Leivonen (Hirvonen)
Leivonen taas taivaan alla
 Lempiästi visertää!
 Ja äänellänsä ihanalla,
 Korkeihinta ylistää.

 Kohta kevään tultuansa
 On hän valmis tulemaan
 Tänne Suomeen, ilossansa,
 Laaksoihimme laulamaan.

 Koskan kuulen taivahasta
 Lauluäänen kajaavan:
 Niin se sydämmeeni nostaa
 Ilon, riemun, runsahan.

 Laulun-ääni kuuluu aina
 Kauniin suven ajalla:
 Kuin tuo armas lintu laulaa,
 Tuolla sini-taivaalla.

 Hän on se, kun laaksojamme
 Laulullansa kaunistaa.
 Hän on se, kun Suomellemme,
 Ensin suven toivottaa.

 Mutta syksyn tullessansa
 Täytyy hänen lähteä
 Kallihista Suomestansa
 Suruisella mielellä.

 Sitte loppuu laulun-ääni
 Ihanista laaksoista.
 Silloin syntyy surun mieli; –
 Pois on suvi ihana.

[I]–s[a] –k H[irvone]––n.

Lähde: Sanomia Turusta 10.5.1859.

Isak Hirvonen
Runot
Sanomia Turusta
1859