Ensi lumi
Olin unohtanut valkeuden
 katsellessani syksyn raskaita värejä
 ja eräänä aamuna oli valkeus edessäni.

 Seisoin hiljaisena hämmästyksestä.
 Kasvoilleni hajosi lempeä hiutale
 viileäksi tuoksuksi,
 ja valkean maiseman rauha
 solui sieluuni kuin juoma.

 Ikäänkuin Jumala olisi elämänkirjastaan
 kääntänyt piiloon
 syksyn verellä ja kullalla kirjoitetun lehden
 ja avannut suuren valkean aukean,
 jolle talviauringon kalpealla säteellä
 kirjoitetaan lauluja,
 jotka ovat viileitä ja kauniita
 ja lumitähden muotoisia.