Muistojen tie
Niin kauas hangille huhtikuun,
 keväthuomenen hohteluun
 niin päilyvät, säilyvät muistot vie,
 niin siintävä sinne on tie.

 Miten silloin säihkyivät aamunsäät!
 Miten häikäisi hanget ja jäät!
 Maat kylvi päärlyihin päivän koi,
 ilo leivojen ilmoilla soi.

 Loi katseen aamun rantoja päin
 pari silmien siintäväin
 niin kirkas, kuin niist’ olis kirpouneet
 kaikk’ aamuiset kimmelteet,

 kaikk’ ilmojen siintänyt ihanuus,
 valonhehkuva hiilakkuus –
 unet nuoret nous sitä siintoa päin
 kevätleivoina helkähtäin.