Korkeakoski
Jo lasna katsellessa kuohujas,
 mä aina tahdoin nähdä sieluas.
 Niin tuntui: elo sullai sykki
 kun pyörre leikin toistaan lykki.

 Nyt tiedän miksi viihdyin vieressäs
 ja eloa ain’ etsin pyörteistäs.
 Oli tenho pauhullasi minuun,
 mä peiliin kurkistelin sinuun.

 Kuin lakkaamatta kuohus ryöhyvi,
 niin mullai sielun aallot vyöryvi;
 sun laillas rintain taisto pauhaa,
 en mistään voi mä löytää rauhaa.