Runottarelle (Hannikainen)
Mikä saattoi sun
 Mua muistamaan?
 Kuka tänne tien
 Sulle neuvoikaan?
 Köyh’ on kotini,
 Maja matala,
 Sekä mieleni
 Kolkko, katala.

 Mikä sai sun nyt.
 Mua muistamaan?
 Kuka tänne tien
 Sulle neuvoikaan?
 Miks et saapunut
 Silloin luokseni,
 Kuin ol’ iloinen
 Vielä mieleni?

 Ehk’ et luokseni
 Siks sä saapunut,
 Ett’en minäkään
 Sua kaivannut,
 Iloss’ ollessain
 Sinut unhotin,
 Vaan kun suru sai –
 Sua aattelin!

 Ja kun aattelin,
 Heltyi syömesi,
 Ja kun toivotin –
 Lensit luokseni!
 Jalo runotar,
 Kaikki anteeks suo,
 Ja mun sieluuni
 Laulun henki luo!

 Sua lemmin nyt
 Täydell’ innolla!
 Sua ijäti
 Tahdon palvella!
 Jalo runotar,
 Mulle lempes suo,
 Siitä sieluni
 Laulun innon juo!

 Ilon aikana
 Ken on ystävä,
 Surun tulless’ on
 Usein pettävä –
 Mutta surussa
 Ystävän jos saa,
 Sit’ ei konsaan voi
 Riemu vieroittaa.

 Siis, jos suruni
 Onkin kestävä,
 Mua konsanaan
 Et oo jättävä,
 Vaan jos riemukin
 Minut valloittais,
 Ethän, ethän tok’
 Enää eroais?

Juhani H. [P. J. Hannikainen]

P. J. Hannikainen
Runot