Voi, että ne vanhat profeetat...
Sinä oot minun itkuni, iloni,
 sinä oot minun ainoani,
 sinä oot minun maani ja taivaani
 ja koko mun maailmani.

 Jos muille on lauluni sisällys
 vain pieni ja vallan niukka,
 on meille se laaja ja lavea
 eikä ala sen ole hiukka.

 Se maani, se vain on hunajaa
 ja taivas mahlaa ja mettä
 ja nauru se on mun itkuni
 ja onni sen kyynelvettä.

 Voi, että ne vanhat profeetat
 ”surun laaksoksi” maailman sanoi
 ja itki ja voihki ja voivotti
 ja poijes päästä vain anoi..!

 Me tahdomme hyvät kaikkeuden
 vielä niittää ja nautita visuun,
 jos onni ja lempi ne loppuvat,
 niin luotamme sitkeään sisuun.