Vangin laulu
Yön hämärässä istun,
 mua synkät muurit peittää;
 mun sydäntäni ahdistaa,
 sitä tuskan aallot heittää.
 Voi, näinkö nääntyä siis saan,
 ne eikö aukee milloinkaan,
 nuo muurit, jotka peittää!

 Miks säästivät he hengen,
 kun elämäni veivät!
 Mi turmatekohon mun sai
 he ajatelleet eivät.
 He tyrkyttivät myrkkyjään,
 ne järjen riisti, hullas pään
 ja veljenmurhaan veivät.

 Yön hämärässä istun
 kuin kerran istuin koissa.
 Ah armas vaimo, lapseni!
 Vaan kaikki, kaikk’ on poissa –.
 He riutuu nälkään, kurjuuteen
 ja turhaan kutsuu turvakseen
 he isää onnetonta,
 mi kerran hymyi koissa.

[Väinö] H[u]pl[i].

Lähde: Työläisnaisen Joululehti IV. 1910.

Runot
Väinö Hupli
Työläisnainen
1910