Herra etsii uskoa
Sun silmäs etsii uskoa, oi Herra,
 Sill’ usko yksin voittaa maailman,
 Ja uskon kautta Abrahamkin kerran
 Kutsuttiin ystäväksi Jumalan:
 Uskolla Israel pääs sorron alta;
 Uskolle virtaa armo Golgatalta.
 Ei pysty siihen nuolet saatanan.

 Oi lahja kallis on tuo lahja taivaan;
 Se vapauteen munkin kurjan vie;
 Se helpoituksen tuottaa tunnon vaivaan;
 Sen kautta elon lähteell’ aukee tie;
 Se ajan lapsen nostaa ijäisyyteen.
 Niin kyllästyn mä mailman ystävyyteen,
 Jos kuinka lihalle se mieleen lie.

 Se sielu mailman ystävyytt’ ei halaa,
 Ken löytänyt on Isän sydämen.
 Ain’ ylöspäin sen mieli kaihoin palaa,
 Ja ylhäällähän koti onkin sen.
 Tää koti alhaall’ on vain matkamaja,
 Miss’ uupuneena korpivaeltaja
 Saa suojaa helteeltä nyt hetkisen.

 Sä etsit uskoa, oi Herra, multa,
 Voidakses henkes minuun vuodattaa.
 Josp’ uskon’ ois kuin puhdistettu kulta!
 Kuin tuli, joka kuonat eroittaa!
 Kuin kuvastin, miss’ ijäisyyden kuvat
 Sieluuni kirkkahina heijastuvat!
 Kuin aamukoi, mi päivää ilmoittaa!

 Siks puhalla, oi Herra Jeesus, minuun
 Sun valkeutes voima taivainen,
 Ett’ aina uskossa mä katson sinuun
 Ja unhotan niin kaiken maallisen,
 Ett’ aina sinuss’ elää voin ja kuolla,
 Niin noustakseni eloon taasen tuolla,
 Miss’ usko vaihtuu näkemisehen!