August Uotila
Nuorukainen, Suomi vanhimpasi
 Siunaava on aina muistoasi,
 Siunaava on nuorta eloasi,
 Vaikka varhain sorruit pois.

 Elithän sä nimes aamukoiton,
 Saithan nähdä työsi ensi voiton,
 Kuulla sait jo mainees alkusoiton
 Kunniaksi Suomenmaan.

 Vaikk’ ei neros kauan saanut luoda,
 Ihanteitas maalles ilmituoda,
 Henkes kuvia ei monta suoda, –
 Lepäät kaihottuna sa!

 Haudallas – ei kotikuusi siellä
 Huminoi, mi sulle kaihomiellä
 Suruamme suurta äidinkiellä
 Suloisesti kuiskoais.

 Mutta tuuli, joka siivin liitää
 Halki ilmojen, se luokses kiitää,
 Tervehdyksen tuoden, kertoin siitä
 Maasta, joka kalliin on.

 Suomen pääsky, ollen talvitiellä,
 Levähtäissään palmupuussa siellä,
 Sulle visertelee kaihomiellä
 Viestin synnyinmaastasi.

 Silloin kuuntelee sun henkes heitä,
 Silloin muistelet sa armas meitä;
 Viestin sulta, tullen taivaan teitä,
 Tuopi tuuli, pääsky taas.