Tyrmähän totuutta tutkimahan
TYRMÄHÄN totuutta tutkimahan
 Minut työnsivät herrat kerran.
 Täss’ työni on nyt, se paljon ei oo,
 Mutt’ hyvä kun senkin verran.
 Niin tiivistä totuuden kallio on,
 Siitä paljon ei lonsu irti;
 Ja jos huimasti lyö, niin venyessään
 Myös lyhentyä voi virsi.
 Mä talttaani särkeä vielä en sois,
 Sitä tarvita ehkä jos toiste vois.

 Nää miettehet, laulelot, kertoelmat
 Synnystään suuria kiittää; –
 Sehän sääntönä on: mitä kylvääkin
 Sitä myös saa sitten niittää.
 Mä varistan totuuden siementä,
 Yli maan sitä kylvän, syydän.
 Hei, pystyssä päin! ylös katsehenne!
 Sitä toivon, käsken ja pyydän!
 Ei köyhyys häpeä, tyhmyys vaan;
 Siks’ tietoja, taitoja kartuttamaan!

Runot