Amerikan oloja
Talvi on tällä paikkakunnalla kovin 
laimea. Maa on lumeton ja kirretön.
Jonkun päivän väliin jäätää maata,
vaan taas sataa vettä ja näyttää aivan
siltä kuin kesä juuri olisi tulossa.
Vanhemmat amerikkalaiset toivovatkin,
että kolmen viikon päästä taas
nähdään tuo ihana kesä. Ja tottakai
sitä ihanaksi sopii sanoakin, koska täällä
silloin on niin lämmin ilma, että jos
kertoisin kuinka se minulle ja monelle
muulle viime kesänä kävi kovin vaikeaksi,
niin ette oikein voisi sitä uskoa.
Mutta kyllä yöt täällä sen sijaan ovat
pimeät ja ikävät. — Vaikka talvi
täällä on niin lyhyt ja lauhkea, niin
näyttääpä se vaan sentäänkin rasittavan
hyvin paljon väestöä. Huomaan
sen siitä, ettei täällä kesällä näe ketään
ryysyihin puettua, jotavastoin nyt talvella
tässä kaupungissa alkaa olla niin
paljon sellaisia, että tuskin kehtaa ympärilleen
katsella. Kun on työnpuute,
niin siitä seuraa nälkä, etenkin sille, joka
on kapakoitsijan ystävä, ja niitä täällä
on riittämään asti. Omituisen aulista
väkeä on tuo kapakoitsijain ystäväkunta
täällä, koska minunkin haltuuni
jo on joutunut koko joukko heidän tavaraansa,
muun muassa kallis kultakello.

Jo kotimaassani Suomessa olin kuullut
kerrottavan naisväen paremmuudesta
täällä Amerikassa ja nyt sitä
täällä näen joka päivä. Sanomalehdistä
täällä myöskin saa alituisesti lukea,
että jollei vaimo täällä olisi yhtä
hyvässä ja vähän paremmassakin arvossa
kuin mies, niin ei noita lukemattomia
avioeroja aina tapahtuisi. Ja
uskonpa myöskin tuon väitteen todeksi,
sillä täällä olen nähnyt useampia avioparia,
joilla ei ole sopusointua, ei yhtään.
Eräs aviopari on minusta kuitenkin
merkillisin. Mies on ainoastaan
36 vuoden ikäinen, mutta hänen hiuksensa
jo alkavat olla hyvin harmaat.
Kasvoiltaan ja varreltaan muuten hän
sitävastoin vielä näyttää hyvin nuorelta.
Vaimo on jokseenkin samassa
ijässä kuin mieskin. Mutta kun hän
ennen on ollut leskenä, on hänellä edellisestä
avioliitostaan 16-vuotias tyttö.
Luonteensa ja ulkonaisen käytöksensä
puolesta näyttää tyttö kyllä hyvin siistiltä
ja siivolta, mutta niinpä kaikki
naiset täällä ulkonaisesti itseään puhtaasti
käyttävät. Samoin tämänkin
perheen elämä kyllä puustakatsojalle
näyttää siivolta ja onnelliselta. Vaan
jos katsomme syvemmälle, niin huomaamme,
että katkera eripuraisuus on
siltäkin kotionnen riistänyt. Mies ja
isä on rakastunut tytärpuoleensa, ja
arvaa sen jokainen millaiset seuraukset
siitä ovat syntyneet. — Tästäkin seikasta
voisin kertoa monta huomiota
herättävää juttua, vaan koska ne kenties
saattaisivat tuntua vakaville suomalaisille
liian pöyristyttäviltä, niin
on paras, että niistä vaikenen. Sen
ainoastaan sanon, ettei se ole kiitettävä
liian rajaton naisvaltakaan.

Omain kansalaisteni oloista ja suhteista
täällä en tiedä tuon enempää
kertoa, kun olen ainoa suomalainen
täällä Hartfordin kaupungissa. Nykyään
työskentelen eräässä puusepänverstaassa.
Palkkani on kohtuullinen
ja työni kyllä helppoa, kun koneella höylätään,
sahataan y. m., niin ettei tarvitse
muuta kuin koota kasaan ja vähän
”putsata.” — Ihmiset ovat minulle
osoittaneet kiitettävää kohtelua,
vaikka ovatkin vieraskielisiä. Tässä
kaupungissa puhutaan nimitt. vähinnäkin
7—8 eri kieltä. Enimmin on
täällä itaalialaisia ja puolalaisia, mutta
onpa koko joukko neekeriäkin. Asun
nykyään eräässä n. s. merimieshuoneessa,
jossa puhutaan ainoastaan Englannin
kieltä. Täällä osoitetaan minulle
hyvää kohtelua. Ruuastani ja
kaikesta ylläpidostani maksan 4 doll.
25 senttiä (21 m. 25 p:niä) viikossa.
Mutta en tiedä mikä siinä on, vaikka
he osoittavatkin minulle hyvää kohtelua,
niin en kuitenkaan voi heihin siinä
määrässä mieltyä, että voisin heistä
nauttia mitään huvitusta. Aina on
koti mielessäni. Eikä myöskään tule
pitkiä aikoja kestämään, ennenkuin tulen
kotimaatani katsomaan. Arvelen,
että eiköhän siellä ole samoja etuja kuin
täälläkin. Ja luulen, että onkin, jos
vaan käyttää itsensä siellä samalla tavalla
kuin täälläkin täytyy käyttäytyä,
jos tahtoo jotakin kokoon saada. Sanonhan
teille, joilla on hyvät kodit,
että on parempi pitää Amerikkaa kotona
kuin tulla tänne opettelemaan.
Täällä kuitenkin välttämättä tulee kova
työnteko ja kovan tarkkuuden noudattaminen
käypi välttämättömäksi. Sen,
jolla on hyvä koti, on tähden parempi
pysyä siellä. Mutta toista on
sen, jolla ei ole kotia, ei kortteeria.
Hänen ei ole väliä, oli hän sitten
idässä taikka lännessä. Hänelle sopii
kova Amerikka kodiksi. — En sano sitä
kateudella, vaan olen sen täällä siksi
havainnut. Luen sanomalehtiä joka
päivä ja ettei kuulu erittäin hyviä
sanomia miltään kulmalta. Työpaikat
ovat täynnä väkeä ja kun toisia
on alituisesti tarjolla, niin ei heidän
tarvitse maksaa korkeita työpalkkoja.
Mutta jos joku kuitenkin haluaa tulla
tänne, niin tulkoon; minä en suinkaan
tahdo estää ketään onneansa koettamasta.

Tähän kirjoitukseni tällä kertaa päättyköön.
Ja lopuksi toivotan kansalaisilleni
rakkaassa isänmaassani, etenkin
kotipitäjässäni Jalasjärvellä, sekä Vaasan
Lehdelle ja sen lukijakunnalle onnellista
tulevaisuutta!

Anonyymi
1890
Vaasan Lehti
Yhdysvallat