Vanhaan hyvään aikaan
Tähdet ne kimmelsi vaiti, ja lymysi
 vuossadat metsä, uinuen vaan.
 Koski pauhasi, – rattaat jo jymysi,
 säkenet räiskyivät,
 männiköt mäiskyivät,
 moukari jyskytti kumeaan.

 Leiskui lietsomo, palkeet puhkivat,
 kiehuva kuumuus se hulmusi päin;
 noessa, hiessä sepät ne huhkivat,
 paljoja vääntivät,
 pihtejä kääntivät,
 kankia auroiksi käyristäin.

»Sain kuonaa, – jäi heille ruis,
 he työstämme potkun suo;
 he puhtaiksi meidät puis,
 ja kun näännymme, viinaa tuo.

    »Hätä korjasi eukon pois,
    tytön hylkynä ruukin nään;
    hän, valttari, kertoa vois
    ens lapsesta raiskan tään.

    »Tämän helvetin kuumentaa
    hän nyrkillä, pampullaan;
    pian hehkuvan raudan saa
    hän niskaansa, jahka vaan –!»

 Koski pauhasi, moukari jymysi,
 nurku hälveni huminaan;
 ääni ei kuulunut, poljetut lymysi
 orjina ratasten,
 vuosisatasten
 viinaa voihkien vaivoissaan.

sv:Den gamla goda tiden