Diogenes
Ei voitoiltanne aimoilta alaa riistä
 mun askeleeni, en tiellänne aio seistä;
 te saakaa seppeleenne ja riemu niistä
 ja kiistaa käykää, kell’ ylin seppeleistä.

 Ja kultakuormin – ne lie sulot selkäpiistä –
 te muurit nouskaa. Min lyhtyni näytti teistä,
 niin ontto mulle tyhjin ei tynnyreistä. –
 En sillä kiistämöllä ma koskaan kiistä.

 Sotaanne käykää, voittajat, joit’ ei voita
 jumalat kuolottomatkaan. Terveet halut
 teiss’ elää ruokkia rumpuja, markkinoita.

 Ei nosta kateuttani kaupankalut.
 Ma iällänne, Aleksanterin-alut,
 ma olin kadottanut jo maailmoita.