J. H. Erkolle
Oot muille sa lauluja laatinut,
 Ma laadin nyt laulun sulle;
 On sitä mun sydämmeni vaatinut,
 Siit’ ethän sä suutu mulle!

 Kas, äiti kun tuutusen ääressä
 Se uneen laulavi lastaan,
 Niin välisti kätkyen kääreessä
 Laps’ laulavi laulun vastaan.

 Ja vaikka se laulu on taidoton
 Ja säveletön, se on hellä,
 Se sydämmen sulaneen kukkanen on,
 Kuin vuokko on keväimellä.

 Tään laulun laulan, sa ihanteen mies,
 Sä ylevä tietäjä, sulle,
 Ja tiedä, on kiitostunteen se lies,
 Mi luo sävelhehkua mulle.

 Vaan kuuletko, kuuletko kummaa sä?
 Humu outo mun lauluuni yhtyy:
 Se on kansa, mi innon myrskynä
 Mun kiitoslauluuni ryhtyy.