Kuoleva Soturi (1873)
Näin päätetty on työni,
 Nyt alkaa pitkä yöni,
 Mä vaivun multahan.
 Jo silmäni erehtyy,
 Ja verenikin ehtyy,
 Sen sai isäini maa.

 Isäini maa! Sen tähden
 Mä juuri täältä lähden,
 Ja annan henkeni.
 Ah, jos se pelastaisi
 Tän kalliin maan ja saisi
 Sen vapaaks iäti,

 Niin kuolo olis jalo,
 Ja tämä päivän valo,
 Jot’ en mä nähdä saa,
 Ei tuottais kaipausta
 Mieleeni – Hauta musta
 Mull’ olis hyvä maa.

 Sä ilta-tuuli vilpas! –
 Ne haavat, mitkä silpas
 Miekka rintaani: –
 Ne sinä virvoittelet
 Ja hiljaa lauleskelet
 Kuolon virttäsi.

 Nyt saata terveiseni
 Viimeiset äidilleni,
 Ken kaipaukseksi;
 Vaon kaikkein kallihimmat,
 Terveiset palavimmat,
 Vie ystävälleni!

Lähde: Hämäläinen 20.2.1873.

Anonyymi
Runot
Hämäläinen
1873