Veden valitus
Mitä huokaat ja humajat
 Rannan aalto raskahasti?
 Mitä kuohut ja kohiset.
 Valittelet vaahtosuuna
 Laineparka lakkipäinen?

 Tuota arvelin alati.
 Synkistyissä syksypäivän
 Kylmän tullessa takaisin.
 Rantoja kun rallatellen
 Metsältä paha palasin.
 Jo erotin aallon äänen,
 Taipaleellani tajusin
 Valituksen vaahtosuisen,
 Huolet huokuvan vetosen.
 Tuli niin aalto ääntäväksi,
 Lausuvaksi laineparka:
 ”Onni muille on osannut,
 Käydä luokse Luojan lykky
 Minut kiersi käydessänsä,
 Sivuitse aina ajeli.
 Kova on kolkko kohtaloni,
 Tulin orjaksi osaton,
 Alle jouduin julman vallan.
 Hirmu hiidestä tulevi,
 Kahletta jo kalkuttavi,
 Iestä ilkeä tekevi,
 Tuo kuin mielessä makavi:
 Saanko siltoja sinusta,
 Tokko kannat kuormiani,
 Kyllä orjaksi opetan,
 Palveluksehen pakoitan.
 Ei tiedä mitä tekevi,
 Ruoskan valta vaikuttaapi.
 Silloin ma siltoja rakennan,
 Kannan kuormat kaikkityyni
 Jykeimmät jyylättelen,
 Kuin ma vapaana vaellan
 Ilman kahletta iloitsen”.

bs. [B. F. Salonen]

B. F. Salonen
Runot