Kauneuden koti
Miss on Kypros? Kaunokainen
 myrttilehdoss’ siell’ on vain,
 hän, tuo puhdas, armahainen,
 päivin, öin mun unelmain.

 Rypäleiden kruunaamana
 siell’ on suloin templikin.
 Sinne viekää, kyyhkyt, sana!
 Malttakaa! Käyn itsekin.

 Ah! jo liidän tosiansa
 kotiin sulottarien,
 jotka leikkii luonnon kanssa,
 kanssa impen’ kaunoisen.

 Liittyy kultaa orangenkin
 elyseian yöhön, o!
 Siellä piilee hän. Ah! hengin
 myös mä samaa ilmaa jo.

 Tuossa hymyin taivahaisin
 kylvystään hän uinuupi...
 Heräs jo, kun hopeaisen
 kukan lehti putosi.

 Mitkä silmät! Nähdä suo ne
 katseitteni koko maan.
 Ei, sen mailman ilmi tuo ne,
 mit’ ei täällä olekkaan.

 Tuonne nostat, kaunokainen,
 minut valon lähteillen.
 Siihen suloon tyydyn vainen,
 minkä näytät minullen.

 Kyproon saavuin unissani,
 Kyprosta taas taivaisin.
 Selma saapui – haaveistani
 heti haihtui kumpikin.

 Ei, hän vie mun molempihin:
 Kypros on, miss on hän vain;
 kun hän katsoo taivaisihin,
 luulen siellä olevain.