Aidankin yli
Tyttönen tuuheatukka ja sorja
 yhdeksäntoista jo täytti,
 oli punaposki ja ruskeasilmä,
 sievästi itsensä käytti.

 Naapurin poikanen pellollansa
 korjaili kuhilaita, –
 silmäili, silmäili sorjaa neittä, –
 välillä oli vino aita.

 Vaan yli aidankin, aidankin yli
 lempi se leimahtelee.
 Nurmella hellien neitoansa
 poika jo istuskelee.