Henrik (Juva)
Linnapihalla Canossan
 Keisari on, Saksan Henrik,
 Avopäin ja jaloin paljain,
 Ja on yö, ja kylmään vihmoo.

 Kurkistajaa kaks on tuolla
 Ikkunassa; kuu luo loistoon
 Kaljun pään Gregorius paavin,
 Rinnat Toskanan Matildan.

 Henrik lukee kelmein huulin
 Hurskaat paternosterinsa;
 Mutta keisarsydämessään
 Salaa yrmii, hiljaa haastaa:

 ”Tuolla Saksan valtamailla
 Ilmaan kohoo vankat vuoret,
 Siell’ on vuorten loukeroissa
 Rautaa sotatapparoihin.

 ”Tuolla Saksan valtamailla
 Ilmaan kohoo uljaat tammet,
 Ylimmissä puissa varttuu
 Varret sotatapparoihin.

 ”Oma Saksanmaani kallis,
 Itse vielä kannat miehen,
 Joka tuskieni käärmeen
 Murskaa sotatapparalla.”