Verkko
Minulla on verkko, johon kaikki kalat tarttuvat.
 Autuaasti paisuu kalastajattaren tyyni rinta,
 kun hän vetää luokseen hopeaisen taakan.
 Maan rikkauden kohotan olkapäilleni.
 Kannan teidät, kannan teidät satujen lampeen.
 Rannalla seisoo kalastaja, kädessään kultainen vapa.
 On jossakin jumalia, sankimpien metsien takana,
 me harhailevat ihmislapset emme tahdo minnekään muualle kuin sinne.
 Ylös, etsimään tulevaisuuden kirkasta päivää
 metsän takaa.

Edith Södergran
Runot
Uuno Kailas