Rukous (Forsman)
Hurskaiss’, iloisissa jutteluissa
 Atrialla istui vanha Luther
 Tavan mukaan ystävineen kerran,
 Kun yks’ heistä alkoi päivitellä:
 ”Paha mailm’ on, kurja elettävä,
 Täynnä tyhjää puuhaa, turhaa hommaa;
 Eipä kumma, että moni etsii
 Luostarista ikävöimää rauhaa.
 Minuakin tuo mailman taukoomaton
 Touhu kiusaa ilki-äänillänsä.
 Vieressäni pitkin päivää aina
 Kolkutellaan, lyödään, vasaroidaan;
 Vaikka kuinka varhain herään, häätää
 Pajankalke aamuhartauttain.

 Luther lausui: ”Miksi häiriinnytkään?
 Mieti ennen: Nukuin liian kauan.
 Kuules, ehtinyt on hurskas naapur
 Nousta jo ja alkaa rukoustaan;
 Työ ja ahkeruus on rukousta.
 Tosiaan kun musta seppä herää
 Aatellen: ”On Herra mulle suonut
 Päivän taas ja voimat tehdä työtä”,
 Sekä takomaan käy reippahasti,
 Senpä huohotus on Jumalalle
 Yhtä rakas kuin sun huokaukses,
 Taivaan usta kolkuttaa sen moukar’
 Ehkä lujemmin kuin rukoukses.”