Jerusalemissa
On koolla korkea raati,
 Ja rahvas se raivoaa,
 Se jano o verta ja surmaa –
 Ja syyttömän kuolemaa.
 Ja tuomarinistuimella
 Pilatus on mietteissään,
 Totuutta etsivi – mutta
 Se liukuvi käsistään. –
 Mut hornan henget ne valmistaa
 Kauneimman helvetin nielun
 Varalle Kaifaan sielun.

 On koolla korkea raati,
 Se syyttömän tuomitsee.
 Ja päivä pilvehen piilee
 Ja luonto se huokailee,
 Ja köyhä, pienoinen parvi
 Se seisovi mykkänä,
 Näin siltä kaikki on viety
 Tuki, toivo ja elämä. –

 Oi auta, Jehovah suuri,
 Suo toivoa hiukkanen!
 Näin ethän salline kuolla
 Sa turvamme ainoisen?
 Nyt peittää pimeys kansan
 Kun pyhin on poljettu,
 Kun vankkaan kalliohautaan
 On toivomme suljettu.

 ***

 On yö.
 Se köyhä ja pieni parvi
 Se ompi niin onneton.
 Ei tohdi se toivoa aamua uutta,
 Ei luottaen vartoa vastaisuutta –
 Se on orpo ja puoleton.

 Sen nuoret ja kauniit toiveet
 Ne raukesi tyhjihin.
 Ne raukasi tuonelan tahmea talma,
 Ne katkasi kolkko ja kalsea kalma
 Käsin kylmin ja rautaisin.

 Se tahtoi se pieni parvi
 Myös valona valistaa.
 Sen aatos kotkana kauas kulki,
 Totuuden tahtoi se tuoda julki –
 Tahtoi nousta ja nostattaa.

 On yö
 Niin musta ja synkän synkkä.
 Pien’ parvi se surren käy.
 Niin raskaasti huokaapi latvoissa myrsky
 Ja rannoilta vastaapi aaltojen hyrsky,
 Ja ei loimoa päivän näy.

 On yö. –
 Oi auttaos, Jehovah suuri,
 Ja voimoa meihin luo.
 Kas toivomme meiltä nyt vaino se kaasi,
 Mut vieritä, vieritä haudalta paasi,
 Ja sun päiväsi paistaa suo!

 On yö. –
 Mi väike ja kirkas loiste
 Kuin pitkäisen leimahdus!
 Pois loistava enkeli paaden se siirtää
 Ja kultainen päivyt se taivasta piirtää, –
 Surun suistavi siunaus. –

 Sa pieni ja ylväs parvi,
 Ei ain’ ole aika yön.
 Voit toivoa kaunista aamua uutta,
 Voit luottaen vartoa vastaisuutta
 Lemmen voimalla sekä työn!