K. A. Castrénin haudalla
Meiltä päivän matkan päättää ilta,
 Uupumus kun silloin saavuttaa,
 Päivä sulosilmäns’ matkaajilta
 Synkkään öiseen vaippaan piilottaa.

 Sulta kesken päättyi päivän matkais,
 Päivyesi laski noustuaan,
 Tuonen kolkko kalpa tiesi katkais,
 Joka seppelöi Sun toivollaan.

 Nuorna korjas Sinut taltehensa
 Hauta synkkä, syvö, pohjaton;
 Tuoni kutsui Sinut tuvillensa,
 Tuoni, rautakoura armoton.

 Mutta voisko hauta olla Sulle
 Kolkko, povess’ armaan Suomenmaan?
 Ei! – Se niin voi olla vihatulle,
 Vaan ei rakkahalle milloinkaan!

 Hautais täss’ on Sulle äidinhelma,
 Helma hellä, sulo, suruton;
 Laps’ oot tämän äidin tuuditelma, –
 Helmassaan on rauhas’ verraton!

 Lepää rauhass’, nuku suloisesti
 Äidin helmass’, lapsi Suomenmaan!
 Äiti Sua aina vakaisesti
 Viihdyttääpi lempilaulullaan!

Kansalainen [Isak Hirvonen].

Lähde: Uusi Suometar 28.4.1873.

Isak Hirvonen
Runot
Uusi Suometar
1873