Loi ilta mereen hohdettaan
Loi ilta mereen hohdettaan
 Sen viime välähdyksin;
 Kalarantahan jäimme istumaan,
 Me istuimme vait ja yksin.

 Ja usvat häilyi, kuohui veet,
 Vait lokki väippyen lensi,
 Ja armaat, suuret kyyneleet
 Kirkkaina silmiis ensi.

 Näin niiden putoovan kädelles
 Ja vaivuin jalkais juureen;
 Pois kyynelet valkokätöses
 Join tuskain sääliin suureen.

 Siit’ asti ruumiini riutuu näin,
 Ja ma kuolen kaihoon vainen; –
 Hän kyynelillään kylmin päin
 Minut myrkytti, onneton nainen.

de:Das Meer erglänzte weit hinaus
ru:У моря (Гейне/Огарёв)
ru:Безбрежное море кругом (Гейне/Михайлов)