Muistelma Tuovilanlahdesta
”Tippa” mennä tihisee,
 Savu musta sohisee
 Torvesta sen täyttäin,
 Matkan juoksun näyttäin.
 Jyskyttääpi,
 Pärskyttääpi,
 Laiva-varsa läähättääpi,
 Kyntää selkää sinistä,
 Vako’ uurtaa vaahtista.
 ”Kattein” ohjillansa
 ”Tyyrää” varsoansa,
 Katseleepi,
 Käänteleepi,
 Vaon suuntaa suunteleepi. –
 – Alla katoksen
 Nuoret neitoset,
 Pojat pienoiset,
 Juoden, jutellen,
 Iloitsevat matkallansa.
 Vanhat vakaiset,
 Miehet totiset
 Tuumailevat tulojansa.
 Masinistikin
 Ottaa puteliin –
 Masinata voiteleepi.

 Lahden suuhun joudutaan!
 Ylös, pojat, katsomaan
 Seudun sulo’utta,
 Illan ihanuutta! –
 Laskiessaan,
 Paetessaan
 Päivä loistaa luotehessa;
 Mäille, puiden latvoille,
 Kukkuloille, vuorille
 Luopi loistoansa,
 Kaataa kultoansa.
 Välkkyvänä,
 Kiiltävänä
 Seisoo vesi, sileänä.
 Jyrkät kalliot,
 Rotkot, louhikot,
 Lehdot, kuusikot,
 Raita-rannikot
 Peilailevat muotoansa.
 Kaiken kuuluisin
 ”Pirunpesäkin”
 Ihaileepi itseänsä.
 Talot, tantereet,
 Pellot, penkereet
 Vivahtavat matkallamme.

 Loppu matkan lähenee,
 Höyry huutaa vinkasee;
 Kohta seisahtuupi.
 Rantaan laskeutuupi;
 Hengähtääpi,
 Levähtääpi,
 Satamahan yöksi jääpi. –
 Aurinko jo katoaa,
 Piiloon menee metsän taa;
 Linnun laulu vaikenee.
 Koko luonto hiljenee;
 Rastas yksin jääpi,
 Laulaa räkyttääpi.
 Toimistansa,
 Vaivoistansa
 Työmies rientää kotiansa.
 Jopa paimenet,
 Poika-nulikat,
 Kotiin ajavat
 Karjat iloiset
 Pellon päähän savuillensa.
 Tuonne lahdelle
 Lähtee nuotalle
 Kylän väki pyynnillensä. –
 Kuulin vieläkin
 Äänen kaakkurin
 Kajahtavan korvihini. –
 Luonnon lumo’us,
 Seudun sulo’us
 Kuiskuttaapi,
 Muistuttaapi
 Savossa mun olevani!

bs. [B. F. Salonen]

B. F. Salonen
Runot