Pisareita
Salomaalla sammalesta
 Henki tuores henkäeli,
 Utu untelo yleni
 Kevätpäivän paistaessa.

 Utu tuores tuoksahteli
 Pyrkien yhä ylemmä;
 Läksi pilvyenä piennä
 Ilmankantta kaartamahan.

 Pirskutteli pilvi pieni
 Tullut synkältä salolta
 Pienosia pisareita,
 Vihmeheisiä vetosen.

 Pienosista pisareista
 Toiset lehdille lehahti,
 Kuhahteli kukkasille,
 Niillä hetken heiluellen
 Lailla helmen hopeaisen,
 Kunnes idän irju viima
 Kukan nuppua nujersi,
 Vartta väänteli väkisten,
 Puotti pienosen pisaran,
 Uuvutteli unholahan.

 Pisareista pienosista
 Toiset tulla tuiskahteli
 Läikkyville lainehille,
 Selän siintävän vesille,
 Sinne peittyen peräti.
 Toiset tuulen työntäminä
 Vaapsahtivat vuoristolle,
 Siellä uupuivat ijäksi
 Kovan kallion kolohon.

 Mutta muutamat putosi
 Kostukkeeksi kynnöksille,
 Vainioille vihrehille,
 Niittylöille nääntyville.

 Jospa joutuisi jokainen
 Pienen pienikin pisara
 Kostukkeeksi kynnökselle,
 Kylvetylle kunnakselle! –
 Silloin siintävä, sorea
 Kukka kaunis kasuaisi,
 Vilja viihtyisi vihanta
 Suomen suurilla saloilla,
 Syänmailla synkeillä.