Varoitus (Manninen)
Kiveen, veikko, kirvees hakkaat,
 veistät virttä huonoin hommin:
 katumoikses vaankin nakkaat
 koirain keskeen koirapommin.

 Kulkeakses kunnialla,
 ehjin lahkein, ehjin pohkein,
 laula, kuink’ on ilmain alla
 koirain rotu viisain, rohkein.
  
 Kuinka niillä varma vainu
 vainontaan on jaloriistan;
 haukunnass’ ei ääni painu,
 pauhaa päivät, viikot kiistan.

 Valppaimmat ne vahtimiesten
 varoittaa, jos oudot käkee,
 haukkuu kuuta häntää piesten,
 kuvajaistaan, kussa näkee.

 Suorin suin jok’ aatos julki
 tuodaan koirakoppelissa.
 Aina luihun suunsa sulki
 kavala ja kiero kissa.

 Aateluus keit’ ajotyössä
 velvoittaa niin varma, vissi!
 Himmeäss’ ei hiivi yössä
 ne kuin herja hiirisissi.
  
 Näyttää hohtavat ne hampaat,
 kyntt’ ei kätke käpäläänsä.
 Kanat, hanhet, lapset, lampaat
 silti pärjää ylipäänsä.

 Kenttää kunnian ja hurmeen
 kilpa kiitää, kintut sievät
 siinä itse Paavo Nurmeen
 aatoksen kuin viivan vievät.

 Harvoin kiihkoss’ ajokiireen
 ikenet käy väärään irveen,
 vainu varpuseen tai hiireen
 iskeekin, ei jalohirveen.

 Laula näin, vaan ällös, että
 jostain, rajan takaa, raivon
 joskus saavat, eivät vettä
 siedä Suomen järven, kaivon.

 Uskollisen pyyntioppaan
 laukkaan ett’ on panna lakko,
 turvata jo kuonokoppaan,
 rakkariinkin paha pakko.

 Ettei moni kuunaan kypsy
 pitemmälle pentukauttaan;
 suusta loppuu kuolan lypsy,
 Kharonin kun käyvät lauttaan.

 Laula, kuink’ on koirat siistit,
 komennolle kuuliaiset –
 niin no, jotkin nartut, tiistit
 on kuin oikulliset naiset.

 Kuink’ ois laiha jahtilaukku,
 tuo jos puuttuis apu aulis!
 Sinne soi viel’ uljas haukku,
 miss’ ei haavaa tee sun haulis.
  
 Noin ken uutteramp’ on orjaa,
 palvelee, ei palkkaa muista!
 Herran kuppi lihat korjaa,
 tapella ne saa vain luista.

 Mieli jalon vaatimaton,
 aina saakka ihanteeseen.
 Pihakoppi tarjoo katon,
 pihaportin vieri w. c:n.

 Kuin Diogeneet ne siellä
 tyytyin pahnaan painaa kupeen,
 kirpuilt’ ees ei osaa kiellä,
 vaikka kylki käykin rupeen.

 Muista, niit’ on tarha taaja!
 Tähän laatuun laita laulus.
 Kaikilla on kita laaja,
 monella myös piikkikaulus.

 Sovita näin soinnutelmas,
 arvo ansion suo mukaan,
 silloin turvaat turkinhelmas,
 pohkeitas ei pure kukaan.