Koulun vihkiäisissä


I 

 Miksi juhlavaatteissansa
 Kansaa tänään kokoon käy?
 Miksi arkitoimistansa
 Kukaan huolivan ei näy?
 Miksi kaikin ollaan näin
 Hartaina ja paljain päin?

»Turhiin aikansa he tuhlaa,»
 Äyhkii joku äkeissään.
 Erehdyt, nyt toivon juhlaa
 Toivein vakain vietetään.
 Valo voittaa, väistyy yö,
 Eteenpäin käy hengen-työ.

 Vanhempain ja lasten huulet
 Laulaa kevään laulua,
 Vaikka syksyn kylmät tuulet
 Riisti ruusut luonnolta,
 Usviin rannat uppoaa,
 Toivo mielet kirkastaa.

»Liekö toivollanne pohjaa,»
 Empii epäilysten mies,
»Kansa pirstounut, ken ohjaa
 Onnen valkamaan sun ties?
 Halki usvain syksysään
 Tuskin tähteäkään nään.»

 Herra taivaan usvat poistaa,
 Valkamaan vie oma työ,
 Päivä kirkas vielä loistaa,
 Vaikka nyt on meillä yö.
 Itseemme ja Jumalaan
 Oppikaamme luottamaan!

 Keskell’ yön ja toivottuuden
 Toivon juhlaa vietämme,
 Sävel soi jo aamun uuden,
 Jumalalta saapuu se.
 Siksi kaikin ollaan näin
 Hartaina ja paljain päin.

II 

 Pyhäkkö tää se on lapsien koti.
 Johdossa hellien hoitajatarten
 Kotia, kansaa ja taivasta varten
 Täällä te kasvatte, tai vahan viljat,
 Niinkuin laaksossa valkeat liljat.

 Pyhäkkö tää se on lapsien koti.
 Toivossa äidit tänne ne tuovat,
 Täällä he tiedon lähteestä juovat,
 Täällä he tajuuvat aattehen taikaa,
 Täällä he oppivat mennyttä aikaa.

 Pyhäkkö tää se on lapsien koti.
 Täällä he laulavat toivojen kieltä,
 Täällä he oppivat Jumalan mieltä,
 Hehkuen kuulevat pyhää ja suurta,
 Inhoten kitkevät vääryyden juurta.

 Pyhäkkö tää se on lapsien koti.
 Täällä se kypsyy se toivojen kansa,
 Joilla on oikeus oppahanansa,
 Joidenka onnena onni on Suomen,
 Joidenka aikana Suomess’ on huomen.

III 

 Katson alha ja katson ylhä:
 Etsin pyhäkön haltijaa.
 Olo alhaalla on niin jylhä,
 Pilvet taivahan varjostaa.

 Mutta ylhäältä pilvein takaa
 Sieltä löydän jot’ etseilen:
 Siell’ on haltija, jok’ ei makaa,
 Umpeen painu ei silmät sen.

 Hän ne väijyjän vehkeet huomaa,
 Kuulee hiipivän askeleet;
 Hyvyys kaikki on Herran suomaa.
 Kiitos, kaikki sä parhain teet!

 Kesän helteessä heinäpellot
 Taivaankasteesta virkoaa:
 Taasen vienommin välkkyy kellot,
 Loiston kirkkaamman kielo saa.

 Näin se siunaus, minkä taivas
 Lahjaks’ lapsille antaa maan,
 Saattaa, kansa, sun työs ja vaivas
 Onnen heelmiä kantamaan.

 Kansa, astu nyt hartahana
 Eteen Luojasi rukoillen:
 Kättään että hän siunaavana
 Pitäis päällä tään laitoksen!

 Että karttuisi tietos, taitos,
 Elpyis onnes ja autuutes.
 Vihki, Herra, tää koululaitos
 Asuinsijaksi itselles!