Kun ilta jo kaukometsät
Kun ilta jo kaukometsät
 Ja lahdelmat purppuroi,
 Ja tunnelman ihmeen hienon
 Se hämärin piirtein loi,

 Niin nauttivi herkkä mieles
 Sopusointua näytelmäin;
 Kaikk’ ihmeen ehjästi tunnet
 Tosi-innoin ja haavepäin.

 Saa hehkua lausees silloin,
 Soi sointuina vastineet,
 Ja arki-ihmiset luonas
 Niin ihanteellisiks teet.

 Mut kaikkea kaihoin peittää
 Kuin empimys sanomatoin:
 Sä melkeinpä pelkäät näyttää,
 Miten helposti petyit noin.