Murhe-Hyräily tuomarin rouvan Margaretha S. Charlotta Forstén’in kuoleman sanan kuullessa
Taaskin kuolon kellot soivat –
 Murhe-sanoman ne toivat,
 Mieltä murtavan!! – –
 Kuin on rouva rakastettu
 Elämästä erotettu,
 Kautta kuoleman. –

 Toimellista luontoansa,
 Lempivätä tuntoansa,
 Koti kaipoaa. –
 Myöskin jotka tunsit häntä,
 Suru niitten nyt sydäntä
 Kovin liikuttaa!! – –

 Lapsens itkee ääressänsä
 Murhe heidän mieliänsä
 Syvä, runtelee, –
 Mutta hellän puolisonsa
 Kova surun kohtalonsa
 Mihin verrannee; – –

 Kuin hän näki kumppaninsa
 Rakkaan elon toverinsa
 Hänest luopuvan – – –
 Ja sen sykkivän sydämen
 Hälle armahimman ennen,
 Tunsi sammuvan! – – –

 Mutta murhe heittäkäämme!
 Valmistakaam’ itsiämme
 Mekin kuollollen. –
 Sielumme on taivahalta,
 Etsikäämme Jumalalta
 Onni ijäinen!! –

 Niin me yhdistyä saamme
 Kanssaan, – jota kaipoamme
 Haudan takana. –
 Siel’ on ilo, siellä riemut,
 Siellä rakastavain sielut
 Tapaa toisensa!!! –

H[eikk]. W[irta]–nen.

Lähde: Tapio 20.6.1868.

Heikki Wirtanen
Runot
Tapio
1868