa ruoste eikä
 Koi ja varkahat vähennä.

 Ota vaari Valtiaasta
 Kuluisasta Keisarista!
 Hän on Isä itkevillen,
 Vahva turva vaivasillen,
 Aina suopi sorretuita
 Tulla Hänen turvihinsa,
 Lohtuttaapi, lahjottaapi
 Köyhät hellällä halulla.
 Häll’ on ilo ihanaisin
 Tullessa tilin tekoon.
 Kosk’ on meillä muuton aika
 Eikä päästä parkumalla
 Tuonen kourista kovista.

Matti Hukkanen
Runot