Käänny lavealta tieltä!
Käänny, sielu, syntitieltä:
 Perikatoon synti vie!
 Älä seuraa mailman mieltä,
 Jos se mieluistakin lie!
 Mailma lupaa, ei voi täyttää,
 Pahaa antaa, hyvää näyttää,
 Orjanaan sua hetken käyttää,
 Imarrellen, kiitellen,
 Viimein hylyks heittäen.

 Moni itsens’ iloll’ liittää
 Tuohon huonoon isäntään.
 Mutta lausu: kuka kiittää
 Sitä kuolin-hetkellään!
 Kukin itkein silloin soisi,
 Että Herraa kuullut oisi:
 Oi jos armon-aikaa voisi
 Jatkaa vielä hetkenkin,
 Tieni huonot hylkäisin!

 Mut jos Herra kuulee heitä,
 Jatkain heidän eloaan,
 Useimmat taas harhateitä
 Heti lähtee kulkemaan;
 Päätöksensä unhottavat,
 Synnin virtaan uppoavat,
 Jumalisten seurat, tavat
 Liian ahtaiks arvellen,
 Lihan mieltä seuraten.

 Näin sen synti pimittääpi,
 Ken sen orjaks antauu
 Totuus sille vieraaks jääpi,
 Sydämensä sokeutuu.
 Ei hän vaaraa nähdä saata,
 Synneistään ei malta laata,
 Mailman syliss’ tahtois maata,
 Kuin laps’ äidin helmassa.
 Silloin saapuu kuolema.

 Vieras ankara ja vakaa
 Kuolema on kaikille.
 Sielu, ällös torku, makaa,
 Ettei salaa saapuis se!
 Ijäti se silloin kestää,
 Taivaan autuudesta estää.
 Mut sen voittaa se, ken pestään
 Puhtaaks elon virrassa,
 Terveeks synnin taudista.

 Käänny, sielu, kuolon tieltä,
 Riennä maahan elämän!
 Kuule Vapahtajas mieltä!
 Hän voi sinne viedä, hän,
 Tehden heikon väkeväksi,
 Sokeen saattain näkeväksi.
 Taivaan Isän ystäväksi
 Pääsee kauttaan syntinen.
 Seuraa ääntä Jeesuksen!