Puro
Hiljaan, läpi laaksoisen,
 Juoksoo puro, iteksen;
 Aaltoset pois lirittää –
 Mehtä nuoita pimittää.

 Yhäti hän, yksinään,
 Vieroo vierenemistään;
 Ei ou sillä kumppanii,
 Eikä yhtään toverii.

 Viimein tuloo matkamies,
 Väsynyt jo kukaties;
 Käypi istumaan sen luo,
 Mielelläänki siitä juo.

 Sitten aatteloopi tuo:
 Taivaallinen Isä, suo
 Jotta elän hiljaisest’ –
 Niinkuin tämäik puro täss.

 Olkoon se vaan onneni,
 Kaikkein suurin arvoni,
 Tehä hyvää salassa,
 Elää hiljaisuuessa.

A[ntti]. R[äty].

Lähde: Suomi 31.7.1847.

Antti Räty
Runot
Suomi (lehti)
1847