Katoolinen Pyhäkertomus
Tällä maalla vielä ollessansa,
 Ulko-arvoltansa alhaisena,
 Herramme Vapahtaja rakasti
 Autuudesta kansansa keralla
 Teillä ja torilla tutkistella,
 Sillä taivahan avaran alla
 Väljä on ja kaunis keskustella.
 Näissä hän pyhiltä huuliltansa
 Vuodatti suloisia sanoja
 Nuhdellen ja neuvoen, ja näin hän
 Teki temppelin joka torista.
 Vaan opetuslapsistai olj monta,
 Jotka ei alussa voineet aina
 Tajuta sanojen tarkoitusta;
 Tällöin hän opetti osviitoilla,
 Esimerkillä ja vertauksilla.

 Näin vaeltaissansa heidän kanssa
 Kerran pientä kaupunkia kohti
 Vilahti hänelle tieltä silmään
 Poikki katkennut hevosen kenkä.
 Ja hän sanoi siinä Pietarille:
 ”Ota, Pietari, ylös tuo rauta!”

 Pietari, ajatuksissa astuin
 Maallisesta vallan voitannasta,
 Halvaksi hevosen kengän katsoi,
 Ja kuin s’ ei kuninkaan kruunu ollut
 Eikä voiman valtikka, niin ei hän
 Ruumistaan ruvennut kumistamaan,
 Astui vaan eteenpäin, eikä ollut
 Käskemistä kuulevinansakaan.

 Pitkämielisyydessään hänehen
 Herra ei vihastunut, vaan itse
 Kengän kappaleen ylös kohotti,
 Eikä sen enempätä sanonut.
 Sitten kaupunkihin tultuansa
 Poikkesi hän seppien pajahan
 Ja sepille sinne möi sen raudan
 Kolmesta kupari-penningistä.
 Sivu kauppiasten kulkeissansa
 Osti siit’ omenan kauppiaalta
 Kirsikoita kypsiä sen verran,
 Minkä kolmella rahalla saapi,
 Ja heti hihansa pohjukkahan
 Ne tapaansa myöten tarkoin kätki.

 Siitä pois nyt toisen portin kautta
 Läksi hän opetuslapsinensa
 Talotonta tietä kankahalla
 Aukealla astumahan, joss’ ei
 Pientäkään pimento-puuta ollut.
 Päivä-paiste kiihtyi helteheksi
 Ja janossaan oisi paljonkin nyt
 Maksanut vedestä matkalainen.

 Toisia edellä astuissansa
 Herra heittävi salaa hihastaan
 Tällä tiellä kirsimarjan maahan.
 Pietaripa, marjan nähtyänsä
 Nöyrästi kumartui, nokkasi sen
 Suuhunsa nyt aivan sukkelasti.

 Vähän matkan päässä laski Herra
 Toisen kirsikan kädestään maahan,
 Jonka taas kumartuin Pietar’ otti.

 Hyvän aikaa näin nyt häntä Herra
 Kumarrutti kirsimarjain tähden,
 Ja myhähtämättä viimein virkkoi:
 ”Aioissa jos oisit valpas ollut,
 Vaivalla vähemmäll’ oisit päässyt;
 Ken vähää hyvää vähäksynevi,
 Vähemmästä vaivaa nähdä saapi.”

A. O[ksanen].

Lähde: Suomettaren Lisälehti 24.3.1854.

Anonyymi
August Ahlqvist
Runot
Suometar
1854