Isäinmaani
Täss’ onpi se maa tuhatjärvinen;
 Tääs’ onpi se äitini armainen.
 Sen tarua lasna ma kuuntelin
 Ja kuullessa itkin ja iloitsin!

 Ja tässäpä rinne sen vuoriston,
 Min huipulta, noustessa auringon,
 Ma katselin purppuraloistoa jään,
 Kun riemuiten laskimme hiihtelemään!

 Ja tässä ne veet, joill’ oppia sain
 Ma purjehen hoitoa purressain;
 Ja tässä se nurmi, joll’ ensin näin
 Ma tyttöni silmissä itseäin;

 Tääll’ honkain huokua kuuntelin,
 Tääll’ jäiden lähtöä katselin
 Ja korvihin tuulonen äänen toi,
 Kun kirkon tornissa kellot soi.

 Ja tää oli laulua Suomeni maan.
 Ma siit’ opin itsekin laulamaan.
 – Oi, Herra, mun anna viel’ kuollessain
 Tätä Suomeni laulua kuulla vain!

Rauta [Arvid Järnefelt].

Arvid Järnefelt
Runot