Laula, Laurani!
Laula, mun Laurani, kun
 Murhe mun syöntäni syö,
 Laula, kun rintani mun
 Rauhatta, lohdutta lyö.
 Pääni sun polville saan
 Laskea uinailemaan;
 Sun laulustas lepoa, lohtua saapi
 Mun rintain, mi rauhatta raivoaapi.

 Lauleluillasi vain,
 Mieleni kantele pois
 Taivahan tähtihin ain’,
 Siellähän rauhoa ois,
 Siellä ei vaivoja näy,
 Siellä ei myrskyjä käy.
 Oi sinne mun rauhaton mieleni saata,
 Tuonne keskelle toivojen kaunista maata!

 Vie mun Luojani luo,
 Laulele Luojani kuin
 Lemmen on viljana vuo.
 Kertoile kaunehin suin,
 Kuinka hän armias on,
 Isämme luopumaton,
 Ja kuinka hän lapsensa rakkahasti
 Ain’ askelta ohjaa hautahan asti.

 Sitten sävelesi
 Vienoksi voipukahan,
 Kuiskien lemmestäsi
 Kantele Kertokahan,
 Sittenpä rintani, oi,
 Rauhaa saada jo voi:
 Kun Isän ma tunnen taivahan mailla
 Ja lempesi, Laura, mit’ oisin ma vailla?

 Laula, mun Laurani, kun
 Murhe mun syöntäni syö
 Laula, kun rintani mun
 Rauhatta, lohdutta lyö.
 Pääni sun polville saan
 Laskea uinailemaan;
 Sun laulustas lepoa, lohtua saapi
 Mun rintain, mi rauhatta raivoaapi.

Samuli S[uomalainen].

Lähde: Suomen Kuvalehti 15.4.1874.

Runot
Samuli Suomalainen
Suomen Kuvalehti
1874