Lohdutus (Hedman)
Kuin lapset he nukkuivat nurmella,
 elo myrskyjä heille ei tuonut.
 Sai silloin saatana Eedeniin – 
 ken oli sen saatanan luonut?

 Se virkkoi vaimolle: ”tuossa on puu,
 mi tietojen omenat kantaa!”
 Tää katsahti, kurotti kätensä, söi
 ja miehelle myöskin hän antaa.

 ”Ah,” kuiskasi enkeli, ”kaihtaos sä,
 oi nainen, on myrkkyä nämä!”
 ”Ne olkohot”, vastas hän hurmoissaan,
 ”vaan hetki on autuas tämä!”

        Mut kohta synkkä-ääni soi
        pasuuna vuoren päältä:
        ”pois täältä, pois! pois rauhasta
        te riemutarhain täältä!”

 ”Sä tullos”, kättä kumppanin
 hän painaa lemmekkäällä,
 ”luon sulle uuden Eedenin,
 luon tappurainkin päällä!”