Koivulleni
Aivan alla ikkunani
 kasvaa koivu sorja,
 sen on varsi valkea
 ja oksa hento, norja.

 Tuuli sitä tuivertavi,
 mutta ei se haittaa,
 ei mun kesäkoivuani
 henno tuuli taittaa

 Kun sen hienot hiirenkorvat
 aukes aamusella,
 kaikkien sen kauneutta
 täytyi ihastella.

 Peippo lensi koivun latvaan,
 kun sen kaukaa näki,
 ja sen oksaan kukkumahan
 kerkes kevätkäki.

 Ja kun tuiman talven valta
 laittaa lunta, jäitä,
 on kuin armas puuni silloin
 valmistaisi häitä.

 Pukeuupi puhtoisiin
 ja hohtaa valkoisissa,
 tuhat loistaa helmeä
 sen puvun laskoksissa.

 Ilossa ja surussa
 se puu on ystäväni,
 enkä sitä unhottaa
 mä voisi ikänäni.

 Maailmaan kun kuljen pois,
 niin näen monta muuta
 kenties vielä sorjempaakin
 suuren metsän puuta.

 Mutta sinun vertaistasi
 en mä löydä noista,
 niin ei mulle mieluisata
 maailmassa toista.

1898.