Mi siihen syynä, mi?
Kerrat mietin useimmatkin:
 Kuin on voinut kansa tää
 kärsii hädät suurimmatkin,
 kestää taistot kuumimmatkin
 sortumatta ensinkään?

 Mi on syynä, ettei kansa
 meidän silloin sortunut,
 että ei se surussansa
 vaipunut jo hautahansa,
 ett’ei voima murtunut?

 Ei sortunut kun kylmä halla
 elon toivon siltä vei,
 luottain, että Jumalalla
 leipää ompi, armahalla,
 ei tää kuollut, ei!

 Sen syyn huomasin mä vasta,
 se on tämä, luulen vaan:
 sille tuolta taivahasta,
 siintävästä, korkeasta
 toivon tähti pilkoittaa:

 Vielä kerran kansallemme
 koittaa päivä loistossaan,
 kerran meille aattehemme,
 työt ja toimet, asehemme
 vapauden valmistaa.