Kahvilan ikkunasta
Kadun hämyssä nään sun,
 kuva, jonka luo
 läpikuultava lasi.
 ja katsomaan jään sun
 utukasvojasi.
 Minun lienevät nuo.

 Läpi hyisen hämyn
 epätoivoinen säen
 polon silmäs kiiltää,
 läpi hyörinän, rämyn.
 Sua pyörät viiltää
 ja anturat väen.

 Sano, maailman tiellä
 miten osamme on;
 Kuva lienetkö sinä
 vai sinunko siellä
 lien heijastus minä,
 kuva olematon –?