Työväen illat
Tämä aika on taiston ja kärsinnän,
 mut taistoa toivehet johtaa.
 Ne viittovat luolista tehdasten
 ylös, kauvaksi, koittohon päivän sen,
 jona ahkera raataja elämän
 ilon, onnen ja rauhan kohtaa.

 Työ ei ole silloin niinkuin nyt
 se ei ole orjan työtä.
 Se uusien sankari-ihmistcn
 on kunniatehtävä riemuinen,
 jota toimivi ihminen veljeynyt
 vain hetkisin, ei läpi yötä.

 Hän hetkinä päivyen parhaimman
 luo elämän pohjan ja kaiteen.
 Mut päivä kun päättyvi kätten työn,
 niin raataja löystävi raadevyön
 ja ravitsevi rintansa rauhaisan
 mehuhedelmillä hengen ja taiteen.

 Yks soutavi aavalle aatteitten,
 yks laskevi lahdelle lemmen;
 yks laulavi laulua sointuvaa,
 yks tietehen tarhassa askartaa;
 yks istuvi nurmella uinaillen,
 yks karkelot kiitävi ennen.

 Vähät siitä mi millekin mieleen on,
 kun kaikilla vaan on aikaa;
 koko kansa kun vapaat illat saa
 sydäntyötänsä hetkisen harrastaa,
 se kasvavi, nousevi taivohon,
 ja rinta sen riemua raikaa.