Keijujen kuningas
Kuka ratsain yössä ulkona lie?
 Läpi viiman ja yön isä lastaan vie;
 isä piltin on kietonut kainalohon,
 syli suojan suo, syli lämmin on.

 Pääs peität – mi, laps, sua peljättää? –
 Isä, keijujen kuningas – etkö nää?
 Sa kruunun ja laahuksen nääthän tuon? –
 Se on, lapsi kulta, vain sumua suon.

 »Tule, armas laps, sinut kanssani vien!
 Me leikimme kauniisti kaiken tien;
 kukat kirjavat viittovat virran luo,
 puvut kultaiset äitini sulle tuo.» –

 »Tule pois, soma poikanen! Tuttuaan
 tytärparveni valmis on vaalimaan;
 kisat yölliset kiitää ja keinuttaa,
 unin tanhu ja laulu sun uinuttaa.» –

 Isä, katso, tuolla sun tyttäres nään!
 Mua viitaan viittovat synkeään. –
 Sen, poikani, tarkoin ma nähdä voin:
 pajut harmaat, vanhat ne huojuu noin. –

 »Mua, laps, sulo muotosi houkuttaa;
 sinut ryöstän, jos suosioll’ en sua saa.» –
 Isä, auta, jo keijujen kuningas vie!
 Isä, voi, mitä mulle hän tehnyt lie? –

 Isä kauhuin kannusti ratsuaan,
 laps oihkiva, houriva rinnoillaan,
 hädin tuskin saavutti kartanon,
 käsivarrella lapsi jo vainaa on.

Johann Wolfgang von Goethe
Otto Manninen
Runot

cs:Ballady Göthovy/Král duchů
cs:Goetheho vybrané básně/Král kouzelný
de:Erlkönig
en:The Alder King
eo:La elfreĝo (Grabowski)
fr:Le Roi des Aulnes
pl:Król Olszyn
ru:Лесной царь (Гёте/Жуковский)
ru:Лесной царь (Гёте/Фет)
ru:Лесной царь (Гёте/Григорьев)