Amaryllis
Oi, Amaryllis! Herää jo, hieno!
     Tyyni on tieno,
     vilppainnaan.
     Pilvet ne palaa,
     säteet jo salaa
     hehkuhun valaa
     hongat haan.
 Amaryllis, nyt on ilo parhain
 helmass’ Ahdin aamusella varhain;
 miksi jäitkään maille Unen tarhain
 uinuvin silmin sä huokailemaan?

 Lähdemme kalaan, – sään sulo tenhoon! –
     pois tule venhoon,
     loppui yö!
 Armasta noutain,
     vien sua soutain:
     säynäs ja toutain
     loiskuin lyö!
 Herää, Amaryllis ujo, herää!
 En voi jättää omaa silmäterää!
 Laine läikkyy, kulta pitää perää,
 riemuhun kutsuvi kaislikkovyö.

 Uistimet mukaan, onget ja siimat!
     Vilpoiset viimat
     leyhähtää.
     Ethän sä kiellä?
     Impi, et tiellä,
     kanssani siellä
     vaaraa nää!
 Salmen suuhun pois ma soudan hahden,
 tai jos lähtään pohjaan pikku lahden,
 missä teimme lemmenliiton kahden,
 josta nyt Tirsis se nyrpeäks jää.

 Purtehen astu! Laulamme, kulta!
     Hehkua, tulta
     lauluss’ soi.
     Myrsky jos pauhaa,
 rinnallas rauhaa,
     riemua lauhaa
     lempes toi.
 Onnellisna aavan meren vuolla
 keikkuisin ma tyrskyvyössä tuolla;
 sylityksin kanssas voisin kuolla.
 Neitoset veen, mua kuulkaatte, oi!

Carl Michael Bellman
Runot
Valter Juva

sv:Opp Amaryllis