Annikki
Annikki tytti on toimeva tytti,
 keveä ja ketterä käynniltään.
 Kukko kun kiekkuu puolen yön,
 Annikki alkaa jo puhdetyön.

 Hämärä on pirtti ja pitkä on puhde,
 Annikki ei sitä huomaakaan.
 Hän se kun kehrätä kieputtaa
 yli tuvan värttinä vieputtaa.

 Annikki tytti kun karjoja katsoo
 piikoja lypsää luikuttaa,
 hyrisevät piiat mielissään,
 eivätkä potkase ensinkään.

 Annikki tytti kun sotkuja huuhtoo
 laiturin reunalla laulellen,
 kotilehto lauluja toistuttaa,
 lainoset louhia loiskuttaa.

 Annikki katsovi ylle ja alle,
 niemiä, saaria silmäilee.
 Päivä se lehtoja seijastaa,
 aaltojen allakin heijastaa.

 Annikki tytti on toimeva tytti,
 miniänä vasta se vikkelä ois.
 Ken hänet kotihinsa kuljettais,
 kotihinsa ainosen onnen sais.

 Kosihin jo kulkevi naapurin Väinö,
 kosihin jo Ilmariveljytkin.
 Kosihin ne kulkevat, eipähän vaan
 Annikin kosijata kuulukaan.

1898.