Syksyiset mietteet
Koivun latvasta jo lankee lehti,
 Kylmä tuul’ käy yli kesannon, –
 Iltakellon viime lyönnit kaikuu,
 Vaijenneet jo riemun äänet on.

 Armas päivyt, ootko uupununna?
 Vaivoin päätäs yllä kantelet;
 Surullisna katsot lapsiasi,
 Joit’ on syksyn myrskyt riistäneet.

 Pilvet korkeell’ yli merten, maiden
 Liitelee kuin pelvon ajamat;
 Kurkein huudot kaikuu kaipaellen,
 Kotiin päin nuo lentää oikovat.

 Kotiin päin! Oi koti – sana armas!
 Sydän kärsiös! Jo sinunkin
 Läsn’ on lähtöaikas, sillä Herra
 Viimein kutsuu sunkin kotihin.

Lydia Koidula