Valvova äiti
Sulo-unta vuotehella
 Nukkuu lapsi herttainen.
 Äiti viel’ on valvehella,
 Uutterasti neuloen.

 Sädehtien silkki säihkyy,
 Josta neuloo hamosen;
 Mieless’ äidin muistot väikkyy,
 Muistot aikain menneitten’.

 Oi, hän muistaa, kuinka kerran
 Morsianna seisoi hän,
 Seisoi huonehessa Herran
 Kera armaan ystävän.

 Päivä paistoi kirkkahasti
 Yli vetten, mannerten;
 Virret sointui ihanasti,
 Nousten sinitaivaallen.

 Värähteli huntu hieno,
 Myrttiseppel’ tuoksuili;
 Sydämmessä onni vieno,
 Autuus, lempi asusti. –

 Kuihtunut on seppel’ aikaa –
 Ystävä hän poissa on –
 Välttämähän Tuonen taikaa
 Inehmo on voimaton. –

 Sädehtien silkki säihkyy, –
 Lapsi nukkuu rauhaisaan,
 Mieless’ äidin mietteet väikkyy,
 Väikkyy aikaan tulevaan.

»Mitä aika sulle luopi,
 Orpolapsen’ ihana?
 Ilon vaiko huolen tuopi,
 Tietää yksin Jumala.»

»Nyt sa nukut, lapsi armas,
 Unta tyyntä, ihanaa –
 Suokoon Herra, ett’ei karmas
 Mailma sulle olla saa!»