Kapraali Pilkka
Ken kapraalia eikö tie
 Tuoll’ Malmin miehissä?
 Hän pituudessa voiton vie
 Ja sotaryhdissä;
 Hän astunnaltaan tunnetaan,
 Käy hattu korvalla,
 Ja Pilkaks’ äijä kutsutaan,
 Vaan ei oo pilkkana.

 Kun poikiansa katsoo vaan,
 Kuin puut ne seisovat;
 Kun eespäin huutaa, suorastaan
 Kaikk’ miehet marssivat.
 Kolm’ sääntöä hän heille saa,
 Ett’ Herraa peljätkööt,
 Ett’ tietäköötten huutia,
 Ett’ oikein tähdätkööt.

 Jos its’ et, veikko, kavalla,
 Ei Herra pettää tie.
 On lysti leikki taistella,
 Jos rauha, sota lie.
 Oo miesi, jäykkä järkähtään,
 Et nahkaas säästää saa.
 Kun pirua et pelkääkkään,
 Sa pelkäät Jumalaa.

 Sa määräs tee, ei tahtoas,
 Ja jollei auta muu,
 Saat aika löylyn tunteas,
 Pie tahti vaan ja suu!
 Kun mieles laatii rynnistään,
 Ett’ seisot tingatta
 Tok’ alallasi yhtenään,
 On tietää huutia.

 Ken putkeaan ei säästele,
 Sen vieköön peijakas;
 Sa verta, veikko, tuhlaile,
 Ei ampuneuvojas.
 Ja muista viime sääntöni:
 Ett’ pelkäät Jumalaa
 Ja huudiu tiet, se nähdäänki,
 Jos taidat ampua.

 Niin selvittääkin tekstiään
 Hän hattu korvalla;
 Ja vanha Pilkka, tiedetään,
 Ei ookkaan pilkkana,
 Sill’ kenraalia julmempi
 Hän onpi muodoltaan,
 Ja kapraaliksi uljaaksi
 Hän syystä kutsutaan.

E[dvin]. A[vellan].

Lähde: Satakunta 2.8.1873.

Edvin Avellan
Fredrik Berndtson
Runot
Satakunta (sanomalehti)
1873