Runo (Tiuppa)


I. 

 Nyt kauvas taakse vuosikymmenten
 Sä katsehesi hetkeks’ heitä,
 Kun sorronalla uinui työmies sen
 Ei tuntis’ heistä ykskään meitä –
 Niin ajanvirta, aatteet muuttaa voi
 Niin paljon meille uudet riennot soi!

 Nyt kauvas taakse vuosikymmenten
 Sä katsehesi hetkeks’ heitä.
 Ol’ orjanmieli, tunnus, ajan sen
 Ei viitottuja heillä teitä! –
 Ken ensiks’ ehti, kumarrella voi,
 Se lihavamman leivän hälle soi!

 Nyt kauvas taakse vuosikymmenten
 Sä katsehesi hetkeks’ heitä.
 Kun leipähuolet tappoi työmiehen
 Ja tiedottomuus painoi heitä! –
 Kuin kurjavanki kahlihtuna – oi!
 Näin työmies silloin kaikinpuolin voi! –

 Näin ihmislapsi lailla eläimen
 Sai raistua, tehdä työtä.
 Ol’ suurin huoli tarkoitusna sen,
 Kun armosta sais’ edes syödä! –
 Ei opinnoihin aikaa – kapakkaan
 Käi tiensä joutohetkinänsä vaan!

 Ja öillä räyhäs, – herra tietenkin
 Kun viina voimaa antoi hälle:
 ”On mestarimme lainen nylkyrin”,
 Se silloin sävelenä tälle. –
 Kun aamu koitti, nöyrin katsehin –
 Hän uskollisin orja mestarin!

II. 

 Käy viestit vienot vierahilta mailta
 Kuin kuiskinana hengen valtiailta
 On noussut työmies toimeen, taistohon!
 On lyönyt kättä veljen, yhteyden
 Se turva parhain, apu sorrettujen –
 Se meillä myöskin tehtävänä on!

 Tuon äänen harvat kuuli, valkoista
 Ja silloin miettimähän yhtyi moista:
 Jos meillä myöskin toimiin tartuttais!
 On köyhät täällä leivän puuttehessa
 Kuin lammaslauma korven katvehessa –
 Myös valistusta meillä tarvittais! –

 Ja aatos elpyi, kasvoi voimistuen
 Jo vihdoin paatos antoi sille tuen,
 Näin meille syntyi tämä yhdistys!
 Sen muistolle nyt tässä juhliessa
 On yksi aatos valloin joukkuessa:
 Ain’ eläköhön meissä veljeys!

III. 

 On harvat, jotka ensityöstä nähtiin –
 On moni mennyt kenties ”pohjantähtiin”,
 Tai markkinoille mairen maailman! –
 Näin jälelle jäivät kolme kaikkiaan
 Ne tämä ilta nostaos kunniaan:
 On toivotus joukkion juhlivan!

 V. von Wright, Numberg, Alex. Järvenpää,
 Se kunniakolmosen luopi nyt tään –
 Onpa harvennut kovinkin seura!
 Mut ihmekö ois’ nehän harvat on vaan
 Ne, jotka uskoin seuraisi lippuaan –
 Onhan muuttunut myös meillä seura!

 On lapsuuskengissä aikamme käyty
 Ei lapsen pyyteistä maailma täyty
 Oli saatava vakaumus miehen! –
 Ja katkoen kahleet, ei teitäpä näin,
 Jos taistelutanhuita astumme päin –
 Ain’ työnne tää, se kunnon on miehen!

Lähde: Työmies 21.3.1904.

Otto Tiuppa
Runot
Työmies
1904