Lasten riemut
Kun henkii kesätuulet
 ja nurmi vihannoi,
 ja leivon laulun kuulet
 ja paimenpilli soi,
 sä silloin huone heitä,
 käy leikkiin mieluiseen,
 kun raitis metsä meitä
 taas kutsuu vieraikseen.

 Kas täällä leikit lyödään
 juurella koivujen,
 ja täällä herkut syödään
 parissa perhosten.
 Nyt kesä parhaintansa
 on pannut pöydälleen,
 kun mettä, marjojansa
 se tarjoo vierailleen.

 Kun sitten saapuu talvi
 valkeine vaippoineen,
 käy silloin lapsiparvi
 huipulle jyrkänteen.
 Ja sieltä kelkka lentää
 kuin huimin hepo vaan,
 – ei kalpeaksi kenkään
 saa jäädä poskeltaan.

 Ja jos on kesä, talvi
 tai lienee synkkä syys,
 ei huolta, kunhan kestää
 ainainen ystävyys.
 Kun taivas ruskottaisi
 ja tuikkis’ tähdet vaan,
 ja kunhan kasvaa saisi
 nää lapset Suomenmaan.

1898.