Lapsi ja äiti
»Oi kurjaa osaa! Köyhinä vaan
 Elää saamme, kuin tomussa maan
 Nuo matoset pienet tuolla.
 Nälkää, vaivaa, tuskia ain’
 Kärsiä saamme ja rikkaat vain
 Levossa elää ja kuolla.»

 Niin lausui lapsi; äitipä loi
 Katsehen hellän lapsehen:»Oi!
 Lapseni, ennen voisit
 Miettiä: Köyhyys, vaivaa jos tuo,
 Kuitenkin sielulle iloa suo,
 Kuin rikas olevas soisit.»

»Sill’ aarteet ihmisen kalleimmat
 Ja sielun tavarat puhtaimmat
 Voi köyhäll’ useimmin olla:
 Nöyryys, mielen puhtaus, toivo
 Luojahan luja, luottamus oiva,
 On taivaan tavara heillä.»

»Vaan rikas päinvastoin usein on
 Ylpeä, turmeltunut, iloton:
 Tuskat tuntoa kalvaa.
 Hänt’ ahneus vaivaa, himot saa
 Yhä valtaa, puhtaus katoaa,
 Sairaus voimia halvaa.»

»Vaan paitsi näitäkin muista nää
 Asiat: ei ole osuus tää
 Pieni omamme täällä;
 Se armolaina Luojalta vaan,
 Joka meille antaa armostaan
 Perinnön pilvein päällä.»