Kevät ja Kerttu
Kevät kuiskii: ma voiton saan,
 talven taittui jo valta.
 Heräs vuokko jo kotihaan,
 nousi hankien alta.
 Kohta tuoksuvi tuomenterttu,
 tullos leikkihin, pieni Kerttu!
 Kummut kultia täynnä on,
 kohta alamme karkelon.

 Suli kinos ja järven jäät,
 korsi kurkkivi maasta.
 Perhot, mettiset siivekkäät
 näin ne Kertulle haastaa:
 Etkös tunne? oon vanha tuttu,
 vaikka uusi on mulla nuttu.
 Käyös kanssamme leikkihin
 metsän suurehen salihin!

 Palas pääsky jo Pohjolaan,
 sorsa lammella soutaa.
 Sinipiikaset Kerttuaan
 kesälehtohon noutaa.
 – Siellä hetket ei haivu hukkaan,
 Kukat käärimme Kertun tukkaan.
 Sukat riisu ja kengät pois,
 kevyt karkelo silloin ois!

1923.