Kevät-aamu (Ekberg)
Ei toki lie sulosempaa nauttia loistoa muuta,
 Kuin mitä synnyttää Pohjolan loistava yö.
 Tokkopa vaihtasin kauneuttaan etelän kevät-öihin,
 Tokkopa aamua sen jättäsin konsanahan! –
 Ootko sa, veikkoni, loistoineen kevät-aamua nähnyt
 Ootko sa nousua sen muistanut katsoakaan?
 Katsele! nuorena rintasi kun yhä hehkuvi vielä;
 Aikasi rientävä on, nyt sitä katsele siis!
 Siinä sä näät ajan nuoruuden, tuon loistosen aamun
 Sointuvan yhtehen niin, kuin olis armahat nuo.
 Yöhön, päivähän verrattuun, kun loistavi päivä,
 Poistuvi varjoton yö – Pohjola valkenevi.
 Kultahan kuusikot luo salojen kevät-aamutar tuolla.
 Kultahan luo salomaat, kultahan kukkulat myös.
 Vainiot verhoin vehrehineen sulo kastellen kätkee,
 Lämpöä heltehen kun lähtevät nauttimahan.
 Lintuset laulaen kuoroineen elähyttävät työhön
 Ihmiset, luontoki muu alkavi toimia taas.
 Kaikki nyt lähtevät yölevoltaan, ilo täyttävi rinnat,
 Kaikki nyt puuhailee, päivä kun koittanut on. –
 Kuule! sä nuori jos oot sekä syömesi sykkivi maalles,
 Nouse jo katsomahan: – Pohjolan mennyt on yö;
 Nouse jo toimimahan, kun maallesi henkinen aamu
 Koittavi noin valonen, nouse, nyt aika jo on!

L[auri]. O[lli]. E[kberg].

Lauri Ekberg
Runot