Jeesus Poika Jumalan
Jo harhas heitä, huima järki,
 Ja arvostelut Jeesukseni
 Mink’ olennon niin synti särki,
 Tiet tajuisko se taivasten!
 Viel’ ymmärrä et maailmaa,
 Oi kuinka sitte Jumalaa!
 Niin, etpä edes pientä kukkaa.
 Ken sinuun luottaa, tiensä hukkaa.

 On tuulta vaan sun suuret saarnas,
 Jos Herran teitä mestaroit,
 Ja rikki raukee vahvat vaarnas
 Ja rakennus, min luoda koit.
 Sä suljet etsiviltä tiet,
 Tien löytäneet taas harhaan viet
 Ja kiven nälkäiselle näytät,
 Teet tyhjäks’ sydämen, pään täytät.

 Siks’, kristitty, oi ällös usko
 Sä järjen ihmisjeesukseen!
 Tuo usko se on illan rusko,
 Kajastus päivän laskeneen.
 Sit’ aina seuraa kylmä yö,
 Sen hämyiss’ sammuu hengen-työ,
 Ei rakkaus saa voimaa siitä,
 Sen toiveet haudan taa ei riitä.

 Mut kristitty, oi usko, usko
 Sä Herraan Jumal-ihmiseen!
 Se usko se on aamurusko
 Ja päivän hohde sydämeen.
 Se kiitoslauluin täyttää suun
 Ja antaa voimaa taisteluun
 Ja sammuttaa voi saastaan pyyteen,
 Niin avaa portit ijäisyyteen.

 Tää usko mailman voittajiksi
 Vei Herran halvat oppilaat.
 Se vainioiksi viljaviksi
 Loi hengen laihat peltomaat,
 Ja maasta maahan yhä vaan
 Se kantaa siunauksiaan.
 Siks’ linnat lujimmatkin aukee
 Ja esteet vaikeimmatkin raukee.

 Ja kerran – kenties kohta aivan –
 Tää usko valtaa kaiken maan.
 Ja aika vääryyden ja vaivan
 Niin vaihtuu aikaan auvoisaan:
 Niin murha-aseet kauhiat,
 Nuo kirouksen kantajat
 Työaseiks’ rauhan rakkaan lyödään.
 Niin vihdoin onnen-leipää syödään.

 Ei kansa nouse kansaa vastaan,
 Ei ryöstä riistaa toiseltaan.
 Nyt vahvempi kuin äiti lastaan
 Ain’ heikompaansa hoivaa vaan.
 Oi Jeesus, Poika Jumalan,
 Oi Vapahtaja maailman,
 Jo astu, astu voiton teille
 Ja aika onnen anna meille!