Lentokoneelle
Elän suurta, totta satua:
 sinä ihmisen välkkyvä jättiläiskukka,
 hopeinen ja valkoinen iris, lentokone,
 nouset sinisestä järvestä
 valtaavan korkealle
 aurinkoisen maailman ylle.
 Sinä olet unohtanut juuresi,
 sinä olet unohtanut vartesi,
 on vain teriösi ihana kiihko:
 ylemmäs!

 Kurkistan terälehtiesi lomitse maata.
 Olen onnellisempi kuin rakastunut.
 Taivas on lähellä.
 Jumalan silmät katsovat ihmisen kukkaa.

 Uusi ihme:
 kuin laiva, joka etsii tuntematonta,
 kiitää nyt loistava teriösi etäälle, etäälle.
 Meissä on vain ilo ja hurjuus ja valloittamisen himo.
 Mikä on meidän tuntemattomamme?
 Uudet maat ovat liian vanhat meille!