Hyvä haltija
On hyvän siemen pienoinen
 sun pantu rintahais.
 Sä sitä hoida hellien,
 se ettei kuolla sais.

 Ja kotonasi haltija
 sun valvoo vierelläs,
 se sua auttaa hoitamaan
 kallista siementäs.

 Se kynnyksellä viivähtää,
 kun kuljet yli sen.
 Se seuraa joka tehtävää
 ja ohjaa askelen.

 Kun äidin hellään helmahan
 sä painat pikku pään,
 niin tointes hyvä haltija
 on siitä mielissään.

 Se arvaa kuiskeet sydämen:
 ”Oi, kiitos kaikesta,
 min annat, äiti, pienellen
 ja kodin onnesta!”

 Kun sitten taaton kätehen
 sa pistät kätöses,
 niin haltija, se kotoinen
 taas tietää aatokses.

 ”Sua kiitän, isä rakkahin,
 kun suojaa mulle suot
 ja työlläs toimeentulonkin
 sä lapsillesi luot!”

 Kun veljeäsi hädässä
 oot valmis auttamaan,
 niin haltijasi mielessä
 on riemu valloillaan.

 Ja tielle pienen siskosi
 kun kylvät kukkasen,
 niin haltijasi varmasti
 taas tietää teon sen.

 Ja lähimmäisen surua
 kun, hellä, lievennät,
 niin haltijankin huolia
 sä silloin kevennät.

 Vaan hyvän kuiskauksillen
 jos korvas sulkenet,
 niin haltijasi silmihin
 saa surunkyynelet.

 Ja silloin hyvän siemenkin
 on saanut vahingon.
 Nyt huolin kaksinkertaisin
 se hoidettava on!

 Et silloin hyvää haltijaas
 sä huolestuttaa saa,
 mi valvoo aina toimintaas
 ja sieluus katsahtaa.

 Vaikk’ haltija on pieni vain,
 sen valta suuri lie.
 Sen suosionpa saavuttain
 on kaunis elos tie.