Oppipoika
Mun mestarin on häijy mies,
 Ja luja luonteeltaan.
 Hän selkäänikin antaa ties’
 Paksulta pampullaan.
 Kipeesti löi se hemmetti
 Ja vielä manas, kiroili,
 Niin että varsin hikoili
 Se häijy mestari.

 Sen illan muistan ijäti,
 Kun selkään viimeks’ sain.
 Se kirveli niin häijysti
 Ja poltti ruumiissain.
 Tuo ”ukon” pumppu kauhea
 Ruumiini oli ruhjoa.
 Eik’ siitä ollut apua,
 Vaikk’ koitin rukoilla.

 Mä köyhä, kaikkikärsivä,
 Raukka ja onneton,
 Mull’ ain on tehty vääryyttä,
 Kun olen turvaton.
 Mutt’ vartus kun ma kasvaa saan!
 Niin kohta kaikki maksetaan
 Sull’ vuorosta taas annetaan
 Pumpulla samalla!

Laihapoika.

Lähde: Työmies 3.11.1900.

Anonyymi
Laulut
Runot
Työmies
1900