Työn laulu
Joka suunnalla Neuvosto-Karjalan,
 maan, sorrannasta vapahan,
 soi uusi laulu. Sävel sen
 on selvä, puhdassointuinen.

 Karun korven peittoon painuu mies
 saha, kirves käissä. Rinnan lies
 työinnosta lämmin, raikas on,
 kun ryhtyy puitten kaatohon.

 Savu nousee piipuista tehtaiden,
 jyly, jyske käy työpajojen.
 Teräsmoukari nousee, laskee, lyö,
 väen köyhän onnea laulaa työ.

 Sen sävel soi vuorilla, laaksoissa,
 sen sävel soi soilla ja pelloilla.
 Missä tyynet on tai läikkyvät veet,
 soi laulun mahtavat säveleet.

 Ryskää, jyskää
 kankailla Karjalan.
 Sihisevät sahat,
 iskevät kirveet.
 Kaatuvat jymisten
 solakat männyt;
 luisuvat järvien,
 jokien uomaa
 Karjalan sahojen
 sirkkeliteriin,
 laudoiksi, lankuiksi
 leikattavaksi.
 Onneksi Karjalan
 työn tasavallan.
 Kohua, tohua
 pelloilla, soilla,
 järvillä, vuorilla.
 Iskevät, iskevät
 vasarat naulaan.
 Veistävät parruja
 terävät kirveet.
 Kaupungeita
 ja tehtaita nousee.

 – Kiire, kiire,
 kuumeinen kiire,
 vinkuvat pyörillä
 kiitävät hihnat.
 – Kiire, kiire,
 toistavat rattaat
 tehdaspajojen
 jymyssä, jylyssä.
 – Nousevi Karjalan
 köyhien onni
 sosialismia luovasta työstä.

1931

Mikael Rutanen
Karjala