Ihana on talvipäivä
Ihana on talvipäivä reessä,
 huurremetsä häikäisevä eessä,
 huurteen hopeoima hentoinen
 oksaholvi sineen piirtyen.
 Juhlamielin paistaa päivä saloon,
 joka valkeana nousten valoon
 itseänsä tuskin tunteekaan.
 Puhdas kimallus on yli maan,

 missä hanki aueta saa vapaa.
 Jalokivin katsojan se tapaa,
 päivän säteet heijastaen pois,
 itse säihkyen kuin päivä ois.
 Mutta missä mutkan polku teki,
 hilpeästi kääntyi kevyt reki,
 timanttisin pyörtein kohoaa
 sineen lunta unen-loistavaa.

 Hän ken metsämaiden sydämessä
 ajaa kulkusien helistessä,
 ohjaksissa orhi iloinen,
 mitä miettii hän? En tiedä, en.
 Mutta rauhaa säteillessä salon
 juhlamielin tuntee riemun jalon
 rinnassaan hän, liukuessa reen
 hopeisesta holviin helmiseen.