Soi, soi kaisla!
Soi, soi, kaisla,
       Laineet loiskikaa!
       Pien’ Aune, immyt puhtahin,
       Nyt missä taivaltaa?

 Hän huus kuni ammuttu sorsa, kun hukkui hän,
 Ol’ aika kevään viherjän.

 Maailma hälle nurja ja aina armoton
 Se koski mieleen hentohon.

 Maailma hälle nurja vuoks’ aarteiden,
 Ja lempensä vuoksi keväisen.

 Ne silmäterään pistivät okahan,
 Ne heittivät liljan lokahan.

    Siis murhe-, murhevirttä nyt
    Te aallot laulakaa,
    Soi, soi kaisla,
    Laineet loiskikaa!

sv:Säv, säv, susa