Timantti keväthangella
Lumella välkehtivän
 Sä näet timantin.
 Ei kyynel eikä helmi
 Kimalla kirkkaammin.

 Salaisen kaipuun luoma
 On tenholoiste sen;
 Se aurinkoa katsoo,
 Mi nousee säteillen.

 Sen sädettä se palvoo,
 Ja sitä rakastain
 Se suutelee – ja sulaa;
 Jää pieni kyynel vain.

 On kaunist’ ikävöidä
 Ylintä päällä maan,
 Kimaltaa sille, kuolla
 Sen hymyyn kauneimpaan.

Josef Julius Wecksell
Runot
Uuno Kailas