Kuolettaminen ja eläväksi-teko
”Kuolettaa tuon villi-härjän voin ma
 Yhden vaan sanan suhahtamalla
 Sille korvahan.” Näin lausu, kerskuin
 Taikuir Jambres tuomarin edessä;
 ”Todistukseksi se tuomarille
 Olkoon oikiasta uskostani
 Tätä väärää viettelystä vastaan!"

 Sanoi näin, ja sarvista talutti
 Härjan, sinne tänne töytäilevän,
 Tuomarin etehen. Hiljallehen
 Sille sitten korvahan suhahti;
 Ja mölähtäin maahan härkä kaatui.

 Kristitty, jon taikuri tavoitti
 Kiini kiehtoa, nyt lausui hiljaa:
 ”Kuolettaa voit kyllä myrkky-hengin,
 Mutta voitkos kerran kuolijata
 Eläväksi tehdä uudellensa?
 Sillä siitä, jonka mull’ on usko,
 Kirjoitettu on: ”Mä kuolettaa ja
 Eläväksi jällen taidan tehdä”;
 Vieläpä enemmänkin: hän voipi
 Villin luonnon lempeäksi saada”.

 Ja hän painoihen nyt polvillensa
 Ja rukoili rinnasta pyhästä:
 ”Ihmeit’ en, Isäni, tahdo tehdä,
 Eikä uskosi edistykseksi
 Taikurin tekoja tarvitakaan;
 Sitä vaan, Isä, jos sallit, sulta
 Sisällistä merkkiä anoisin,
 Missä ja mitenkä uskosi on
 Tehollinen totta puoltamahan;
 Sitä merkkiä anon rukoillen,
 Anna armollisesti se mulle!”

 Näin rukoillaan ylös hän nousi
 Ilolla ja mielellä hyvällä,
 Ja kovasti lausui kaikkein kuulla
 Uskonsa nimen pyhimmän nyt sen
 Kuollehen härän ylitse. Ja se
 Liikahti. Ja liukkahasti lensi
 Elämän kipuna uudellensa
 Suonien, lihan ja luun läpitse.
 Härkä, hallita kamala ennen,
 Kesynä ylös kohosi maasta,
 Nöyrin silmin ympärinsä katsoin.
 Sitten se läheni lempeästi
 Kristittyä ja keralla kulki,
 Ikäskuin isäntänsä keralla.

 Kukistaa ei, eikä kuolettoa
 Pidä uskon oikian, pitääpi
 Kuolluista herättää ja kesyksi
 Luontoja rajuja lemmitellä.
 Tämä on sen taivaallisen juuren
 Ainoa totinen tunnusmerkki.

Lähde: Suometar 23.9.1853.

August Ahlqvist
Runot
Suometar
1853