En luullut –
En luullut, että
 ma olla voisin
 vain tuskan tuoja;
 ma uskoin toisin.

 Vain hyvä olla
 mull’ oli mieli,
 vaan toista haastaa
 jo mailman kieli,

 mi leimaa kaiken,
 jost’ ei se piittaa,
 vain hylkytyöksi
 ja ilkkuin viittaa

 ain menneisyyteen,
 jost’ ei se tiedä;
 näät, onnenlahjaa
 ei mailma siedä.

 Ja kyistä kieltä
 jos sen sa kuulet,
 niin pian kullan
 sa kuonaks luulet;

 et itsees usko,
 et muihin luota,
 vaan epäluuloin
 vain kuulet tuota,

 sen valtaan kunnes
 niin lujaan juutut,
 sen orjaks että
 sa viimein muutut.

 Ei ensi kertaa
 nyt mailma jauha,
 ei mieli murru,
 ei riku rauha;

 vaan: sydämeeni
 sa isket haavan,
 jos miestä mittaat
 vain jälkeen kaavan.

Kössi Kaatra.

Lähde: Työläisnaisen Joululehti IV . 1910.

Kössi Kaatra
Runot
Työläisnainen
1910