Kiljusen poikien jouluaatto
Kiljusen poikien jouluaatto.
Kirjoitti Jalmari Finne.

Kiljusen molemmat pojat, Mökö
ja Luru, olivat joululomaksi tulleet
kotiin Helsingistä, jossa he kävivät
koulua. Pulla, tuo heidän pyöreä ja
paksu pikkuinen villakoiransa, oli
ollut aivan hurjana ilosta nähdessään
taas molemmat pojat.

Mökö ja Luru tuumivat kovasti,
mitä he antaisivat äidilleen joululahjaksi,
sillä jotain aivan erikoista
he tahtoivat antaa. Kauan tuumittuaan
päätti Mökö antaa elävän
kissan ja Luru pienen koiran. Kissa
saisi pyydellä hiiriä ja koira olla äidin
seurana, kun Pulla vietäisiin
Helsinkiin. Kylästä he olivat ostaneet
nämät molemmat elukat ja jouluaattona
siinä hämärän tultua meni
kumpikin lahjaansa noutamaan.

Kiljusen kotona oli kaikki rauhallista,
sillä eihän kukaan edeltäpäin
tietänyt, mikä merkillinen jouluaatto
oli tulossa, niin merkillinen, että kaikki
Kiljusten seikkailut Helsingissä
eivät olleet mitään sen rinnalla.

Mökö meni korilla noutamaan kissaa
ja toisella hiukan suuremmalla
korilla meni Luru koiraa noutamaan,
ja samaan aikaan he kumpikin palasivat
matkaltaan. Yhdessä he sitten
astuivat saliin, jossa pöytä jo oli
katettu jouluateriaa varten. Koko
talon väki oli jo koolla, poikia vain
oli odotettu.

— Tässä on äidille joululahja, sanoi
Mökö ja avasi korin, jossa kissa oli.

Kissa hyppäsi lattialle ja Kiljusen
rouva parkaisi pahasti. Ei hän kissaa
pelännyt, mutta kun se tuli niin
äkkiä, niin ei hän voinut olla huutamatta.
Ja kun Kiljusen rouva huusi,
niin kyllä se kuului.

— Tässä on toinen lahja, sanoi
Luru ja päästi koiran korista.

Koira näki kissan ja kissa näki
koiran ja kun ne kaksi eivät koskaan
ole olleet hyvässä sovussa, niin mitä
ne nytkään olisivat sitä olleet. Kissa
hyppäsi pöydälle ja koira hyppäsi
haukkuen jäljestä. Ja kun pöydällä
oli paljon tavaraa, niin mitä ne sitä
olisivat joutuneet varomaan. Kissa
astui ensin keskelle voiastiaa, koira
kaatoi maitokannun. Sitten hyppäsi
kissa suureen liemimaljaan,
josta se aivan märkänä loikkasi
pois. Koira kaatui puurovatiin ja
pääsi siitä vihdoin pöydälle, vaikka
aivan valkoisena riisiryynipuurosta.
Ja koira haukkui ja kissa sähisi ja
koko Kiljusen perhe huusi. Oli siinä
taas elämää yhdeksi kertaa.

Isä Kiljunen meni ajamaan näitä
eläimiä pöydältä pois ja siinä ajaessaan
kaatoi kaiken sen, mitä kissa
ja koira eivät vielä olleet ennättäneet
kaataa. Kissa hyppäsi pakoon
ja suoraan isä Kiljusen pään päälle,
joka ei suinkaan tuntunut hauskalta,
kun se painoi kyntensä päähän kiinni.
Äiti Kiljunen oli ottanut hiilihangon
ja koetti sillä lyödä koiraa, mutta
ei osunnutkaan oikeaan, vaan sen
sijaan kaikkiin muihin. Hän löi
isä Kiljusta vatsaan, Mököä päähän,
Lurua selkään ja itseään hyvin moneen
paikkaan. Kissa hyppäsi nyt
permannolle ja kiipesi suuren vaatekaapin
päälle. Pojat koettivat ajaa
sitä sieltä pois ja kaatoivat kaapin,
jolloin kaikki, mitä sen päällä ja
sisällä oli, vieri pitkin permantoa.
Tällä aikaa löi äiti Kiljunen kattolampun
säpäleiksi, jolloin huoneessa
tuli aivan pimeä. Pimeässä meni
kissa äiti Kiljusen hameitten alle
piiloon, josta tämä niin pelästyi, että
kiljaisten kaatui kumoon. Koira
juoksi permannolle poikia pakoon.
Mökö ja Luru kompastuivat äitiinsä,
isä Kiljunen heihin. Ja siinä nyt koko
herrasväki makasi yhdessä kasassa.

Silloin avautui ovi ja kissa ja koira
pääsivät pakenemaan. Oli siinä
huoneessa oikea joulujärjestys, kun
taas valoa tuotiin, huonekalut kumossa,
kaikki astiat pöydältä maahan
vedetyt ja yhtenä säpäleenä.

Tällä aikaa pakenivat kissa ja
koira kyökkiin. Siellä oli Pulla, joka
tietysti nosti heti aika mellakan.
Kissa pakeni avoimeen uuniin ja
joutui paistinpannuun, ja kun palvelijatar
samassa pani uunin kiinni,
niin sinne se kissa jäikin. Pulla pakeni
sitä uutta koiraa pöydälle, ja
kun pöydällä juuri oli taikina suurta
kakkua varten, niin kompastui se
siihen ja kun se siinä pyöriskeli, niin
takertui se yhä enemmän taikinaan
ja lopulta se jäi aivan sen sisään.
Palvelijatar ei siinä hädässä mitään
huomannut, vaan otti käärön ja pisti
sen uuniin paistumaan.

Nyt oli talossa äkkiä aivan hiljaista.
Kaikki ihmettelivät, minne se
uusi kissa ja Pulla olivat kadonneet,
mutta niitä ei löydetty mistään.

Kun se uusi koira oli pesty puurosta
puhtaaksi ja pöytä uudelleen
katettu, niin alkoivat Kiljusen herrasväki
syödä päivällistään.

Kun paisti tuotiin sisään, niin huomattiinkin,
minne se uusi kissa oli
joutunut, se oli kokonaan paistunut
paistinpannussa. Ja kun suuri joulukakku
kannettiin pöytään, niin löytyi
Pulla sen sisältä. Se oli aivan
pyörryksissä, mutta virkosi jälleen
henkiin, josta poikien ilo oli hyvin
suuri.

— Pullasta oli vähällä tulla oikea
pulla, sanoivat pojat.

Tällainen oli Kiljusten jouluaatto.

Lähde: Pääskynen no 12, 1909, s. 32–34

Kiljusen herrasväki
Pääskynen
1909