Mummon myssy
Mummo vanha, harmaja
 monta tietää satua
 prinsseistä ja kuninkaista
 ynnä tarun taikamaista.

 Näkisitpä mummon sen
 yllä puku puhtoinen,
 sileänä tukka harmaa,
 ihastuisit – se on varmaa!

 Myssy tärkein kuitenkin
 röyhellyksin, laskoksin,
 myssy valkee, valkee nauha. –
 Mummon katsehessa rauha.

 Toisille ei uskoa
 tohdi myssyn pesua.
 Itse pesee kalun kalliin,
 poimuttelee muinaismalliin.

 Onpa aamu herttainen,
 tytöt istuu kuunnellen
 mummon hauskaa kertomusta
 mieli täynnä ihastusta.

 Anninpäivähän on tää,
 mummo hiukan hymähtää,
 luopi Anniin silmäyksen –
 kenties saa hän yllätyksen.

 Konsa satu loppuihen,
 mummo Annin kätösen
 ottaa hiljaa hyväellen,
 sanoo sitten tyttösellen:

 ”Anni pieni, sano pois,
 mikä suurin onni ois!
 Mikä arvokkainta sulle?
 Lausu toivees, tyttö, mulle!”

 Anni vastaa innoissaan:
 ”Mummon myssyn vaan jos saan
 kerran silittää ja pestä,
 muu sen rinnalla ei kestä!”

 Täyttyi Annin toivehet.
 Näitpä katseet iloiset,
 kun hän myssyn pesemänsä
 laittoi päähän ystävänsä!

 Vanhan mummon silmäkin
 kiiltää ilokyynelin. –
 Vasta Anni yksin sai sen
 pestä myssyn valkeaisen.