Peikoissa kävijä
Meni Peikkojen vuorelle puolukkaan
 majan matalan neitonen kerta.
 Hyvä naapuri huus: – Mene Peikkolaan,
 viel’ itkevät näkimes verta!

 Läsii lonka päivösen päälle.

 Majan valvatti vallaton vastaan huus:
 – Mene pellolles! Mettä mä haen!
 Nään isommat tammet kuin sun on puus,
 minä tarpoa tahdon vaaran laen.

 Taas päivä hilpeä säärii.

 Palas louhien saloista sanaton,
 hymy huulilla kuin kiven kiilto.
 – Se saanut puolassa peikkoa on,
 käy siitä sen rinnassa viilto –

 Hyvä naapuri ristin piirsi.