Perintöosa
Kaks vuosikymmentä kiitänyt
 Oli tapaansa tunnettuun,
 Nuo, jotka mun kasvatti jockeyks
 Elon hauskahan urheiluun.

 Isän, äidin muistolle siunaus,
 He tarkoitti kaunista niin,
 He valmiiks raivatun tieni
 Koki verhoa kukkasiin.

 Ma kaikkea hyvää tekisin,
 Jot’ei tehdä he voineetkaan,
 Ma löytäisin onnen, jot’eivät
 Isät löynnehet konsanaan.

 Mut niin tuli aika ja mietteitä toi,
 Ja jo himmeni maailmain,
 Myös mun kävi matkani hautaan
 Elon vanhaa vauhtia vain.

 Mun itsellein tuli raivata tie,
 Mitä lie he jo tehneetkin,
 Ja mun tuli kysellä samaa,
 Jota kysyi he aiemmin.

 Ma saisin myös samat vastaukset,
 Kuin vanhemmat eläissään,
 Ja ma neuvoisin nuoria noita,
 Mitä löynnyt en, löytämään.

 He kaikkea hyvää tekee niin,
 Jot’en tehdä mä voinutkaan,
 He löytää onnen, jot’eivät
 Isät löynnehet konsanaan!