Lempiessä
Värähdellen ja hiljaa soipi
 Pyhä virsi mun sielussain,
 Ja tuutien tunnelmoipi
 Tuhat tulvia rinnassain.

 Ja ma tunnen kuin syömmeni veri
 Punaruusuiksi puhkeais,
 Ja mua hiljaisna, hiljaisna meri
 Vesihelmassa tuudittais.

 Ja on kuin silmiini aukeis
 Suur’-taivas ja enkelit sen,
 Ja mun ruumiini rauhaisna raukeis
 Pyhän neitsyen helmoille.

 Ja virsi se vierii ja vierii.
 On kaunis ja kantava se,
 Ja kirkkaana kyynele kierii
 Mun poikasen poskelle.

 Ja ma itken ja itken vainen,
 Ihanaista on itkuni tää,
 On osani onnekkainen:
 On neitsyen polvella pää.