Auran Kanteletar
(Lauletaan sillä tavalla kuin: ”Itkettää ja surettaa,” j. n. e. jonka nuotti löytyy painettu kirjassa ”Kanteletar,” 1:en Osan lopulla olevassa nuotti-lehessä N:o 4)

 Siitä mullen ikävä, ja itku tahtoo tulla,
 Kuin on muilla laulajia, vaan ei ole mulla.

 Muilla mailla oman kielen laulut aina kaikaa,
 Tääll’ on vieras-kielen laulut kuultu kaiken aikaa.

 Voi, jos Suomen-laulun ääni kuuluis rannallamme,
 Josta laulais Suomenkielen laulun taitajamme.

 Mutta ehkä sekin päivä vielä joskus koittaa,
 Jona A u r a ilollansa kanteletta soittaa.

 Koita ikävöitty aamu, nyt jo meillen koita!
 Meitä kaunis Suomenkieli puolelles jo voita!

 Sitten äänet kanteleiden rannallamme kaikaa,
 Niinkuin Suomen kansassakin ennen ja paraikaa.

*) Sana ”K a n t e l e t a r” tarkoittaa kanteleen, tahi Suomalaisen soitannon, tajuamista ja käyttämistä – kuvailtu vaimollisessa olennossa. Tämä Auran kanteletar valittaa tässä Auran (Turun) kanteleen tilaa.

Lähde: Suomi 30.10.1847.

J. F. Granlund
Laulut
Suomi (lehti)
1847