Maatalo
Nyt levittänyt verkkonsa jo ilta on
 sinestä vuorten meidät alas ajain.
 Kuin venheet usvassa ne ui. Käs kuutamon
 niin hiljaa ohjaa suuntaa vaeltajain.
 Sen katse lyijyn lailla laaksoon sukeltaa,
 miss’ yllä talon hämy sauhuaa.
 Me paviljonkiin käymme käsikkäin.

 Ja palvelija kukkaportin avaa.
 Hipaisi helmaa heinä helähtäin.
 On, prinssi, kanssanne tääll’ lumoavaa
 näin olla vaipuneina jutteluun.
 Kukitte lailla nuoren aprikoosipuun...

 Ei viini viiniä, vaan tuoksua se lie.
 Ma laulan tuulesta, mi huminoi.
 Tie taivaan vasta minut hautaan vie,
 kun aamu kyyhkyn lailla kaukaa soi.
 Ma teidät juotan juopumuksein hurmiolla!
 Myös kierto juopunut on maalla, auringolla.

Li Bai