Muistolaulu (Franzén)
Ah, murhe kuolevaa vainoopi, mieltä viilee,
 sivulla ilon käy, sen pukuhunkin piilee.
 Ei minkään piirin vuosi vierrä vois,
 niin ett’ei muisto silmään vettä tois.

 Niin, murhe se on elon varjo,
 mi käydessä vain pitenee;
 vain kaihoa meille se tarjoo,
 mi muistoa myös ravitsee.

 Siellä vasta loppuu kaipuu,
 miss’ ei armaas lähdekkään
 noustessas, ja missä vaipuu
 pääsi rauhaan lepäämään.

 Minne katoot. yksin siellä
 loppuu turhuus, tuska, työ.
 Levon täällä suo vain yö;
 ylhäällä vain löydät vielä
 valon, levollisuuden,
 rauhan, täyden totuuden.