Vellikellot
Vimmatusti vellikellot
 talon tapulissa soi,
 meuruu metsät, parkuu pellot,
 harjun rinteet huminoi.

 Emännät ne halkee vihaan!
 Vaikka viikon soittaisit,
 ei vaan rengit väänny pihaan,
 kopukoilleen värkkärit.

 Kiroo voi sun jumalauta
 isännät ne sängyssään,
 kun ei huoneentaulu auta
 eikä laki ensinkään.

 Sukupolvet kellon ääni
 on jo työhön käskenyt.
 Vavissut on torppalääni,
 kun on kello ärjäissyt.

 Raatamisen raskaan tahdin
 orjille se soinut on,
 julistanut käskynmahdin
 ympärillä kartanon.

 Vaan nyt taukos työn jo tahti,
 tenän joukot tehneet on.
 Murtuu manttaalin nyt mahti,
 työ jo astuu arvohon!

 Turhaan tuimat vellikellot
 talon tapulissa soi,
 raatajaansa vartoo pellot –
 nyt maa-orjat kapinoi!

(Keväällä 1917)