Kuutamolla
On kuutamo-ilta.
 Satumaisen viehkeä valaistus
 Yli seudun on.
 Maa on kuni Jumalan ajatus,
 Niin valtava, verraton.

 Ma käyskelen tietä
 Neitseellisten koivujen saartamaa
 Ja ne kimmeltää.
 Suurta rauhaa Jumalan julistaa
 Nyt metsä, vuoret ja jää.

 Mun syömmeni värjyy,
 Hurmauneina sieluni kielet soi.
 Rauhaa Jumalan,
 Pyhäkössä luonnon se unelmoi
 Kera taivahan tuikkivan.

 Miks tuonelan tietä
 Yhä kolkon synkäksi ajatella?
 Se on huurteisten,
 Neitseellisten koivujen saartama
 Ja lempeän valoinen. –

 On kuutamo-ilta.
 Satumaisen viehkeä valaistus
 Yli seudun on.
 Maa on kuni Jumalan ajatus,
 Niin valtava, verraton.