Kuvastuksia
Nyt yöhön syttyi hohde aamunkoin,
 Näin kuvan kesäajoilt’ armaimmilta,
 Näin järven. Senpä kuiskaa aalto noin:
 Kai vielä muistanet mun suuteloin?
 Ja suuteloin myös raikuu rantamilta.

 Näin: rannan koivu uupuu unehen,
 Tuo oksin taipuu virran välkkeesen;
 Sen juuri kätkee, kohta alas hiutuu.
 Miks kukka välittäisi juurestaan,
 Miks huolis sydän vaikka jalka riutuu.

 Se tuijottavi yhtiälle päin
 Niin liikkumatta, hengen pidättäin
 Kuin sulho, joka yöllä tultuansa
 Yl’ vuoteen kumartuvi vavisten,
 Joss’ armas nukkuu hymy huulillansa.

 Mä suljen silmät, tunnen huuliain
 Suu sukostavi, tunnen uinaellen
 Niin autuasna; jalka luiskahtain
 Ei syvyydessä löydä pohjaa lain,
 Ja lämmin lähde virtaa sydämmellen.

Holger Drachmann
Reinhold Roine
Runot