Syntymäpäivänä (Siljo)
Näin vuodet ne vaihtuu ja aarteen taakka
 se kasvaa vain:
 lipas syömen täys on jo reunaan saakka,
 – sen keväältä kerran
 mä syntymälahjaksi sain.

 Ja auringon kullat ja aaltojen läikyt
 ne on aarteeni mun.
 Mihin, aaltojen impi, ain eestäni väikyt –?
 Pois kaikki jo soisin,
 pois taakkani helmiksi kaulaas sun.