Uskon sanat (Bergman)
Teille sanaa kolme ma mainitsen,
 Joit’ ihmiset useinki käyttää,
 Niiden alku ei oo ulkopuolinen,
 Sydämenne ne totehen näyttää,
 Se ihminen arvotta aivan on,
 Joka näihin sanoihin luottamatt’ on.

 On vapaaksi luotu ja vapaa on
 Inehmo, kahleissa vaikk’ oisi,
 Jos roistojen huuto päinvastoinkin on,
 Työt hullujen epäystä toisi.
 Kun kahleensa murtavi orja, äl’ vaan
 Sit’ enemmän pelkää kun vapaatakaan.

 Ei siveys hokua ainoastaan
 Oo – ihminen harjoittaa voipi
 Sitä – jos hän ei oikeass’ ain olekaan,
 Taivaallist’ hän tavoittaa voipi.
 Usein mit’ ei viisahat ymmärräkään,
 Mieli lapsen on taipuva tekemähän.

 Ja Jumala on, tahtons’ pysyvä on,
 Jos kuinkakin ihmisen muuttuu,
 Luoja ijäinen on, asuntons’ rajaton,
 Muilta korkein viisaus puuttuu,
 Ja, kun vaiheita kaikkiall’ maailmass’ on,
 Hän yksin on vaiheissa muuttumaton.

 Näitä kolmea sanaa nyt muistelkaa,
 Niist’ muitaki huomauttakaatte,
 Vaikk’ eivät ne ulkoa alkunsa saa,
 Tunteenne niit’ uskomaan saatte.
 Se ihminen konsan’ ei oo arvoton,
 Joka näihin sanoihin luottava on.

J. A. B[ergman].

Lähde: Oulun Viikko-Sanomia 18.1.1873.

Friedrich Schiller
J. A. Bergman
Runot
Oulun Wiikko-Sanomia
1873