Koivunlehdeksiä
Tuhatviitiset Suomen järvet
 kotirantoihin läikkyvät.
 Tuhatniitiset huolten hunnut
 mun mieleeni väikkyvät.

 Sinirannalla ritvakas koivu
 yhä uusia lehtiä luo.
 Elo sulholle surujenkin
 sulorunsaita riemuja suo.

 Lehtiritvoja koivusta rannan
 minä vastaksi taittelen –
 ja rintani katkerat kaihot
 ilolauluksi laittelen...

 Vaan vastani viuhkaissa muistan:
 sinirannalta tuolta sen sain –
 ja riemusta laulaissa itken
 yhä muistaen murhettain.