»Omnia mea mecum porto»
Kaiken omasi mukanas kannat,
 sieluni, niinkuin Simonides.
 Kokosit itselles juuri sen verta
 kuin sinun mahtui kantamuksees.
 Keskellä elämän myrskyistä merta
 tää joka kerta
 tuo ilon murheesees:
 Kuin runoniekka Simonides
 kaiken omasi mukanas kannat.

 Omaisuutesi mukanas kannat,
 loistavan telttas, Simonides:
 Yllesi jäi sinikupooli taivaan,
 minne sa muistatkin vaeltanees.
 Et karavaanistas joudu sa vaivaan:
 Maihin ja laivaan
 viet omat askelees.
 Merelle, maihin, Simonides,
 askeles aina sa mukanas kannat.

 Omaisuutesi mukanas kannat,
 ruhtinashiippas, Simonides.
 Loistoa timantti Pohjantähden
 huipusta sen luo vaelluksees.
 Kalleus säihkyy kaikkien nähden
 arvosi tähden,
 yöks sitä riisu et ees.
 Öin sekä päivin, Simonides,
 päässäsi ruhtinashiippasi kannat.

 Omaisuutesi mukanas kannat,
 ruhtinasvaattees, Simonides.
 Päivisin käyt valodolmaanissas,
 illaksi vaihdat sen ruskoisees.
 Öin sysimustassa manttelissas
 unelmissas
 käyt kera saattuees.
 Ruhtinasvaattees, Simonides,
 silkkiset viittasi mukanas kannat.

 Omaisuutesi mukanas kannat,
 ruhtinasvuotees, Simonides.
 Tähdikäs on lepokammios katto,
 saat maan untuvat pieluksees,
 peittos on nurmikon silkkinen matto.
 Henkipatto,
 niin nukut rikkautees,
 jonka sa niinkuin Simonides
 hautaasi asti mukanas kannat.