Orvon kujerrus
Mitäs laulan mie poloinen
 Minä kurja kujertelen
 Viheljäinen visertelen
 Valittelen vaivahinen;
 Kuin on surma suun ovella
 Tuoni tuima toivoella
 Kuollo kova kokotella.

 Laulan raukka ratokseni,
 Visertelen virkukseni,
 Hyräelen hyvikseni,
 Paipaltelen parhaakseni,

 Vaikk’ olen polo pelossa
 Turvatoinna maalimassa,
 Oun kun lintu lentämässä,
 Sorsan potka soutamassa,
 Pieni sirkka sirkkumassa,
 Raukkanen ruikuttamassa.

 Jätti minut isoseni
 Pojes luopu emoseni,
 Vanhempani vierähtivät
 Turvani tuiekahtivat,
 Tuonne tuonelan tupihin
 Mustan manalan majoihin.

 Oun kun karsittu kataja
 Poikki piekselty petäjä.
 Oun kun kala uimuksitta
 Oun kun sirkka siipehittä
 Oun kun pääskynen pesättä
 Pieni lintu emähättä
 Kanan poika kartanotta.

 Päiväni surussa vieryy,
 Hetket huolessa kuluivat –
 Ei oo mulla ystävätä
 Totihista toveria
 Jollen suruni sanoisia
 Vaivani valitteleisia
 Mure’eni murenteleisia
 Syämmein selitteleisin. –

 Yksin elän, yksin kuolen,
 Yksin tuikaan turpeesehen;
 Yksin kulen kuolemahan
 Tulen yksin tuonelahan
 Mänen yksin manalahan. –

 Tätä laulan laiha poika,
 Tätä raukka ruikuttelen
 Tätä kurja kujertelen
 Murehessa muistuttelen
 Ikävissäni hyräilen.

 Tästä laulan lampaalleni,
 Kujerran karitsalleni
 Lasken virttä veikolleni
 Sirkuttelen siskoilleni; –
 Kunne kuljen kuolemahan
 Mänen kurja manalahan
 Muutan majan’ tuonelahan.–

A[ntti]. R[äty].

Lähde: Suomi 6.11.1847.

Antti Räty
Runot
Suomi (lehti)
1847