Kymmenen laulua rekilaulun tyyliin


Herra runoilija! 

 Runohelmemme hienot
 tuntehet niin vienot
 rintoihimme tuovat.

 Niillä nuorikot varmaan
 tunnustuksen armaan
 toisillensa suovat.

 Heillä lempi jo hellä
 tänään sydämellä.
 Liitot pian luovat.

 Kun niin laulunne, herra,
 teitte rakkahiksi,
 että nuorikot niistä
 käyvät lempiviksi,
 leivät yhteen lyövät,
 niin te vuoden jo päästä
 annit lemmen saatte –
 lapset pienoset, armaat –
 heille muistakaatte
 laulaa mitä syövät.

 Edesvastuu teostanne
 teitä sitova on vanne.

 Käskyn annan Teille:
»kauvas, korkealle»
 jättäkää Te herrat,
 laulamahan meille
 tulkaa tuhat kerrat
 tänne sorron alle.
 Teillä nälkä Teitä kohtaa
 kyyneleet sen karvaat hohtaa –
 pois Te niitä laulakaatte,
 kansan siunauksen saatte.

Toimittaja.

Illan vihjeessä. 

 Ei niin hiljaa aurinko laske,
 ettei liiku lehti.
 Illan vihjeessä pienenen poika
 heiliänsä ehti.

 Lehvitse kukkiviin pihlajapensaan
 vaalea pääliina pilkkui.
 Poikanen hiipiä hippasi sinne,
 silmä se kiilsi ja vilkkui.

»Hits», hän äänsi ja hyppäsi hiljaa
 lehdosta neitosen luoksi.
 Leikillänsä se veitikas tyttö
 ahoa pakoon juoksi.

»Piti piti» piiskutti pienonen poika,
 lakki oli kallellansa.
 Leikillänsä se neitonen pyrki
 pois hänen polveltansa.

Sunnuntaina. 

 Käkönen kukkua helskyttelee
 vainion takalolla.
 Ikävä on suvisena sunnuntaina
 yksinänsä olla.
 Tuoltapa näkyy lehdon takaa
 tuulimyllyn siipi.
 Sinnepä herttaisen heilini luokse
 taas minun mieleni hiipi.

 Jalkaani panen minä kiiltävät kengät,
 läpi kotipeltojen lähden.
 Taivaalla kohdalla myllyn siiven
 näen minä lemmentähden.

Tuomenkukka. 

 Tuoksuva, tuoksuva tuomen oksa
 oli minun kädessäni.
 Neitonen, neitonen kaino ja vieno
 oli minun edessäni.

 Nyt sinä tuoksuvan tuomenkukan
 rinnallasi kannat.
 Milloinkas rinnasta sydämesi
 omakseni annat?

Aidankin yli. 

 Tyttönen tuuheatukka ja sorja
 yhdeksiin toista jo täytti,
 oli punaposki ja ruskeasilmä,
 sievästi itsensä käytti:

 Naapurin poikanen pellollansa
 korjaili kuhilaita, –
 silmäili, silmäili sorjaa neittä –
 välillä oli vino aita.

 Vaan yli aidankin, aidankin yli
 lempi se leimahtelee.
 Nurmella hellien neitoansa
 poika jo istuskelee.

Tuuli se häilytti. 

 Tuuli se häilytti hulmutellen
 henttuni hivuksia.
 Vaan minä laulaen miellyttelin
 heilini tuntehia.

 Kas, miten perhonen ruususta ruusuun
 lennellä liehuttelee!
 Samalla lailla se hulivilipoika
 tyttöjä tanssittelee.

Mettä. 

 Mehiläiset tie kukkasista
 keräilevät mettä.
 Minä haen kultani katsehista
 huolten lievikettä.

 Kullallani on siniset silmät,
 ja se mua ilahduttaa,
 kun hän sinisillä silmillänsä
 katsoa vilahduttaa.

Kansanmielinen. 

 Henttuni hieno on herraslapsi,
 vaikkei se sitä näytä,
 vaikkei se veitikka itseänsä
 yhtään ylväästi käytä.

 Kyllä se taitaisi ruotsinkin kieltä
 vaikka se ei sitä solkkaa.
 Taitaa se valssitkin, vaikka se hippaa
 vekkulipietun polkkaa.

Aurinko paistaa. 

 Aurinko paistaa taivahalta,
 kuultaapa joskus kuukin.
 Lempi on mieltäni lämmittämässä,
 on siellä joku muukin.

 Lemmen lämmössä kypsymässä
 on siellä mustikka, suru.
 Heilini, mistä se mökkinen saadaan
 mistä se leivänmuru.

 Älä sinä, heilini, sentään huoli
 yhtään itketellä.
 Tiedäthän, että tuuleenkin voipi
 tupia kyhäellä.

Tyttölasten lempi. 

 Oi, lempi tyttölapsien
 on aivan ijankaikkinen!
 Se kestää
 kuin päivän kulku ainiaan...
 ei estää
 voi nousuaan, ei laskuaan...

 Mä kerran illan lemmitsin
 ja syleilin ja suutelin...
 Oi, kummaa
 sen lemmenliekin hehkuntaa
 Se huumaa
 ja hulluksi se aivan saa...

 Hän vannoi valan ikuisen
 nimessä sinitaivasten,
 ja vettä
 siniset silmät vuotivat,
 niin että
 sulivat posket punakat.

 Mut huomisella noustuain
 mä, erokirjan hältä sain...
 Hän anoi,
 ett’ ollaan yhä ystävät
 ja sanoi
 saaneensa kihlat kiiltävät...

 Oi, lempi tyttölapsien
 on niinkuin päivä ikuinen!
 Se loistaa
 päivällä tänne taivaalta,
 ja toistaa
 yön tullen loiston toisaalla...

Lempi ja ämmät. 

 Nurmella kulkivat poika ja tyttö
 kukkia poimimassa.
 Akat oli penkillä polvillansa
 nenä oli ikkunassa.

 Pannunsa ääressä toisillensa
 ämmät juttuja jauhaa.
 Nuorten rinnat ne nurmikolla
 tuoksuvat lempeä lauhaa.

Lähde: Työmies 30.9.1901.

Laulut
Lauri Soini
Runoteokset
Työmies
1901