Kesäyöllä
Hiljalleen nyt loiskivi lammen laineet,
 Mäntymetsän viehkeä humu soipi,
 Rannan rastas kuorohon myöskin yhtyy
    Lempeä laulain.

 Luonnon verhoo kuulava hämyharso,
 Rauhan leima loistavi taivahalta,
 Hiljaisuus se kertovi sadoin kielin
    Armoa Herran.

 Äsken luonnon virkisti sade taivaan,
 Voimaa uutta uhkuvi kasvikunta,
 Täydet tähkäpäät pian pellon kultaa
    Poistaen puutteen.

 Katso, kuule ystävä! Öinen luonto
 Sulle syvät kertovi salaisuudet.
 Uskoo sulle, mitä ei päivä kirkas
    Konsana kerro.

 Silloin elon himmeä arvoituskin
 Selviää ja rintasi rauhoittuupi;
 Tunnet, ett’ on toimesi, matkas määrä
    Valkama valon.