Herra, muista pakanoita!
Äl’ unhota, oi Herra, pakanoita:
 Yön lapsia ja kansaa kuoleman!
 Ne sulle kuului, takaisin ne voita!
 Suo sateen kastaa synnin aavikoita
 Ja ruohon nousta niihin vihannan!
 Suo kukoistaa ja kantaa hedelmää!
 Oi synnytä niiss’ uutta elämää!

 Priiskoita uhriverta pihtipieliin,
 Ett’ ohi murhan-enkel’ astuis niin,
 Ett’ toivo syttyis toivotonten mieliin,
 Taas Mirjam tarttuis kanteleensa kieliin
 Ja pyhä riemu kaikuis taivaisiin,
 Ett aina ihanammin Herrallen
 Sois kansain kiitoskuoro yhteinen!

 Käy, Jeesus, keskeen lahonneiden luiden
 Ja henki puhalla sä niihin taas!
 Ann’ aueta jo sydänten ja suiden,
 Ett’ kumartajat kivien ja puiden
 Riemulla laulais sinun kunniaas
 Ja sinun etees kiitosuhrit lois,
 Mykistä jumalistaan kääntyin pois!

 Miian synkimpiinkin seutuihin ja ääriin
 Lähetä hyvät rauhan-airuees,
 Ett’ tules virittäis he mieliin vääriin!
 Oi lisää niiden luku tuhat määriin!
 Ja kokoo paljon kansaa taivaasees!
 Pelasta kansat, anna sydän uus!
 Ja tavoistakin poista pakanuus!

 Ja kutsuttujes vähää valikoimaa
 Ja airueitas vaali, vartioi!
 Ja vahvoiks tee, kun mailma sortaa, soimaa!
 Ja oksiin ehtyviin luo uutta voimaa,
 He kuolon halloiss’ että kestää voi!
 Ett’ ajais hekin urhoollisna taas
 Kansainsa kesken pyhää asiaas!

 Herätä rakkauteen kristikansa,
 Ett avuks veljilleen he kiiruhtais,
 Ja muistais niitä töillään, lahjoillansa
 Ja puheissaan ja rukouksissansa,
 Näin mestarinsa mieltä noudattais,
 Ett’ yksi kansa vaan ois päällä maan
 Vallassa yhden: Kristus-Kuninkaan!