Lapin Tarkka ja Hiiden hirvi
Lapin Tarkka, taito miesi,
 näki petran piukovaksi,
 viritti vaskisen vasaman,
 vieri maahan metsän villa.

 Tiesi ammuttu elikko:
 »Olet Tarkka taito miesi,
 luulit hirven hiihtäväsi,
 hiihdit hiljaisen surusi.»

 Näki päässä päivän tähden,
 päätyi Tarkka tuumimahan:
 »Tuho ankara tulevi,
 ammuin Hiitolan hevosen.»

 Neuvoi maassa neuliainen:
 »Mi lie nummella punaista,
 se kokoa kourahasi,
 mikä vaahden valkeata,
 se sekoita lähtehesen.»

 Impi aalloista ajoihe,
 puna valkea purosta,
 eipä rinta riksaellut.

 Lauleli lehossa lintu:
 »Vedä veitsi, pistä peura,
 sydän rinnasta repäise,
 se sovita neitosehen!»

 Armas silmänsä avasi,
 virkkoi: »Viikon jo makasin».

 Tunsi tyttönsä omansa
 Lapin Tarkka, taito miesi,
 karjatieltä kaihomansa;
 kantoi kallihin kotahan.

 Ei ajanut siitä asti
 Tarkka Hiitolan hepoja.