Kun ois siivet mulle suotu
Kun ois siivet mulle suotu,
 Linnuksi jos oisin luotu,
 Lenteleisin, liiteleisin,
 Kullan luokse kiiteleisin:
 Lentäisin levillä siivin,
 Lailla aatteeni ajaisin
 Kullan maille mairehille,
 Kullan kulta-kunnahille.

 Sitten sinne saatuani
 Asunnolle armahani,
 Istahtaisin ikkunalle
 Aivan kultani kohalle;
 Kun nyt kultani näkisin,
 Lemmittyni huomoaisin,
 Sydän sykkisi ilosta,
 Rinta riemu-tuntehista.

 Iloa tää lemmen oisi,
 Rakkaus se riemun toisi;
 Tunne povessa palava,
 Liekkisenä lieskoava,
 Heti huulille heruisi,
 Sydämestä syöksyäisi,
 Heruisi heliseväksi,
 Kullalleni kuuluvaksi.

 Sydän täynnä, suu sulana,
 Ollen tunteiden omana,
 Lemmestäni lauleleisin,
 Satakielnä soitteleisin,
 Laulu sointuisi somalta,
 Ilon-tunne ihanalta;
 Lempi, syttyin sydämessä,
 Säihkyisi näin sävelessä.

 Tuntehet nyt toisi varmaan
 Polttehen povessa armaan,
 Sävelistä liekki lemmen
 Sydämessä syttyis immen:
 Sydän mulle sykkäilisi,
 Mua muistain huokasisi.
 Oi jos lintuna ma oisin,
 Miekkoisna näin olla voisin!

 Nyt ma lentäin linnun lailla
 En voi käydä kullan mailla,
 Lempi-tunteitan’ en taida
 Ilmi tuoda armahaita
 Sävelillä satakielen.
 Epäillen siis kysyy mielen’:
 Liekö lempensä minulle –
 Oi jos oisi! – vainko muille?

P[aavo]. P[outiainen].

Paavo Poutiainen
Runot