Kaarina Maununtytär
Oi koito mökeistäni matalista,
 Miss’ elo oil niin tyyntä, rauhallista,
 Kuin huipuill’ huimaaville jouduinkin,
 Miss’ onni peittyy jyrypilvihin.

 Mi ilo asunnoissain alhaisissa!
 Mi pelko hovin kultakerroksissa,
 Kuin puhtautein poistuvan jo näin!
 Oi lapsuuden sä ylkä-ystäväin!

 Tok’ armas aarre mulle sijaan suotiin,
 Kun kuninkaani puolisoks’ mä luotiin
 Ja rauhoittaa sain synkkää sydäntään
 Ja valvoella unenhetkiään.

 Niin muutin mökeistäni hovihinsa,
 Vaan kahleisin jo vaihtui purpurinsa.
 Mä vangistossa häntä hoitaa sain;
 Jos ois’ hän haudassakin rinnallain!

 Vaan kova käsky hänen veljeltänsä
 Sai hänet kärsimähän yksinänsä
 Ja poikasemme mieron tielle loi,
 Mi hädin tuskin hälle haudan soi.

 Tok’ onnen oikuista jo vihdoin tässä
 Maan hellän helmass’ olen lepäämässä.
 Ja moni kyynel juoksee, muistuttain
 Viel’ avuistain ja elinvaiheistain.

(T[yk]–o. [Hagman])

Lähde: Hämeen Sanomat 5.2.1879.

Frans Mikael Franzén
Runot
Tyko Hagman
Hämeen Sanomat
1879