Orvon valitus
Eipä muut muretta tunne,
 Kanna mieltä katkeroa,
 Vaan minä murehen tunnen,
 Kannan mielen katkerimman.
 Ilossahan muut elävät,
 Leikissähän leikahuvat;
 Minä hoikka huolissani,
 Palo pakko-päivissäni.

 Eipä tieä toinen toista,
 Toinen toisen miel’aloa;
 Eikä tieä yksikänä,
 Ymmärrä yheksänkänä
 Tämän pääsken päänsisusta,
 Tämän allin mie’aloa,
 Mitä mielessä makavi,
 Aivoissa ajattelevi.

 Jopa jou’uin joutavaksi,
 Jou’uin joutavan jälille,
 Koukkupolven polkumille;
 Isä heitti, äiti jätti,
 Jätti jäisille jälille,
 Sukat uutiset unohti;
 Minä jäin kuin jänön poika
 Jäälle jääkerrehtämähän,
 Palolle papattamahan.

 En tieä poloinen poika,
 En poika polonalainen,
 Kunne kurja kulkenemme,
 Vaivainen vaeltanemme:
 Jalanko juurehen Jumalan
 Ristuksen ristin tyköhön,
 Pyhän hengen pyy’ännöihin!

Waronen.

Anonyymi
Runot