Kommunismin kehto
Katu. Hampuri? Lontoo? Wien? Pariisi?
 Ilta. Pimeys. Myrsky. Erään puodin
 suuressa peili-ikkunassa herkkuja kaikilta
 maailman meriltä ja mailta, kirkkaasti valaistuina.
 Se kaikki aukeaa kulkijan himoavalle katselle,
 siitä kaikesta tuoksuu mielihalu, siitä kaikesta loistaa mielihyvä.
 Astu sisään! Etkö tunne Herran sanaa:
»Minun oli nälkä, ja sinä annoit minulle syödä»...
 – Niin, pienellä lisäyksellä: syö, jos sinulla on kultaa!

 Siellä yltäkylläisessä paratiisissa
 häilyy divaaneille ojentuneita varjoja
 vierellään pinoittain ostereita, hummereita ja samppanjaa.
 Mutta ulkona seisoo, puoliksi kadun pimennossa
 ja puoliksi ikkunaruudun valon häikäisemänä,
 sen toisessa nurkassa nälkiintynyt ihmisraukka,
 yllään ryysyjä, ja toisessa nurkassa
 köyhä äiti nälkiintyneen lapsensa kanssa.

 Sinä, joka istut sisällä pikarin ääressä kylläisenä,
 aja heidät pois, jos he tuijottavat himokkaasti sisään!
 Ammu heitä raehauleilla, jos he kurkottavat
 laihan kätensä kohti herkkujasi
 ja sanovat sinulle: varallisuus on varkautta!

Zacharias Topelius
Runot
Käännökset