Ukonilma
Kumeana kulkee merellä ukkonen,
 Ja synkän pilvilongan halki
 Samoaa kärkevä salama,
 Välehen valaisten, välehen haihtuen,
 Niinkuin kompa Kronion’in päästä.
 Autiota, aaltoavata vettä pitkin
 Vyörivi jyminä,
 Ja karkelee valkeat vedenorhit,
 Jotk’ itse Boreas siitti
 Erichtonin korskien tammain kanssa,
 Ja häälyvät hätäiset merilinnut,
 Kuin Styx-virran haamut,
 Joita Charon karkoitti venheestään.

 Lystikäs laivaraukka,
 Joka siinä viippoo vihoviimmeistä tanssia,
 Aeolus tuo sille vikkelimmät veikkonsa;
 Ne hurjasti soittavat tuimaksi tanssiksi;
 Mikä viheltää, mikä puhaltaa,
 Mikä kihnaa kumeata pörybassoa –
 Ja merimies horjuvi peräsimen ääressä
 Ja tähystelee tarkkaan magnetineulaa,
 Tutisevaa tuntoa laivan,
 Ja nostaa kätensä taivaalle rukoillen:
 «Oi armahda minua, Kastor, uhkea urho,
 Ja sinäkin, nyrkkisankari, Polydeukes!»

Heinrich Heine

de:Gewitter (Buch der Lieder 1827)
ru:Гроза (Гейне/Михайлов)