Hanhenmarssi
Ei vietetä ensimmäisiä
 On hanhen monopooli
 ja roomalainen rooli
 pelastaa Kapitooli:
 ka-kaa, ka-kaa, ka-kaa!

 En moiti hanhenpäitä,
 on niissä niitä näitä,
 on muuta niiss’, ei täitä:
 ka-kaa, ka-kaa, ka-kaa!

 On valpas silmäluomi:
 pelastuu pieni Suomi
 kuin muinoin suuri Ruomi:
 ka-kaa, ka-kaa, ka-kaa!

 Ei tartu hanheen vesi,
 jos hankasi tai pesi.
 Saat itse silmillesi:
 ka-kaa, ka-kaa, ka-kaa!

 Vaan kettu hiipii hiljaa –
 on hanhet ketun viljaa,
 se puhu ei persiljaa:
 ka-kaa, ka-kaa, ka-kaa!

 Se vanha, viisas kettu,
 se Herran armoitettu,
 hihittää: Hellallettu!
 Ka-kaa, ka-kaa, ka-kaa!

 Se siin’ ei suotta kiistä,
 se sieppaa niskapiistä,
 niin että lähtee niistä:
 ka-kaa, ka-kaa, ka-kaa!

 Niin loppuu hanhen loru,
 sen koommin ei se toru,
 mutt’ uusill’ uus on poru:
 ka-kaa, ka-kaa, ka-kaa!

 Ne valvoo, muut kun makaa;
 käy hanhenmarssi vakaa,
 yks ääntää toisen takaa:
 ka-kaa, ka-kaa, ka-kaa!

 Yks seuraa toisen perää,
 ei erimieltä herää,
 yks aate kaikki kerää:
 ka-kaa, ka-kaa, ka-kaa!

 Maan vanhan, rakkaan rallin
 ei mennä mullin-mallin
 suo tahti hanhitallin:
 ka-kaa, ka-kaa, ka-kaa!

 Pois hanhein halveksunta!
 Muu missä hoitokunta
 niin valpas, vailla unta:
 ka-kaa, ka-kaa, ka-kaa!

 On päätä niill’, on kaulaa,
 on maksaa monta naulaa,
 ne marssii ja ne laulaa:
 ka-kaa, ka-kaa, ka-kaa!

 Ne hoitaa, valvoo vaalit,
 maat, markat, kapitaalit,
 on täynnä arsenaalit:
 ka-kaa, ka-kaa, ka-kaa!

 Ah, kauniit kassamarkat,
 ne niistä niin on tarkat.
 Hei, kuomat, kumoon sarkat:
 ain’ eläköön ka-kaa!

 Ah, valkohanhet armaat
 ja kirjavat ja harmaat,
 päät pienet, paksut parmaat,
 ah, autuas, ka-kaa!