Kuningas Kaarle XII
Kah, Kaarle sankar’ uljas!
 Hän seisoi savussa,
 Kädessään miekka paljas
 Hän riensi juoksussa.
 Nyt poiat valtain riidat
 Raudalla ratkaistaan!
 Pois tieltä – – – –!
 Nyt auttaa miehuus vaan!

 Poialta Vaasan pantiin
 Mies vastaan kymmentä,
 Sen kuului sankar’-oppiin:
 Joll’ ei vaan sydäntä
 Tai mieltä kuolla ollut,
 Hän lyötiin rakohon.
 Ei Europpaa totellut
 Tää poika parraton.

 Hän valtaa vastaan kolmen
 Kuninkaan väkevän
 Seisoi uhalla mielen,
 Kun jumal’ jylinän.
 Harmaapäät valta-viekkaat
 Paulansa viritti,
 Vaan aivoitukset riettaat
 Hän kohta kukisti.

 Sydän niin suuri, jalo
 Sen sykki povessa,
 Se totuudesta palo
 Ilossa, huolessa.
 Ei onni häntä voinut
 Kukistaa kovakaan,
 Hän paeta ei tainut,
 Hän kuolla taisi vaan.

 Hautaansa tähdet öiden
 Valaisseet kauvan on
 Ja sammal sadan vuoden
 Luut peittää urohon.
 Ah, suuruus maailmassa
 On luotu katoomaan,
 Muistonsa Pohjolassa
 On kohta satu vaan.

 Vaan vanha Svea vielä
 Sen satuu kuuntelee,
 Ja kurjain huuto siellä
 Uroosta vaikenee.
 Varjossa Pohjan vuorten
 Sen henki elää nyt.
 Unesta sadan vuoden
 Se taas on herännyt.

 Sä Svea kammiolla
 Notkista polvesi.
 Ah, siellä mullan alla
 On suurin poikasi!
 Ihaillen historjakin
 Siun’ astuu oppimaan.
 Siell’ uros-intoakin
 Saa Ruotsin kunnia.

Lähde: Suometar 2.12.1859.

Esaias Tegnér
Runot
Suometar
1859

sv:Kung Karl, den unge hjälte