Musiikkia kalmistossa
Kalmiston rantaa pyyhkii
       kohisten syksyinen meri.
 Peitti jo maan hämy ehtoon.
       risteissä tuuli nyyhkii.
 Väsyneen tänne he laski
       maan syvän, routaisen kehtoon
 Laulaa kellojen vaski,
       soi meren orkesteri:
          Pientä on kaikki tää,
          on kevyt painavin taakka.
          Kohta jo saat levähtää,
          odota iltaan saakka.

 Laulaa kellojen vaski.
       Pauhuun syksyisen meren
 poljento lyöntien haipuu.
       Niin iät nousi ja laski,
 niin heräs tänne ja hukkui
       ihmisen laulu ja kaipuu,
 niin meren helmaan nukkui
       punaiset virrat veren.
          Pientä on kaikki tää,
          on elos haihtuva sauhu.
          Ei jalanjälkeäs jää,
          jää meren kumea pauhu.

 Vaiennut on humu kellon.
       Haihtuva niinkuin sauhu
 on sävel ihmisen laulun,
       pois ajan hyöky sen pyyhkii
 hiekasta elämän taulun.
       Yllä kuoleman pellon
 hämärtää, tuuli nyyhkii,
       soi meren kumea pauhu:
          Pientä on kaikki tää.
          pieniä laulus ja vaivas.
          Suuri on määränpää,
          suuri on meri ja taivas.

          Ylläs jo yö hämärtää.