Eräälle »hyväntekijälle»
Olet armollinen
 ja tarjoat almua – minulle!
 Vilkutat katkeraa leipää,
 joka huonosti ravitsee,
 ja luulet, että sen tähden
 kumartaisin sinua,
 oi Homehtunut Valtias
 kultavuoren laella!

 Kuka voi peloittaa minua!
 Olen kahleeton kuin nymfi.
 Kuolema on häveten paennut,
 maassa ei ole ketään voittajaani.

 Sinä hätkähdät ivanauruani.
 Se soi kaikissa puutarhoissa,
 jotka puhkeavat luojankäsieni alta,
 kun tähdet varisevat
 aamujen noustessa.

 Sinä sanot, ettei tähti
 vastaa leivän hintaa,
 kuitenkin minä elän!

 Sinä taas olet vuorellasi
 kuollut kultatomuun
 kauan, kauan sitten.