Iltapuhteet
Voi, talviset illat ja pitkät puhteet,
 ne hämärät iltapuhteet
 ja isännän ilkku ja naisten naurut
 ja emännän nurjat nuhteet!

 Voi, talviset illat ja pitkät puhteet,
 kun ajatus hämärään hukkuu,
 ma kehräsin viimeiset villani loppuun
 ja tuvassa väki jo nukkuu!

 Voi, talviset illat ja pitkät puhteet,
 ken koskisi oven salpaa;
 jos kyläinen vieras viivähtääkin,
 ei katso se neitoa halpaa!

 Voi, talviset illat ja pitkät puhteet,
 ja voi mua onnetonta,
 on kultani maailman kylillä
 ja sinne on virstaa monta!

 Voi, talviset illat ja pitkät puhteet,
 kun hanki on kylmä ja syvä. –
 Voi, tulispa kulta ja kolkuttais,
 niin mieleni taas olis hyvä!