Niinkuin merten myrskysäillä
Niinkuin merten myrskysäillä
 Laine toistaan tavoittaa,
 Vuoroin vuoreks kuohahtaapi,
 Vuoroin laaksoks lankeaa.

 Niin mun mielein aallokossa
 Riemut, murheet vaihtelee,
 Suistuu milloin syksyn yöhön,
 Milloin taivoon taistelee.

 Laine suuri, lakkapäinen
 Vaatii synkän syvänteen,
 Valo kirkas keskipäivän
 Luopi vahvan varjosteen.

 Kun on toiveet tuiki suuret,
 Suuri on myös pettymys –
 Tyynny, taltu, myrskymieli,
 Se on sentään – täytymys!

 Heitä tultes turhat roihut,
 Vaivu tuhkaan tunteines,
 Pohjan viiman vilu henki
 Jäätää sentään sydämmes.

 Kätke lempes liiat liekit
 Poves pohjaan syvimpään,
 Sinne hautaan harmahimpaan,
 Kunne toiveet kätketään.

 Sitten haudan merkin lailla
 Kertoo silmäs katsehet:
 Tässä lepää lemmen leimut,
 Nukkuu nuoret toivehet.

 Siis jos mua säälit, impi,
 Liiku hiljaa haudallani,
 Ett’ei ottais tulta tunne,
 Jonka uneen kerran sain!

Kasimir Leino
Runot