Kaunis on ihminen silloin
Kaunis on ihmisen kevät:
 Nousevi kultaisna päivä,
 unelmain ruusuinen häivä
 kiehtoo ja lumoo ja – lupaa.
 Mielessä nuoren
 monta on tuulentupaa.

 Kaunis on ihmisen suvi:
 Valot ja varjot ne vaihtuu,
 unelmat työhön jo haihtuu,
 voiman ja päivän on aika,
 mieltäpä tenhoo
 elämän arvojen taika.

 Rinnassa rauhaisa riemu
 kotoisen viihtymän tuoma,
 kotoisen onnenpa luoma,
 auttaja työssä on parhain,
 altisna aina
 myötä on myöhään ja varhain.

 Työnkypsä, taistelun valmis!
 Kaunis on ihminen silloin,
 kauniimpi ehkä kuin milloin.
 Voiman ja päivän on aika,
 mieltäpä tenhoo
 elämän arvojen taika.