Syys-virsi
Ah! suvi-aika armas
 Kun pois on kulkenut
 Ja syksy kaiti karvas
 Siahan siirtynyt.

 Kun suvi sulo antoi,
 Ne kaikki kaatuvat,
 Ja kesä kaunis kantoi
 Nyt maaksi maatuvat.

 Kukat jo kaikki kuolee
 Niin niityn ruohotkin,
 Kun halla harmaa nuolee
 Ja paha pakkanen.

 Ah! ajattele sitä
 Myös ilman ihminen,
 Kuu kuukin kuolla pitää
 Ja maaksi maatuman.

 Ei pysyväistä eloo
 Nyt ole kelläkään,
 Vaan vakinainen ero
 On kalkkihilla tääll’.

 Kun kukat talvi tappaa
 Ja maahan maaduttaa,
 Niin kuolo kunkin nappaa
 Ja kuoppaan kuljettaa.

 Siis sieluasi muista
 Kuin kallis kaiti on,
 Pois elo synnin poista,
 O, ilman ihminen!

 Ah! ole valmis aina
 Kun sua kussutaan,
 Niin Herra armon lainaa
 Ja ilon taivahan.

P[ietari]. M[ansikk]–a.

Lähde: Sanan-Lennätin 22.10.1858.

Pietari Mansikka
Runot
Virret
Sanan-Lennätin
1858