Vuoden ajat (1889)
Lapsi kultakutrinen
 Riensi metsään riemuiten,
 Tuomet, vuokot nupullaan,
 Linnut laulaa laulujaan.
 Kevät on, kevät on,
 Kevät kaunis, verraton!
 Kevät, aika nuppujen,
 Kevät, ikä lapsuuden.

 Nuorukainen venheessä
 Souti, lauloi järvellä,
 Rannan kukat kukkivat,
 Aallot loisti vilppahat.
 Kesä on, kesä on,
 Kesä kaunis, verraton,
 Kesä, aika kukkien
 Kesä, ikä nuoruuden.

 Työmies, hiki otsassa,
 Korjaa viljaa pellolla,
 Hedelmät on kypsyneet,
 Mutta lehdet varisseet.
 Syksy on, syksy on,
 Aika työn ja toiminnon,
 Syksy, aika heelmien,
 Syksy, ikä miehuuden.

 Vanha ukko hiljalleen
 Astuu risukimppuineen,
 Lumi peittää metsän nyt,
 Järvikin on jäätynyt.
 Talvi on, aika on
 Yön ja päivän taistelon,
 Talvi, aika lumien,
 Talvi, ikä vanhuuden.

 Kevät, kesä valoisa
 Ompi lasna, nuorena,
 Kun vaan kylvöstänsä saa
 Syksy sadon saavuttaa.
 Lopulta, vanhana,
 Elon ehtoon tullessa,
 Kun jo lumi peittää maan,
 Latoon heelmät korjataan.

– ja.

Lähde: Lounas 4.10.1889.

Anonyymi
Runot
Lounas
1889