Tie ja tähti
Syksyn yössä synkimmässä
 Kuljin kerran kotihin
 Yli aavan nevaniityn
 Varovaisin askelin.

 Mustaa, synkkää ympärillä
 Oli jokapuolellain,
 Usvaa unteloista henki
 Raskahasti rintahain.

 Valo kodin ikkunasta
 Vieri vihdoin silmähäin,
 Siihen silmin tähystellen
 Kiiruhdin mä sinnepäin.

 Sinne katson, jalkoihini
 Katsoa en muistakaan,
 Mutahautaan mustimpahan
 Suistun sormin sorkkimaan.

 Kun mä pääsin pälkähästä
 Taasen maalle marssimaan,
 Aijoin aivan ainaiseksi
 Tuosta tulla tuntemaan:

 Ei oo oikein, määränpäähän
 Yksiten vain katsahtaa,
 Täytyy myöskin tarkastella
 Tietä sinne kulkevaa!

1894.