Povessa mustan maan
Povessa mustan maan
 hiiliä lohkotaan.
 Auringon sätehet tänne ei saa.
 Pitkät on päivät. Uurastaa
 raskast’ on ihmisen
 pohjassa syvyyden.

 Syvällä vuoressa
 iskemme kuokalla
 kyyryssä, alasti, hiessä pää.
 Oi miten tomuinen ilma on tää.
 Syvällä alati
 kuolema vaanivi.

 Maan mustan kuiluissa
 vääryys on vallalla.
 Ihmiset riutuu, rujoiksi jäävät
 kuin lahopuut, joita peittää käävät.
 Ahneus sortajain
 valtias täällä vain.

 Syvältä vuoresta
 villi käy kohina:
 kauan me orjina oltu lie
 nyt ylös käyköhön meidän tie.
 Uus’ laki, oikeus
 meidän on vaatimus!

 Syvältä vuoresta
 jätti on nouseva
 tallaten vääryyden rautaisin jaloin.
 Ylös, me vannomme kallehin, valoin!
 Syvistä riveistä uus’
 kohoopi vastaisuus!

Robert Seidel