Pitäjäin kouluin toivosta
Arvon meekin ansaitsemme
 Suloisessa Suomen maassa,
 Katalassa Karjalassa,
 Raukoilla Savon rajoilla,
 Vaikk’ on peitossa pysynnä
 Hämärässä, häivyksissä;
 Ei ole sitä etua
 Ennen meillen ennättännä
 Niinkuin on Turussa tullut,
 Lajusihin laitettuna,
 Lihvin maalle riittänynnä;
 Nyt on etu ennättännä,
 Opin taito oijennunna,
 Taito tarjona käsillä,
 Mielen mittarit lähellä;
 Nyt jo kuullut kulta rinnat,
 Sekä suret että pienet
 Suvatseisi Suomen maalla,
 Toivoisi toden perästä
 Jotta olla oppi huone
 Pitäjissä pienten lasten;
 Siitten kuulut kulta rinnat;
 Prophessorit rakkaammat
 Piispalta pian anoisi,
 Mei’än puolesta puhuin:
 Pantasiinko valmis pappi
 Vaiko vasta alkavainen
 Pienten päihen punnihtiöiksi,
 Lapsillen luvettajaksi,
 Ojennuksen antajaksi,
 Taito mielen mittariksi.
 Siitt’ kuin kuuta kaksi kolme,
 Tahi kaiken talvi kau’en
 Lapset mieltä mitto’aisi,
 Ojennusta otteleisi,
 Niin taito tasan tulisi,
 Oppi oikehen mänisi,
 Kehnommatkin kerjäläiset
 Opin saisi orpolapset.
 Kuin nyt kaikki karjalassa,
 Synkässä sy’än Savossa
 Taitavat talon isännät,
 Vielä muutkin virkamiehet
 Tuohon tuumahan tulisi,
 Pitäjässä päätteleisi
 Niitä hankkia halulla:
 Ei sitten sioiksi jäisi
 Mei’än poijat porsahiksi,
 Neitoset nenättömiksi,
 Typeröiksi tyttö-lapset;
 Sitten toiste tuonelassa,
 Taivahan isän talossa,
 Lapset meille lauleleisi,
 Muisto virttä veisoaisi,
 Karitsallen kunniaksi,
 Taivahan isän iloksi.

A[ntti]. P[uhakka].

Lähde: Maamiehen Ystävä 28.4.1849.

Antti Puhakka
Runot
Maamiehen Ystävä
1849