Kirjeitä Afrikasta/8/4
Kirjeitä Afrikasta.
VIII.
Ondonga ja sen asukkaat.
I.
Maa.
(Jatkoa viime n:roon.)

: Nimi. — Asema. — Pinta-ala. — Maanlaatu.
— Ilmasuhteet. — Kasvillisuus. —
Eläinkunta.

Muutama laji, jota maanasukkaat nimittävät
epiliksi, on siitä omituinen,
että sen myrkkyhampaat, jotka ovat noin
8 à 9 mm. pitkät, ovat kaarevat, melkein
kuin ongenkoukku. Maanasujamet
kertoelevat, että se kun pääsee näillä
koukuillaan kiinni vastustajaansa, sitä
ei saa erilleen muuten kuin leikkamalla
hirviöltä pään poikki. Puremasta on
varma kuolema seurauksena. Rumempaa
ja inhoittavamman näköistä matelijaa
kuin tämä, en ole nähnyt. Lyhyt,
korkeintaan pari jalkaa pitkä on
tämä reptilia, mutta keskikohdalta koko
joukon käsivartta paksumpi, latuskainen,
noin 10–12 cm. leveä; nahka suomukseton
kuin sammakon; pinta karkea. Niskasta,
pään juuresta hoikkenee ruumis
melkoisesti. Pää on latuskainen ja kolmikulmainen;
leveys on noin 1/4 ruumiin
leveydestä. Häntä on lyhyt ja
äkkijyrkästi huippeneva. Väriltään on
tämä kärme tumman harmaa.

Sitten on vielä muuan pieni kärmelaji
— pienin täkäläisistä myrkyllisistä
kärmeistä. Ondazile on sen nimi osindongaksi.
Tämä on pienen sormen paksuinen
ja korkeintaan 60 cm. pituinen.
Pää on pieni ja suorastaan ruumiista
suippeneva, melkein tylsäksi vuollun kynän
kärjen muotoinen, hiukan latuskainen.
Silmät ovat pienet, hyvin pienen
nuppineulan pään kokoiset tahi niinkuin
tuo piste tuolla edellisen lauseen
lopulla ja yhtä mustatkin, jotta niitä
tuskin eroittaa mustasta päänahasta.
Yläleuka on terävä ja lähes 2 mm. alaleukaa
pitempi. Alaleuka liittyy tarkasti
yläleukaan muodostamatta leukauurnaa
(Kinnfurche), joten ensi silmäyksellä
luulisi tämän kärmeen kuuluvan
ahdas-suisten  luokkaan,
mutta suu-aukeneekin melkein suoran
kulman. Myrkkyhampaat ovat noin
3 mm. pitkät ja myrkkyrakkulat verrattain
suuret. Häntä on melkein yhtä
äkisti suippeneva kuin pääkin ja — omituista
kyllä — terävällä piikillä varustettu.
Tämä piikki on noin 2 mm. pitkä
ja joka haaralta teräväksi suippeneva;
juuresta on se hiukan kolmatta mm.
paksu läpimitaten. Tätä piikkiään näkyy
puheena oleva kärme käyttävän
puolustus-aseenaan silloin kun se ei voi
hampaitaan käyttää. Kun pää on muserrettu
tahi vahingoittunut huiskii se
hännällään joka suunnalle piikki pistävässä
asennossa, ja jos sattuu joku esine
piikin eteen, antaa se sillä pontevia pistoksia.
Maanasukkaat sanovat sen ”purevan”
hännälläänkin ja myrkyttävän
sillä vastustajansa yhtä hyvin kuin hampaillaankin,
mutta tämä tuntuu sentään
vähän luulottelulta. — Tämä kärme
on kaunis, sileepintanen, mustanruskea
ja viattoman, mitättömän näköinen matelija
eikä suinkaan peljästytä — kuten
esim, kaikki edelliset — ensikerran näkijäänsä,
mutta on myrkyllisimpiä kärmeitä
ja pienuutensa sekä sukkeluutensa
tähden vaarallisimpia. Parissa silmänräpäyksessä
ennen kun on sitä huomannutkaan
kerkiää se antamaan vastustajalleen
useampia kuolettavia ”pistoja.”
Myrkytyksestä seuraa kuolema parin tunnin
kuluessa. Oleskelee maassa ja lahonneissa
puissa; sitä tapaa hyvin usein
ihmisasuntojenkin läheisyydessä.

Omituista on näille edellä mainituille
karmeille melkein kaikille se, että ne hyökkäävät
vastustajansa kimppuun hyppäämällä
eli heittäytymällä, mikä lyhyemmän,
mikä pitemmän matkan päähän.
Ensin mainittu naja on tässä taidossa
etevin. Se voi ponnahtaa noin 8 à 9
metrin päähän (maanasukkaat sanovat
sen hyppäävän paljoa pitemmänkin matkan)
ja samassa tuokiossa myrkyttää saaliinsa
tahi vastustajansa.

Jos nämä kärmeet olisivat yhtä vainonhimoisia
kuin myrkyllisiä, tekisivät
ne ennen pitkää lopun maan asujamista.
Mutta aniharvoin käyttämät ne kuolettavia
aseitaan muussa tapauksessa kuin
puolustautuessaan, s. o. silloin kun niitä
hätyytetään, ärsytetään tahi tavalla tai
toisella niiden rauhaa häiritään. Aivan
rauhallisesti pää pystyssä katselee esim.
efu ohikulkevaa yrittämättäkään häntä
vahingoittaa, ja os se huomaa, ett’ei
mitään vaaraa ole tulossa, laskee se
päänsä alas ja lymyttäytyy. Salliipa
tämä joskus vastustajansa tulla niinkin
lähelle, että tämä (vastustaja) painaa
kepillä pään alas ja sitoo sen (kärmeen,
nimittäin) puuhun — elävänä —
ja lähtee kantamaan. Tällä tavalla on
tuotu tämän kirjoittajallekin nähtäväksi
ja — ”ostettavaksi” — useita ihan vahingoittumattomia,
eläviä myrkyllisimpiä
kärmeitä. Kaksi ensimainittua
(ondska ja angolska) eivät kumminkaan
suvaitse tällaista leikkiä. Nämä käyttävät
joskus huviksensakin kuolettavia
aseitaan. Tämän tietävät maanasukkaat
ja tavallisesti jo pitkän matkan
päästä, vaarallisen vihollisen huomattuaan,
lähtevät pakoon; paitsi jos on vihollinen
jo liian lähellä ett’ei enään
pako auta, silloin syntyy taistelu elämästä
tahi kuolemasta.

Myrkyttömistä kärmeistä mainittakoon
ainoastaan n. k. jättiläiskärme.
Se esiintyy täällä noin 16—20 jalan
pituisena. Hereillä olevaa ihmistä se
ei hätyytä, mutta jos tapaa nukkuvan
ihmisen, vangitsee se saaliinsa — kuten
maanasujamet kertoelevat — kääriytymällä
aluksi jalkojen ympärille ja sitä
tehden ylemmäksi. Jos nyt miehellä ei
satu olemaan puukkoa irroittaakseen itseään
leikkaamalla pedon poikki tahi
kumppaniaan auttamassa, täytyy hänen
auttamattomasti kuolla vihollisensa jättiläis-syleilystä
ja siten joutua sen uhriksi.
Tämä oleskelee enimmäkseen metsissä
ja pensastoissa. Kuivanaikana
käypi se lähemmissä kaivoissa juomassa
ja sitten vetäytyy jälleen piilopaikkoihinsa
saalista väjymään tahi sitä hautomaan.
Pukkeja se kuuluu tappavan
mielellään.

Kilpikonnia on metsissä ja pensastoissa
runsaasti. Suurin, mitä täällä tähän
asti olen tavannut, on 30 cm. pitkä,
18 cm. leveä ja 15 cm. korkea. Ihmiset
syövät näitä herkkuinaan. Kilpikonnan
kuoria — alapuoli pois otettuna —
käyttävät maanasukkaat rasva-astioinaan.

Sammakoita, ensimmäisten suurempien
sateiden jälkeen, on lammikot, kuopat
ja kaivot täynnä. Silloin on aina ndongalaisilla
”makianleivän-juhla.” Suurina
sadepäivinä aamusta iltaan asti ”seisoo”
sammakkopata tulella ndongalaisen
keittiössä. En ole tullut maistaneeksi,
mutta kaiketi nuo ”sammakon sääret”
ovat oikein mainiota herkkua, koska niitä
täälläkin niin halukkaasti syödään.

Sisiliskon sukuisia matelijoita monenvärisiä
ja -kokoisia vilisee kaikkialla.
Muuan krokotiiliin vivahtava laji oleskelee
metsissä; sen pituus on noin 50—60
cm.; pinta kauttaaltaansa suurien kankeiden
suomuksien peittämä. Tätäkin
syövät ndongalaiset mielellään. — Pienin
täkäläisistä sisiliskoista on noin 10
–20 cm. pituinen. Tämä tavallinen
eli varsinainen sisilisko  juoksentelee
kaikkialla, huoneissa ja ulkona,
vahingoittamatta muita kuin hyönteisiä.
— Eräs pieni sisiliskolaji, joka oleskelee
pelloissa ja muurahaispesissä, sanotaan
olevan kovin myrkyllinen, mutta minä
en ole vielä tähän asti sen suusta löytänyt
myrkkyhampaita enemmän kuin
myrkkyrakkuloitakaan.

Kaloja ei täällä sanottavaksi ole siitä
luonnollisesta syystä ett’ei ole järviä
eikä jokia. Tulvavesien mukana tulee
kumminkin joskus eräs mateen muotoinen,
suomukseton kalalaji Ondongaankin,
mutta vedet kun kuivuvat lammikoista
kuolevat kalat sukupuuttoon. Harvinaisuutensa
ja vähyytensä vuoksi kuuluvat
ne yksinomaan hallitsijoille.

1890
Suomalainen
Jatkokertomuksen osat