Hullu kehrääjä
Hän istuvi tuossa nuon harmahin päin
 Hän istuu ja kehrää, ja laulavi näin:
 Mä en ole vaimo vaikk’ luulette niin,
 Mä neito oon nuori ja morsiankin.

 Ja merimies kaunis se sulhoni on
 Ja hälle en tahdo mä olla uskoton.
 Kun lähti, hän lausui: ol’ huoleti vaan
 Mä koht’ tänne riennän ja sitte sun saan.

 Mä rannalla seisoin ja katselin vaa
 Ja päivä se painui jo metsien taa.
 Mä kerron jo sulhoni tulleeksi näin,
 Mutt’ eipä hän katsonut minuhun päin.

 Ja kuin hän mun taisi noin vietellä – oi!
 Ei vilppi sen syömmessä löytyä voi.
 Mä vaan näen unta, se unta on .... jo!
 Mut koskapa tuo uni loppunsa saa?

 Mä koht’ olen kehrännyt lankani tään,
 Ja sitte mä taasen unestan’ herään
 Sä pyöräni pyöri ilossasi vain!
 Ja ystäväst’ laula sä syämmeni ain!

–g– –én.

Lähde: Keski-Suomi 30.11.1872.

Josef Julius Wecksell
Runot
Keski-Suomi (lehti)
1872