Ain’ armoas mä tarvitsen
Ain’ armoas mä tarvitsen
 Jok’ aika, kaikin tavoin.
 Siks onkin, Isä taivainen,
 Ain’ ovi luokses avoin.
 Et sulje sitä ollenkaan.
 Jos kunne kulkee tieni,
 Öin, päivin suojaas rientää saan,
 Kuin pesään lintu pieni.

 Ain’ armoas mä tarvitsen.
 Sit’ ilman kohta kaadun,
 Sit’ ilman työni turmelen
 Ja pahuudessa paadun,
 Päämäärän’ ajelehdin ain’,
 Kuin ohjaamaton laiva
 Keskellä karein kuohuvain,
 Ja loppuna on vaiva.

 Ain’ armoas mä tarvitsen
 Ja anteeks-antamusta,
 Ain’ sovitusta syntien
 Ja ristin lohdutusta,
 Ain’ turvaasi ja tukeas,
 Ain’ ohjausta vitsas.
 Mut aina olet anteljas,
 Et koskaan kade, kitsas.

 Sun armos kautta yksinään
 Mä taidan synnin voittaa
 Ja nousta uuteen elämään,
 Sua oikein kunnioittaa.
 Se aukaisee mun silmäni
 Näkemään Herran teitä,
 Ja kuinka hartaast’, hellästi
 Ain’ rakastat sä meitä.

 Se mieltän kylmää lämmittää,
 Kun valheen tuulet pauhaa;
 Se kuolleeseen luo elämää
 Ja rauhattomaan rauhaa;
 Siin’ ilon lähde ikuinen
 On mulle aina avoin.
 Ain’ armoas mä tarvitsen
 Jok’ aika, kaikin tavoin.