Älä luota maailmaan!
Miks mieles kiinnät katooviin!
 Miks maailmaan niin luotat!
 Näin joudut aina eksyksiin
 Ja tuskat päälles tuotat.
 Kun jumalas on maailma,
 Se turvaksi on turha.
 Sen palvelus on kuolema,
 Sen ies on sielun murha.

 Kun jumalasi hukkuu tää,
 Niin keneen silloin luotat?
 Häneenkö, jolle häpeää
 Nyt teoillas vain tuotat?
 Häneenkö, jonka pyhät lait
 Sä väänsit mielin määrin,
 Joit’ aina hyvyyttä vain sait,
 Ja kaikki käytit väärin?

 Voi myöhäist’ on jo katumus,
 Kun kosto yllättääpi.
 Jos siks on jäänyt parannus,
 Niin sittenkin se jääpi.
 Siks aikanas jo ahkeroi,
 Ennenkuin ilta koittaa!
 Se autuaaks vain tulla voi,
 Jonk’ usko mailman voittaa.