Hengen vapaus
»Luonto kahleess’ on, ei tunne’
 Vapautta laisinkaan;
 Henki vapaa, pakotonna,»
 Niinhän aina ho’etaan.
 Minun nähden, kaikk’ on toisin:
 Luonto vapaa, uhkuvaa
 Elämätä kehitellen,
 Hengen orjuus kuristaa.

 Kasvi maasta juurillansa
 Imee voimanestehet,
 Päivä sille kultiansa,
 Taivas kastehelmiset:
 Kukka kasvaa, kaunistuupi,
 Päähyt maasta ylenee,
 Kunnes kypsä hedelmä ja
 Siemen maahan varisee.

 Uusi kevät uuden idun,
 Itu uuden siemenen
 Kasvattaapi, siten siirtyy
 Kasvi, aina säilyen:
 Ikinuori, kukkivainen
 Kevät sitä kasvattaa,
 Syksy tuulin, sateinensa
 Uuden kylvön toimittaa.

 Vapaasti se kasvaa, kukkii,
 Kypsyy, kylvää siementään:
 Missä siin’ on sortovalta?
 Toisin henki kytketään:
 Se ei saata vapautta
 Haluta, ei harjoittaa,
 Sitä halki aikakautten
 Pakko raskas rasittaa.

 Hengen suuret aatevirrat
 Konsa pyrkii laskemaan
 Lohdukkeeksi ihmiskunnan
 Uuden elon maailmaan,
 Silloin vainon murhahenget
 Verisillä käsillään
 Heti tiet’ on sulkemassa
 Vapauteen, elämään.