Kaupasta
Suokoon nyt suun Luoja
 Kauppaherrat kaupungissa
 Kauniimmaksi kaupoissansa,
 Että elämä enemmän
 Menestyisi meidän maassa.

 Se on vielä suuri kiitos,
 Että rakas Keisarimme
 Hallitseepi hartaasti
 Suomen maata suurimmasti,
 Että kaupat kansallamme
 Ankarasti aukeneepi.
 Pitkin matkaa Pietarista
 Ilman tullita tulevat
 Pohjan puolen poikaisille,
 Joilla kyntö kynnyksellä
 Halla vuotta haastellessa,
 Kuiva kesä kumarrilla.
 Kauppa-Herroin kartanolla,
 Jotka haastaa haluisesti
 Naapureillensa napisten,
 Tavaroita tarjotaan.
 ”Mutta kuivi kukkaroni,
 Kopeikka vielä kotona,
 Mikä jäännyt muistamata.
 Annas veikkonen vähäisen!
 Onhan mulla oiva päätös
 Tuomittu on tulevaksi
 Sanoista on sakoitettu,
 Matti raukka mainiosti.
 Annas veikkonen vähäisen!
 Onhan mulla oiva ruuna,
 Ei se ole lihamätäs,
 Mutta ompi muutoin hyvä”.
 Siit’ on naapur’ narrattuna,
 Laskee kätens’ lakkarihin,
 Kukistaapi kukkaroonsa,
 Rupliansa rupsultaapi,
 Enemmän ei ole antaa.
 Kuin sen kuulee kulta veli
 Kauppahansa katsellessa,
 Aamuisilla alentaapi
 Tinkitellen tiriseepi
 Tipattaapi tihiästi:
 ”Omat rahat ostaissani,
 Samat rahat myödessäni,
 Sainpa sulta sini suhnaa?”

 Ostajalla oiva mieli
 Käänleleepi käsissänsä
 Suorittaapi sormillansa
 Tavaransa taputtaapi
 Yli kynnyksen kysyypi:
 ”Onko kauppa kallis aivan?”
 Ystävä se yrittelee
 Suullansa se suhajaapi
 Sopottaapi Suomen kieltä:
 ”Minä ostin Mikon kanssa,
 Minäkin sain saman-laisen.
 Kyllä kymmenet kopeikat
 Päällen olet päästänytkin”.
 Ostaja se ohkaileepi,
 Mieli pahalla meneepi
 Kotiansa koikkumalla,
 Retkillänsä reissu teillä.
 Yöksi illalla kysyypi
 Kauppa-kalu kainalossa.
 Isäntä se itseksensä
 Ajattelee arviolla:
 ”Panitko paljon rahoja?”
 Ostaja se ohkaileepi:
 ”Annoinpa paljon poloinen.
 Älä kysy kymmeniä!
 Kauhia oli kauppalainen,
 Otti multa omaksensa
 Vilkkautella vietteli.
 Raha kullan kukkarosta,
 Jonka naukuin naapurilta,
 Kuikuttamalla rukoilin”.
 Siitten ilmoittaa isäntä:
 ”Kuule sinä kulkulainen,
 Pane pois mieli pahasi!
 Niin on jutellut Jumala
 Satamonille sanellutkin
 Pirulla on piikki nokka,
 Joka toten halkaiseepi
 Niinkuin vaaja tunkemalla
 Kahen kiven rakohon.
 Niin on kaupassa kamala
 Riivattu on rihkamassa
 Synti kurjan syömisessä”.

 Vielä raukka ruikuttelen,
 Kiitos virttä kiihnuttelen,
 Kuin ei suuret suuttuisi
 Ammatissa arvomiehet.
 Nepä arvon ansaitsevat
 Poloisilla pohjalassa,
 Kauppaherrat kaupungissa,
 Jotka merelle menevät,
 Ulkomaille useasti
 Kaupunkeihin kannattavat
 Pohjan puolen poikaisille,
 Suomen suurelle saralle,
 Joita Suomi suuremmasti
 Tarvitseepi tanakasti
 Rukiita runsahasti
 Jauhoja järin jalosti
 Suoloja summan suuremman.

T. M.

Lähde: Sanan-Lennätin 16.7.1858.

Anonyymi
Runot
Sanan-Lennätin
1858