Kuvaamataide
Kun Luoja taitehitten
 Hengille lahjojaan
 Jakeli, henki yksi
 Niin sattui saapumaan
 Myöhään: jo laulu, soitto
 Ol’ annettuna pois;
 Mit’ äänetönnä, vailla
 Säveltä tehdä vois?

»Vaan kuitenkin», niin sääsi
 Nyt Luoja, »kokonaan
 Säveltä, ääntä vailla
 Sa tulet voittamaan
 Kaikk’ alat taitehitten,
 Ja tunnon syvänteet
 Sun silmäs läpi tunkee
 ja hoksaa ihanteet.

 Niin Luoja. Henki lähti
 ja äänetönnä vaan
 Tuo mykkä silmä keksi
 Syyt syvät: povi maan
 Lahjoitti aartehensa
 ja taivas ihanteen
 Hänelle, niistä loihti
 Hän yhdys-käsitteen.

 Sai aine hengen, henki
 Sai muodon, silmä voi
 Käsittää aatekuvan,
 Kun mykkä henki loi
 Kuvaama-taidon: kylmin
 Hän silmin tähystää,
 Vaan luomiensa luonne
 Sydämet sytyttää.

 Tää henki maahan laski,
 Ja ken jos lapsi maan
 Ihastuu, innostuupi,
 Muttei voi tunnettaan
 Kuvailla sävelissä,
 Taikk’ äänin selvittää
 Suuruutta, kauneutta,
 Hänt’ auttaa henki tää.

 Ja äänetönnä ollen
 Hän keinon opettaa,
 Kuink’ aina henki voipi
 Kahleensa musertaa
 Ja vapautta, suurta
 Aatetta avittaa
 Ja poistaa pimeyttä,
 Mi maata rasittaa.