Ojan Paavo
Iso-vahva oli Ojan Paavo
 Hämehesä, poika parvin paras,
 Jäykkä niinkuin kuusikoinen kangas,
 Vilkas, voimakas ja rohkiakin
 Niin kuin tuulen tupru toimesahan.
 Petäjiä juurineen hän kaato,
 Kontiolta käsin kuristeli,
 Hevosia heitti aitoin yli,
 Suuri suiset miehet sukkelasti
 Kahilana sormin sujutteli. –
 Käräjisä kerran, kartanolla,
 Parahitten miesten pakinoilla,
 Seiso oivallinen Ojan Paavo,
 Niinkuin petäjäinen pensikosa.
 Siinä nosti äänensä ja haasti:
 Jospa oisi' tällä tanterella
 Vaimon tehtyä ja imenyttä,
 Joka voisi' mua muutamaksi
 Silmän räpäykseksikähän saaha'
 Tällä paikallani pysymähän;
 Niin se saisi' minun oiva maani,
 Saisi paljot hopiani heti,
 Saisi karjaniki kaunihimman
 Omaksensa aivan anomata';
 Omaksensa ottakohon myöski
 Minun, ruumiineni, sieluneni –
 Niin se ongiskeli Ojan Paavo;
 Mutta kylän poijat pelkäsivät,
 Olit vaiti voimakkahan läsnä,
 Eikä käyvä' käsiks' kestäneet.

 Imehellen kyllä kattelivat,
 Salarakkauvesta sairahina,
 Kylän neijot nuorta sankaria,
 Sillä Paavo, pulska poika, seiso
 Niin kuin petäjäinen pensikosa.
 Hänen silmänsä ne kiiltelivät
 Niin kuin tähti pari taivahalla,
 Muoto hällä kaunis niin kuin päivä;
 Olkapäillä hiukset aaltoilivat
 Kymen karvoin joka kalliolle
 Päivän paistehelle valahtaapi.

 Mutta joukostansa, astui Anna;
 Kaunihin ja siistin neitosista,
 Ihana kuin kesän aamu-rusko:
 Paavon kaulan kohta hempiöillä
 Kierti, kaunis, käsivarsillansa,
 Paino rinnat hänen rintahansa,
 Poskensakki poskipäihin paino.
 Sitten viskutellen viserteli:
 Pelasta nyt ittiäsi, vahva! –
 Mutta eipä voinut Iso-vahva,
 Eikä päässyt päkähtämään luonnan:
 Horjuin, tunnusti hän Tyttärelle:
 Anna! Anna! sinä vedon voitit!
 Ota' omaksesi oiva maani!
 Omaksesi hopiani kaikki!
 Ota minun kaunis karjaniki!
 Ota omaksesi minä myöskin,
 Ruumiineni, sieluneni, ratki! –

 *) Idyll och Epigram af Runeberg; 27.

Lähde: Oulun Wiikko-Sanomia 25.12.1830.

Erik Alexander Ingman
Runot
Oulun Wiikko-Sanomia
1830