Kirkastuksen vuorella
Ah tässä mun on hyvä olla
 Sun luonas, Jeesus armoinen!
 Täss’ saatan uskon katsannolla
 Jo nähdä ijäisyytehen.
 Tääll’ loppuu muutteet
 Ja onnen vaiheet
 Ja taukoo puutteet
 Ja itkun aiheet,
 Ja sydän nauttia rauhaa vaan
 Saa rakkaassa Herrassaan.

 Täss’ sammuu Eliaan kiivas henki
 Ja lauhtuu uhkat Mooseksen.
 Ja kasvot loistaa kumpaisenki
 Paisteesta Herran kirkkauden.
 Tääll’ lakkaa, laki,
 Sun nuhdevirkas.
 Niin kurjallaki
 On katse kirkas,
 Kun sydän särjetty autuutta
 Saa nauttia Herrassa.

 Täss’ elon taakan raskas paino
 Ei tunnu raskaalt’ ollenkaan.
 Ja haavoja, joit’ iskee vaino,
 En luonas, Jeesus, huomaakkaan.
 Täss’ surun juuret
 Ja okaat katkee,
 Täss’ aatteet suuret
 Ja pienet ratkee,
 Täss’ elon tarkotus selviää,
 Jok’ ajassa himmeeks jää.

 Täss’ olkoon mulla onnen maja,
 Joss’ asua saan päivin, öin!
 Ja kirkkauttas, Vapahtaja,
 Täss’ ihailen ja ikävöin.
 Näin uskoss’ voittaa
 Voin maailmanki.
 Uus aika koittaa
 Ja aineen vanki
 Vapautuu kahleista elon tään
 Ain’ luoksesi elämään.