Vilhon viime toivo
Nimettömälle tahdon haudallen
 ma kukaks’ nousta kalmaan käytyäni,
 mun että surmaajain sais taittaa sen
 ja lempi taasen ryöstää elämäni.

 Hän älköön tietäkö, kun taittaa sen,
 mi onkaan kukka tällöin poimimansa.
 Hän, koru elämäni entisen,
 minulla koristakoon kutrejansa.

Carl Wilhelm Böttiger