Akseli Gallen-Kallela
Työn ruhtinas ja taiston
 niin tyynenä nyt lepää.
 Hän rauhan sai, jonk’ elo
 tääll’ etsijältä epää.

 Ei ole lauhat lahjat,
 jotk’ ylhäin Osatarten
 on antimet ja arvat
 maan valituita varten.

 Suo leiviskän ne suuren
 ja käskyn: käytä! käytä!
 Suo polton rintaan: riennä!
 lain vakaan: työsi täytä!

 Kaikk’ unelmainsa taivaat
 ken kantoi korkealla,
 tääll’ Atlas-voimin astui
 hän Atlas-taakan alla.

 Ne aina tunnoss’ asui
 kuin pyörryttävä pyhyys.
 Ei rautiolle rauhaa
 suo luomispäivän lyhyys.

 Niin kilvoituksen rataa
 sa riensit kaukomääriin.
 Voi viihtyä se kaipuu
 vast’ äärettyyden ääriin.

 Niin pyrkimystä pyhään
 ol’ ylhä kulkus kaari.
 Niin levähtää sun vasta
 soi Tuonen tumma saari.

 Niin sodit, loit ja loihdit,
 niin, suuri, suurta mahdoit.
 Niin yli ihmismittain
 suurt’ ikävöit ja tahdoit.

 Niin hehkuit, liekkihenki,
 sa hurman, tuskan tulta.
 Sen ahjost’ ainahinen
 jäi maalles aarrekulta.

 Niin hehkuit, haltioiduit
 sa maassa hangen, hallan,
 mies aamun, mahdin saanut
 kädestä Kaikkivallan.

 Nyt tyyntyi tulimyrsky.
 Mies kempi, riensit retkes.
 Kautt’ aikain väkevästi
 sun välkkyy hehkuhetkes.

 Sua kutsuu levon helmaan
 jo kummun heljä hiekka.
 Sun työs kautt’ aikain hohtaa
 kuin soihtu, liekki, miekka.

Paarten ääressä 19. 3. 1931