Vanha omena
Sen Jussin Lotta kyllä varmaan ties,
 ett’ Matti pappi oli saarnamies,
 niin oiva, että nuoret, vanhat »käänsi»
 ja jäykimmätkin polvet koukkuun väänsi,
 vaan Lotta ajatteli: kuinka taitaa
 mies itse astuskella tietä kaitaa.
 Hän päätti koittaa Eevan-keinojansa:
 kelpaisko vielä hänen omenansa.

 Paulojaan punoi Lotta päivän, kaksi
 ja päätti viimein tulla hurskahaksi.
 Hän meni pappilaan luo hengen miehen
 ja kertoi kuinka synnin laajaan tiehen
 hän oli perinpohjin kyllästynnä
 ja taivaan kaitaan tiehen mieltynynnä,
»ei himo enään pala miehiin näihin,
 vaan tuonne ylös ainoon pojan häihin.»

»Se hyvä», huokas Matti hartahana,
»kun Lotta eksyneenä lampahana
 viimeinkin kuuli äänen paimenen
 ja tuli hädissänsä määkien,
 pyytäen päästä häihin karitsan.
 No, hyvä! Minä otan vastahan,
 jos Lotta lupaa kaitaa tietä käydä
 ja eikä Eevan-elkehiä näytä.»

 Sen lupas Lotta, silmiänsä pyyhki
 ja Matin eessä polvillansa nyyhki.
 Nyt Matti näki, että hengenmiekkaan
 hän oli kaatanut tuon vaimon viekkaan;
 hän nosti Lotan taasen seisomahan
 ja käski luottaa »armon jumalahan».

 Sai Lotta pienen leivän ruustinnalta
 ja Matin kautta armon jumalalta,
 kun meni työhön herran viinimäkeen
 ja sanoi kuuluvansa »joutoväkeen,
 mi turulla vain joutilaana harhaa
 ja joskus kuokkii pirun nokkostarhaa» –
 Niin kauvan tiensä kulki pappilahan,
 kun Matti – mieltyi vanhaan omenahan! –

 – – –

 Ol’ kerran hartaushetki pappilassa
 ja vieras pappi »sanaa saarnaamassa»,
 kun »sana sattui» Lotan arimpahan
 ja »itkemään» hän hiipi porstuahan;
 Mattia »vihlasi» myös näön vuoksi,
 niin, että pääsi ulos Lotan luoksi
 ja meni oven taakse pimeähän
»itkevän» Lotan kanssa »itkemähän»...

 Kun pappi sanoi: »synnin palkka hauta»,
 niin porstuasta kuului: »jumalauta!
 Mä helvettiin, tai luokse ruustinnasi!
 Tuo mielessäkö äsken polvillasi
 silmääsi mulle salaa vilkutit
 ja huulillasi luojaa rukoilit?
 Kai luulit saavas makeatkin mannat
 kun porstuassa synnit anteeks annat.»

»Perkele tuolla punoo paulojansa,
 vaan täällä polvistuupi Herran kansa!»
 saarnasi pappi silmin hehkuvin,
 koettain peittää veljen skandaalin,
 vaan väki riensi ulos katsomahan
 ja huusi nähtyään: »Voi perhanahan
 kun ollaan uskottu, se että vie
 taivaaseen, mutta tuo on sama tie,
 kun meistä syntisistä kurjimmaila. –
 Kai naista tarkoittaa hän taivahalla».

Kasperi Tanttu