Suomalaisen koti
Suomen ukko hoi
 Mikä sinun toi
 Tänne luoma-sioiltais?
 Vaimoko voi kyy? –
 Vaiko oma syy?
 Tulit tänne, tuotu himoiltais.

 Luulit: ”Minä saan
 Senkin Suomen-maan
 Herkut mennä maistamaan”.
 Läksit tänne niin
 Juuruit maahan kiin
 Talven kanssa täällä taistamaan.

 Saitko herkut? Ei!
 Vilu viljan vei
 Nälkä tulla käkesi.
 Siitä mitä syöt
 Tääl’ on täyvet työt,
 Siihen väsyttelet väkesi.

 Jospa muinoin ties
 Suomen vanha mies
 Kuinka käski täällä sotimaan.
 Varmon olis hän
 Sinne etelään
 Ennen etsittynä kotimaan.

 Enkä minäkän,
 Jos’mä tiesin tään,
 Olis täälä pysynyt,
 Empä täällä ois,
 Oisin mennyt pois,
 Enkä olis tietä kysynyt.

 Matka-lintu pien’
 Olis tienyt tien
 Kuhun oisin kulkenut –
 Joss’ on suvi suur’
 Pouta nytkin juur’
 Pakkasen on ulossulkenut.

 Miekkoset ne maat
 Viattomat väet
 Kansat siellä luullakses.
 Elä luule vaan,
 Eivät olekkan,
 Kuinhan saisit kintut kuukakseis.

 Hellet auringon
 Kuumentanut on
 Myrkyt sielä kiehumaan
 Pedot julmat juur,
 Tiger-käärmet suur,
 Ovat siellä luodut liehumaan.

 Vaimo väeltä – huu ! –
 Mustaks’ ompi suu
 Tehty tervan kuonalla
 Meni sinne hiis’
 Täällä olen siis
 Vaikka vähemmällä muonalla.

 Jos mä täällä saan
 Vaimon, kotimaan
 Ompa tuo es valkia
 Eikä musta niin,
 Kuin on tytärkin
 Maassa jossa ei oo’ talvia.

*) Tämän ihanan laulun tekiä elköön pahastuko sen julkasemisesta.

Lähde: Kanawa 3.6.1846.

Abraham Poppius
Runot
Kanava
1846