Syysruusulle
Oi, ruusu kulta, sydän multa,
 Nähdessäin sun, pakahtuu,
 Kuin rintas raataa, pääsi kaataa
 Syksyn tuuli lemmetön.

 Sun päivän impi, luonnon lempi
 Pulskeaksi puetti,
 Ja koristeli, kaunisteli
 Auringotar armoisa.

 Sä kesän tuulta, hempi huulta
 Hymyellen halailit;
 Vaan nyt sä myrskyn, syksyn hyrskyn
 Eessä maata suutelit.

 Ja kesän-säillä, kukkaismäillä
 Perhon kanssa armastit;
 Vaan hänkin kaatuu, sulhos maatuu
 Kanssas maahan, multahan.

 Kun katson sua, tunne mua
 Herättävi miettimään,
 Se muistuttavi, kuiskuttavi:
 Lemmit, – kuolet, – hautahan!

 Mut kevät uusi, pukus, suusi
 Virkkelevi vuorostaan:
 Sä vaikka kuolet, – heität huolet, –
 Nouset, – elät uudelleen!

[Antti] T[e]rv[o].

Lähde: Tampereen Sanomat 8.11.1870.

Antti Tervo
Runot
Tampereen Sanomat
1870