Unelma (1890)
Näin unta, että kuoltuain
 Mä nukuin tyynnä haudassain,
 Kun haudan aukeevan mä luulin
 Ja äänen korvissani kuulin:

 ”Vuossadat nukkunut jo oot,
 Nyt kuolon sumut poistukoot,
 Käy kulkemaan taas elon tiellä
 Ja kansaasi sä etsi siellä.”

 Mä nousin, lähdin kulkemaan
 Ja hyvin tunsin oman maan:
 Se nosnehelle nurmen alta
 Viel’ entist’ tuntui kauniimmalta.

 Mut kuinka kuljin etsien,
 Kansaani löytänyt mä en:
 Mun maassain vento vieras kansa
 Iloiten nautti onneansa.

 Se lauloi kielin vierahin:
 ”On Suomi maista ihanin.”
 Mut murhe sydämeni täytti,
 Ja vierahalta maani näytti

 Ja silloin lausuin huoaten:
 ”Pois hautaani käyn jällehen.
 Ken yksinään jäi kansastansa,
 Hän asuu parhain haudassansa.”

 Mut kun näin mielein vaikeroi,
 Mun korvissani laulu soi:
 Se lauloi kansast’ entisestä,
 Sen taisteluista viimeisestä

 Ja kertoi, kuink’ eest’ isänmaan
 Se tyynnä kulki kuolemaan,
 Ja kuinka vielä kuoltuansa
 Jäi kaikumahan kunniansa

 Jo laulu lakkas. Siitä sain
 Niin oudon tunnon rintahain:
 Mun mielen muuttui iloiseksi,
 Mut itsein toivoin kuolleheksi.

 Vihdoin lausuin miettien:
 ”Voin käydä hautaan jällehen.
 Mun kansain kuoli kunnialla,
 Nyt tyynnä nukun nurmen alla.”

(Amer. Suom.)

Lähde: Tampereen Sanomat 19.5.1890.

Anonyymi
Runot
Tampereen Sanomat
1890