Kesämuistelmia
Niin usein silmät suljen
 ja kesää muistelen.
 Taas metsikössä kuljen
 ja rantaa soutelen.

 Ma kuulen lähteen juoksun
 ja kiurun säveleet.
 Taas tunnen niityn tuoksun
 ja näen siniveet.

 Taas tunnen käsivartes,
 pien’ Leeni, kaulassain,
 sun somat puheenpartes
 mun kaikaa korvissain.

 Me oltiin onnekkaita,
 me kaksi yhdessä,
 jokainen ahonlaita
 niin lempee leikkiä.

 Myös metsän muurahaista
 me leikkiin kutsuttiin,
 ja oksan oravaista
 me innoin ihailtiin.

 Niin usein olin sulle,
 pien’ Leeni, heppuna,
 ja sinä, armas, mulle
 taas selkäreppuna.

 Meill’ oli lehmikarjat
 ja vuorten timantit.
 Ja kaikki mättään marjat
 ne meille punersit.

 Meill’ oli koivut, haavat
 ja kumpuin kukkaset
 ja metsän salit aavat
 ja satuin aartehet.

 Kun sä näit sulounta
 mun käsivarrellain,
 niin taivaanvaltakunta
 mun oli omanain.

 Mit’ oisi ilman sua
 mun suven ollutkaan!
 Ah, muisteletko mua,
 pien’ Leeni, milloinkaan?

1919.