Vanha omenapuu
On mummon tarhassa vanha
 ajan uurtama omenapuu.
 Sen naava on hopeanharmaa,
 sata suvea näki se varmaan,
 se ryhmyinen omenapuu.

 Se keväimen suosikki lienee
 tuo harmaja omenapuu,
 tuhat kukkaa kun sille se tuhlaa,
 sen oksilla viettäen juhlaa.
 Oi, kuinka se nuorentuu!

 Kun lauhkeat kesätuulet
 pois kukkaset karistaa,
 uus into sen suonissa herää,
 työtarmon se kaiken kerää –
 kas, mitä se aikaan saa.

 Tule syksyllä mummon tarhaan,
 tokko tunnet sen vanhan puun?
 Punaomenat siinä nyt loistaa
 ja toinen on kauniimpi toistaan.
 Jäät mykkähän ihailuun.

 Se milloin kauniimpi lienee
 puu harmaja mummosen
 kevätkukkien puhjetessa
 vai heelmien hehkuessa?
 Sitä tarkoin tiedä mä en.

 Tule syksyllä mummon tarhaan,
 pien’ sisko tuo mukanas.
 Pidot parhaat teille hän laittaa,
 saatte poimia minkä maittaa.
 Puu vanha on antelias.

1927.