Soita!
Neito nuori, nopsajalka
 Viritä visainen koivu,
 Helähytä hempeästi,
 Soita soittosi somasti.
 Soitto on suruista tehty,
 Murenista muovaeltu;
 Siksi syömmen hellyttävi,
 Mielen mahlaksi panevi,
 Saattavi siniset silmät
 Varsin vettä vuotaviksi,
 Karpaloita kantaviksi
 Syömmen suurista suruista,
 Apeasta miel’alasta.

 Siksi soita sorja impi,
 Kaiuttele kanneltasi,
 Jotta syömmeni sulaisi,
 Puhistuisi puhtahaksi,
 Tulis lunta valkeampi,
 Pulmustakin puhtahampi.

 Soita jo impeni sorea,
 Anna käy’ä kantelosi,
 Muuten hulluksi hupenen,
 Mielipuoleksi pahenen.
 Soita soittosi suruinen,
 Hempeästi helkyttele,
 Kuten lainehen lorina,
 Taikka kuin kohina koivun,
 Västäräkkisen viserrys,
 Leppälintusen liverrys.

 Kylläpä neitoni norea,
 Kassapääkkö kaunoiseni
 Soitit niin sorean soiton
 Hentomielen helkyttelit,
 Jotta on silmäni vesissä,
 Kyynelissä kylpevinä,
 Mutta syömmessä ihana,
 Rauha rinnassa asuvi.
 Niin oli soittosi suloinen
 Kaihomieli kantelosi.

25-9 1899.