Tyhmää viisaampi tyttö
Kerran keksi tyttö keinon,
 Aivan auttavan osasi,
 Kun ei naitu naima-vuonna,
 Katsottuna, korjattuna,
 Ilman kauneutta kosittu,
 Tavaratta tahdottuna.

 Olikin kasvoilta katala,
 Ruma koko runnakolta,
 Tyhmä, taidotoin tavoilta,
 Käsi-töiltäänkin typerä,
 Mutta leuvoilta leviä,
 Suunnattoman suuri suulta,
 Kovin kuulu kulkultansa.
 Siksi ne pojat poloiset
 Hänen hylkynä pitivät,
 Hyvän hetken heittiönä;
 Vaan hän keksi kelpo keinon,
 Pani vallalleen valehen,
 Ison juorun juoksemahan:
 Sanoi saaneensa rahoja,
 Hopehia helkkavia
 Aivan paljon aartehesta.

 Niitä aikoi auskarilla
 Mitata milloin hyvänsä
 Kapalla ja kahmalolla;
 Lanttia lapion kanssa
 Aikoi viskoa velaksi,
 Jos on oivaa ottajata
 Näitten raskasten rahojen.
 Alkoipa tiedustaa tiloja,
 Maita ostella isoja;
 Tästäkös pojille potku,
 Kiirut kihlomaan tytärtä!
 Mutta naaman nähtyänsä
 Moni paikalla peräysi
 Mokoman tytön tyköä.
 Viimein tyttö keinollansa
 Pojan petti pauloihinsa,
 Älyttömän ansoihinsa,
 Joka uskoi aartehia
 Löytäneen tytön typerän.
 Sai vain palkaksi polonen
 Ristin ilkeän ikuisen,
 Akan mailla mainittavan,
 Ehkä harvoin tarvittavan.

 Ennen nyt olisi akatta
 Tämä miesi missä hyvänsä,
 Jos vaan pääsisi pahasta,
 Erillehen ilkiästä;
 Vaan ei kauppa koiran kauppa,
 Ei hevoisen kauppakana.

E[rik]. B[isi].

Lähde: Oulun Viikko-Sanomia 16.1.1858.

Erik Bisi
Runot
Oulun Wiikko-Sanomia
1858