Jo temppelin kellot ne soivat
Jo temppelin kellot ne soivat
 Ja taivas se ruskoittaa:
 On raivossa taas tulen voimat,
 Kotimme ne vaaraan saa;
 Me riennämme vastahan tulta,
 Sen raivon me murramme,
 Niin vaaran me poistamme sulta,
 Sa kallihin kotimme!

 Mutt’ rinnassa liekkivä, pyhä,
 Meill’ on tuli valloillaan:
 Se syntymä-maallemme yhä
 Ja kansalle hehkuu vaan;
 On kurja ja kunnoton poika,
 Ken Suomen ei kunniaa,
 Sen kieltä ja kansaa koita
 Ain’ innolla puollustaa.

 Niin, jos tätä armasta maata
 Ken tahtoisi sortamaan,
 Ei tuota me kärsiä saata,
 Vaan voimamme ainiaan
 On turvana sorretulle,
 Ja sortaja koston saa,
 Näin seisomme suojana sulle,
 Sa armias synnyin-maa!

 Nuo katsehet neitoni armaan
 Ain’ intoni vahvistaa,
 Kun tunnen ja tiedän ma varmaan:
 Hän mulle ne lahjoittaa;
 Ma sammuta en sitä tulta,
 En konsana rinnastain,
 Min siihen sa loit sulo kulta,
 Vaan sulle se hehkuu ain’!

 Myös suojaamme ain’ sitä tulta,
 Mi kansamme valistaa:
 Se tiedon ja taidon on kulta,
 Pois raakuuden karkoittaa;
 Niin, sen tulen varjelijoina,
 Me seisoa tahdomme,
 Ett’ onnehen veisi sen voima
 Tään armahan kansamme!

Lähde: Savo 31.8.1885.

Kustaa Killinen
Laulut
Runot
Savo (sanomalehti)
1885