Hyvät silmät
Hyvät, hellät silmät, teissä
 ei mulle, ei mulle rauhaa,
 – salolampeen ei veret tyytyä voi,
 jo koskena suoneni pauhaa,

 ja sen laulussa soi meren kaiho,
 meren vihreän vaara ja hurma:
 merivihreät silmät jo nähnyt oon,
 – ne on eloni elo ja surma.

 Hyvät, hellät silmät, myöhään,
 kovin myöhään haastatte mulle!
 Oli aikanne kerran, korpihin
 kun eksyin harhailulle.

 Läpi korpien nousta jo ehdin
 rajavuorelle maailman kahden:
 meren näin, elon tummat ulapat.
 – En lammen vangiks, en lahden!

 Meren yllä vihreät tähdet
 näin taivaanrannan luona,
 – salolammen rauha mun kaipuustain
 yön hetkenä häipyi tuona.

 Ne tummat tähdet, – on niissä
 mun eloni lepo ja syvyys.
 Mua enää ei auta, ei pelasta,
 hyvät silmät, hellyys, ei hyvyys!