Kyttyräselkä
Olen kantanut kyttyrääni
 läpi päivien ilottomain.
 Tuli polttava täyttää pääni –
 himo riemujen pakenevain.

 Ilo mulle on outoa, lempi,
 maan armaus tuntematon.
 Joka ihminen onnellisempi
 minun ympärilläni on.

 Monen miksikä seisahtuvan
 näen eteeni hämillään?
 Minun on, kuin ruumiini kuvan
 minä näkisin silmistään.

 Näen: sielua kyttyräselkää
 moni sisäänsä piilottaa.
 Siks katsettani he pelkää
 kuin kaksoiskulkijaa.

 Isät syntiä tekivät kerran,
 ovat itse he syyttömät.
 Putos raskas käsi Herran
 yli heidän, he nääntyvät.

 Kukat tuoksuvat huumaavasti
 ja hirnut visertää.
 Muut elävät – loppuun asti
 me kannamme kyttyrää.