Palmuballaadi
Se tyttö oli Hilta
 ja poika oli Heikki,
      se Hilta
      joka ilta
 Heikin polvilla leikki.
 Tuli todeksi se leikki,
      kun Heikki
      oli Heikki
 ja Hilta oli Hilta,
 mi polvilla leikki...

 Kun palmuaamu koitti
 niin Hilta se soitti:
      onks’ Heikki,
      nyt leikki
 sun mielessäsi?
 Täm’ on ystäväsi.
 Eiks’ lähdetä metsään
 ja poimita palmuja,
 ja oteta, anneta
 rakkausalmuja?»

 Näin vastasi Heikki:
»se sopii se leikki.
 Oon ylös jo nousussa,
 yks’ jalka jo housussa.
 Tule paikkahan tuttuun,
 mä hyppään jo nuttuun
 ja sitte ne käy taas
 asiat juttuun.»

 Elo oli kuin satua,
 he astuivat katua
 siksi kun pääsivät
 puistikkoon.
 He poimivat paljon
 pajuista palmuja
 ja ottivat, antoivat
 rakkausalmuja.
      Se Heikki
      oli Heikki,
 mi tunteilla leikki
 ja Hilta oli Hilta,
 min oma oli Heikki.
 Hän sanoi: »Heikki...
 No ... siunakkoon...
 No ota, väsynyt,
 altis mä oon...

 He kävi kuin sadussa:
 he saivat toisensa
 ja palmusta tultua
 naivat toisensa:
      oli Hilta
      nääs Hilta
      ja Heikki
      oli Heikki
 mi hurmas’
 ja huimas’
 kun tunteilla leikki.
 Sen aina he muistaa,
 kun poimivat palmuja
 ja ottivat, antoivat
 rakkausalmuja.

Kasperi Tanttu