Tytär Sormuisen!
Mitä tummemman tehtävän saat,
 sitä sirkummin jaksat ja jaat
 yös ympäri päivänpaistetta illat,
 yli pirttien pimentyväin valosillat.

 Ken sieluunsa auringon sai,
 sen tehtävä paistaa on kai
 läpi yön, yli jään, ohi onnettomuuden,
 kuin seisois hän koitossa aamun jo uuden.

 Teit niin, tee niin! Yhä, aina ja ees
 ole murheessa musta, mut taiteessa sees!
 Kuin itsesi käy? Siit’ ain’ esimerkin
 voi näyttää mun sieluni hellin ja herkin.