Ystävyys (Pärssinen)


1. 

 Tähtiä nään, tähtiä nään
 vaikkapa maan utupeitteellään
 pilvet vaippahan hienoon
 kietoo, silmies kimmellys
 on kuni taivahan ilmestys
 kirkastava koko tienoon.

 Hankinen yö, hankinen yö,
 kumpuja kattava kiteitten vyö
 taivahan linnunrata
 työtä on taikurin ihmeisen,
 nään läpi ruudukon silmäillen
 tähtiä tuhat ja sata.

 Silmäsi nään, silmäsi nään
 tumman syvässä pilkkeessään,
 ripsien liikahtaissa.
 Murheesi liekkiä tuskaisaa
 katselen – riemuas hohtavaa,
 kuljen tähtien maissa.

2. 

 Juhla-asuun kopin pienen laitoin,
 maalauksin koristelin seinät.
 Apilaita tinamaljaan taitoin,
 pöydälle toin ruohot, pihaheinät.

 Valkoliinoin vuoteen, lattiaisen
 peitin. Ystäväni kaunokaisen
 sisään toin. Jo räppänästä kaino
 säde pilkkii. Vierähtää pois paino.

3. 

 Mihin perho arka sä eksyitkään
 pois suojasta lehväkerhon.
 On kumpu kukaton hietikon tään,
 käy tuuli tuimana retkillään.
 – Sä kadotit tyyssijan, verhon.

 Tule perho pieno, mä saattelen
 sun keskelle kukkaissarkaa.
 Näät aukeevan yhä umpujen
 ja sä tunnet lehvien tuoreuden.
 – Oi joutuos, pois kesä karkaa.

4. 

 Nukut ystäväni; hiljaa ilman siivet
 ikkunaamme koskettaa.
 Valko-otsallesi kuuhut hopeaansa
 hellin heittää.

 Nukut ystäväni; suljettuna silmäluomes
 simpukkaansa helmen kirkkaan kätkee.
 Lepää valju vartes, jonka kiedoin
 peittoon lämpimään.

 Nukut ystäväni; sydämeni sulle
 hentoiselle
 siunaustaan kuiskii. –
 Kuuhut kulkee, pilkkii öinen tähti. –
 Nuku hiljaa!

5. 

 Käsi hentoinen, nää valkoranteet
 miten rakkahat, en haastaa voi.
 Salli karkotan pois pahat kanteet,
 arvet, joita rautakahle loi.

 Anna viihdyttää mun kosketuksin
 sykähtävä, synkkä valtimo.
 Uusin kiehtovin soi lupauksin
 rikas elämä, sä kuuletko?

6. 

 Sydämelles sylkyttelen
 illan hämärässä
 kehtolaulun, ainoani
 on se elämässä.

 Sydäntäsi tuudittelen
 miellä lämpöisellä,
 kannan sitä kätösissä
 kuni äiti hellä.

 Sydämesi haavoihin jos
 auttaa öljypisar,
 valan sen – oi nuku pieno,
 ystävä ja sisar.

 Sydän arka, säikkyväinen
 nuku tuutilulla!
 Unen unhoaallokossa
 leppoisa on sulla.

7. 

 Mun kammioni sopukkaan
 jäähyväisille tulit.
 Sylini aukes valtoinaan,
 kuin vaha siihen sulit.

 Ja surren katse katseeseen
 kuin kuuma tuli vieri.
 Vain hetkinen; jo hiljalleen
 nyt kyynelvirrat kieri.

 Ja sydän vasten sydäntä
 nyt sykki ainut kerta. –
 Jäin riutumaan, oi vanki mä,
 sä läksit elon merta.

 Mut hetkisessä yleni
 sun kuvas niinkuin uni.
 Pois läksit, minä ijäksi
 sain kaihon sieluhuni.

8. 

 Pääsky sinisulkiasi
 sormin aroin kosketin.
 Ihastelin laulujasi
 kohotessas pilvihin.

 Vaan sä lensit lintu pieno
 yli metsäin vihreäin,
 yli vetten; siipes hieno
 ah sen viime kerta näin.

 Näin kun aurinkoinen heitti
 valkorintaan säteitään.
 Poies lensit. Ilman reitti
 johti kauvas etelään.

 Tyhjää kaikki, liverryksin
 ei nyt enää metsä soi.
 Ikävöin mä – yksin, yksin. –
 Kyynelsade pisaroi.

9. 

 Kuin metsän piilokukkanen
 vanamo hentovarsi
 säteilit, vaikka latvaa puun
 vihainen viima karsi.

 Noin yhä sua muistellen
 poveni raukenevi
 ja kukkaistuoksu eloni
 kuin mirha kietoilevi.