Kova kohtalo
Muiden rinta riemuntäysi,
 multa murhe mielen jäysi.

 Muut ees elo hurmas hetkin,
 minut harvoin – harharetkin.

 Muut he saivat lemmenvalmun,
 minä vain kuin vaivaisalmun.

 Muille vuoti huulten medet,
 mulle säälin valjut vedet.

 Muiden täyttyy toivomukset,
 mulle onnen umpiukset

 kolkuttaissa kiinni pysyy;
 kohtalo vain ilkkuin kysyy:

 Kuka, mistä, minne matka?
 Täst’ ei pääse, kierrä, jatka.

 Olet liian heikko, halpa,
 särje onnen oven salpa!