Ei luokkasota


I. 

 Yhteiskunnan ”ylisillä”
 Kummastellen kysytään:
 Mi nyt kiihko ihmisillä!
 Miksi hälytetähän?
 Miksi mullistaviin toimiin
 Ryhdytään noin yhteisvoimin

 Vastatahan murahtaen:
 Proletaari se on
 Joka, tuulta tavotellen,
 Ravistelee kahleitaan.
 Se vain luokkataistelu
 Voimattomain kamppailua.

 Kuka tuolle tunnustaisi
 Huomattavan arvoa!
 Ken ei tuolle naurahtaisi:
 Aiheetonta touhua!
 – Kahleita kun lujitetaan,
 Sillä melu taltutetaan.

 Mutta ”alikerta”, kansa,
 Joka näkee pohjempaan,
 Tietää toisin asiansa –
 Tuntee syynkin touhuntaan.
 Harkitessa vakavasti
 Asia saa arvokkaaksi.

 Maa on täynnä valitusta,
 Ihmiskunta tuskailee,
 ‘‘‘Kaikki’’’ tuntee ahdistusta.
 Sekasorto uhmailee:
 Aik’ on kypsä – hetki mulla
 Yksinvaltiaaksi tulla.

 Kadonnut on sopusointu,
 Mennyt johdonmukaisuus.
 Rinnan kurjuus, liika vointi,
 Liika lepo, uupumus.
 Halpuus polkee arvokkuutta.
 Siksi syntyy katkeruutta.

 Tyytyä ken tähän voisi?
 Ken ei pyrkis parempaan;
 Rauhaa, terveyttä soisi
 Hädän, kiistan sijahan.
 – Ken ei puolla oikeutta,
 Tukee – väkivaltaisuutta.

II. 

 Jo tunkee valo hämärään,
 Jo totuus kirkastuupi.
 Jo ihmiskunta kokonaan
 Unesta havahtuupi.
 Jo nousee pohjakerrokset,
 Toisensa tuntee veljekset.

 Lyö veljen kättä toiselleen
 Nuo vieraaks luokitetut
 Ja liittyy yhteistoimehen
 Er’ hyttiin nukutetut.
 Se oisko - luokkasotaa vaan,
 Miss’ toiset ryöstää toiseltaan?

 Ei! Luultu näin on erehdys
 Mahdollisista suurin.
 Juur’ silloin kypsyy veljeys
 Kun taistelu on kuumin. –
 Tää liike poistaa kokonaan
 Myös syynkin luokkasotahan.

 Tään syy on kaikkein rauhattuus,
 Tarkoitus kaikkein onni, –
 Siis yhteishyvän harrastus,
 Voi miten jalo toimi!
 Ei pilkka, väkivaltakaan
 Saa sitä tukahtumahan.

 Jos taistelua onkin työ,
 Jos väsy tahtoo voittaa,
 Niin kuitenkin, kun hetki lyö,
 Uus rauhanpäivä koittaa –
 Se päivä, jolloin kokonaan
 Jää luokkasota unholaan.

Tepukka [Seth Heikkilä].

Lähde: Kansan Lehti 1.8.1899.

Runot
Seth Heikkilä
Kansan Lehti
1899