Myrttein vaara
Kaksi myrttii kaunokaista,
 Vihantata, vesovaista
 Yhteen astiaan:
 Oil’ kevään-Enkel’ istuttanna,
 Kastellunna, hoitanunna
 Lempi-kasvinaan!

 Se sama Enkel’ aamuin, illoin
 Vartioi, jaa, aina silloin
 Millon tarvittiin,
 Valppahana päivin, öinki
 Kaitsi ett’ei toukat söisi
 Näitä myrttisii!

 Mutta kerran satui tumma,
 Kissa julm’ oil’ asettunna
 Hiirtä vaanimaan:
 Enkelimme siiven alta
 Survais myrtit suojasalta
 Hiirtä kaatessaan!

 Eikä häjy hiirtä saanut
 Eikä myrttei kuoloon laannut
 Kasvi-ruukustaan;
 Kuitenki nyt Enkel’ itki!
 Uudestaan Hän vielä kätki
 Myrtit siivillään. –

 Kissa-ruoja kiilu-silmin
 Pakosalle kohta hiipi,
 Pelkäis piiskoja:
 Murinalla penkin alta
 Nosti häntä-karvojansa,
 Hijoin kynsijään. –

 Oi! kuin onki vaarallista
 Päästää väjyväinen kissa
 Myrtti-pöydälle.
 Hypyllään se myrskyt saattaa,
 Kasvit, ruusit kumoon kaataa
 Murha leikillä! –

Karolina.

Lähde: Tapio 7.5.1870.

Anonyymi
Runot
Tapio
1870