Ramsögård
On vaellusteni tiellä
 Mua kiehtonut moni maa,
 Vaan nähnyt en mitään siellä
 Kotirantaani kauniimpaa.

 Tule saareni valtakuntaan
 Suvipäivänä, viileään,
 Kun pihlaja kylvää luntaan
 Ja koivu on vihreissään.

 Ovat sullekin rakkaat varmaan
 Kohu, tyrske laineiden,
 Kodit kauniit laakson armaan,
 Humu kuusien, hiljainen,

 Ja lahden aaltojen läike,
 Jo uupunut taisteluun,
 Ja kuolevan päivän väike
 Siness’, iltana kesäkuun.

 Tule kanssani rantaan, milloin
 Merest’ aurinko ylenee;
 Kas, hilpeä särki silloin
 Kajoss’ aamun hyppelee.

 Meri, tyyni, mahtava, suuri,
 On purppuravaipassaan,
 Ja ensi tuuloset juuri
 Sitä saapuvat poimuttamaan.

 Soi sirkkusen laulu, jolla
 Se rakkaansa herättää;
 Lokin oikovan kalliolla
 Näet siipeä välkkyvää.

 Mut kohtalon mulle suomaan
 Jos et rantaani mielly, – sun
 Ylenkatsovan jos mä huomaan
 Minun metsääni, mertani mun,

 Sua huonosti silloin siedän,
 Mene pois, älä tänne jää:
 Me emmehän koskaan – tiedän –
 Voi toistamme ymmärtää.

Gabriel Lagus
Runot
Uuno Kailas