Käen kukunta
Käki kukkuilee,
 Riemahuttelee
 Oman kultans’ mieltä;
 Vanhus, neitonen
 Istuu, kuunnellen
 Käen riemukieltä.

»Kuku kauvemmin
 Lintu ihanin,
 Ikäin aikaa soita»,
 Näinpä vanhus vaan
 Lausuu lukeissaan
 Käen kukunnoita.

 Neito lempens’ kanss’,
 Ollen toivoissans’,
 Kuiskaa vanhan luona:
»Kuku kerta vaan,
 Niin mä kultain saan
 Omaks tänä vuonna».

 Kun se monesti
 Kukkuu sulosti,
 Vanhus riemuu sille;
 Mutta neitonen
 Lausuu huoaten:
»Terve kyöpelille!»

 Kerran kukahtaa,
 Silloin neito saa
 Riemun rintahansa;
 Mutta harmaapää
 Polvens’ nöyristää,
 Oottaa hautoansa.

Aleksanteri Rahkonen
Runot