Kyyhkyislakka
Lintu laulusuu
 Poissa on,
 Sorja laulupuu
 Suloton,
 Syksy maille ehti,
 Poiss’ on lintu, lehti,
 Hyyteiss’ on jo maa,
 Vetten kalvo henkii
 Huurua,
 On talvi tullut jo;
 Tokko pienen kyyhkysen
 Lakastansa löytänen,
 Vai poistuiko jo? –
 Poistunut ei kyyhky lakastansa
 Koskapa vei sinne armastansa.
 Oi jos kyyhkyislakka tuo niin suuri olla vois,
 Ettei sieltä toisen aina täytyis lentää pois!

 Kuin kyyhky lakassansa
 On Heimä armaisen,
 Hän aina kodissansa
 On, tuosta hehkuen
 Intomiellä johdan tiedon rauhaisen:
 Kotiköyhää armastais hän armainen,
 Lemmellänsä kaunistaisi köyhyyden,
 Herra armas, miten hauska elää silloin oisi,
 Heimani kuin kaihon yöhön valkeutta toisi!

 Ilta joutui jo,
 Päivä kulta poissa on;
 Töiden taistelo
 Loppui, ilta valotoin
 Saapui; valaistukseni
 On yksin muisto armaani!