Heltymys
Jos mentyä vuotteni harharetken
 sen tuokion taas olet luonani, milloin
 kodin valkaman nään, rakas, suutele silloin
 minun suutani valjua, kylmenevää
 niin hellästi kuin teit sen onnemme illoin.
 Veres lämpö mun vereeni läikähtää,
 tulenliekkinä lyö läpi kuoleman hetken,
 elon kirkkain muisto mun silmiini jää,
 yli vuotteni mun sädekehän se heittää,
 valon huippuihin luo, mut kuilut yöhön peittää,
 ruman polttaa pois, pahan sovittaa.
 Hymy silmies uneen mun tuudittaa,
 nukun pois nykyhetkeen rakkautemme
 kuin iltana ensi kohtaamisemme.