Oton joulu-ilta
Yli laivan partaan katselemaan
 Jäi poikanen, lapsi aivan.
 Meri lainehti; maast’ ei tietoakaan.
 Hämy peitti jo purjeet laivan.
 Pään silkkiä hyväili tuulonen,
 Vaan silmään jätti se kyynelen,
     Soi vieriä sen
         Meren helmaan.

»Ja joulu on kotiini saapunut, –
 Näen kuusen välkkyvin valoin;
 Sisarukseni laulavat – siunatut –
 Sitä kiertäen pienin jaloin.
 Ilo silmiss’ on isän, äidin – vaan
 Merimiestä he muistavat, poikastaan,
     Hänen kamppailuaan
         Meren teillä.

 Lie heillä siunaus lapselleen –
 Se olkoon lahjani parhain!
 Kuin hattara kultasiipineen
 Mua seuraa se myöhään ja varhain.
 Ja luonani on Isä taivainen
 Ja siskojen toiveet ja enkelten –
     Ole yksin mä en
         Meren teillä.»

 Hän taivasta katsoi, ja hymyävän
 Sen tähtien parvi näytti.
 Hänen mielensä – miks, ei tietänyt hän –
 Ilo, toivo ja autuus täytti.
 Pian miesten keskellä remuisain
 Pyhäss’ yössä hän nukkui, lapsi vain,
     Unin onnekkain
         Meren yllä.

Josef Julius Wecksell
Runot
Uuno Kailas