Kukkasen taivas
Oli se kaipo kukkasella
           Kaunoisella,
 Vaippakorvalla valitus:
 Ett’ei häntä lentäväksi
           Luoja luonut,
 Eikä suonut soittajaksi,
 Ett’ei kieltä kimalaisen
           Kukka saanut,
 Jolla maistaisi mesiä,
 Että itse iloitsisi,
           Imeksisi
 Hyvän henkensä himoja.
 Vaanp’ on Luoja lausununna,
           Luotuansa,
 Kukan korvahan korean:
»Kun sun neitonen näkevi,
           Ihanainen,
 Sulhaselleen säilyväinen,
 Niin sen silkkisiivillänsä,
           Sinisilmän,
 Näet lentävän lähelle;
 Eipä lintu lentäväinen
           Liukkahampi,
 Kuin se neito nurmen päällä;
 Eipä perhonen pikemmin
           Pakeneva,
 Kuin se tyttö on tuleva;
 Eipä lumi varvikossa
           Valkoisempi,
 Kuin sen käsi kaunokainen.
 Niinpä tulet tyvestäsi
           Taitetuksi,
 Nouset neitosen nisille,
 Eipä taivas täydellinen
           Täytelämpi
 Nuoren rintoja Rikiinan,
 Eipä mesi mehiläisen
           Mehuisempi,
 Kuin on huulet Hilturilla.»

Abraham Poppius
Runot