Joutsen (Forsman)
Reunalta ruskopilvien
 Niin taivaan-tyynnä vaan
 Joelle joutsen laskihen,
 Suv’-illall’ laulamaan.

 Suloa lauloi Pohjolan,
 Sen taivast’ iloisaa,
 Kuin päivä siell’ ei muistakaan
 Suv’-öisin uinahtaa.

 Kuin varjot siell’ on viileät
 All’ leppäin, koivujen,
 Ja lahdet kuullan-kiiltävät,
 Ja laine vilpoinen.

 Kuink’ autuus siell’ on armahin
 Kultaansa armastaa,
 Sielt’ uskoisuus on syntyisin
 Ja sinne halajaa.

 Näin lainehelta laineellen
 Sen kiitosvirsi soi;
 Ja puolisonsa rinnallen
 Pian hiipi, lauloi noin:

 Kyll’ enpä eloin unelmaa
 Näe vuosisadottain –
 Mutt’ Pohjan aalloill’ armastaa,
 Sen suvell’ laulaa sain.