Talonpojille
Ei oppi ojahan koaha,
 Ei taito takasin työnnä,
 Neuvo syrjähän syseä.
 Ensin mies opetetahan,
 Sitten hattu hankitahan:
 Kuninkaall’ on kultaruunu;
 Herrat hattua pitäävät,
 Kyperöitä kyntömiehet:
 Joll’on oppia otassa,
 Sen on nappia nutussa,
 Housuissa, hopeakello.
 Palomies on paikkasilla,
 Herrat soappaissa salissa,
 Toisen vuoron tohvelissa.
 Viertomies on virsuillansa,
 Herrat käyvät keppi käissä,
 Puhe pulska mestareilla.
 Peltomies on pelon alla,
 Herroilla kupera kappa,
 Syvä säkki mestareilla,
 Talonmies, takana silmin,
 Astuupi aitan ovellen. 
 Kuules kuitengin minua
 Taitava talonisäntä:
 Älä suutu seätyhysi,
 Älä virkaasi vihastu,
 Vaikka vaivalla kovalla
 Moasi mahtihin rakennat,
 Piät pellon pehmeänä,
 Ojit korpia kovia,
 Veännät leivän lapsillesi,
 Kannat kontissa evästä,
 Viikon muonan männessäsi;
 Vaikkas vanhana valitat
 Jäykäksi jäseniäsi,
 Ruumistasi raukeaksi;
 Kun et kyntöhön kykene
 Etkä kestä kovin töisä.
 Piä’ pojillen porua,
 Neuvo työtä tyttärien,
 Aja pellollen perettä,
 Palollen paljo väkeä,
 Kaskimaille kaikki joukko;
 Siitten siunaapi Jumala,
 Ett’ on aitassa eloa,
 Rahakasa kamarissa,
 Että varoja veroksi
 Ulottuu ulosteoksi:
 Papit soavat soatavansa,
 Lukkari oman osansa,
 Kaikki muutkin kappamiehet,
 Suosittelet suosiolla.
 Sitä miestä, mielellänsä,
 Herrat hyvänä pitäävät,
 Jolta soavat soatavansa,
 Vähät viemiset välissä.
 Sillen vielä viipymättä
 Kirkkoherran kotonaki
 Kahvikuppi kannetahan.
 Luona Lukkarin samalla
 Oamuryyppy annetahan.
 Nimismiehet mielelläin
 Kelpomieheksi kehuuvat,
 Vielä sanovat salissa:
 ”Istu nyt hyvä isäntä,
 Ota ryyppy oivallinen,
 Pane parihtat tyköhön”.
 Sillen mestarit mänöövät
 Työhön ilman tinkimätä,
 Sillen rengitkin rupeevat
 Ilman paljon pyytämätä,
 Piiat vielä pyrkimällä
 Laurinpäivänä panoovat.
 Kasakoita, kaikin ajon,
 Hänen tykönsä tuloopi.
 Tammonen talonisäntä
 Soapi hankkia hatunkin
 Paijan puhtahan piteä,
 Housut siihen sinisetki,
 Vielä västin oivallisen:
 Soanut soappaatkin pitääpi,
 Käypi köyhä kengätäkkin.

 Soankohan vielä sanoa,
 Eli pikkusen puhua
 Oman’ seätyn’ suosioksi.
 Ei herrat herrana oisi,
 Eikä mestarit eläisi,
 Kuin ei moata kynnelläisi;
 Moasta moailma elääpi,
 Sekä suuret, että pienet;
 Moasta makeat tuloopi,
 Moasta veäntyypi väkevät,
 Hapan kaikki hallitahan,
 Kaiken kansan tarpeheksi.

 Siis sinä siveä voari
 Taitava talonisäntä,
 Jolla on, omasta työstä,
 Tavaroita tarpeheksi,
 Et huoli hävetä paljon,
 Jos Herra hevosen kansa
 Tuloopi tuvan etehen.
 Käske kohta kiirehesti
 Rengin riisua hevonen.
 Kanna kauroja etehen.
 Käytä Herra kamarihin.
 Pane pöyällen pötyä,
 Laita lapsi noapurihin
 Toikin voarillen varotus.
 Kuhtu kansanne ruualle,
 Sitten hoastele hyvästi
 Herran kansa kaunihisti,
 Vielä viisaasti kysele
 Kaikki yhteiset asiat.
 Kun on siitä siitten peästy
 Laita soatavat samalla,
 Pane paras hevosesi
 Kyytihin kylän väliksi;
 Anna ruokoa rahalla
 Vielä muillen vierahille,

 Piä vaivasten varalla
 Kala, leipä, kaikin ajon,
 Maksa palkka mestareillen,
 Rengillen rehellisesti,
 Koska kohtuutta anoovat,
 Voan jos paljosta puhuuvat,
 Mahotonta mainihtoovat
 Suutu ja sano sinuksi,
 Älä toiste työtä anna.
 Ole muorillen mukava,
 Piä perättä hyvänä
 Polta pirtissä pärettä.
 Kammarissa kyntteliä.
 Älä liiku liassa silmin
 Älä eineetäk kävele;
 Ota aina oamuryyppy
 Muorin kansa kammarissa,
 Piä kohtuutta kotona,
 Reisuissa rehellisyyttä;
 Niin sä astut arviossa
 Pian Porvarin sivuhun,
 Kauppamiehen kunniahan.

Poawo Korhonen.

Lähde: Oulun Viikko-Sanomia 4.6.1831, no 22, s. 2–4.

Paavo Korhonen
Runot
Oulun Wiikko-Sanomia
1831