Oksaselle
Jo hautansa aukes,
 Jo peittävi seppoa santa;
 Käs’ raution raukes,
 Ja surren huokuvi ranta,
 Kun kuusien alla hän uinuu.

 Vaan »säkenet» sentään,
 Mitk’ ilmahan nousivat yössä,
 Ne vieläkin lentää,
 Vaikk’ ei ole seppoa työssä,
 Vaikk’ kuusien alla hän uinuu.

 Ja loistaen kauvan
 Ne kertovat rakkaudesta,
 Mi lämmitti rau’an,
 Ja raution raatamisesta,
 Mi kuusien alla nyt uinuu.

 Ja matkallansa
 Yhä, luoden tulta, ne liitää,
 Ja Suomen kansa
 Se siunaten seppoa kiittää,
 Mi kuusien alla nyt uinuu.

Runot
Severi Nyman