Merentervehdys (Uotila)
Thalatta! thalatta!
 Sua tervehdin, ikuinen meri!
 Sua tervehdin kymmenentuhatta kertaa
 Riemuisesta sydämmestä,
 Niinkuin muinoin sinua tervehti
 Kymmenentuhatta kreikkalaissydäntä.

 Laineet loiskivat,
 Loiskivat ja roiskivat,
 Aurinko ahkeraan valeli alas
 Leikkivää ruusuloistetta,
 Lentoon pelotetut lokkiparvet
 Kirkuen kiitivät pois,
 Ratsut tömistivät, kilvet kalisivat,
 Ja kauas kaikui kuin voitonhuuto:
 Thalatta! thalatta!

 Sua tervehdin, ikuinen meri,
 Kuin kodin kieltä on vettesi pauhu,
 Kuin lapsuuden unelmia näen mä kiiluvan
 Sun läikkyvällä laine-alallas,
 Ja vanhat muistot mulle kertovat jälleen
 Kaikista rakkaista, oivista leluista,
 Kaikista loistavista joululahjoista,
 Kaikista punaisista korallipuista,
 Kultakaloista, helmistä, karinkaukaloista,
 Joita sa salassa säilyttelet
 Tuoll’ alhaalla kirkkaassa kristallitalossas.

 Oi kuink’ olen hiutunut vieraalla maalla!
 Kuin kuihtunut kukka
 Botanikon läkkikoterossa
 Oli sydän mulla rinnassa.
 On kuin oisin talven umpeen istunut
 Sairaana, synkässä sairashuoneessa,
 Ja nyt sen äkkiä heitän,
 Ja häikäisevänä loistaa vastaani
 Smaragdinen kevät, helteen herättämä,
 Ja kohisevat valkeat kukoistuspuut,
 Ja nuoret kukkaset katsovat minua
 Kirjavin, tuoksuvin silmin,
 Käy tuoksu ja surina ja huoku ja hymy,
 Ja sinisellä taivaalla laulaa lintuset –
 Thalatta! thalatta!

 Sa urhokas paluuretkeläissydän!
 Kuink’ usein, katkeran usein
 Sua ahdisti pohjolan barbarittaret!
 Suurista, voittoisista silmistä
 Ampuivat polttavia nuolia;
 Kieronterävillä sanoilla
 Uhkasivat mun rintani halkaista;
 Nuolenpää-kirjeillä olivat särkeä
 Tupertunehet aivoparkani –
 Turhaan pitelin kilpeä vastassa,
 Nuolet sihisivät, lyönnit läiskyivät,
 Ja pohjolan barbarittaret
 Pakottivat mun merehen asti –
 Ja vapaasti hengähtäen ma tervehdin merta,
 Rakasta, pelastavaa merta,
 Thalatta! thalatta!

Heinrich Heine

de:Meergruß
eo:Saluto al maro
ru:Утренний привет (Гейне/Михайлов)