Kesä (1942)
On ranta sateentuore,
 lehdet pirskoittavat tuoksuaan,
 läikkyy silkki veden
 läpi aurinkoisen sydämen.

 Kyllin olet kuunnellut
 talven ääniä pimeinä öinä.
 Olet kiusatun väsynyt varjo.

 Tässä on kesän ateria
 kaikkien aistien janoon ja nälkään.
 Syö auringon leipää,
 juo huolettomuuden purosta,
 ajelehdi vesilinnun lailla
 ajattomuuden kuullossa,
 ahmi, kunnes uuvut
 itämisen horteeseen
 tuntien vain siemenen ahtaan kaipuun
 kasvaa, kukkia, kantaa syksyyn
 väkevää hedelmää!