Nyt ja Ennen
Ah! entinen aikani,
Nykyinen mieleni!
Sananlasku.

 Ennen eli jokainen kun asian oli laita;
 Nyt on kukin kelvotoin, ja itara ja saita.
 (hyryä lisäksi).

 Ennen piti meijän miehet kunniansa suurin;
 Nyt on rahat rakkaammat, ja kallihimmat juurin.

 Ennen oli miehen sana lujempi kuin rauta;
 Nyt on lupa luikkia, ja valat tuskin auttaa.

 Ennen miehet hikoilivat työssä kaiket päivät;
 Nyt niin viina viivyttää ja juoksuttaa nuo räivät.

 Ennen joivat jonkun kerran ystävinsä kanssa;
 Nyt niin juopi joka miesi yksin kotonansa.

 Ennen löytyi aitoissamme pellavaa ja liinaa;
 Nyt ei löyvyk talossa – kuin velkoa ja viinaa.

 Ennen löytyi huoneessamme tarpeheita aina;
 Nyt jos mitä tarvitaan, niin täytyy kohta lainaa.

 Ennen sovun aviossa, toverit ne toivat;
 Nyt ne toruu toisinaan, ja tappeloo kuin koirat.

 Ennen seurais akka aina ukkoansa myötä;
 Nyt hän vieraan vuotehella viettelöökin yötä.

 Ennen oli Neijot nöyrät, tyynneet tytöt vainoot;
 Nyt on likat ilkiät, ja ylpiät on vaimot.

 Ennen kärsi poika kerran tyttöänsä luokse;
 Nyt hän muihin muksihinkin yö-jalassa juoksee.

 Ennen antoi piika tuskin sulhaiselleen suuta;
 Nyt hän muillen muikkarillen antaa vielä muutaik.

 Ennen lapset kasvatettiin kurihissa Herran;
 Nyt niin kurittaa he vanhemmansa monen kerran.

 Ennen oli Pappi paras ystävä ja tuttu;
 Nyt on sillä laissa joka miehen kanssa juttu.

 Ennen laulo Lukkar’ ite kirkossa ja häissä;
 Nyt hän toisia laulattaa, ja ite ompi päissään.

 Ennen tutki Tuomar’ aina mikä oli totta;
 Nyt hän ensin taskun pohjat tarkoin kaikilt’ ottaa.

 Ennen oli Lautamieskin laissa hyvin norkko;
 Nyt hän istuu pöyvän peässä kontallaan ja torkkuu.

 Ennen Vouti tilin teki veroista ja muusta;
 Nyt hän heitteä rästiksi, ja pankkoo kustaik kuusta.

 Nimismiesi ennenkin hän toimeessansa suitti;
 Nyt ei vielä vuuen peästä hänestä on kuitti.

 Ennen Mittar’ puikon pisti juuri rajan selkään;
 Nyt hän rajat rakenteloo tikkujensa jälleen.

 Ennen oli Kauppamiehet rehelliset vielä;
 Nyt ei muuta luonnistu kuin kielletyllä tiellä.

 Ennen oli Sotamiehet tappelussa tuimat;
 Nyt hyö pauhaa pavossaan, ja juovat niin kuin huimat.

 Vihamiesi ennen oli virassansa nöyrä;
 Nyt on jalka jäykkä jo, ja selkä-ranko köyrä.

 Mitenkäs siitt’ minä olin? Elin niinkuin Herra;
 Nyt on kaikki kavonna, voan – laulan vielä kerran:

 Joka kiitteä vanhoja, hään nykyjähän moittii:
 Ajat oli kiistallaan, voan – vanhatpa ne voitti.

Lähde: Työmies 18.1.1902.

Carl Axel Gottlund
Runot
Työmies
1902