Kodittoman laulu
Pesänsä pienoisella
 On lehdon linnullai,
 Asunto ahvenella
 On lammen laineessai;
 Ei mulla maalla majaa,
 Ei rantaa rauhaisaa,
 Vain elon aallot ajaa
 Mua kurjaa kulkijaa.

 Pien’ lintu riemurinnoin
 Livertää oksallaan,
 Ilolla leikkii innoin
 Myös ahven aallossaan.
 Mun äänen’ suruin raikuu,
 Kun laulan kulkeissain,
 Ja kummut, laaksot kaikuu
 Surulla vastaan vain.

 On linnunpojat heikot
 Niin ratki riemuisat;
 On heillä siskot, veikot
 Ja hellät vanhemmat.
 Mut vanhempia vailla
 Oon koito koditon,
 Ei tutun turvaa mailla,
 Siks tieni synkkä on.

 Miks synnyinkään mä pieni
 Poloinen poikanen!
 Ah milloin veis mun tieni
 Luo lieden lämpöisen!
 Oi konsa kodon saisin
 Niin rakkaan, rauhaisan,
 Jonk’ onness’ unhottaisin
 Tien kolkon kulkijan!

 Sen toivo mulle vielä
 Vain yksin hoivan suo,
 Ja tylyll’ elon tiellä
 Se lohdun mulle tuo.
 Siks kaihomielen kannan
 Salassa rinnaissain,
 Vain metsäin kuulla annan
 Suruista lauluain.

Kulo [Väinö Kolkkala]

Runot
Väinö Kolkkala