Työ ja vapaus
Työn kautta varttuu vapaus,
 Ja kasvaa onni maan.
 Työ ompi onnen perustus,
 Työ padot murtaa vaan.
 Kuin koski vuolas, mahtava
 Käy vapauden vuo,
 Se murtaa esteet matkalla
 Ja oman uuran luo.

 Sä muista, ett’ oot ihminen,
 Et kurja orja maan,
 Sun tiesi käypi taistellen,
 Se ohjaa parempaan,
 Jos tiedät, että vapaus
 Työn hedelmänä on
 Ja tosi onnen perustus
 Työ, toimi moitteeton.

 Et silloin kurja orja lie,
 Kun työtä teet kuin mies,
 Työ onnehen sun kerran vie,
 Ja silja ompi ties.
 Ken orja on? Ken vapaa on?
 Sen nähdä vielä saat,
 Kun kautta ajan aallokon
 Käy aatteet voimakkaat.

 Sen orjaksi mä arvannen,
 Ken työtä ei vaan tee,
 Ken sinun työstäs nauttien
 Sen hedelmät korjailee.
 Ja kerran, kerran nähtähän,
 Ken käypi voittohon! –
 Ken orjan nimen keksi, hän,
 Hän itse orja on.

 Sä Suomen työmies, työtä vaan,
 Työ kyllä palkan saa,
 Työt’ eestä sun ja Suomenmaan,
 Työt’ uurast’, tarmoisaa,
 Sä sulle vankka pohja luo,
 Ja sitten rakenna,
 Ja luoja siunausta suo
 Ja työsi onnea!

 Käs lyö’ös veljen kätehen,
 Ja käyös liittohon,
 Ken yksin astuu kamppaillen,
 Sen matka pitkä on,
 Mut liitossa jos taistellaan,
 Niin taival lyhenee!
 Siis työmies yhdistyen vaan
 Sä työtäs uurast’ tee!

 Työn kautta varttuu vapaus
 Ja kasvaa onni maan.
 Työ ompi onnen perustus,
 Työ padot murtaa vaan.
 Kuin koski vuolas, mahtava
 Käy vapauden vuo,
 Se murtaa esteet matkalta
 Ja oman uran luo.

Yrjö Veijola.

Lähde: Työmies 28.8.1897.

Runot
Yrjö Weijola
Työmies
1897