Varpuselleni (Virtanen)
Sua ruokin varpuseni, mielelläni
 Ja luen usehin
 Ne murut, kyyneleillä kädessäni,
 Sä joita noukitkin.

 Mä suosin sua vaikka ei höyheneesi
 Oo kaunis, loistava:
 Mä tunnen sun, vaik’ ei voi säveleesi
 Sydäntäs kuvailla.

 Pukus on synkkä niinkuin yö ja aina
 On kieles äänetä:
 Et loistaa, etkä laulaa sinä taida;
 Vaan olet ystävä.

 Sun moni soimaa rumaks, kummeksien
 Kuin sinun elätän;
 Vaan sä oot aina hellä, uskollinen!
 En tahdo enemmän!

 Kun moittii muut sun halpaa pukuasi,
 Lempeesti katsot vaan
 Minuun, ja höyhentä en ruumiistasi
 Älä antas kultaankaan.

 Ne ylistävät siskojen säveltä
 Canarin ääntäki;
 Mä etsin vaan olentoa, sydäntä
 Lämmittään syöntäni.

 Ei rakkaus suosi ulko loistoisuutta,
 Ei viihdy siihen se.
 Se riemuiten vaan, kiittää suloisuutta
 Min lempi taritsee.

 Kun noukit hiljaa, huoletta ilolla
 Ruokaa kädestäni;
 Sä siedät suosioni ja sulolta
 Tunnut mielestäni:

 Siis uskollisesti mä täällä hoidan
 Elosi vähäisen – –
 Ja kuoltuasi haudallesi puotan
 Kukan ja kyyneleen!

H[eikki]. V[irta]–nen.

Lähde: Tapio 31.7.1869.

Heikki Wirtanen
Johan Ludvig Runeberg
Runot
Tapio
1869