Kevät-aamu (Avellan)
Kas, kuin kevät kaunis taasen
 Idän aaltoloista kulkee,
 Kultaan, purppurahan maasen
 Naurusuisen jällen sulkee.
 Usva haihtuu, ilma soipuu,
 Luonto tainnoksista toipuu.

 Leivo, äsken saapununna
 Virkkusiivin etelästä,
 Laulaa, kauvas kohonnunna,
 Tunnon, kevään elämästä;
 Joutsenparvi ennättävi,
 Pohjan maita tervehtävi.

 Aalto vapaa, virmanlainen
 Hyppii puitten varjoksessa;
 Ilomiellä oravainen
 Suojaa hyörii sammalessa,
 Ja tuoll’ metsän äärisellä
 Kyyhky kukertavi hellä.

 Aaltoellen tuulosessa
 Touvot hyöstyy tanterilla;
 Talven valkovaippasessa
 Jänis juoksee oraksilla.
 Kyttä tuolla kyyristävi,
 Pyssyn hiljaa virittävi.

 Lehdon taajan viilehessä
 Jäisen hangen jättö tuikkaa,
 Koivupuitten siimeksessä
 Vuokko noikkaa, lähde ruikkaa;
 Näkki nousee unestansa,
 Näppäsevi kanneltansa.

 Kevät kaunis! kauvan vierii
 Vaunus mailla kaukaisilla,
 Ennenkuin ne meillä kierii,
 Kaihoisilla kunnahilla.
 Vaan, kuin meidän, etpä sieltä
 Löydä kiitollista mieltä.

 Kuuletkos sa laulujamme,
 Tiedätkös, mi laulut johtaa:
 Että etsit seutujamme,
 Vapaus kuin vangin kohtaa;
 Ett’ on myöskin jäätehellä
 Syömiä sun virkistellä.

 Joudu, maalle, veelle anna
 Uudet juhlavaatteet taasen;
 Perhokaiset yöstä kanna,
 Kukat alta mustan maasen;
 Rakkahista tuntoloista
 Talven kolkot muistot poista!