Sakari Topeliukselle
Seitsenkymmen-vuotiasta
 Ystävätä ylevää,
 Aatteenmiestä arvokasta,
 Sua Suomi tervehtää.

 Lemmellä, mi kaikki voittaa,
 Voitit kansas sydämen,
 Sua senvuoks kunnioittaa
 Ylhäinen ja alhainen.

 Tunteitten salakieliin
 Sä kun hellin hiipaiset,
 Jopa sydämiin ja mieliin
 Sointuu sulosävelet.

 Sävelet ne sitten kansa
 Omiksensa tajuaa,
 Niissä kun se tunteitansa
 Jälleen ihannella saa.

 Köyhä, rikas, pieni, suuri,
 Oppimaton, oppinut
 Kummeksii, kuin oisit juuri
 Hänen mielens’ ilmaissut.

 Palatsin ja töllin lapset
 Laulujas nyt laulelee,
 Riemuiten ne hienohapset
 Tarinoitas kertoilee.

 Ja kun terveet siemenjyvät
 Juurtuu lasten sydämiin,
 Niinpä hedelmätki hyvät
 Koituu kerran näkyviin.

 Lapsiahan nuorukaiset
 Ikä kyllä jouduttaa,
 Kunnon miehet, jalot naiset
 Isänmaalle kohoaa.

 Makeuden lämpö pyhä
 Ruusut kauniit kasvattaa,
 Joihin ajoin kaikin yhä
 Uudet nuput puhkeaa.

 Suomi-äidillenpä niistä
 Seppeleitä laaditaan,
 Ei sen lapset sitten kiistä
 Haavoitellen toisiaan.

 Ja kun yksi kansa niittää
 Sovun viljaa suloisaa,
 Sua muistaa, Sua kiittää
 Jakamaton isänmaa.

O[lli]. W[uo]r[ine]n.

Lähde: Uusi Suometar 14.1.1888.

Olli Wuorinen
Runot
Uusi Suometar
1888