Kutsu taistohon
Maailmassa raivoaapi
 sota alinomainen,
 kunnes valo vallan saapi
 yli öisen pimeyden.
 Pimeydellä vielä valta
 suuri Suomenmaassa on,
 kunnes pilvipeitteen alta
 koittaa päivä sumuton.

 Ylös, Suomen nuoret naiset!
 Lähtään mekin taistohon!
 Vaikk’ on voimat vajavaiset.
 ehkä apuna ne on.
 Kyllä kutsumus on suuri –
 lähtään matkahan nyt vaan!
 Pimeyden jäykkä muuri
 kerran maahan kaadetaan.

 Valon lippunen jo liehuu,
 kutsuu sodan kunniaan.
 Veri urhon rinnass’ kiehuu,
 neiden posket punottaa,
 sydän hehkuu, silmä loistaa,
 liehuessa lippusen –
 suokoon Luoja hänen poistaa
 Suomestamme pimeyden!

 Onnee sulle, sointusalle
 kielellemme ainian!
 Julista jo maailmalle
 ajan tulleen armahan.
 Ajan, jona arvon kantaa
 riennot ihmishenkien,
 ajan, joka voiton antaa
 valon sotaurhoillen!

 Siis sä, Suomi, pääsi nosta
 muiden maiden rinnalla!
 Itsellesi maine osta
 hikes, veres hinnalla!
 Vielä kerran päivän koitto
 valkeneepi Suomelle.
 Sodan päättyessä voitto
 tunnustetaan valolle.

 Armoo valon lähtehestä
 anokaamme ainian!
 Muutoin intomme ei kestä:
 pimeys vie valtikan.
 Kyllä vastuksemme voittaa
 lempi, väsymätön työ.
 Kyllä aamu kerran koittaa,
 vaikka synkkä viel’ on yö!

Isa Asp
Runot