Ilonpäivä
Niin, piipun ma ostin kuin ostinkin,
 savipiipun oikean, hei!
 Niin, armas, taloussääntömme
 ja järkeni hiisi vei!

 Hehee, savipiipun muhkean
 minä ostin kuin ostinkin;
 sopis suuhun se sokeriparoonin,
 sen Hollannin Mynheerin!

 Niin, naura, vaimo, sa nauraa saat,
 – mikä oonkaan ma piippumies;
 mut iloissaan mitä muutakaan
 osas tehdä, taivas ties!

 Niin päälläni nous ilo, jälleen kun
 poju kultamme terve on.
 Ja ain’ ostanhan jotain, – mitä vain –,
 kun on mieleni murheeton.

 Ja kun murheetta oon, minä tuhlaan näin,
 kevytmielistä kai se lie.
 Vaan sellaisna synnyin ja kuolen myös
 ja on sellainen eloni tie.

 Kas niin: siks ostinhan piipunkin.
 Se on muhkea, myönnähän!
 Tosin, Herra nähköön, veikin se,
 vei markan pyöreän!

 Niin kädessä piippu ma kuljeksin
 ja hyräilin vain – hui-hai!
 Ne töllötti, tyrkki toisiaan
 ja irvisti:»hullu kai!»

 Ja vapaus sullakin, armaani,
 on samoin arvelemaan.
 Poju, tahdotko piippuni hienon tään?
 Ota, lyö se lattiaan!

Otto Ernst
Runot

de:Ein Freudentag