Talven valta
Huoli-liinat, valkee vaate
 Kattaa maamme, – luonto on
 Synkkä kuni kurjan aate,
 Jok’ on aina osaton. –
 Valta outo, ventonen
 On nyt kahlehtinut sen.

 Äsken täällä riemu-äänet,
 Tuonon toivon sanat soi;
 Vapaudesta Suomen ääret
 Kaikkialla kaiku. – Oi!
 Nyt jo katos toivosi,
 Vapautesi, ilosi. –

 Talven valta on nyt tuonut
 Huolta, tuskaa maahamme,
 Vaan ei vertamme se juonut
 Ole. – Viel’ on voimamme
 Terve, vahva, intosa,
 Emme säiky talvea! –

 Järvet, virrat on jo meidän
 Ulkopuolin kahleissa. –
 Mutta syvyyksiä heidän
 Ei voi kukaan vankita!
 Sisällänsä elo on
 Aina raitis, pelvoton!

 Niinkun joskus ihmisyyden
 Ulko vapaus vankilaan,
 Heillä sydänten syvyyden
 Vapasuus on valloillaan:
 Jok’ ei säiky, peljästy,
 Kuoloakaan hämmästy!! –

 Katso ylös! – Pilvet siellä
 Poistumatta asuvat, – –
 Uhkaava on näkö niillä,
 Liikuntonsa kamalat – –
 Oij! ne valon piilevät,
 Päivän meiltä peittävät.

 Syntyään ne ovat täältä
 Maamme usma pentuja;
 Ja nyt yhäti se heiltä
 Saapi kuoli huntuja.
 Kurja äiti omiltaan
 Murhetta saa lapsiltaan.

 Katso heitä talven valta
 Ankaroiksi tehnyt on; –
 Mutta kosto Jumalalta
 Kohta heille tulkohon!
 Syösköön syvyyteen ne pois
 Jotk’ ei maalle valoo sois!!

 Suuri Luoja, kaikki voipa,
 Lähde valon, totuuden!
 Lauhenna sä talven voima
 Katko paulat kovuuden!
 Lievitystä maalle suo
 Meille valo, vapaus luo!!

 Salli kohta kevät aamun
 Suomellemme joutua!
 Petomaisten pilvein haamun
 Kadotukseen poistua!
 Ylhäisyydet muodosta
 Valon hengen lapsista!! –

H[eikki]. W[irta]–nen.

Lähde: Tapio 9.12.1871.

Heikki Wirtanen
Runot
Tapio
1871