Joulu-aatto (Avellan)
Oil kankahalla kuutama,
 Ja ilves ulvoi rotkossa,
 Ja koira haukkui kylässä;
 Vaan miesi kulki metsänsä,
 Oil mökki hällä salolla,
 Jonn’ pyrki joulu-aattona.

 Hän tietä pitkää, tukkoisaa
 Niin väsyksissä kahlastaa,
 Luo vaimon, lasten pienoisten;
 Hän tuopi juhlaleipäsen,
 Jon kartanoss’ on saanunna;
 He kauvan söivät pettua.

 Jo pimittääkin edelleen,
 Kun pojan saapi nähdäkseen,
 Mi nietoksella istuilee
 Ja kourahansa henkäisee;
 Hän illan viime valolla
 Jo näytti puolikankeelta.

 ”Minn’ matkas, poika parkainen?
 Tuu lämmitteleen meitiklen!”
 Niin miesi, otti jäätyneen
 Ja pääsi viimein pihalleen
 Ja astui tuvan juhlahan,
 Jonn’ leivän toi ja vierahan.

 Siell’ istui, lapsi rinnalla,
 Niin tyynnä, vaimo pankolla:
 ”Oot kauvan poissa viipynnä,
 Tuu istumahan liedellä;
 Ja siekin myös!” – ja poikasen
 Hän käytti muurin vierehen.

 Ja kohta, vaalimastansa,
 Jo tuli riehui takassa,
 Hän hädän heitti mielestään,
 Hän leivän otti mieheltään
 Ja vei sen illalliseksi
 Ja maitohiukan lisäksi.

 Jo pahnasista laattian
 Luo kehnon ruoka-atrian
 Oil lapset käyneet iloissaan;
 Mutt’ vieras istui paikallaan.
 Vaan äiti otti raukkasen
 Ja saattoi pöydän äärehen.

 Ja siunattua atrian.
 Hän leivän alkoi jaantahan.
 ”On hurskaan lahja onnekas,”
 Niin lausui poika vaalakas,
 Ja kyynel vuosi poskelleen,
 Kun viilun otti syödäkseen.

 Hän tahtoi jaata eellehen;
 Oil leipä käässä ehoinen.
 Hän oudostellen tuijotti
 Ja vierastansa silmäili;
 Hän kummasteli, katseli,
 Jo poika onkin toisempi.

 Kuin tähti loisti silmänsä,
 Kuin kuutamoinen kiireensä,
 Ja vaattehensa liehuivat
 Kuin aamu-usvat haihtoisat,
 Ja enkelinen tunnetaan
 Kuin Luojan taivas muodoltaan.

 Jo koitti tähti autuuden,
 Ja riemu syntyi ainainen.
 Oil ilta ikimuistoisa
 Sen köyhän perheen huoneessa;
 Ja kauniimpaa ei juhlaa nää,
 Sill’ enkelinen heille jää.

 Ma talven monen oltua
 Sinn’ saavuin joulu-aattona;
 Oil mökki vielä entinen
 Ja siinä pojan poikanen;
 Hän harmaapäänä ruuvalla
 Nyt istui roihun loisteella.

 Oil valoisaa, oil riemuista,
 Ja vieressään oil vaimonsa
 Ja lapsiparvi kaunis, suur’;
 Oil niinkuin siunattua juur’,
 Oil niinkuin luulleet oisivat,
 Ett’ pyhyydessä asuivat.

 Vaan pöydänpäässä kynttilä
 Oil ainokainen nähtävä,
 Siell’ lehmiloista, nisusta,
 Vaan poissa lahjain nauttia.
 ”Ken tuossa istuu,” kysyttiin,
 Ja, ”enkelinen,” vastattiin.

E[dvin]. A[vellan].

Lähde: Satakunta 16.8.1873.

Edvin Avellan
Johan Ludvig Runeberg
Runot
Satakunta (sanomalehti)
1873