Kuule kuusta äidin ko’issa
Sa huminata kuule kotisalon
 ja kuusta, joka kasvaa äidin ko’issa! –
 Puu pyhä, lehviss’ aina vihannoissa,
 mi päätäs nostat maille taivaan valon,

 sun sanas kuulin: Elon hurmioissa
 ma muistin äänes juhlallisen jalon;
 se toi mun takaisin luo taaton talon,
 sen hiljaisuuteen: asukkaat on poissa.

 Käyn lieden luo – vaikk’ kylmä, se on tuttu –
 ja muistelen taas lapsuuselämääni,
 jost’ armaat kuvat kuiskit mulle mieleen.

 Mut onko tuulen syy tää outo juttu?
 – Soi murhemielin vanhan kuusen ääni,
 ja kaihoin sydän vastaa kaihon kieleen.