Joulu erämaan mökissä
Yön kylmä tuuli ruutuun kolkuttaa,
 yön tumma silmä katsoo ikkunasta.
 Vaan tuvassa on tyyntä, valoisaa,
 ei mikään häiri juhlatunnelmaa,
 mi nostaa maasta vanhusta ja lasta.

 On unhottunut raadanta ja työ,
 on unhottunut kaikki murhe mainen,
 niin riemullisna joka sydän lyö,
 on suuri, ihmeellinen jouluyö,
 ja on kuin kuuluis kuiske taivahainen.

 Kas, Betlehemin kirkas tähtönen
 luo orren alle ikiloistettansa.
 Nyt käydään kera öisten paimenten
 sen vastasyntynehen seimellen,
 Hän tarjoo taivaisia lahjojansa.

 Oi, onnellinen koti, jossa näin
 se joulun lapsi otetahan vastaan.
 Hän johtaa läpi öisten pimeäin,
 Hän pyyhkii kyyneleitä kärsiväin
 ja suopi siunausta taivahastaan.

1919.