Ilta (Manninen)
Niin painunut kuuruun,
 niin harmaa jo pää.
 Syysillan jo huuruun
 sen ikkunat jää.

 Jo aleni aamut,
 niit’ ilmoill’ ei näy.
 Vain pimeän haamut
 ne piiriin jo käy.

 Jo pois suvi lähti,
 syys maan kukat vei.
 Vain taivaalle tähti
 jäi, jättänyt ei.

 Vaan silmät jos heikot
 ja himmeät lie,
 niilt’ yö ja sen peikot
 kaikk’ usvaan jos vie,

 jos alhoss’ on harhain
 kaikk’ aatosten tiet,
 sa, tähtisten tarhain
 ken kaitsija liet,

 suo lempeä ilta,
 yö laupias suo,
 ja tähtinen silta
 yön ylitse luo!