Mökin poika (Forsman)
Väsyksiin asti hakkasin,
 Ja hakkaan uudestain,
 Ja kirves pystyy kylläkin,
 Mut puu ei kaadu vain.

 Kyll’ ennen tuntui, kun ma löin;
 Nyt käs’ on hermotoin,
 Kun talvikauden pettua söin
 Ja vettä päälle join.

 Jos hyötyäin vaan katsoisin
 Ma virkaa vaihdellen,
 Isännän ehkä saisinkin,
 Joll’ leip’ ois rukiinen.

 Ens’ kaupungissa palkinnon
 Kai saisin kunnostain. –
 Niin mietin, mutta muuttohon
 En tuonne mieli vain.

 Siell’ liekö vuorta lehtoisaa,
 Mi lampeen kuvastuu?
 Yht’ armaanako aamu saa
 Ja ilta laskeuu?

 Siell’ luoko laakso tuoksujaan
 Ja kangas mäntyjään?
 Ja hän, ku soittaa torvellaan,
 Siell’ liekö ensinkään?

 Turvatta pilvi kiidättää
 Ratoksi tuulien –
 Kotoa vailla, ystävää
 Mit’ onpi ihminen?

 Jos Herra kuulis ääntä maan
 Ja hädän hoivaa sois,
 Parempi vuosi tultuaan
 Paremman leivän tois.