Kyyhkyselle
Kultalintu kyyhkyläinen,
 Lehdon lempeä eläjä,
 Miksi vainen vaikerrellen
 Huokaelet huolissasi
 Lehtoloitten lehviessä,
 Tullessa suven suloisen?

 Tule tänne kyyhkykulta,
 Istu mun olkapäähyelle,
 Kyynäsvarrelle kykähdä,
 Usko mulle huoliasi,
 Kerro kaihosi kovimmat; –
 Mulla myöskin murhe musta

 Sydäntäni synkistääpi,
 Niinpä mulla kuin sinulla
 Kaiho mieltä kaiveleepi. –
 Ehkä oisi armahampi
 Kaksin meidän kaihoella,
 Huolissamme huokaella.

 ***

 Tuosta kyyhkynen kyhähti
 Lähimmälle lehväselle,
 Siinä huolensa selitti,
 Laati mulle murenensa:

 ”Minä hautelin halulla
 Muinen kymmentä munoa
 Pienosiksi poikasiksi.
 Pyy se pienonen pyrähti
 Leveälle lehväselle
 Luoksi pienosen pesäni;
 Siinä piiskutti pahainen,
 Vihelteli viekotellen,
 Pyysi muutella munia,
 Vailuhia vaihetella.

 Enkös onneton eläjä
 Silloin muutellut munia,
 Vaihetellut vailuhia!
 Sitä itken tuon ikäni,
 Sitä vaivanen valitan:
 Kuni kymmenen munoa
 Kaikki kahtehen katosi!”

1894–95.