Viljelysoppia


I. 

 Kovin paljo se tarhuri harhaa,
 joka laativi kukkatarhaa
 kedon kumpuhun karheaan,
 jota tunne ei laisinkaan.

 Kovin paljo te hairahdatte,
 kun kansaa valistatte,
 sydän vaikka on teillä sen
 kuin suljettu kirjanen.

II. 

 Mitä voipi se tarhuri voittaa,
 joka kasveja kastella koittaa,
 mut unhotti perkata maan,
 johon istutti kasviksiaan.

 Mihin joudumme valistustyössä,
 valo vaikkakin liehuu yössä,
 jos rinnasta kansamme
 ei leimua liekki se.

III. 

 Älä, tarhuri, vieraasta maasta
 tuliruusuja tarhaasi raasta!
 Ei etelän ruusunen
 kuki hallassa pohjoisen.

 Älä, kansani, vieraasta maasta
 ihanteita ja aatteita raasta!
 Hymy, nauru ei vierasten
 sovi kyynelen suihkeeseen.

IV. 

 Miten, tarhuri, kukkasen tehnet,
 jos ensin et varren ja lehdet
 ylös kummusta kasvata –
 nehän versovat kukkia?

 Miten kukkivi kansani henki,
 jos vartta ja lehtiä ensin
 ei hellästi hoidella,
 ylös mullasta nosteta?

V. 

 Puutarhuri, tunne maasi,
 sitä viljele, kasvikkaasi
 sen rinnasta kasvata,
 kunis versoo se kukkia!

 Kotikansani, itsesi tunne,
 sydänsyistäsi tutki kunne
 sun täytyvi suunnata tie,
 joka matkasi määrään vie!