Kalmistossa
Kalmistossa armas
 Ruusu loisteli:
 Punapurpurassa
 Ruusun kiilteli
 Kyynelhelmi kirkas;
 Siihen katsahti
 Äidin silmä hellä:
 Senkin kostutti
 Kyynel kirkas.

 Kyynel vierähteli
 Maahan vihreään,
 Nurmi huokaeli:
 Äiti lempeään
 Unhottaa ei voine,
 Sammutella pois;
 Aamu-aurinkoinen,
 Päivyt ennen vois
 Sammua, oi!

 Mutta Jumalalle
 Äidin rukous
 Nousi korkealle:
»Anna siunaus,
 Herra suuri, meille
 Täällä armostas,
 Jotka elon teillä
 Käymme polkujasi
 Suojaa meitä!

 Kiitokseni Sulle,
 Herra, nytkin tuon,
 Koska kaivatulle
 Lapsoselle suon
 Muistihetken tässä
 Pyhän – ainian
 Häntä elämässä
 Täällä kaipajan –
 Vaan – hyvin teit.»