Yksilöt ja joukot
Yks’ syntyy kullan keskellä,
 Vaan joukot kylmäss’ rääsyissä.

 Yks’ lepää äidin rinnalla,
 Vaan joukot orvon osan saa.

 Yks’ korkeaa käy koulua,
 Vaan joukot kiertää mieroa.

 Yks’ äidin hellän katseen saa,
 Vaan joukko maistaa ruoskaa.

 Yks’ lepää äidin sylissä,
 Vaan joukot värjyy kylmässä.

 Yks’ nuoruuttansa kukoistaa,
 Vaan joukot kuihtuu kukassaan.

 Yks’ vetelehtii laiskana,
 Vaan joukot raataa raihnaana.

 Yks’ nousee mahtiin, valtoihin,
 Vaan joukot sortuu jalkoihin.

 Yks’ istuu vatsoin pullehin,
 Käy kurjuus joukkoin kotihin.

 Yks’ pukeutuu silkkihin,
 Vaan joukot tyytyy rääsyihin,

 Yks’ lämpöä ja ruokaa saa,
 Vaan joukot nälkä kalventaa.

 Yks’ miljoonia hallitsee
 Ja joukkoin aatteet kahlitsee.

 Yks’ istuu linnan loistossa,
 On joukkoin koti vankila!

 Yks’ kantaa vallan kruunua,
 Vaan miljoonat on orjana.

 Yks’ ylhäält’ ilkkuin katselee,
 Kun joukot maassa matelee.

 Yks’ maata, merta omistaa,
 Ei joukoill’ leivän kannikkaa.

 Yks’ murhaa, ryöstää, varastaa,
 Vaan tuomar’ joukot langettaa.

 Yks’ kymmentuhansia saa
 Vain laiskuutensa palkkana.

 Kun joukot vanhuus saavuttaa,
 On kurjuus, puute palkkana!

 Yks’ kuolee, hauta komia
 On sekä patsas haudalla.

 Kun joukot vaipuu kuolemaan,
 Saa tuskin tilaa maassakaan!

J[uho]. K[uja]–la.

Juho Kujala
Runot