Kirjeitä Afrikasta/8/1
Kirjeitä Afrikasta.
VIII.
Ondonga ja sen asukkaat.
I.
Maa.

: Nimi. — Asema. — Pinta-ala. — Maanlaatu. — Ilmasuhteet. — Kasvillisuus. — Eläinkunta

Ondonga on kansanomainen nimitys.
Luultavasti on joku ndongalaisten esi-isistä
ollut tämän niminen mies, jonka
mukaan sitten hänen jälkeläisensä, eroitukseksi muista ympärillä asuvista heimoista,
ovat nimittäytyneet ndongalaisiksi
eli Aandonga’ksi (sing. Omündonga
= ihminen — ndongalainen, plur. Aandonga
= ihmiset — ndongalaiset) ja
muodostamaansa pientä valtiota sekä
asumaansa maata ruvenneet kutsumaan
esi-isänsä nimellä Ondongaksi; tahi on
ollut tämän-niminen paikka, johon joku
siirtolaisperhe tahi joukko aikoinaan
asettui, ja joka sitten joukon enentyessä
ja asuttujen seutujen laajentuessa jäi
maan ominaiseksi nimeksi. Varmuudella
ei voi määritellä tämän nimen johdannaisuutta,
kansan traditioni kun ei ulotu
niin kauas; mutta se nyt ainakin on
varmaa, että kansa itse on sen omistatanut
maalleen ja valtiolleen.

Paikallaan ei siis ole nimittää Ondongaa
Ovambo’ksi tahi vielä hullummin
Ovampo’ksi, kuten muutamat maassa
matkustaneet tutkijat ja metsästäjät ovat
tehneet sekä sitten heidän mukaansa monet
muut, jotka ovat joutuneet ja joutuvat
tuota nimeä käyttämään. Niinpä
esim. Andersson kirjoituksissaan käyttää
nimitystä Ovambo Ondongaa tarkoittaessaan.
Galton taas näkyy tuntevan
Ondonga-nimityksenkin, mutta hänen
mielipiteittensä mukaan on se sama kuin
Ovambo, sillä hän ei tee mitään eroitusta
näiden molempien eri nimityksien
välillä. Maassa paljon matkustellut
metsästäjä Green-vainaja, joka kyllä
tunsi kaikki Ambo-valtiot, näkyy hänkin
totutun tavan mukaan käyttäneen Ovambo-nimeä
Ondongan asemesta. Mutta
Ratzel ”ölkerkunde’ssaan” uskaltaa
mennä vieläkin pitemmälle näiden nimien
väärinkäyttämisessä. Jos tahdotte tietää,
mikä Ondonga on, vakuuttaa hän
teille tiedemiehen varmuudella sen olevan
ovambopäällikön asuinpaikan .

Omituista on vielä huomata, että
mainitut tutkijat eivät tee mitään eroitusta
maan ja siinä asuvan kansan
nimen välilla, kuten edellisestä käy selville;
vieläpä eri heimoista, jopa jonkun
heimon yksityisestä jäsenestäkin puhuessaan
käyttävät heimojen yleistä nimeä.
Tämän mukaan sitten Ratzel esittäessään
erään ndongalaisen nimittää
häntä ”Ovambo’ksi” (ein Ovambo, pro
Omündonga). Niin oikealta kuin tuo
nimitys siihen tottuneen korvissa kuuluneekin,
on se yhtä hullunkurista kuin jos
joku tahtoessaan esittää esim. savolaisen
tyypin sanoisi: ”tämä on suomalaiset”
tahi — väärin käytettynä myös maata
merkitsemään, kuten edellä on mainittu
— ”tämä on Suomi.” Kyllä ymmärrätte!

Kansa itse kuitenkin tekee tarkan eroituksen
puheena olevien nimityksien välillä.
Ondonga — kansan kielellä —
on kuningaskunnan nimi, Aandonga sen
asukkaiden; Uukuambi on kuningaskunta,
Aakuambi sen asukkaat j. n. e.

Totta kyllä on, ett’ei kansa käytä määrättyä,
kaikille heimoille sekä maalle, jossa
nämä heimot asuvat, yhteistä nimeä;
jokainen heimo tuntee vaan kunkin erikoisnimen,
ei mitään yhteistä, joka luonnollisesti
tulee siitä, että kukin heimo
pitää itseään eri kansana, tuntematta
ja tunnustamatta vähintäkään sukulaisuus-suhdetta
toisiinsa. Mutta tuon
puutteen voi helposti ja ainoalla tavalla
poistaa muodostamalla kansan
omasta kielestä mainituille käsitteille yhteisnimet,
tarvitsematta niiden tulkitsemiseksi
käyttää ja lainata puutteellista
ja erehdyttävää vieraskielistä nimeä.
Kansan kielestä ja sen sääntöjen mukaan
sepitettynä heimojen yhteisnimi on:
Aa’mbo sekä heidän maansa yhteisellä
nimellä Ambomaa.

Mitä sanaan ”Ovambo” tulee, on se
hereron-kieltä ja tarkoittaa Herero-maan
pohjoispuolella asustelevia, maataviljeleviä
heimoja; ei koskaan maata.

Lukija suonee hymäntahtoisesti anteeksi
polemiikkini, jolla olen häntä ehkä jo
lii’aksi rasittanut. En voinut jättää
näitä seikkoja mainitsematta, joskaan ne
eivät suoranaisesti kuulu aineesen.

Ondonga on yksi Ambomaan monilukuisista
pienistä kuningaskunnista. Se
sijaitsee Ambomaan itä-eteläisessä kulmassa,
noin 17° 40’ ja 18° 6’ välillä
eteläistä leveyttä sekä 16° 2’–6’, välilla
itäistä pituutta. Pohjoisessa rajoittuu
se Uukuanyamaan, idässä pehkolaisten
eli Buschmannien alueesen, etelässä
hieta-aavikkoihin ja lännessä heinälakeuksiin
sekä Uukuambiin. Ondonga arvellaan
olevan noin 3,400 jalkaa merenpintaa
korkeammalla. Se siis on tavallaan
ylänköä. Pinta-alaltaan on se noin
1,925 neliökilometriä. Vuoria, kallioita,
kiviä, järviä, soita ja rämeitä ei ole
nimeksikään. Virtoja sanan 
 merkityksessä ei myöskään ole, jos
emme sellaisiksi tahdo nimittää muutamia
vesijuoksuja, jotka suurina sadevuosina
lähtevät Ambomaan pohjoispuolella
olevasta Osimpolo-nimisestä rämeestä,
ja juoksevat – monihaaraisina kierrellen
pitkin laaksoja — Ondongan läpi
sen eteläpuolella olevan Etosa-nimiseen
hetteikköön. Näitä vesijuoksuja, jotka
ainoastaan harvoina vuosina saapuvat
Ondongaan asti, ei ole ajatteleminen
mahtaviksi virroiksi, niinkuin ne esim.
muutamilla kartoilla ovat kuvattuna,
sillä vedenkulku sn niissä niin hidasta,
että sitä tuskin huomaakaan. Paitsi mainittuja
juoksuvesiä, on hyvinä sadevuosina
laaksot ja alangot vettä täynnä;
mutta pitkiä aikoja eivät ne kuitenkaan
näin vesirikkaina pysy; pari kuukautta
vaan auringon paahtaessa pilvettömältä
taivaalta — silloin ovat ne yhtä kuivat
kuin ennen sateitakin. Harvoin ja
ainoastaan muutamissa laaksoissa on
vettä sade-ajasta toiseen. Suurimman
osan vuodesta ei ole vettä muualla kuin
kaivoissa, joita täytyy aina joka vuosi
uudestaan kaivaa ja puhdistaa. Huonoina
sadevuosina loppuu vesi useimmista
kaivoistakin. — Maanalaisissa
vesisuonissa on vesi usein salpietari- ja
rikkihapposekaista. Jos sattuu kaivamaan
kaivon sellaiseen paikkaan, on vesi luonnollisesti
kelpaamatonta. Varsinkin syvemmällä
maan sisässä olevissa vesisuonissa
on vesi karvasta. Tapahtuupa
usein niinkin, että samalla syvyydellä ja
ihan vieretysten olvmissa vesisuonissa
on toisessa hyvää, toisessa suolasenkarvasta
vettä. Toisinaan muuttuu myös
vesi karvaaksi sellaisissakin kaivoissa,
joissa ennen on ollut hyvää vettä.
Nämä maanalaiset vesisuonet kulkevat
eri paikoissa eri syvyydessä; Harvoin
nousevat ne noin 15 jalkaa lähemmäksi
maanpintaa.

Varsinaisia luonnonlähteitä on aniharvassa,
ja ne eivät koskaan ole avonaisina
maanpinnalla. Kirkasta lähteensilmää
ei Ondongassa koskaan näe.

Mutta vaikka Ondongassa ei ole vuoria,
kunnaita ja kukkuloita, ei maanpinta
ole kumminkaan sileätä ja tasaista kuin
Tyvenen meren pinta. Siellä täällä
kohoaa muutamia jalkoja korkeita harjänteitä
ja pieniä mataloita ylänköjä,
jotka muodostavat nuo edellä mainitut
laaksot ja alangot.

Maanlaatu on enimmäkseen hiekkaperäistä.
Pinnassa on noin jalkaa paksulta
valkoista, toisin paikoin tuhka-harmaata
hiekkaa, joka kuivan aikana kovettuu
melkein yhtä kovaksi kuin kallio.
Niinkutsuttua ruokamultaa ei ole ollenkaan.
Laaksojen pohjalla ja alavammilla
paikoilla tapaa kumminkin mustaa,
mudansekaistakin maata. Hiekkakerroksen
alla on paksu hiekan-sekainen
savikerros. Oikein puhdasta, hyvää
savea löytyy aniharvoissa paikoissa.
Maa sisältää runsaassa määrässä salpietaria
y. m. kemiallisia aineksia, varsinkin
sellaisissa paikoissa, jossa on keltaisen-valkoista
hiekan-sekaista savea.
Senpätähden ei saa täällä muutamia
puunlajeja — varsinkaan hedelmäpuita
—, jotka muissa kuumissa maissa hyvin
menestyvät, ollenkaan kasvamaan. —

Minerali-aineita ei tähän asti vielä
ole maasta löydetty. Minerali-aarteet
odottavat perinpohjaista tutkimista. Jos
sellaista on olemassa, on sitä etsittävä
syvältä maan sisästä. — Kaikki metalliaine
tuodaan Ondongaan muualta, joko
raaka-aineena tahi valmiina kaluina ja
aseina. — Ennen kun lähden kasvillisuudesta
kertoelemaan, suotanee minun
lausua muutama sana maan ilmasuhteistakin.

1890
Suomalainen
Jatkokertomuksen osat