Toisella puolen lahden
Kuloteitä ma kuljeksin
 ja soittelen luikuripuuta,
 kuulisko kultani yli lahden,
 vai aattelisko se muuta?

 Siellä päivän paisteessa
 mun kultani maja väikkyy,
 aalto se kaislan kahinassa
 niin lempeästi läikkyy.

 Sieltä ne saunan sauhut käy
 ja puuntaa se pilven lonka,
 varjossa täällä ma vaeltelen
 ja kohisee kolkko honka.

 Soitan uneni uuvuksiin
 ja katselen yli lahden,
 tulisipa ystävä yksinään,
 niin saisimme olla kahden.

 Kuiskuttaisin ma kullallein
 ja paimentulille veisin,
 sinisiin silmiin katsoisin
 ja ilosta soitteleisin.

 – Ei soi luikuri ystävättä,
 ei kajahda vuohensarvi,
 kulolla hyypiöt hyräilee
 ja niitä on pitkä parvi.

 Mieleni on kuin musta lintu,
 se liitävi avovettään,
 lahdelta ei soi iltalaulu
 ja taisi jo ystävä pettää.

 Ei soi iloinen iltalaulu,
 ei riudu se kylän rantaan,
 siellä se viekas kyntäjäpoika
 kultani sormusta kantaa.