224. Jumalan sanan arvo
Tavara kallis, kuulea
 On meille täällä suotu,
 Jot’ ei hopeella, kullalla
 Oo verratamme luotu;
 Tavara maan ja taivahan
 Parahin se ja soma
 On pyhä sana Jumalan,
 Jok’ ompi kaikkein oma.

 Kuin kaiken, minkä säästää voi
 Ihminen tällä maalla,
 On syönyt aika ynnä koi
 Tai tuli polttamalla,
 Kuin ihmistyöt ne lankeaa
 Ja ovat hukkununna,
 Niin Herran Sana vahvana
 Pysyy ja aina uunna.

 Se hämmenny ei aikahan,
 Ei vanhuus häntä paina,
 Se kulkee yhtä kulkuaan
 Polvesta polveen aina,
 Se seisoo vielä vankkana
 Muun kaaduttua kaikkiin,
 Sen loppu ompi Jumala,
 Jok’ ompi alkunsakin.

 Tään Sanan arvon unhottaa
 Ihminen monta kertaa;
 Vaan onko ihmis-viisautta,
 Jok’ ois sen kanssa vertaa?
 Ja onko turvaa semmoista
 Niin vahvaa mistään muusta,
 Kuin turva ompi Sanasta,
 Käyneestä Luojan suusta?

 Jos tuskassa ja vaivassa,
 Kuin aallot pieksää hahtees,
 Maailman myrskyn pauhusta
 Pakenet siihen lahteen;
 Niin tiedät tyyneen joutunees,
 Joss’ oot hyvissä turvin,
 Ja tunnet rauhan löytänees,
 Jot’ eivät surut survi.

 Kuin lammin kirkkaan laineeseen
 Sukeltaa sorsa umpeen,
 Näin siiviltänsä suistaakseen
 Jos ruuhkan taikka lumpeen,
 Niin sielui itsens’ puhdistaa
 Sanassa kirkkahassa,
 Ja tuntee siinä liikkuvaan
 Olossaan oikeassa.

 Siunattu olkoon nimesi,
 Sä Herra laupias Luoja,
 Ett’ annoit meille Sanasi,
 Jok’ ompi kaikkein suoja!
 Ken rikas on, ken köyhä nyt,
 Kuin meille Sanais sallit?
 Jokaisella on se nyt
 Tää aarre kaiken kalliin.

August Ahlqvist
Johan Ludvig Runeberg
Runot
Virret