Muistan
Huoneessani himmeässä
 muistan, kuinka pilvet loisti
 syvin sinivärein kerran
 hämärtyissä maan.
 Mutta tuuli pilvet poisti
 voimakas, ja tähdet Herran
 säteilivät pimeässä
 iltaan valtavaan.

 Muistan suviruskon loimun,
 muistan aamun helmisateet,
 muistan kukkaniityn huuman
 suvi sylissään.
 Muistan ihollani kuuman
 päivän suudelman ja kateet
 kaislat, kun ne vitkaan soi mun
 soutaa selkeään.

 Armas aalto mua kauloi,
 syvyyksissä sädeleikin;
 kaiken taivaan kullan, sinen
 vilvoittuen näin.
 Lasihuiluin rastas lauloi –
 Sitten syksy minut veikin
 loppumaton, lopullinen,
 seinäin taakse jäin.