Ma riemun sulta...
Ma riemun sulta, sa murheen multa;
 ma yö, sa yöhöni tuikit tulta.

 Pois riensi riemu, ei murhe menne.
 Kaikk’ olleet, tunnen ma turhuutenne.

 Niin raskaat varjot ne lankee varhain;
 on mustiin harsottu muisto parhain.

 Pois riensi riemu, mut murhe säilyy.
 Sen päärlyt silmissäs salaa päilyy.

 Käy väkevämmäksi välkkehenne,
 yön tähdet. Yllä on talven enne.