Kaksi matkustajaa
Jäi aikoja taakse jo meri,
 Joka laivoja kantaa ja laulaa,
 Jäi pilvien kirkkaat turkkilaishuivit,
 Jotka kietoivat vuorien kaulaa.

 Juna kiitää kuin Lepidevski...
 Joka puolella peltoa aavaa!
 Näkörannan palttinaan kellahtavaan
 Kylät, kaupungit kuviaan kaavaa.

 Kaks ikkunan ääressä mieltä...
 Nenä toisella kuin punajuuri
 Ja parta on sammalekeltainen,
 Sula suu, vaikka liiaksi suuri!

 Tasapäällinen kasakkalakki,
 Ja saappaat on kallellansa,
 Takin verka on priimaa, vaan paikka on
 hänen santarmihousuissansa.

 Sinipusero päällä on toisen,
 Lyhyt-viikset on ruskean-harmaat,
 Ovat kouransa puhtaat, jos känsäiset,
 Ja silmät on sinisen-armaat.

 Sameahkot on silmät toisen;
 Ne alati napinaa haastaa
 Ja etsivät... etsivät puutteita vain;
 Häntä yksilöpyyteet raastaa.

 Kulakki:

 Hepo tuo on tietysti kolhoosin...
 Ihan luuska... se kohta jo kaatuu...
 Kun toivat pellolle traktorin,
 Ei kylässä enää sen jälkeen
 Ole lamppuihin öljyä saatu.

 Viilari:

 Taas rakennetaan!
 Ja taas!
       Ja taas!
 Tuo tehdas on uusi ja valtainen!
 Miten mahtava onkaan korpus sen!
 Uus kaupunki tuolla on!
 Katsokaas!

 Kulakki:

 Ja mitähän tuokin toimittaa?...
 On lasia tuhlattu määrää vailla
 Kattoihin noiden tehtaiden.
 Kylä saa olla lampunlaseja vailla...
 Ja tuo... se on muka muokattu maa!...

 Viilari:

 Ja tuokin on uusi!
 On korjattu tuo...
 Kas!
 Tuollahan raketaan uutta taas
 Rataa!
 On kolhoosin navetat mahtuisat,
 Savupiiputpa tuolla on korkeat...
 Meiltä valtio lainaa,
 Mut kyllä se luo!

 Kulakki:

 Kun saapuvat kotihin armeijasta,
 Pojat huoli ei entisest’ raadannasta.
 Joka miehen sanovat oppivan
 Siellä kylliksi taitoa tekniikan.

 Viilari:

 Minut laittoivat juhliksi Moskovaan...
 Ihan kuhisi koneita ilmassa, maassa!
 Voi tankkien määrää!... Kerrassaan
 Olin ymmällä juhlassa kunniakkaassa!

 * * *

 Puhe toisille raiteille siirtyi
 Ja kaikin me yhdyimme viilariin.
 Siinä eteemme ihanat kuvat
 Niin kirkkaina silmiin piirtyi.

 Väki unhoitti kohta sen toisen
 Kuin ohitse eletyn homeisen kuvan.
 Joku naureksi mennehen itkijää
 Ja menojaan mennä soi sen.