Tuonelassa käynti
Päivölä pitoja laati,
Sariola juominkeja,
Vaan ei tullunna väkeä.
Niin sanoi olut punainen:
"Kun ei tulle juojoani,
Juojoani, syöjeäni,
Potkin poikki vanteheni,
Ulos pohjani porotan."
Etsittihin laulajata,
Laulajata, soittajata
Noihin Päivölän pitoihin,
Sariolan juominkeihin.
Tuli hauki laulajaksi
Noihin Päivölän pitoihin,
Sariolan juominkeihin.
Ei hauissa laulajata,
Kuonasuussa kukkujata:
Hauin hampahat hajalla.
Tuli lohi laulajaksi
Noihin Päivölän pitoihin,
Sariolan juominkeihin.
Ei lohessa laulajata,
Kuonasuussa kukkujata:
Lohen leuat longallansa.
Tuli vanha Väinämöinen
Lailliseksi laulajaksi,
Kutsutuksi kukkujaksi
Noihin Päivölän pitoihin,
Sariolan juominkeihin.
Sillon vanha Väinämöinen
Heti otteli oloista,
Sitten lauluillen rupeikse,
Virren töillen työnteleikse;
Laulo päivän, laulo toisen,
Kohta kolmatta rupesi.
Niin päivänä kolmantena
Rikkoutu reki runolta,
Jalas taittu laulajalta
Alta vanhan Väinämöisen
Noissa Päivölän pioissa,
Sariolan juomingeissa.
Siitä vanha Väinämöinen
Kysytteli, lausutteli:
"Oisko tässä nuorisossa,
Nuorisossa, pienisössä,
Eli suuressa suvussa,
Isossa isän alossa
Käyä Tuonelta oroa,
Manalalta vääntiötä
Rejen uuen laatiani,
Ratsua rakentoani?"
Kaikkipa kansa vastattihin:
"Ei ole tässä nuorisossa,
Nuorisossa, pienisössä,
Eli suuressa suvussa,
Isossa isän alossa
Käyä Tuonelta oroa,
Manalalta vääntiötä
Rejen uuen laatiasi,
Ratsua rakentoasi."
Itse vanha Väinämöinen
Läksi Tuonelta oroa,
Manalalta vääntiötä
Rejen uuen laatiansa,
Ratsua rakentoansa.
Astua taputteloopi
Tuolle Tuonelan jovelle,
Manalammin mantrehelle,
Johon puut tyvin putovi,
Heinät latvoin lankiavi.
Niin huhuta huijahutti:
"Tuos venehtä, Tuonen tytti,
Laivoa, Manalan lapsi,
Joven poikki päästäkseni,
Yli salmen saa'akseni!"
Tuonen tyttäret toruvi,
Kalman neiot kantelovi:
"Veneh täältä tuotanehe,
Kuni syy sanottanehe:
Mi on sun Manalle saanut,
Mi on tuonut Tuonelahan?"
Virkkipä vanha Väinämöinen:
"Vesi mun Manalle saanut,
Vesi tuonut Tuonelahan."
Tuonen tyttäret toruvi,
Kalman neiot kantelovi:
"Tuosta tunnen kielastajan!
Kun vesi Manalle toisi,
Vesin vaattehet valuisi,
Lainehin lapahteleisi."
Virkkipä vanha Väinämöinen:
"Rauta mun Manalle saanut,
Rauta tuonut Tuonelahan."
Tuonen tyttäret toruvi,
Kalman neiot kantelovi:
"Tuosta tunnen kielastajan!
Kun rauta Manalle toisi,
Verin vaattehet valuisi,
Hurmehin hurahteleisi."
Virkkipä vanha Väinämöinen:
"Tuli mun Manalle saanut,
Tuli tuonut Tuonelahan."
Tuonen tyttäret toruvi,
Kalman neiot kantelovi:
"Tuosta tunnen kielastajan!
Kun tuli Manalle toisi,
Syet suustasi tulisi,
Kekälehet kielen alta."
Virkkipä vanha Väinämöinen:
"Tuoni mun Manalle saanut,
Tuoni tuonut Tuonelahan."
Tuonen tyttäret toruvi,
Kalman neiot kantelovi:
"Tuosta tunnen kielastajan!
Kun Tuoni manalle toisi,
Tuoni suusta tupruaisi,
Vaski leuoille valuisi.
Virkkipä vanha Väinämöinen:
"Tokipa sanon to'etki,
Jos vähän valehtelinki:
Olin Päivölän pioissa,
Sariolan juomingeissa
Parahana laulajana,
Tietävimpänä runona.
Lauloin päivän, lauloin toisen,
Kohta kolmatta rupesin:
Niin päivänä kolmantena
Rikkoutu reki runolta,
Jalas taittu laulajalta
Alta vanhan Väinämöisen
Noissa Päivölän pioissa,
Sariolan juomingeissa.
Läksin Tuonelta oroa,
Manalalta vääntiötä
Rejen uuen laatiani,
Ratsua rakentoani.
Tuos venehtä, Tuonen tytti,
Laivoa, Manalan lapsi,
Jo'en poikki päästäkseni,
Yli salmen saa'akseni!"
Toi venehtä Tuonen tytti,
Laivoa Manalan lapsi:
Jo'en poikki päästelevi,
Yli salmen saattelevi.
Syötti miehen, juotti miehen,
Pani maata matkamiehen
Tuonen taljavuotehelle:
Siinä mies makaelevi,
Uros unta ottelevi,
Mies makasi, vaate valvo.
Tuonen tyttö rautasormi,
Rautasormi, rautanäppi
Rautarihman ketreäli,
Vaskilankoja valeli:
Kutoi niistä kultanuotan.
Tuonen poika rautasormi,
Rautasormi, rautanäppi
Veti suuren kultanuotan
Poikki Tuonelan jo'esta,
Sekä pitkin, jotta poikki
Manalan alantehesta,
Ettei pääsis' Väinämöinen,
Selviäis' Umentolainen
Tuolta Tuonelan ko'ista,
Manalan ikimajasta.
Sillon vanha Väinämöinen
Jo näki tuhon tulevan,
Hätäpäivän päälle saavan.
Tohti toisiksi ruveta,
Ruohti muiksi muutellata:
Mato rautasna matona,
Kulki kyisnä käärmehenä
Poikki Tuonelan jo'esta,
Läpi Tuonen verkkoloista.
Sanoi tuolta tultuansa
Nuorisolle nousevalle,
Kansalle ylenevälle:
"Elköhöt pojat nykyset,
Elköhöt esieläjät,
Elköhöt takasetkana
Läkkö Tuonelta oroa,
Manalalta vääntiötä
Rejen uuen laatiansa,
Ratsua rakentoansa!
Äijä sinne männehiä,
Ei paljo palannehia,
Vähä tuolta tullehia
Tuolta Tuonelan ko'ista,
Manalan ikimajasta."
Silloin soitti Väinämöinen,
Sekä soitti, jotta laulo
Kuulla noista kultasista,
Tietä mielitehtosista
Nuorisolle nousevalle,
Kansalle ylenevälle.

Kansanrunous