Kadulla
Käy katua vaivoin poika
 Niin kalvas ja kuihtunut.
 Iloton on silmien katse –
 Mist’ oisi hän iloinnut?

 Hän raukka on raajarikko,
 Jalat rampana molemmat,
 Ja vartalo, posket valjut
 Ne näljästä kertovat,

 Niin arkana auvoisilta
 Hän almua anovi –
 Ja vaatia vaikka voisi,
 Hän pyytävi nöyrästi.

 Oi, että se pyyntö kuuluis
 Ja tunkisi sydämmiin
 Ja lempeä herättäisi
 Se veljihin kärsiviin!

 Mut penseä, kylm’ on mailma,
 Niin kylmä ja itsekäs;
 Oi lapsonen – ei se huoli,
 Vaikk’ kuolisit nälkähäs.

 Laps’ raukkani, ken sa lienet,
 Kova kohtalos liian on:
 Elo pitkä on kenties sulla
 Ja – synkeä, iloton.