Hautaus (Runeberg)
Kirkon kellot suru-äänin soivat,
 Heimolaiset hautahansa toivat
 Nuorukaisen, kukka keväimeltä
 Temmattuna täältä.

 Hiljan haudattihin nukkuvainen,
 Laitettihin kevyt kukkulainen
 Haudalle, ja risiti rauhallinen,
 Vartiaksi viimen.

 Viimeinen vel’ollisuus kun tehtiin,
 Meni suruseura; mutta nähtiin
 Jäävän alle pienen pihlajaisen
 Nuoren neitokaisen.

 Siinä illan itki neitokainen
 Vielä kun jo tähti taivahainen
 Vaalia, vapisevainen koitti,
 Surunsa osoitti.

 Hänen löysi vielä aamuloiste.
 Kuivattua silmien suloisten,
 Ristikkäistä vasten vaipununna,
 Sydän sammununna.

*) Runebergin ”Tempeltornets dystra klockor hördes”.

Lähde: Maamiehen Ystävä 26.4.1845.

Johan Ludvig Runeberg
Runot
Maamiehen Ystävä
1845