Meillä ja muualla
Yhteiskunnan ylisillä
 Kummastellen kysytään:
 Mi nyt kiihko ihmisillä,
 Miksi ollaan hädissään,
 Miksi mullistaviin toimiin
 Rynnistellään yhteisvoimin?

 Vastatahan murahtaen:
 Proletariaatti vaan –
 Se noin, tuulta tavottaen,
 Ravistelee kahleitaan;
 Se on luokkataistelua –
 Voimattomain kamppailua.

 Kuka tuolle tunnustaisi
 Huomattavan arvon!
 Ken ei tuolle naurahtaisi
 Aiheetonta touhua!
 – Kahleita kun lujitetaan,
 Sillä melu taltetaan.

 Riistää kun on kerran lupa,
 Toisen työstä tuloksen,
 Viedään myöskin hengen lupa,
 Lupa sanan, aatoksen.
 – Lisätään vain ankaruutta,
 Lakoistakin vankeutta.

 Mutta alikerta, kansa,
 Joka näkee pohjempaan,
 Tietää toisin asiansa,
 Tuntee syynkin touhuntaan,
 Käypi siitä vakavaksi,
 Tietäin tilan kamalaksi.

 Maa on täynnä valitusta,
 Ihmiskunta tuskailee,
 Kaikki tuntee ahdistusta
 Sekasorto uhmailee.
 Aik on kypsä – hetki mulla
 Yksinvaltiaaksi tulla.

 Kadonnut on sopusointi,
 Mennyt johdonmukaisuus.
 Vain on kurjuus, liikavointi,
 Liika, lepo, unteluus.
 Valta polkee oikeutta,
 Siksi syntyy katkeruutta.

 Hätä täällä, hätä siellä,
 Kaikkialla valitus.
 Kansat käyvät murhemiellä,
 Sydämissä ahdistus,
 Nälkää köyhä ei nyt vältä.
 Työkin kieltään tekijältä.

 Isät käyvät neuvotonna
 Kurja perhe huolenaan;
 Äidit itkee lohdutonna,
 Ei voi hoitaa lapsiaan,
 Jotka, itkein puutteitansa
 Pyytää heidän apuansa.

 Äidit kuihtuu, kalvettuupi,
 Isäin voimat murtuvat,
 Lasten hätä suurentuupi,
 Äänempään ne huutavat.
 Mutta – kuolkoot, kurjat poisi!
 Kukas heitä auttaa voisi!

 Yhä syntyy rauhattuutta,
 Tilaa muuttaa halutaan,
 Elämäisen ehtoisuutta
 Sorretuille tahdotaan.
 Liike käy jo tarmokasten:
 Poies riisto – murha lasten!

 Tämä liike yhdistääpi
 Kaikki jalot ihmiset,
 Heimot vieraat veljittääpi,
 Poistaa sodat veriset.
 Heikkojen se hätää torjuu,
 Haarniskoittu valta horjuu.

Tepukka [Seth Heikkilä].

Lähde: Suvisoihtu. 1901. Työväen Sanomalehti-Osakeyhtiö, Helsinki.

Runot
Seth Heikkilä
1901
Lähdeluokattomat