Laulu oravasta
Makeasti oravainen
 Makaa sammalhuoneessansa;
 Sinnepä ei Hallin hammas
 Eikä metsämiehen ansa
 Ehtineet milloinkaan.

 Kammiostaan korkeasta
 Katselee hän mailman piirii,
 Taisteloa allans’ monta;
 Havu-oksan rauhan-viiri
 Päällänsä liepoittaa.

 Mikä elo onnellinen
 Keinuvassa kehtolinnass’!
 Siellä kiikkuu oravainen
 Armaan kuusen äitinrinnass’:
 Metsolan kantele soi!

 Siellä torkkuu heiluhäntä
 Akkunalla pienoisella,
 Linnut laulain taivaan alla
 Saattaa hänen iltasella
 Unien Kultalaan. 

 Romaanista Seitsemän veljestä, toinen luku.

Aleksis Kivi
Runot