Lapsen virsi (Poppius)
”Marjass’ on maammonen,
 Puolassa piikanen,
 Isonen sodassa synkeässä;
 Mikko on metsässä,
 Möröltä miekalla
 Selkäluita lussomassa.
 Min’ olen orpona,
 Poloinen poikanen,
 Jumala kanssani kumppanina.”

 ”Laulan lauluja,
 Soitan soittoja,
 Heiluissani heijussani.
 Soi sinä, soittoni,
 Kumaja, kantele,
 Kaikoita kolkkous kartanolta!
 Pihall’ on pimeä,
 Tukala tuvassa,
 Kaikki on outona, äänetöinnä.”

 ”Kun on ikävä,
 Tukala tuvassa,
 Vieras voima vastuksena;
 Miksi et mielisty,
 Sieluni, soitossa,
 Miks et kalka kantelella?”
 Näin lauloi lapsonen,
 Poikanen pienoinen,
 Tontun tullessa, tiuskatessa:

 ”Murran mullaksi,
 Maaksi maammosi,
 Siskosi koviksi kiviksi,
 Ilmaksi isäsi,
 Vesiksi veljesi,
 Hajoittelen harmissani;
 Sinut tuleksi
 Panen, poikanen,
 Kätken kiskohon kovan kiven.”

 ”Ä’äks olet äitille,
 Vihaksi veljelle,
 Itkuksi isälle ikuiseksi;
 Orjana orjalla,
 Kaikilla kauppana,
 Säilyt siskosi sisällä.
 Ilma se iskisi
 Tulta turkkaista,
 Kirkot polttaisi poroksi.”

 ”Vesi vihassa
 Aina ajavi,
 Tulta tukehuttaaksensa.
 Yltä ympäri
 Peltoja, pilviä,
 Ilmoja, meriä, mantereita,
 Maita murtavi
 Paasia purkavi,
 Hiekaksi hiertävi hyvätkin.”

 ”Kipuna kytevi
 Sannan suonissa;
 Sinne ei sovi virran vihat.
 Piissä, poikanen,
 Pitäite piilossa,
 Siks kun puran pakkulani.
 Syöt sitten siskosi.
 Voitat veikkosi,
 Itketät äitiäs, isääsi.”

 Näin tonttu turkkainen
 Pettäisi pienoista,
 Veijaroisi veivihinsä.
 Jolla on Jumala
 Virtenä, veisuna,
 Siihen et pysty, sä pahennos!
 Lapsi se laulavi,
 Mielonen mehivi,
 Virsi se voittavi petokset.

Abraham Poppius
Runot