Sydämen aamu (Forsman)
Usva peitti toivon multa,
 Sydän parkaa kylmä jääti,
 Kunne sinne lemmen tulta
 Armas enkelyinen sääti.

 Niinkuin päivä, yön kun poistaa,
 Säteillen käy taivahille,
 Usva haihtuu, loitos loistaa
 Pyhä-paiste maisemille;

 Niin mun sieluun’ koitti aamu,
 Rintaan syttyi päivän selko,
 Näin sen mailta öinen haamu
 Haihtui: tuska, tyhjyys, pelko.

 Aurinko, mi poistat synkät,
 Lempi, jos sä rinnan heität,
 Mihinkäs nää päivät jynkät,
 Jolloin silmäs meiltä peität,

 Päivät pitkät, toivoo vailla.
 Aina yhtäläinen aika,
 Oleskelu Tuonen mailla
 Ilman valoa ja taikaa!