Tämän vuotisesta huhutusta pyrstö-tähestä muuan sana
Huhu kumma on kulussa,
 Kovin kolkko kuulumassa;
 Nyt on nosnut seurohimme
 Huudon paapatus pahempi
 Kansakuntihin sekahan;
 Tuost’ on voivotus varana,
 Että maamme mainittavan
 Pallo tulessa palaisi,
 Kesäpänä kaunihina
 Pyrstötähden koskennosta,
 Hienohengen liikunnosta,
 Höyry kerän koskennosta.
 Tuo on tyhjeä tohua.
 Voipa kumman kuulumista,
 Mielettömän mietintöä,
 Vallan pälkkeä valetta!
 Kulloin on sanomat saatu,
 Jumalalta tieto tullut?
 Kellen tehnyt tiettäväksi
 Luoja lopusta puhunna?
 Enpä luule Luojaltamme
 Tuosta tullehen sanoman.
 Missä miesi se majoaa,
 Jolle virkkoi viimi päivän
 Lopun Luoja luotuistansa?
 Vielä ompi se valetta,
 Sanoa sopimatonta,
 Että’ teki tiettäväksi
 Tähtilöitten tutkijille,
 Ilma-piirin piirtäjille;
 Sen pitääpi se salassa
 Aina asti viimisehen.
 Jos vain tutkit tunnon kanssa
 Luojan suuren laitoksia,
 Töitä tutkimattomia,
 Töitä taivahan takojan,
 Näet niistä kyllin määrin,
 Ettei tehnyt tähtilöitä
 Risti rastin rientämähän,
 Kuita ei pannut kulkemahan,
 Auringoit’ ajelemahan
 Eikä pahki paukkumahan,
 Toisiansa tölmimähän.
 Mutt’ ne käski kiertämällän
 Toinen toisensa ohessa
 Tuolla pitkin ilma-piirin,
 Suurta laajoa lakeutta
 Avarassa aukiossa.
 Radat niille hän rakenti
 Synkän syvyyden selälle;
 Valon antoi auringolle,
 Pani muita paistamahan,
 Määräsi kulunki maalle,
 Kuunkin maalle kumppaliksi,
 Kuita muita muille maille,
 Tähdet taaski taivahalle,
 Pani piirille lujille,
 Veti viivat viimiseksi;
 Kierto kaaret pyrstölöille,
 Häntä-tähdillen tekasi
 Kulut määräsi mitalla,
 Pani painot puntarilla,
 Hetket heijän juoksullansa;
 Vielä rajatki rakensi,
 Ettei toisiinsa tulisi,
 Aivan pahki paukahtaisi
 Avarassa aukiossa. –
 Toki tutki Luojan luoma
 Näitä Luojan laitoksia,
 Pane, mieti mielessäsi,
 Koska ois kukahan kuullut
 Luojan töitä laitettavan?
 Onko maassa mainittuna
 Muitten toisia takovan?
 Onko kuullunna kukahan,
 Ett’ ovat poissa piiriltänsä,
 Sekä vääntyneet vaolta
 Tuha vuosien kuvissa?
 Aina seisovi alati
 Siinä sijassa samassa
 Lukematoin luonnon tarha
 Puhtahana paistavana,
 Loistavana liikkuvana
 Rengas kieroksen rivissä,
 Niinkuin alku päivinä pyhinä,
 Jolloin Luoja kaikki loikin.
 Tästä taidat tutkistella
 Luonnon juoksua jaloa,
 Ettei tämä tähtilöinen
 Maata loukkoa lujoa.
 Jospa vielä joutuisikki
 Maata kohtikin menisi,
 Tuo ei tekisi mitänä
 Kovemmalle kokkarelle,
 Pallollemme painavalle.
 Tuo on tunnettu olevan
 Hienommista höyrysistä,
 Monen kaasun kappaleista
 Aineista kovin keveistä,
 Koottu läpi kuultavista,
 Ilman rungotta rakettu,
 Kivikova, kallioitta,
 Vielä maitta ja merittä.
 Tuot’ ei kyllä Luoja luonut
 Maamme pallolle pahaksi;
 Mutta varten valmisteli,
 Pyrstö-tähdetki perusti
 Tarkoituksihin hyvihin.
 Mutt’ ei miehet näitä mieti,
 Tähti-tieturit tajua,
 Mutta muuta aavistavat,
 Uskovat ulko-näöltä;
 Laskevat lankulla mäkeä,
 Niinkun tyhmät myllytiellä.
 Noita sopis soimaella,
 Hyvin hävästä pitäsi
 Juorustansa joutavasta.

J. Léman.

Lähde: Oulun Viikko-Sanomia 28.3.1857.

Johan Léman
Runot
Oulun Wiikko-Sanomia
1857