Toukokuulla
Taas maanmies tekee toukojaan
 ja ahertaa ja muokkaa;
 on itsepäinen pinta maan,
 se tuskin pelkää kuokkaa.

 Maan uutteralla työllä saa
 mies sentään siitä sadun,
 jos päivä sitä paistattaa
 ja karkoittaapi kadon.

 Saa leipää siitä koko maa,
 saa nekin, joita vaiva
 ei paina, jotka odottaa
 jos kohta eivät kaiva,

 ja saavat osan suurimman,
 kun heill’ on kaikki lähteet,
 ja ansioksi raatajan
 he jättävät vain tähteet.

 Niin tääll’ on sääntö ollut ain‘
 ja oleva on vasta,
 jos raataja ei nouse vain
 työ-orjan asemasta.

 Vaan nythän kevät tullut on,
 ett’ yksin luomakuntaan:
 jo orjajoukko onneton
 myös kauhistuupi untaan.

 Jo auennet on silmät sen,
 nuo uneliaat, joissa
 vain hehkui katse tuskainen.
 Nyt velttous on poissa!

 Näät, nyt kun kevät tullut on,
 kun elpyy valta elon,
 niin orjakin jo osaton
 nyt karkoittaapi pelon

 ja nostaa päänsä vaipuneen,
 käy kiirein veljesjoukkoon
 ja yhtyy virteen valtaiseen,
 mi kaikuu joka loukkoon:

 ”Käy eespäin väki voimakas!”
 niin soivat sanat sorjat,
 ja sävel jatkuu ponnekas
 ja eespäin käyvät orjat.

 Käy eespäin! – kaikuu kutsu tuo.
 Ei ihanampaa sanaa;
 se käskee punalipun luo
 ja taisteluhun manaa.

 Sä sitä vain nyt kuulekin,
 se kevään suulla haastaa.
 Käy eespäin uskoin, unelmin,
 pois ies, mi luitas raastaa!

K[össi]. K[aatra].

Lähde: Kansan Lehti 24.5.1910.

Kössi Kaatra
Runot
Kansan Lehti
1910