Talviyö (Pakarinen)
Painuu päivä taakse metsän tumman –
 taasen tunnen rinnassani kaihon kumman,
 kaihon kauniin tähtiin kiiltäviin,
 kaukaa, kaukaa tänne, maahan siintäviin.
 Tuuli kerran vain
 huokaa, uinumaan
 saa jo metsä, – ihmissilmä
 valvoo vain.

 Kuullos soitto hiljaisuuden yössä
 kaunis, kirkas helähtää nyt tähtivyössä.
 Kutsuu, kiehtoo kirkkain sävelvuo,
 kutsun, lapsi maan, se rauhaan sulle tuo:
 tullos, täällä vain
 rintas rauhan saa.
 Turhaan etsit, löydä et sä
 päällä maan.

 Loistaa, välkkyy tähdet talviyössä –
 kirkkain, kaunein ken sä lienet tähtivyössä?
 Nytpä tunnen, iltatähti, sun,
 ystäväni ainut, armahani mun.
 Oi, jos kanssas vaan
 saisin jättää maan,
 kirkkautta kohti nousta
 aina vain.