Ihmis-kasvot
Jo yli metsän Setrisen
 Oil kuudes päivä luomisen
               Noussut kultineen.
 Perho pitkin pensahia
 Lemahteli ruusuisia
               Kulta-siipineen.

 Vedessä jo päärly paistoi:
 Soutunsa myös soman alkoi
               Joutsen aalloilla;
 Hedelmistä heloittivat
 Puut, ja kyyhkyt kuhersivat
               Kukka-kedoilla.

 Mutta Luojan laitoksista,
 Luoduistansa kaunihista
               Puuttui parahin;
 Vaan ihminen kun mullasta
 Nosti kasvons’, silloin vasta
               Kaikki täytettiin.

 Kukkuloilta lumi kulki,
 Aamurusko itsens sulki
               Varjoon vuorien;
 Tähdet taivon loistavaiset
 Pakenemaan valmistihet
               Edest’ kasvojen.

 Luodut kaikki kumarsivat
 Kasvoja, kuin koroittivat
               Sulo-silmineen,
 Joista lemmen liekki säikkyi,
 Joitten kyynelistä’i välkkyi
               Toivo taivainen.

 Itse enkeleinki parvi
 Ihanita ihailevi,
               Luojaa silmäillen.
 Luoja näissä, kuin hän teki
 Viimeiseksi, kuvans’ näki
               Leppeest’ hymyillen.

 Sä tyhmä! joka mullaksi
 Ja juuri sieluttomaksi
               Soimaat luontoa –
 Lähtehelle lähtyäsi,
 Vaikene siell’ näh’tyäsi
               Kasvois kuvoa.

 Katso vanhan viisaan otsaa,
 Kuinka valo sieltä hohtaa
               Vuosi-sadoille.
 Katso leimuuvaista silmää
 Urhon, kosk’ hän turvaks’ rientää
               Maansa majoille.

 Tai lemmen, sulon muotoa
 Jos etsit, katso neitoa
               Puna-poskista:
 Katso rakkauden leimuu
 Silmistään ja rauhan riemuu
               Hymy-huulista.

 Tai jos seuraat Selmaistani,
 Katsele tät’ armastani
               Murheen majoissa:
 Kuunnellessaan valituksen
 Ääntä, loistaa sieluinen sen
                Kyynel-kasvoissa.

 Ahpa kuvaa taivahista
 Ja enkeleitten kaltahista
               Ihmis-muotoa!
 Tääll’ tomuuko vaan kaunistat?
 Ei! mutta sielun todistat
               Ikuist’ luontoa.

–s –s [Isak Alexis Wallenius]

Lähde: Suometar 10.12.1858.

Frans Mikael Franzén
Isak Alexis Wallenius
Suometar
1858

sv:Människans anlete
Runot