Kolme maljaa (1874)
Vielä sulo Suomessamme
 Kielet kanteloisen soi,
 Liikutella tuntojamme
 Laulun sävel voi.
 Varmaan Wäinämöinen tässä
 Hengessään on meitä lässä!
 Wäinön maljaan tarttukaa!
 Hän se kanteloisen keksi,
 Hältä laulut ikuiseksi perinnöks sai Suomenmaa!
       Saakoon sudet lampahiksi
       Soitto yhä!
       Tehköön korpit kyyhkysiksi
       Laulu pyhä!
                                         Hurraa!

 Vielä vasaroiden kalkkeet
 Kuuluu; sepät työssä on.
 Säkeniä säihkyy; palkeet
 Lietsoo ahjohon.
 Muistakaamme Ilmarista
 Seppoamme kunnollista,
 Malja hälle, veikkoset!
 Taivaan takoi hän jo ammon,
 Takoi Pohjolahan Sammon,
 Takoi miekat, asehet!
       Kuontukohon kaluiksemme
       Raaka-aine!
       Nouskoon suureks seppiemme
       Työ ja maine!
                                         Hurraa!

 Vielä Lempi kiikkuu, kiehuu
 Nuorukaisen rinnassa,
 Se myös hehkuu, liikkuu, liehuu
 Neidon povessa.
 Lemminkäisen maljaan kiini!
 Loiskis pohjaan, pohjaan viini!
 Hän se elää, kuolla ties!
 Hänpä – hiis sen hulivilin
 Töistä viitsii tehdä tilin –
 Lempimään ol’ aika mies!
       Olkoon puhdas lemmen maja
       Rinnassamme!
       Lempikäämme armasta ja –
       Suomeamme!
                                         Hurraa!

O[lli]. W[uo]r[ine]n.

Lähde: Suomen Kuvalehti 1.4.1874.

Olli Wuorinen
Runot
Suomen Kuvalehti
1874