Mierolaisen valitus
Aina mulla
 vainotulla
 sydän ompi suruissaan:
 elon tieni
 minne viepi,
 sit’ en tiedä ollenkaan.

 Lapsuus parhain,
 kului varhain,
 mieron tietä taivaltain.
 Armoleipä,
 kyyneleitä,
 ne on aina muistossain.

 Katse nurja,
 elo kurja,
 mulla ompi osa vaan.
 Kyynelvilja
 poskusilla,
 kuivaneeko milloinkaan.

 Vanhempani
 armahani
 tuoni multa riisti pois,
 maailmassa
 avarassa
 kaihooni ken hoivan tois.

 Kukatiesi,
 kotiliesi
 suoko mulle lämmintään.
 Toivoani
 elossani
 saanenko mä täyttymään.