Istun metsän kivellä
Istun metsän kivellä
 ja puihin puutuu tuuli,
 poskeni on polttava
 ja sininen on huuli.

 Sataa lunta oksille
 ja kaikkiall’ on lunta,
 hiljaisuuden hivellessä
 täällä sais kai unta.

 Läpi metsän huurteisen
 käy sinertävät siimat,
 poissa täält’ on ahdistus
 ja poissa kivut, kiimat.

 Ilta lykkää syöstävää
 ja yö se lankaa jatkaa,
 katajien kapsahtaissa
 utu-tyttö matkaa.

 Hiihtää taikasauvoineen
 ja oksat tieltään siirtää,
 katsoo silmin sumuisin
 ja pilkut lumeen piirtää.

 On kuin sydän valkeneis
 ja suloinen ois piina,
 pääni alus kannel ois
 ja kinos paariliina.