Kirjeitä Afrikasta/5/5
Joka lauseesen vastasi Negumbo siten,
että hän kai’un tapaisesti toisti
aina lauseen loppu-osan. Näytteeksi tuosta
mukavasta kai’usta panen tähän lukijan
hyväntahtoisella suostumuksella muutaman
lauseen tuosta edellä mainitusta
keskustelusta suomennettuna.

R.: ”Sinä tunnet meidät sekä meidän
olomme Ondongassa, meidän tapamme
ja toimemme sinä myös tiedät,
me kun jo olemme siellä kauan olleet;”

Negumbo: — ”kauan olleet.”

— ”Ondonga ja Uukuambihan ovat
lähellä toisiaan, ovat kuin yksi valtakunta;”

— ”— kuin yksi valtakunta.”

”Me emme ole kauppijaita;”

— ”— te ette ole kauppiaita.

— ”Kauppijaat kokoovat tavaroita
ja menevät”,

— ”— ja menevät.”

— ”Me pysymme valtakunnassa ja
opetamme ihmisiä;”

— ”— opetatte ihmisiä.”

— ”Me opetamme ihmisille Jumalan
sanaa ja hyviä tapoja.”

— ”Jumalan sanaa ja hyviä tapoja.”

— ”Ja niitä, jotka ottavat vastaan
Jumalan sanan ja uskovat sen, me kastamme;”

— ”— Te kastatte.” J. n. e.

Samoin on Negumbolla tapana muissakin
puhelmissa toistaa kertojan joka
lauseen loppusanat. — Keskustelun päätyttyä
kysyi Negumbo, kutka meistä tulisivat
hänen opettajikseen? Saatuansa
kuulla, että lähet. saarn. A:nin ja tämän
kirjoittajan sopisi paraiten tulla,
kääntyi majesteetti puoleeni ja sanoi
päättävästi: ”Sinä tulet, minä iloitsen.”

Puheet kun olivat puhutut ja seikat
selvitetyt sekä majesteetille hyvää yötä
sanottu, läksimme astelemaan majataloomme
”Hotel for the travelers”iin,
joksi englantilaiset kauppiaat tuota kortteeripuutamme
ennenaikaan kuuluivat
nimittäneen. Lähtiessämme lupasi kuningas
lähettää meille maitoa illalliseksi,
mutta sitäpä ei tullutkaan. Tämäkin
pikkuseikka osoittaa, ett’eivät nämä mustat
majesteetit pienimmissäkään asioissa
täytä lupauksiaan.

Ministeri Akapundja makaili koko iltapuolen
päivästä vaunuillamme. Hän
oli vähä liian usein käynyt omagongo
ja amalovupadan ääressä ja siitä tullut
huonovointiseksi. Illan hämyssä tultiin
häntä hakemaan majesteetin puheille;
mutta siinäkös oli työtä ennenkuin saatiin
ukko jaloilleen. Vasta majesteetin
edessä seisoessaan sanottiin vanhuksen
heränneen. Vähän myöhemmin tuli Akapundja
luokseni ja valitti kovaa nälkäänsä
sekä pyysi minulta ruokaa itselleen
ja kahdelle adjutantilleen. Kysymykseeni:
eikö hän hovista saa ruokaa,
vastasi ministeri, ettei hän ole mitään
syönyt sitte eilisen puolenpäivän, jolloin
hänelle annoin ruokaa palvelijoitteni
kanssa. Ukko selitti, että eilen illalla
kotiin saavuttuansa joi hän vain hiukan
omalovua, ja tänä aamuna taas
lähdimme niin varhain ja kiireesti, ett’ei
hän ehtinyt syödäkään; täällä jälleen
on hän pitkin päivää maistellut omalovua
ja tuota äskenmainittua hedelmävettä,
nyt on siis kova nälkä. Vanhus
selitti vielä että hänen on nyt kuninkaan
käskystä meneminen virkatoimilleen
ratkasemaan erästä riita-asiaa
muutamassa valtakunnan äärimmäisessä
kylässä. Hän arveli kylän olevan kaukana,
jotta hänen on kaiken yötä kulkeminen
ja huomenna jälleen oleminen
majesteetin puheilla. Oikein tuli sääli
ukko-parkaa! Toista vuorokautta olla
syömättä, väsyksissä edellisistä matkailemisista,
kova kohmelo, ja lähteä taas
laputtamaan, saamatta edes yönsydämellä
unen kautta virkistää vanhoja,
väsyneitä raajojaan! Puurolla, jota
ukko hät’hätään valmisti antamistani
jauhoista, vähän nälkäänsä tyydytettynä,
lähti hän virkamatkalleen.

Seuraavana, 22 p:nä aamupuolella
kutsuttiin meitä majesteetin puheille.
Haaremin edustalla meitä taas vastaanotettiin.
Tällä kertaa ei ollut pitkiä puheita,
tavallinen tervehdys vain. Iltapuolella
lupasi kuningas kutsuttaa meidät
taas hoviinsa. Jo edellä puolen päivän
ilmestyi ministeri Akapundja vaunuillemme
ja kertoeli yöllisen matkansa
hyvin onnistuneen. Ukko oli, näet,
saanut riidat sovitetuiksi ja lehmän vaivoistaan.
— Puolisen jälkeen saimme
taas kunnian pistäytyä majesteetin puheilla.
Noin tunnin aikaa kaikellaisista
puheltuamme, ilmoitimme kuninkaalle
seuraavana päivänä aikovamme lähteä
paluumatkalle. ”Niin, te lähdette”, arveli
majesteetti istahtaen viereeni ja
otti tupakka-pussin taskustani, mutta
pahaksi onneksi — ainakin ottajalle —
olikin se tyhjä. Pussini kun nyt kieltäytyi
tekemästä majesteetille palvelusta,
sai R:n piippu kunnian pistäytyä hänen
korkeutensa suussa. Sanaakaan lausumatta
otti hän sen R:n hampaista ja
pöllähytteli siitä paksuja savupilviä.

Hovista lähtiessämme ilmoitti kuningas
tulevansa meitä vielä sinä iltana
vaunujemme luona puhuttelemaan.
Mutta kun olimme vaunuillemme päässeet,
tuli lähettiläs sanomaan, että kuningas
tulee luoksemme vasta huomenaamuna.
Käskimme lähettilään 
 herralleen, että, jos tämä tahtoo
meitä vielä tavata nouskoon varhain
ylös, meidän kun on aikaiseen lähteminen.
Mies poistui, mutta tuli kohta
takasin ja ilmoitti, ett’emme saa lähteä
ennenkuin majesteetti on käynyt meitä
hyvästijättämässä. Illan kuluella kun satoi
jotenkin vahvasti, oli ministeri Akapundja
pistäytynyt vaunujeni takapuolelle
sadetta pakoon ja laskeutunut levolle
vaunujen takakistulle. Minä kun
menin kistusta jotakin ottamaan, tapaan
hänen ylhäisyytensä kistunkannella sääret
pystyssä unta ottelemassa. Suurella
vaivalla sain hänet heräämään ja
pois lähtemään. Kistun jätettyäni kääriytyi
vanhus vanhaan säkkiin ja pistäytyi
jälleen kistulle lepäämään, mutta
kuinka hän siinä lienee käännellytkaän,
tapahtui ukko-paralle sellainen onnettomuus
että putosi alas kistulta saaden
aika kolauksen vanhaan kalloonsa. Vähän
koomillista oli nähdä ministerimme
vähän aikaa maassa piehtaroittuaan
ryömivän ulos säkistä.

1890
Suomalainen
Uudelleen julkaistut kirjeet