Musta akordi
Yö on kuin suuri, musta kukka,
 jonka heteinä ylenevät kalpeat ihmissydämet
 vavisten hymysi edessä, oi Kuolema.

 Kenen ylitse ajavat tänä yönä hirveät vaunusi?
 Kenestä puserrat tänä yönä hitaasti elämän?
 Kenen kuolinhuuto kaikuu yössä,
 joka on kuin suuri, musta, värisevä kukka?

 Ei rukousta ole enää huulillamme.
 Ojennetut kätemme ovat ammoin pudonneet alas
 kuin katkaistut kukat
 sinun mustien vaunujesi vyöryessä.