Kevään ilot ja ihmeet vaeltavat ohi
Katso! Silloin on kuin hiljaa
 kevät eteen aukeaisi,
 hanki haihtuis, hiirenkorvat
 koreat jo koivu saisi.

 Samalla myös linnut laulaa,
 kotilammin laine läikkyy,
 läikkyy, tyyntyy, kunnes kultaa
 kauttaaltaan sen kalvo väikkyy.

 Kevättäpä katsomahan
 Pentti silloin päästä halas;
 kera Uuden Vuoden astui
 hirven selästä hän alas.

 Käyvät kohta hietikolle
 ensin hiukan kellimähän,
 atriakseen ahvenia
 sitten onkivat he vähän.

 Pentti hirveänsä hyvää
 myöskin syöttää, juottaa muistaa.
 Hetki. – Selässä jo hirven
 mainiosti matka luistaa.