Hurmekenttä
Kuljin ruohokenttää vihreäistä.
 Katsoin heinää, jota jalka polki;
 vehmasta se oli, nukkapäistä,
 eräs täplä kellerti kuin olki.
 Katsoin yli kentän, kaikkialla
 oudot keltatäplät, kuni halla
 olis paikotellen käynyt niin.

 Oudoksuen katsoin näkyyn tuohon,
 joka eteen avarana aukes.
»Mikä moiseks polttanut on ruohon?»
 kysymys tuo kieleltäni laukes.
 Ääni kuului alta ruohomeren:
»Jälkiä ne ovat ihmisveren;
 sodan kauhut tässä näyteltiin.»