Mun pupu jänöni pienoinen
Mun pupu jänöni pienoinen,
 kuink’ olet hieno ja pehmoinen,
 kuink’ korvas on pitkät, taitais luulla
 sun voivan virstojen päästä kuulla.
 Ja kehräsilmäs ne melkein on suuret
 kuin lumpeenlehdet tai nauriin juuret.

 Nyt katselet maahan, nyt taivahalle,
 nyt vasempahan, nyt oikealle,
 vaan etpä näe, kuin Mirri häijy
 sun henki parkaas hiipien väijyy.
 Ma pelkään, pupu, sä saanut lienet
 kyll’ isot silmät, mutt aivot pienet!

Pienokaiset, 1869.

Julius Krohn