Kevätvalssi
Soi, riemu, nyt soi!
 nyt on kukkien kuu,
 on tuoksussa tuomi
 ja pihlajapuu,
 taas onnesta laulavat
 inehmon lapset,
 ja impyet kulkevat
 hajalla hapset,
 on luonto nyt nuori
 ja lempeä tuhlaa,
 kuin ensi-yön hetkeen
 ja sulo-hääjuhlaan
 nyt valmis on koivu,
 se valkeakuori,
 saattona laakso
 ja lehto ja vuori...
 ah, vehreys muu! –
 suur’ mahlojen kuu
 suur’ unten ja toivojen kuu!
 Taas impyet kaihojen
 kangasta kutoo,
 käy laulaen pirta,
 mut kyynelkin putoo,
 povi arka nyt onnensa
 niisiä nitoo
 ja valkeessa yössä ne
 seppeltä sitoo,
 jo tulvivat rinnassa
 autuuden tunnut,
 jo viittovat virvojen
 vihreät hunnut,
 jo itkevät onnesta
 inehmon lapset
 ja kulkevat, kultaiset
 hajalla hapset.