Peikkojen perikato
Ei nyt enää noita-eukot
 Luudan päällä lentele,
 Kadonnut on kaikki peikot:
 Ajaan aavehpentele.

 Ei nyt enää kirkkotarha
 Haamujansa huutele,
 Sepä oli luulon harha:
 Uskon kilpee suutele.

 Ei nyt enää viina-tilkka
 Salaisuutta ilmi tuo,
 Sepä oli uskon pilkka:
 Juomarit sen ylös juo.

 Ei nyt enää kirot lennä
 Sairautta saattamaan,
 Kaikki saavat sivu mennä
 Lemmon kanssa hittolaan.

 Ei nyt enää aaveh veistä
 Ruumis-kirstun lautoja,
 Kaukana se on jo meistä:
 Rauvenneita hautoja.

 Ei nyt enää painajaista
 Mahan päällä sallita,
 Se on pois jo näistä maista
 Hitto saa sen hallita.

 Ei nyt enää pouvarillen
 Kortit totta tunnusta,
 Ei nyt enää paraisillen
 Lähde maito nunnusta.

 Ei nyt enää kertasäkit
 Ketään tiellä ahdista,
 Eikä tontut eikä näkit
 Rikkautta vahvista.

J. G. D[ahlman]–n.

Lähde: Sanomia Turusta 30.6.1865.

J. G. Dahlman
Runot
Sanomia Turusta
1865