Lunta
Katso, talvi pudottaa ikkunain eteen
 valkean, hilajavan verhon.
 Tuhannet pienet silkkikellot
 koskevat ruutuun
 hiljaisuutta hennommin.

 Kuljit äsken kirvelevin hermoin.
 Melu, kiire, ahdistus
 vyöryi kirskuen ylitsesi.
 Värisit kuin poljettu mato.

 Katso, nyt on hyvä,
 Olet huoneessasi hiljaa
 kuin jalokivi lippaassaan
 ympärillä valkea samettimaailma.
 Olet tyyni, säihkyvä, murtumaton.

 Lumi liehuu ruudun takana
 kuin valkoinen sauhu.
 Talven viileä haltiatar
 astuu pehmeästi ohi.
 Sen hämärät, hunnutetut silmät
 vaikenevat auringosta.