Junassa
Hänet näin minä kerran vainen.
 Hän junasta juuri läks’, –
 Ja mua vain armotonna
 Juna viillätti edemmäks’.

 Vaan niin oli kumman kaunis
 Hänen vaalea vartensa tuo,
 Ja soma ja syvä ja puhdas
 Oli silmien säihkyvuo.

 Hänen rintansa henkivä kumpu
 Oli kuin kevätaaltonen vaan,
 Ja leikiten hulmusi helmat
 Laps-lauhoja kuiskeitaan.

 En tiedä ma, mitä tuo naikko
 Mun syömmeeni jättikään? –
 Vaan jotakin sentään, koska
 Teki laulaja laulun tään.