Psyke
Psyke, varjoin kesken synnyit, elos määränä on maa!
 Valoon, vapauteen jos halaat, ihannetta saavuttaa,
 taivaan sulhoa jos kaipaat – raukka, minne johtaa tie?
 Pettyneekö kaipuus kaino, vai sun untes mailmaan vie?

 Etees arvoitus jo astuu, yö sen verhoo peittohon,
 usko, aavista – se kuiskii – sulo laps se autuus on!
 Uhkapää, et tähän tyydy: tietää, nähdä haluat,
 näät sä – onnes haipuneeksi, tiedät – tuntees tuskaisat.

 Rikoitko sa, impi, tuossa? Et, jos innoin hehkuvin
 tohdit kaikki lempes tähden, tohdit mailta tuonenkin
 etsiä, mit’ tunto käskee, silloin kautta kauhujen
 hirmuin keskeltä tuot valoon toiveittesi vakuuden.

 Psyke, silloin tiesi aukee valoon ylhän Olympon:
 koitoksitta viel’ ei kenkään päässyt ikiauvohon.
 Eros sekä nektarjuoma, autuus rajaton on vain
 uhrautuvan lemmen, jolle rajoja ei löydy lain.