Asuinkumppalini
Nyt majahani muuttanut
 On kumppalikin mulle.
 Täst’ en oo vielä virkkanut,
 Siks kerron sen nyt sulle.

 Hän tänne tosin tullut on
 Omalla luvallansa,
 Mut hän on, raukka, puoleton,
 Siis olkoon olojansa.

 Ei hänestä, näät, kulloinkaan
 Oo mulle suurta haittaa;
 Ei moiti ruokaa milloinkaan,
 Vaan kaikki hälle maittaa.

 Ei haasta riitaa kanssani,
 Ei myöskään juorullansa
 Hän häiritse mun tointani
 Vaan pysyy alallansa.

 Se erehtyy, jos häntä vaan
 Ken luulee sankariksi.
 Hän on, jos sanoa sen saan,
 Jo luotu pelkuriksi.

 Kun lasiani nelistän –
 Kas, kohta hän sen kuuli,
 Ja jalkaani jos tömistän,
 Hän katoaa kuin tuuli.

 Ei tosin meidän virkamme
 Oo yhtäläinen juuri,
 Mut meidän omaisuutemme
 On melkein yhtä suuri.

 Ei vuosikautenakahan
 Käy meille ahtaaks piiri,
 Kun kumppalini – arvaathan –
 On pienen pieni – hiiri.

Runot