Rautainen nuoriso
Heidän sotansa hävitti maailmaa,
 marssivien armeijan jälkeen
 jäi verta, raunioita ja tuhkaa.
 Kentälle jäivät vanhempien tovereittemme,
 isiemme ja veljiemme
 silvotut ruumiit.

 Hammasta purren ja kiroten
 me rakensimme kättemme työllä
 KAIKKI uudestaan.
 Läimähtelevän orjanruoskan alla
 kyyristyimme ottamaan tiilen maasta
 ja liitimme sen kapitalismin pilvenpiirtäjään.
 Nälkäruoskan alla,
 tuomaripöytien edessä
 pakkotyön ankarissa kourissa –
 siellä me olemme kasvaneet.
 Kasvaneet taipumattomiksi ja koviksi.
 Meidät voidaan ampua
 vain kovilla panoksilla.
 Mutta meidän henkemme palo ei koskaan
 sammu.
 Sillä meissä palaa murrosaika,
 vallankumous.

1930

Ludvig Kosonen