Nälkämaan lapsi
Hyvin ruokki pettu
 sinut osaas suureen.
 Et nöyrtyä taida
 sen alttarin juureen,

 mesileipiä onnen
 mi nälkähäs jakaa;
 – kuin ravittu kaarrat
 väen kärkkyvän takaa.

 Elon almuja hymyin
 nyt hylkiä jaksat,
 petun karvaan kerta
 kuin ruhtinas maksat,

 kun taivaat lankee
 sun jalkojes juureen,
 ja taattosi kutsuu
 sinut osaas suureen.