Lähelles, ihminen..
Nyt ihmistuskan tuntemaan jo herään –
 mi liioin unessa mua pidättikään?
 Menehtyy tervein miehuus turman terään,
 sydäntä särkevää niin muu ei mikään!
 Ja julmempana kerta kerran perään
 tää toistuu, iästä vain jatkuu ikään!
 Suo, että, ihminen, sun teilles lähden
 murehtimaan sun muiheittesi tähden!

 Käsiisi tarttua mun anna koviin –
 menettää pehmeytensä mahtoi syyttään,
 kun moukaroi ne ongelmien oviin –
 mun maistaa salli säälimättömyyttään!
 Myös polttaviin mun koskettaa suo poviin
 vihaansa lietsoviin ja itsekkyyttään!
 Lähelles, ihminen, suo tulla, luokses
 ja jäädä kärsimään sun kanssas, vuokses!