Muistelmia matkaltani Ruskealan pappilaan uuden vuoden aikoina vuonna 1983/2
Aatu tohtori virkkoi : Mitä provessori
Selmaan koskee, niin myönnän mielelläni,
että hän nykyjään on yliopiston etevin
opettaja ja syvämielisin aattelija, mutta
Aina provessoria en tiedä kehua erittäin
eteväksi”. — ”Kyllä hän kuitenkin on kahta
vertaa etevämpi kuin tuo Aappi Apila
nuhjus!” — intti tohtori Liina Lintu tiuskaamalla.
— Saattanee olla; enhän minä
pyydä kiven kovaan väittää, että minun
mielipiteeni hänestä ovat oikeat! Sinä
ehkä tuntenet hänen kykynsä paremmin kuin
minä” — vastasi Aatu tohtori nöyrästi.
”Tietysti tunnen!” — sanoi Liina tohtori,
ylpeästi nyykähyttäen päätänsä. — ”Maljasi
Aatu! Älä nyt huoli joutua liiallisesti
hämillesi siitä, ett’et tähän asti ole kyennyt
oikein arvostelemaan Aina provessoria!
Ehkä aikaa voittaen tulet siihen kykeneväksi
— eihän se ole mahdotonta. Se
oli toki erittäin kauniisti sinulta tehty, että
tunnustit kykenemättömyytesi! Siihen katsoen
suomme sinulle väärän mielipiteesi Ainasta
anteeksi” — lausui Saima dosentti.
Samassa pysähtyi juna ja konduktööri ilmoitti
että oltiin Hyvingän kaupungin
asemalla. Vaikka tässä viivyttiin koko
kaksi minuuttia, ei kukaan meistä astunut
ulos vaunuista. Hyvinkä on verrattavasti
vielä pikku kaupunki noin kuudella
tuhannella asukkaalla eikä siinä löydy merkillisempiä
rakennuksiakaan, jotka vetäisivät
katsojan huomiota puoleensa. Vaunujen
ikkunoista sitä vähän tirkisteltyämme istuimme
taas jatkamaan keskusteluamme
päivän valtiollisista kysymyksistä. Pian
kuitenkin konduktööri meidän keskusteluamme
taas keskeytti ilmoittamalla, että oltiin
saavuttu Riihimäelle. Juna viipyi tässä
seitsemän minuuttia. Kun me Saima dosentin
ehdoituksesta olimme päättäneet jättää
suuruspalamme syömättä siksi kunnes
tältä asemalta lähdettäisiin etemmäksi, käytimme
lomaaikaamme siten että vuokrasimme
yhdet avonaiset sähkövaunut ja
ajoimme aika kyytiä Riihimäen kaupungin
katuja myöten sen merkillisyyksiä katselemaan.
Riihimäki nauttii vapakaupungin
oikeuksia ja varmaankin on juuri tässä
seikassa haettava syy sen pikaiseen edistymiseen
ja kehittymiseen. Täällä löytyy
monioita suurenmoisia tehtaita ja asukasten
luku nousee jo päälle kahdenkymmenen
tuhannen. Kaupunki on erittäin pulskasti
rakennettu. Komeimmat rakennuksista ovat
kieltämättä Juutalaisten synagoga ja erään
yksityisen rikkaan leskirouvan rakennuttama
naislyseon kartano, joka komeine sivurakennuksinensa
sijaitsee aivan kaupungin sydämessä.
Suureksi edistymisen merkiksi tälle
kaupungille täytyy lukea sekin seikka, että
kaikki työn johtajat ja tehtaiden mestarit
ainoattakaan poikkeuksetta ovat naisia, miehet
tekevät vaan tavallista päivätyötä.
Sellaisia Finländareja, joiden esiisät vielä
kaksi sukupolvea taaksepäin olivat pelkkiä
suomalaisia, löytyy täällä kosolta; — siis
kaikki edistymiseen päin. — Palattuamme
junalla, lähti se heti. Poissa ollessamme
olivat kyyppärit kattaneet pöytämme; herkullinen
aamiaisateria oli siinä valmistettuna
meille. Saima dosentti kumartui pöydän
yli ja tarkasteli ruokalajia. — ”Oivallista
ruokaa — kelpo aamiainen! lausui
hän loistavin silmin. — Mutta hei!
Yhtä tässä kuitenkin puuttuu. Kuuleppas

änne kyyppäri! Tinä olet unhottanut
tuoda pöydälle viinaa Luuletko että me
näin kylmällä ilmalla aiomme olla ruokaryyppyä
ottamatta!” — ”Suokaa anteeksi
kunnianarvoisat oppineet! Tuo jäi erhetyksestä
minulta tuomatta” — virkkoi
kyyppäri. — ”Vielä me otamme puoliskonkin
ja ”tersin”! — sanoi Lina tohtori
nauraen, lisäten: Tuo puoliskon ja ”ters”in
ottaminen muuten ou huono tapa, mutta
tänäpänä on vuoden viimeinen päivä ja
tuo saapi siis käydä laatuun vielä tämän
kerran. Huomenna jättämme pois kaikki
pahat tavat.” — Hyvällä ruokahalulla
nyt käytiin ruuan kimppuun. Pilkkaa ja
ivaa laskettiin runsain määrin ruuan höysteeksi.
Me miespuolisei seuran jäsenet saimme
nielahtaa monta pippurikarvasta lausetta,
mutta ei kuitenkaan siihen määrään
asti että ruokahalumme sen kautta olisi
pilaantunut. Kyllä me myös koetimme
olla niin sävyisiä kuin mahdollista, ja
vältimme kiihoittaa vastapuoluelaisten
mieltä vastalauseillamme. Aika kului
hupaisesti, tie joutuisasti. Ainoastansa
vilkaisemalla katselimme ikkunoista Kaipiaisten
ja Pulsan kaupunkeja joissa
molemmissa juna viipyi muutaman minuutin.

{{Oikea|(Jatk.)

1883
Aura