Puutarhassa (Mombert)
Ei himoiten, mut täynnä rakkautta
 käyn luoksesi ja kysyn suita hiljaa:
 Sä minut tahdotko?
 Näin kevään aikaan istun mielelläni
 puutarhain kastehisten siimekseen,
 kun tuulenhenki tulvii kukkasaran yli.
 Puutarhurin jos vanhan kohtaisin,
 mä puhun mielelläni hänen kanssaan neljänneksen,
 niin, hänen pensaistaan ja hänen maastaan.
 Ja lintu laulaa puussa.
 Me puhelemme, mekin: mitä puhelevat ihmiset.
 Jos silloin otan puusta lehden
 ja panen suureen kätehesi sen,
 niin sinä tunnet sen: on sydämeni sinun.

Alfred Mombert
Runot