Milloin Pohjolan nähdä saan?
Luonto ponteva Pohjanmaan!
 Milloin taas hänen nähdä saan?
 Milloin saanenkaan kesä-yöllä
 Nähdä kirkkaalla sädevyöllä
 Ympäröityä taivoaan?
 Milloin laineilta Pohjan vetten
 Nähdä hohtehen, nähdä ett’en
 Lasna unta ma nähnyt vaan? –
 Milloin Pohjolan nähdä saan?

 Onhan nytkin sen tunturit
 Jylhät, korkeat, kaunihit;
 Vielä kaiketi kosket kuohuu;
 Totta vieläkin virrat vuoltuu
 Syvin uurtehin halki maan?
 Eikö merikin yhä vielä
 Huhdo rannikkoamme siellä?
 Myrskyn virtt’ eikö kuulukkaan? –
 Milloin, milloin sen nähdä saan?

 Talvismaailman mahti uus’,
 Lumitannerten ihanuus,
 Mustat metsät ja synkät salot,
 Revontulien tummat palot,
 Nekin luontoa Pohjanmaan.
 Eikö kaikk’ ole kannallansa?
 Tokko mainio Pohjan kansa
 Viel’ on vanhassa voimassaan? –
 Milloin Pohjolan nähdä saan?

 Kansa vankka, mi muinaisin
 Seisoi miehuuden mittehin,
 Vaarat hiihteli, kynti merta,
 Kosket laski ja vuoti verta,
 Tokko nytkin on vanhallaan?
 Tokko voinee se sodan tiellä
 Altiiks henkensä antaa vielä
 Eestä armahan isänmaan? –
 Milloin, milloin sen nähdä saan?

Yrjö Koskinen
Runot