Muisto (Kaatra)
On muistoja, joit’ ei aika
 ja vuodet viedä ei voi.
 On muistoja, joiden taika
 on, että ne aina soi.

 On muistoja kalman kauhun
 ja muistoja murheiden,
 on tyynen ja myrskyn pauhun
 ja lemmen ja lapsuuden.

 Yks muisto on kylmä ja jäinen
 yks kevättä kuiskailee,
 yks muisto on syksysäinen,
 yks päivänä hymyilee.

 Ja vaikka ne hetkeks heittää
 ja jättävät ihmisen,
 niin kohta ne taasen peittää
 utuvaipoin verhoten sen.

 Sulo-muisto on myöskin mulla
 on muisto, mi haihdu ei.
 – Sanos tyttöni, onko se sulla
 vai joko sen vuodet vei?

 Se on muisto, mi synkän hetken
 ihan taivahan riemuks luo.
 On muisto, jok’ aatosretken
 sinitaivaan siintohon tuo.

 Ja vaikka se joskus kantaa
 mun tuskihin Tuonen maan,
 niin riemuja myöskin se antaa,
 Jumal-onnen siltä mä saan.

 Ja rakas se mulle on siksi!
 Yli yön sekä murheiden
 se on kuni päivyt. Miksi,
 kuin unhoittaisin mä sen?