Vaini


I. 

 Sä säihkyvä tähdyt, mi yöhöni koitat
 Ja katsehin hellin mun murenen’ voitat
 Ja toivon saat mairehen palajamaan –
     Oi, kun et ois valhetta vaan!

 Kas! Niin kuni meri päin paisuvi kuuta,
 Mun hehkuvi sielun’ sull’ antamaan suuta,
 Ett’ itkien riemusta loistoas’ jois –
     Oi, kun et vaan valhetta ois!?

II. 

 Kas! Illan aurinko kun maata pannen
 Luo kultavaipan yli taivon kannen
 Ja hehkuruskoin täyttää maan,
 Niin luonnon toimekkaan taas viihtyy mieli,
 Ja äänen saapi lemmen lintu vaan –
                     Satakieli.

 Niin rinnassani myös, kun illan tullen
 Luon yksin silmät luonnon vaihtelullen,
 Saa uudet äänet kaikumaan;
 Suloinen hurmos käy läp’ unelmaini,
 Ja hiljan kuiskaisen mä avaraan:
                     Vaini! Vaini!

ae–ae [Rafael Laethén].

Heinrich Heine
Rafael Laethén
Runot