Syyskuun kukkia
En kuule ääntäs sun, en kättäs saa, kun herään
 syyskuisten punertuvain aamuin koissa.
 Koin liekki hulmahtaa leukoijan helmikerään
 ja malvat puuntaa verikarpaloissa.
 Oot poissa.

 Mut kukat muistojen, niin suuret, vuoron perään
 tajuntaan puhkeaa ja nousee silmän terään.
 Pian nukkuu yrtit maan jo hangen palttinoissa,
 mut veren purppuroissa
 vain yhä loimuaa nuo kukat syksyn erään.