Ilta-hetkenä
1. Kas! tuolla lehdon varjossa
 Yks’ poika piileepi;
 Mit’ raukka puiden suojassa
 Hän yhä vartoopi?

 2. Hän hiipii, hiipii hetkisen
 Kuin haahmu rauhaton.
 Näin vihdoin saapuu majallen
 Luo armaans’ asunnon.

 3. Tuo heti avaa akkunan,
 Liinaansa liehuttaa;
 Ei salli sulhon riutuvan,
 Mi häntä odottaa.

 4. Nyt pojan posket hohtaapi,
 Hän puhkee laulamaan:
 ”Oi, älä viivy, armaani,
 Sua lemmin kuolemaan!

 5. ”Sä! tule edes hetkinen
 Autuutta nauttimaan,
 Ett’ voisin kevät kukkaisen
 Rintaasi ripustaa.”

 6. Tuo laulu neidon rintahan
 Tek’ haavan kallihin,
 Hän heitti katseen palavan
 Sulhonsa silmihin,

 7. Näin katse suli katseesee
 Ja silmä silmään jäi,
 Näin lempi liittyi lempehen
 Kaht’ rakast’ yhdistäin.

 8. Oi! milloin mulle koittanee
 Tuo kevät kultainen,
 Milloinka ruusu puhjennee
 Niin kaunis, herttainen.

Kah [G. A. Heman].

Lähde: Tapio 15.6.1878.

G. A. Heman
Runot
Tapio
1878