Huonontunut aika
Tuo lintu lauleli lehdikossa
 Mun ennen lapsena ollessain,
 Ja maaten oikona nurmikossa
 Mä rinnoin kuuntelin riemukkain.

 Se laulu huoleni kaikki poisti
 Ja mielen vaivutti unelmiin.
 Silmälle sielun ne hohtain loisti
 Ja viittas aikoihin lumooviin.

 Oon jälleen täällä ja nurmikossa
 Veltosti taasen mä oikoilen,
 Ja lintu laulaapi lehdikossa
 Juur’ yhdellainen kuin entinen.

 Mut linnun laulu ei huolta poista,
 Vaan siitä melkein se yltyykin.
 Ja unelmissa ei mailma loista,
 Vaikk’ kuinka lintunen laulaiskin.

 Voi, kuinka kurjaksi kaikki muuttuu,
 Ja parahimmatki turmeltuu!
 Kyll’ aikaans’ syystäkin nyt jo suuttuu,
 Kun linnun laulukin huonontuu!