Vieraalla maalla (Siljo)
Laulaa kukko vieraan maan,
 herään aamuun ankeaan.

 Puissa kevyt tuulahdus
 soi kuin unen aavistus

 maasta muistoin himmeäin,
 kesäöissä päilyväin.

 Liekö päivä tuomion –?
 Liekö loppu auringon –?

 Unten kaukomaailmat
 nytkö iäks sammuvat –?

 Kaukaa jostain, armas, sun
 nään mä katsees kaivatun;

 kesken väen vierahan
 nään sun yksin harhaavan,

 niinkuin orvon lapsosen
 elon humuun eksyen.

 Kerran herään uudelleen
 aamuun kullankeltaiseen:

 oudot heinät häilyvät,
 värjyy lehdet kelmeät;

 yöllä ohi harhanneen
 näen hennon askeleen,

 – kaukaa teiltä vieraan maan
 kuolinhuutos kuulla saan.