Vuoden ajat
Keväimen toi Jumala,
 Lumen vei lämpimä,
 Ja jaa sulausi maalla,
 Sai lehto lehtiä,
 Ja kaikk’ oli valossa,
 Ja linnut lauloivat,
 Ja lapset lehdikossa
 Iloa nauttivat.

 Tuli aika taas kesäinen,
 Ja niitty ruohottui,
 Ja ruoho vehriäinen
 Kukista kaunistui;
 Vesillä soutelimme,
 Kulimme metsiä,
 Ja mailla marjailimme,
 Oli se lystiä.

 Tulivat syksyn päivät
 Ja myrskyt pauhusat;
 Ne laulurinnat veivät
 Ja kaunihit kukat,
 Eloa korjattihin,
 Ja riihtä puitihin.

 Puoloja poimittihin,
 Ilossa oltihin.
 Sai talvi tulleheksi,
 Kokous’ kinoksia,
 Sai suksen luistimeksi,
 Helisi tiukuja.
 Takassa lekko lämmin
 Palo nyt kaunisna:
 Ja talvi sit’ enämmin
 On lasten riemuna.

 Kun hanki kyynelehtii,
 Oo harras mielinen;
 Kevä taas tänne ehtii
 Iloja antaen.
 On aika ain’ iloista,
 Kun Herran tunnemme,
 Elomme on hupaista,
 Kun häntä kiitämme.

Lähde: Oulun Viikko-Sanomia  27.3.1858.

Runot
Zacharias Topelius
Oulun Wiikko-Sanomia
1858