Juuriltaan silvotut
Näin tänne raastettu on luota lasten
 hän, äiti, ainut turva kodin köyhän.
 Nyt nuorintaan hän painaa rintaa vasten.

 – »He isän äsken saattoi laitaan mäen
 perästä pikakuulustelun löyhän,
 ja lapsiani tuskin enää näen.

 Oi pohjatonta kurjuutta on olo!
 Nyt helmassani tyhjää rintaa imee
 tää nälän heikontama pikku polo.

 En elää voi, en kuolla», näin hän huokaa. –
 Taas vihloo sydäntänsä ääni kimee,
 kun pienokainen turhaa itkee ruokaa.