Arolempeä
Aropoika kun lempii milloin
 aron neittä, hän naiselleen
 valan rohkean vannovi silloin
 käden tarjoten immelleen:

 Sua lemmin ja lempeni tähden
 sinut tahdon ja ansaitsen
 ja kerranpa heimosi nähden
 sun nostan ma ratsaillen

 ja vien sinut kanssani sinne,
 kuhun kulkevi taival mun,
 kuss’ ei kysy suu: mihin, minne,
 kuss’ onni on mun sekä sun.

 Sua lemmin, mut siitä ma vaadin
 sun lempesi myös kokonaan
 ja ankaran lain minä laadin,
 jota nousen ma palvelemaan:

 Jos vain olet uskoton kerta,
 petät lempeni koskonkaan,
 niin puukkoni povesi verta
 juo viimeiseen pisaraan.

 Näin vannoo mies aron aavan
 valan tummalle immellen
 ja neitonen loppuhun kaavan
 vain lausuvi amenen.