Jaakko Forsmanin muistoksi
Vaikk’ onkin aika inha nyt
 Ja syksyn myrskyt leisoo,
 Ja moni näre kaatuukin,
 Niin tammi se vain seisoo.

 Lain siimestammi ylemmäs
 Vain nostaa vartalonsa,
 Sit’ uurtaa voivat salamat,
 Ei maahan lyödä konsa.

 Mut hoitajata pyhän puun,
 Jos ärjyi läns’ tai kaakko,
 Ei Suomi ole keksinyt
 Niin rehtiä kuin Jaakko.

 Ett’ otti tuoni tarhurin,
 Sen vuoksi suree Suomi,
 Sen vuoksi viljo veljien
 Nyt vettyy silmäluomi.