Västäräkin mielessä herää ihmeellinen kaipuu
Näinpä haihtumistaan haihtui
 hiljaa toukokuiset päivät,
 sää jo lämpeni, ja hallat
 harmaat jäljemmäksi jäivät.

 Ja kun västäräkki katsoo
 ikkunasta päivän terää,
 sydämessään kaiho kumma
 yhä heräämistään herää.

 Ihmislasten luona kyllä
 tuntee oivalliseks’ olon,
 silti kalvavainen kaipuu
 kasvamistaan kasvaa polon.