Eräälle muistolle
Niin synkkä on luostarin muuri,
 Niin kaihoten kellot soi!
 On edessä ulappa suuri,
 Niin suuri ja aava – –
 Se myrskyssä riehuu ja raivoaa –
 Ja taasen se lepää ja nukahtaa.
 Niin ääretön kaiho,
 Niin riemuisa raivo,
 Sen rinnassa painaa –
 Se tyyntyä tyystinkö vois?

 Ei tyynny ulappa suuri,
 Ei raukea konsanaan;
 Se hetkeksi uneen vaipuu
 Ja taasen jo kuohahtaa –
 Ei tyynny lempivä rinta,
 Ei vaivu se nukkumaan;
 Ei lempeä estä muuri,
 Ei luostarin harmaankaan!

22-4 1901.