Matkailijat näkevät tavattoman suuren hylkeen sekä jääkarhun, joka uhkaavaisena lähestyy heitä
Ihailevat matkamiehet
 ensin kummaa näköalaa,
 sitten heidän sydämensä
 ruokaa ynnä juomaa halaa.

 Loppueväitään he siksi
 istuu syömään vieretyksin,
 mutta huomaavatkin kohta,
 etteivät he ole yksin.

 Katsehensa kun he luovat
 laajan jäisen lautan kylkeen,
 kellivän he huomaa siellä
 suunnattoman suuren hylkeen.

 Tuumailevat, että eläin
 tuo ei liene vaarallinen,
 kun sen katse on niin kaunis,
 ikävöivä, ihmeellinen.

 Näky kumma lautan laitaan
 toisen sitten silmät johti,
 karhu valkea näet suoraan
 tallusteli heitä kohti.

 Virkkoi kissa: »Paras, että
 tuota emme liki päästä,
 jos se kimppuhumme pääsee,
 ei se varmaan meitä säästä.»

 Silloin karhu onkin aivan
 matkaajain jo kintereillä,
 niin ett’ onpa tavallista
 kiivaampi nyt kiire heillä.

 Kissa lentolaivaan laukkaa,
 jäljessä sen seuraa lapset,
 tuulessa vain hulmahtavat
 silloin matkamiesten hapset.

 Kohta taasen on se laiva
 ilmassa jo korkealla,
 avosuin vain seisoo karhu
 töllistelien nyt sen alla.