Alppimaa ja Tuhatjärvein maa
Mun maisemihin kaukaisiin
 Nyt aatteheni entää,
 Pois Pohjolasta armaisiin
 Ne Alppimaihin lentää.

 Oi onnen, loiston seutuja,
 Miss’ päivä sammuissansa
 Ikuisten lunten huippuja
 Ain’ kultaa loistollansa!

 Ja virrat ohjaa hyppien
 Kulkunsa rintehillä
 Ja paimen laulain, riemuiten
 Karjaansa kaitsee niillä.

 Ja laakson lasta hedelmät
 Ja viiniköynnöt kohtaa,
 Siell’ ”Föhn’it” *) löyhkää lempeät
 Ja kukkain tuoksut pohtaa.

 Ah sinne, sinne onneni
 Jos johtais’ Pohjolasta,
 Niin riemuun rinta riutuisi.
 Oi maata autuasta!

 Vaan outohan on mulle se
 Ja vierashan sen kansa,
 Ja eestä sen ei isämme
 Oo kuolleet hurmeissansa.

 Ja Väinämöisen kantele
 Ei kai’u Alppimailla,
 Eik’ impi vieras viehtäne
 Tok’ Suomen neidon lailla.

 Ei – Pohjolaanpa herttaiseen
 Taas aatteheni entää,
 Pois Alppimailta armaiseen
 Ne synnyinmaahan entää.

 Oi kallis ”Tuhatjärvein” maa,
 Sä armain taivaan alla,
 Voi kurjaa ken sun unhottaa,
 Ei muista kaipaamalla!

[Juho] Laine.

*) Etelätuulet.

Lähde: Päijänne 19.11.1878.

Juho Laine
Runot
Päijänne
1878