Suru
Mun eloni mennyt on hukkaan,
 ilo poissa ja ylpeys ja voima,
 ainut ystävä epäily, soima,
 kun neroni päässyt ei kukkaan.

 Kun Totuuden tuntemaan tulin,
 sitä ystäväks ensin ma luulin,
 mut Totuuden kun sanat kuulin,
 sen ohi jo kernaasti kulin.

 Se sentään on ihana iki!
 Ja ken sitä käynyt ei liki
 maan päällä, ei ymmärrä mitään.

 Hyvä kaikki pois häviää nyt.
 Herra puhuu, vastata pitää;
 vain itkuni mulle on jäänyt.

Alfred de Musset
Eino Leino
Runot

fr:Poésies nouvelles (1836-1852)/Tristesse