Kirje Amur’in maasta
Kirje Amur’in maasta.

Strelok’ista, maalist. 20 p:nä 1870.

— —

Nahodkaan tulimme viime vuoden syystuun 5
p:nä, kauniina, kirkkaana iltana. Siellä ei asu muita
kuin valtioneuvos Furuhjelm, luutnantti Björksten,
5 tai 6 muuta virkamiestä, 70 sotamiestä ja muutamia 
F:in palkollisia. N. on 41 asteella pohjaista
levyä, ictoria-bay lahden rannalla. Seuraavana
päivänä perämies I., minä ja 4 muuta lähdimme
maanpaikkaa itsellemme katsomaan eräälle n. s.
rangel-bay lahdelle. Maa on rantaseuduissa yleensä
metsätöntä, mutta erinomaisen rikas ruohosta. Se
on muutoin hyvin vuorista. ja korkeain kukkulain
välillä nähdään syviä laaksoja. Asujamet, Mandschurilaiset, 
ovat raavasta kansaa. Heidän huoneensa, 
joita nimittävät fanser’iksi, ovat kovin ruokottomia 
ja savuisia; savutorvea ei, näet, ole lainkaan. 
Näiden fanser’ien ympärillä on korkeat pystyaidat 
rakennettuina, jott’ei tiikerit pääsisi asujainten
kimppuun. Mainittuja eläviä täällä on suuri joukko.
Mandschurilaisten siivottomuuden ja osasta oman
pelkommekin tähden emme tahtoneet maata ensimmäistä 
yötä heidän majoissaan,vaan vietimme yön
pihalla, nuotiotulen ääressä. Ukolta, jonka talossa
majailimme, me ostimme perunoita. Teetä myös
keitimme ja haastelimme Kiinan kieltä mitä parhain
osasimme. Seuraavana päivänä taas purjehdimme
länteen päin, sillä emme tahtoneet ruveta asumaan
juuri Nahodkan lähellä. Tulimme sitten Vostok’in
lahteen, josta nousimme maalle metsästämään. Me
ammuimmekin kaksi metsäkaurista. Seuraavana
päimänä kävi matkamme vielä enemmän länteenpäin, 
Strelok’iin, mihin sitten sijoituimme asumaankin, 
kauan keskusteltuamme asiasta. Me pidimme
nyt yhtiökokouksen ja valitsimme kolmimiehisen johtokunnan. 
Tähän virkaan pääsimme V., Å. ja minä
enimmillä huudoilla. Me saamme siis hoitaa yhtiön 
asioita tammituun 1 p:ään asti 1871, jolloinka
uusi johtokunta valitaan. Syysk. 15 p:nä menimme 
maalle 12 miestä korjaamaan itsellemme kaksi
vanhaa mandschuri-huonetta. Muut jäivät laivaan
ja purjehtivat Nahodkaan, tuomaan meille hevosia
ja härkiä. Noiden huoneiden korjaus ei juuri ollut
helppo tehtävä, sillä niistä puuttui sekä katot että
seinät. Täälläkös vasta on puista puute, kun saapi
käydä pitkät matkat ennenkuin löytää oikonen puu.
Enin osa puita on vääriä ja rakennukseen kelvottomia. 
Me rakensimme kuitenkin voimaimme takaa:
katot turpeista, seinät savesta ja takat harmaasta
kivestä. Syysk. 30 p:nä kaitti muutkin tulivat
laivasta maalle. Nyt me jo siis olimme katon suojassa. 
Minä rakensin sitte ison pakarituvan takan,
leivin-uunin, muuripadan ja hellan kanssa. Leipomista 
ja muuta taloutta hoitavat vaimomme vuorottain, 
kukin viikkonsa. — Täällä tuli jo marrask.
15 päivänä aika pakkanen. Tuuli puhaltaa puolen
vuotta, s. o. syyspäiväntasauksesta kevätpäiväntasaukseen 
asti pohjaisesta, jotta täällä hamasta marrask. 
30 p:stä lähes tähän aikaan asti harvoin on
ollut vähempi kuin 18–25 asteen pakkanen tuulen 
kanssa. Varhainen talvi esti meitä enemmistä
rakennustöistä, jotta siis vaan varustimme niitä
huoneita, jotka meillä jo olivat. Emme myöskään
saaneet kylvöön kuin 25 kappaa jyviä. Juhdillem-me, 
4 paria härkiä ja 2 hevosta, kokosimme myös
kiireimmiten heiniä. Talvi tuli muutoin meille hyvin 
odottamatonna vieraana, sillä hra F. oli sanonut, 
ettei niin ikään täällä olisi paljo talvesta
tietoa. Mutta, jopa kai! Puiden vedättämisessä ja
hakkaamisessa täällä saa rehkiä ison ajan. Puut
ovat sitä paitse tammia ja muita kovamaisia lajia, 
jotka kyllä kestävät nakertaa. Meillä on vaan
2 huonetta ja kyökki. Toinen on kuitenkin 5 syltä
pitkä ja 3 syltä leveä sekä varustettu hirmuisella
takalla harmaasta kivestä. Siinä asuu 15 naimatonta 
miestä ja yksi poika. Toinen huone on 3 sylen 
sivuinen niliö. Sen edessä on kyökki, yhtä iso
ja niin rakennettu, että leivinuuni on ulkona mäellä.
Tässä jälkimmäisessä huoneessa ja kyökissä olemme
asuneet 6 perhettä ja 4 tyttöä, yhteensä 20 henkeä.
Ei tässä siis ole suurta kääntelemisen tilaa, mutta
nyt, kun kevät tulee, sopii kyllä keikkua ulkona joka
mäellä.

Paljo emme myöskään ole oleskelleet huoneessa
tänä talvena. Olemme, näet, hakanneet sahahirsiä
ja sahanneet lautoja talvikauden, erinomattain E. ja
minä, muilta ei tahdo tulla paljo toimitetuksi.
Tässä Strelok’in edustalla on kaksi saarta, toinen
nimeltä Puljatin ja toinen Askoll. Edellinen on niinkaukana meistä kuin Santahaminan luoto Helsingistä, 
ja sieltä olemme tuoneet hirsiä (marjakuusia,
tammia ja jalavoita). Sahaustyöllämme on ollut
tarkoituksena välikaton ja laattian hankkiminen tulevaksi 
talveksi. Laattiamme on tätä nykyä vielä
paljaasta savesta, josta, lasten juoksennellessa, tomu
pilvenä tuoksuu, kun ei saven päällä ole muuta peitettä 
kuin ruohoja. — Arkkumme ovat asetetut pitkin 
seiniä. Ruoalla ollessamme, ruoka lasketaan pienelle 
pöydälle huoneen keskellä. Siitä jokainen sitten 
ottaa palansa ja lähtee nurkkaansa hohmimaan.

E., S. ja minä kävimme helmikuun alulla eräässä,
60 virstan mattan päässä täältä olevassa, sisämaan 
kylässä, nimeltä Tjemoha. Siellä viettivät
kiinalaiset juhlaa. Meitä kohdeltiin hyvin joka paikassa: 
annettiin majansijat ja virvoitettiin sekä
ruoalla että juomalla. Omituinen näkö oli, kun me
3 europalaista istuimme 10—15 kiinalaisen kanssa
yhdellä lavalla ja haastella rähisimme täyttä kurkkua 
jok’ainoa sekä, kaikin tavoin, käsin jaloin elehdimme, 
saadaksemme toisia ymmärtämään. Kiinalaiset 
kutsuvat meitä englantilaisiksi. He pitävät
erinomaisesti pyssyistämme, pistooleistamme, sapeleistamme 
ja jahtiveitsistämme, joita vertailevat
omain, paljoa huonompain, aseittensa kanssa. Sitten 
aina sanovat ”schangav”, joka merkitsee ”hyvä”.
Venäläisiä sotamiehiä he vihaavat, sillä ne menettelevät 
heidän kanssansa väkivaltaisesti. Niille kiinalaiset 
sentähden antavatkin nimen ”poschangav”
(= huono).

Tjemohalta ostimme 10 vetohärkää, jotka maksoivat 
40 ruplaa kappale. Meillä on nyt yhteensä
11 paria härkiä ja 2 hevosta. Niin pian kuin mahnollista, 
rupeemme kyntämään, jotta tulevaksi talveksi 
saisimme omaa leipää. Jauhot maksavat ruplan 
leiviskä. Muutoin olemme saaneet maksaa kalliit 
hinnat kaikista ruoan aineista. Vaikka maa on
hyvin ruohokasta, ei täällä ole lainkaan lypsylehmiä. 
Siitä asti kun tänne tulin, en ole maitoa
maistanut tässä maassa. Muutoin olemme lehmäkaupan 
teossa erään Schmidt’in kanssa Pascette’ssa,
jolta aiomme ostaa 30 lehmää.

Laivaa odotamme kotia näinä päivinä. Se on
venynyt Pascette’ssa koko talvikauden. Sinne se
vei kruunun rahtia, josta kohta saatiin 1,200 hopiaruplan 
tulo. Mutta pakkasen tultua se jäätyi
sinne.

Me olemme myöskin syksyn ja talven kuluessa
käyneet metsästämässä ja ampuneet hirviä, metsäkauriita 
sekä fasaneja.

Joulu ja muut juhlat ovat kuluneet samoin kuin
arkiopäivätkin. Muutamat käyvät metsästämässä;
yksi ja toinen on ollut matkalla, joita meidän on
täytynyt kulkea jauhojen ja muiden ruoka-aineiden
hankkimiseksi. Täällä on matkustaminen hyvin vaikeaa, 
kun ei vielä ole teitä lainkaan. Kulkea täytyy 
joko jalkaisin taikka hevosen seljässä. Ja syvässä 
lumessa on matkustaminen hyvin vaivaloista.
Tiikereitä täällä on vahvasti. S. ja H. ovat kumpikin 
nähneet sellaisen elävältä, mutt’eivät uskaltaneet 
ampua. Molemmilla kerroilla, näet, heistä
sattui vaan toinen yksin tiikerin näkemään. Nahodkassa 
ovat saaneet yhden myrkyllä. Mutta niin
julmia kuin Bengalen’in tiikerit ei tämän maan sen
nimiset pedot ainakaan liene. Muussa tapauksessa
ne aikaa olisivat tehneet lopun pienestä siirtokunnastamme.

Meitä on täällä maalla 36 henkeä ja laivanväkeä 
16 miestä, yhteensä siis, kun viime mainitut 
kotiin saapuvat, 52 hengen talonväki.

Mitä elämäämme yleensä tulee, on meillä muutoin 
ollut jotenkin murheeton olo. Kun vielä tulevaksi 
talveksi saamme eri huoneet, tulee tällä arvattavasti 
hauskempi.

— —

K. B. G.

Amurinmaa
Siirtolaisuus
Uudelleen julkaistut kirjeet