Kaledonia
Suven maat muka myrteistä ylpeillä voivat:
 siell’ uhkeita tuoksuja, lounainen, tuot!
 Mua viehtävät rotkot ja rintehet loivat,
 sanajalkain ja ginstien kätkemät vuot.
 Mua viehtävät viidat ja pihlajat lehtoin,
 miss’ siimeissä mulla on mökki ja lies;
 haan kielojen keskellä useinpa ehtoin
 käen kukkuissa siellä on, Hanna, sun ties!

 Jää lounahan leyhkissä raskaiksi rinnat,
 Kaledoniass’ siuhuvat raittihit säät!
 Suven mailla on puistoissa ylvähät linnat:
 vain sortoa siellä ja orjuutta näät!
 Sulo tuoksujen huumat ja kiehtovat keimat,
 ne hyljätä voit, Kaledonian mies;
 kuin tunturin tuulten on retkesi reimat,
 ja on ainoa kahlehes armahan ies!