Kirjeitä Afrikasta/13.8.1890
Kirjeitä Afrikasta.
(Suomalaiseen).

Täällä — kuten kirjeen otsalta huomaatte 
— olen vielä Oniipassa. Hannula 
saapunee tänne tämän viikon lopulla 
tahi tulevan alussa, ja silloin on
minun emäntineni muuttaminen takaisin
Olukondaan — toistaiseksi. Johtokuntamme 
on päättänyt laajentaa täkäläistä
työalaamme ja on määrännyt Alén’in
ja minun Uukuambissa lähetystyötä alkamaan. 
Mitäpäs tässä siis muuta kuin
taas matkasauvaa veistämään. Lähtö
ei taidakaan sentään tulla niin aivan
pian tapahtumaan. Ondongan valtio
taivas on taas vetäytynyt synkkään pilveen, 
jotta taitaa olla parasta pysytellä
paikoillaan, kunnes ukkosen-ilma on
ohitse. Tuo hallitsija-veljesten — Kambonden 
ja Nehalen — välinen, näennäinen 
ystävyys on taaskin rikkaantunut. 
Nehale on uhannut tulla valloittamaan 
tätäkin puolta valtakunnasta.
Joku päivä takaperin oli hän lähettänyt 
tämän puolen herroille sanan, että
nämä valaisivat kuulia valmiiksi, jos
heillä on aikomus ruveta vastustamaan.
Sota on siis julistettu. Nehalea odotetaan 
jokapäivä sotajoukkeineen tälle
puolelle ilmestyväksi. Ampumavarojen
vähyys ja huono kuri hänen leirissään
viivyttänee hänen tuloaan. Sanotaan
hänen tässä joku päivä takaperin olleen
jo tulossa, mutta täytyi kääntyä tieltä
takaisin, kun muutamat vanhemmat sotapäälliköt 
kieltäytyivät seuraamasta. Urheuttaan 
ja mahtiaan osoittaakseen ryöstätti 
hän pari viikkoa takaperin muutamia 
piirikuntia Kambonden alueella.
Mutta tästä ei ollut kuningasparka tietävinään. 
Hän on hyvin raukkamainen
hallitsija, oikein niitä viimesiä nuhjuksia.
Olen kuullut kerrottavan, että hän olisi
jo aikoja sitten paennut ja jättänyt hallituksen 
Nehalelle, mutta valtakunnan ylimykset 
ovat sitä vastaan. Ei siis ihme
jos Nehale pitää häntä vain narrinaan
ja kohtelee häntä joutavanpäiväsenä
poika-nulikkana. —

Isänsä vastustelemista näkyy N. pahimmin 
pelkäävän. Ukolla onkin vahva
puolue, joka ei tahdo suoda Nehalelle
ylivaltaa. Jos N. onnistuu saamaan
isänsä pois tieltään, on veli hyvin helposti 
voitettu. Ja se näkyykin olevan
hänellä tarkoituksena. Viime viikolla
oli hän lähettänyt sisarensa isälleen sanomaan: 
”pakene, tahi muutoin kuolet;
minä tulen.” Tästä oli ukko pelästynyt 
niin, että oli vähällä järkensä menettää, 
mutta ei vaan ole uskaltanut
pakoonkaan lähteä; Kambonde kuuluu
häntä estelevän.

Näinä päivinä ei ole Nehalen puolelta 
mitään kuuluneet. Luultavasti
varusteleikse hän ryntäykseen.

Tällä kannalla ovat nyt täkäläiset
valtio-olot. Miten ja milloin ne selvenevät, 
on vielä hyvin epätietoista.
Se nyt ainakin on varmaa, että Nehale 
ei lakkaa rettelöimästä, ennenkun
hän on joko kaatunut tahi voittanut.
Melkein siltä näyttää, että Kambonden
hallitusaika lähenee loppuansa. — Levottomina 
odotamme ratkaisevaa hetkeä,
sillä sehän tietysti tulee tuntuvasti koskemaan 
meihinkin sekä lähetystyöhön
täällä. Jos Nehale pääsee yksin-valtiaaksi 
hallitsijaksi, käypi olomme täällä
hyvin arveluttavaksi tahi tulee ainakin 
oloissamme ja asettumisessamme suuria 
muutoksia tapahtumaan; siksipä emme
nyt uskalla ruveta vähiä voimiamme
hajoittamaan, ennenkun oloissa on jonkunlainen 
muutos tapahtunut. Kaikkivaltias 
Jumalamme on kumminkin aina
ja joka hetki turvamme ja varjeluksemme. 
Hän voi raa’immankin pakanan 
tuumat ja toimet kääntää ja käytää valtakuntansa hyväksi ja nimensä
kunniaksi. —

Sadeaika, kesä ihana on täällä jo
ohitse. Syksy on käsissä. Kylmät koillistuulet 
ovat ruvenneet puhaltelemaan.
Vihreät heinäkedot ovat kellastuneet,
kuihtuneet, kuolleet. Sanalla sanoen
syksy esiintyy täydessä karvassaan; ei
kuitenkaan syksy siinä merkityksessä kuin
siellä Suomessa, vaan siinä merkitytsessä 
kuin syksy-sanaa voi Afrikan oloihin 
sovittaa.

Yöt ovat olleet tässä kuussa jo hyvin
kylmät ja kolkot; eipä lämpömittari sydänpäivilläkään 
ole noussut 30°, 32° korkeammalle. 
Öillä on se laskeutunut
+ 4, + 3° — Kylmät yöt ja koillistuulet 
ovat tuoneet monellaisia sairauksia, 
varsinkin yskää ja nuhaa mukanaan. 
Sairaita on käynyt runsaasti
lääkittävänäni, keskimäärin noin 10
henkeä päivässä. Näyttääpi siltä kuin
influenza olisi jo tännekin tiensä löytänyt. 
Viime kuukausina oli se Kap’maalla 
raivonnut. — Näihin aikoihin
asti olemme me molemmat — vaimoni
ja minä — pysyneet jotakuinkin terveinä, 
mutta näinä päivinä olemme
olleet hyvin huonovointisia. Toivottavasti 
tästä sentään taas pian toinnumme 
entiselleen.

Työmme, Jumalan kiitos, kulkee tavallista 
menoaan eteenpäin. Viime
sunnuntaina kastettiin Olukondassa 52
henkilöä, enimmäkseen täysi kasvuisia.
Sanokoot vastustajamme mitä tahansa,
mutta onhan tämäkin todistus siitä, että
turhaan emme täällä työtä tee. Olkoon
tästä Herralle kiitos ja kunnia!

Toiste enemmän, jos eletään. —

1890
Suomalainen
August Pettinen
Oniipa
Uudelleen julkaistut kirjeet
Lähetystyö