Laulajan koto
Eipä maata mantereella,
 Eikä kullaista kotoa
 Ole Luoja laulajalle
 Virsien visertäjälle
 Tänne suouut, tänne luonut,
 Armiasti antaellut.

 Hän on outo omillensa,
 Turta tuttavillensakin,
 Ventolainen veljillensä,
 Maailmassa matkalainen.

 Ymmärrä ei ystävätkään,
 Eikä viisaatkaan välistä,
 Hänen kieltä, hänen mieltä,
 Hänen tunnon tuntehia,
 Polttoja hänen povensa.

 Ei oo maata maailmassa,
 Ei oo kullaista kotoa
 Virsien visertäjällä,
 Laulujen latelijalla.

 Turve on tupa hänellä,
 Hauta laulajan hovina,
 Tuoni toivonsa totinen.

A[ntti]. R[äty].

Lähde: Suometar 5.8.1851.

Antti Räty
Runot
Suometar
1851