Satulinnani
Minä katselin sisään filosofin taloon
 ja ymmärsin: hän oli onnellinen.
 Mutta minun satulinnani
 seisovat
 haurailla pylväillä, kuvaamattomina.
 Oi minun satulinnani,
 sortukaa, sortukaa
 kultaiseksi soraksi.
 Rakastan teitä liian paljon – kuolkaa.
 Rakennan teidät jälleen
 vavisten
 surmatakseni teidät – liian ihanat.
 Minun satulinnani,
 te olette kerran seisovat maan päällä.
 Silloin minä vien talttani ja vasarani pois,
 maailma on lopussa minulle.

Edith Södergran
Runot
Uuno Kailas