Ajan laulu (1936)
Aika on nyt ihmeellinen,
 aika odotuksen:
 kuinka avaa kansain Herra
 uuden ajan uksen?

 Mik’ on suotu kansallemme
 arpa kohtaloiden,
 onko kulku kunnahille,
 vaiko poikki soiden?

 Tuota tutkii, etsii, kysyy
 hajanainen rotu,
 jok’ ei hevin selvää vettä
 soutamahan totu.

 Joll’ on veret vihaiset
 ja mielen alla kade,
 jonka sieluun vaivoin lankee
 Herran pyhä sade.

 Mutta joka yhä vartoo
 suurta kutsumustaan,
 etsii taivaan kipinätä
 ajan yöhön mustaan.

 Kuuntelee, kuin onkaloissa
 oman poven puhuu,
 sadat polvet saatossansa
 kummun yöstä huhuu.

 Varoittaa ne valvomahan
 nuorukaista, miestä.
 Ankara on käsky: kanna
 kalpaa taikka iestä!