Philomela ja Pan
Syyslehto hämyssä huojuu,
 yökylmää kaihtaa jo Pan.
 Syysorvokki puun alla nuojuu,
 syvä varjo on kulmillaan.

 Kenen vihlova huuto kajaa
 pois puitten pimentoon?
 Philomelako Pania ajaa,
 kera huutavi karkeloon?

 Philomelan huudot on hullut,
 Pan noista ei niinäänkään:
 – Ikikiusaks on nainen tuo tullut,
 taa tammen käyn piilemään.

 Styks virta! Viimeinen ilta!
 Tään seudun hyljätä saan!
 Hiton nymfitkin tanhuvilta
 ovat kauenneet kokonaan.

 Ja Pindus-vuoren tieltä
 mua Eros seuraa, hän!
 Sokon ilkku kaikuu sieltä,
 nyt kyllä näkevän!

 Pan puittavi pussiin pillit:
 – Evoe! Pois etelään!
 Epätoivossa karjaisi villit
 nuo huudot lähtiessään.

 Philomela harhaa yksin
 yhä summinta Sariolaa.
 – Käy, armas, sylityksin! –
 Ei vastaa napamaa.