Kotini (Leino)
Kuuset ne kotini ikkunan alla
 tuiskeessa tuulien taipuvat vain,
 siellä mun taattoni on kotosalla,
 pystyssä päänsä hän kantavi ain’.

 Lainehet mun kotolahdella vainen
 rakkaita rantoja suutelevat,
 siell’ emon huolia kantelevaisen
 poskia kyynelet uurtelevat.

 Pohjolan kotkat ne kannella taivaan
 kaartavat ilmoa uljahasti;
 siellä mun verevät veikkoni raivaa
 korpea kolkkoa reippahasti.

 Pulmoset talvella hangelle lentää,
 allit ne jäillä jo leikkiä lyö,
 puhtaampi mun ompi siskoni sentään,
 hempeä, hertas kuin Pohjolan yö.

 Kuumasti polttavi aurinko armas
 kesällä poskia heimoni tään,
 kuumempi näljän kyynele karvas
 talvella keskellä hyytävän jään.