Odotus (Sarkia)
Sinun askeles ääntä vuotan,
 kun on syreenit kukassaan,
 ja sun tuloos, Kaivattu, luotan
 lumen kattaessa maan.

 Sua oottelen yhäti, joskaan
 sua ikänä nähnyt en.
 Oi miksi et saavu koskaan
 ja tartu kätehen?

 Joka syys tuo härmää tukkaan,
 ja mun huuleni kukkivat hukkaan,
 käy selkäni kumaraan.

 Ma jo varroin kevään armaan.
 Jos et suveeni saavu, varmaan
 tulet syksyyni korkeaan.