Punainen viiva
Punainen viiva – vielä sen piirtää saamme,
 menneiden uskojen, menneiden toivojen merkin,
 minkä me ennen piirsimme mielin herkin
 kuin viisikannan suojaksi syntymämaamme.

 Punaisen viivan nyt vedämme mielin ankein,
 rinnassa tuska ja Suomemme huomenen huoli,
 toivojen tuike jo kaikista katseista kuoli:
 taistelutahto nyt välkkyvi silmissä vankein.

 Punainen viiva – se puhuvi tuttua kieltä
 kuin veri hangella kaadetun kontion:
 hautojen yli he käyköhöt voittohon,
 jos eivät kerran kysele meidän mieltä.

28. VII. 13.