Ystävä-kullat, Siukut ja Veikot
Ystävä-kullat, Siukut ja Veikot!
        Sotkunen vaikk’ on sormensa heikot –
        virttääpi Viuluansa
        ja kieliä kynsin lyö.
        Silmä on poisa, nokka on poikki;
        sylkeepi Viulun tappihin loikki;
        kahtoopi kannuansa,
        Nyt ankara alkaa työ:
 V:lu – – – suu on kuin kiulu;
 V:lu – – – vinkuupi Viulu;
 V:lu – – – – – – – –
        ääniä ratkoo, katkoo ja syö.
        Hei! Veli-kullat, varvastakaa;
        reuhkana olla’ rauvoilla saa.
        Kah! kuin Kaisa kukka,
        siisti sini-sukka
        kengin sievin sipsuttaa.

        Kah! kasvojansa liehtoopi Lassi;
        hampaissa kärsä, housuissa massi;
        sinne ja tänne tuiskii;
        juo viinan kuin laho-puu.
        Keltanen kesä-voikko on takki;
        korvilla lammas-nahkanen lakki;
        luimussa-korvin luiskii;
        on naama kuin täysi kuu.
 V:lu – – – siirolla silmin,
 V:lu – – – kallella korvin;
 V:lu – – – – – – – –
        hyppää kuin härkä, märkän’ on suu.
        Siukkuni! sievä on erittäin
        hyppiä’, hupa, kohmelo-päin
        ynnä kaiken yötä.
        Maija tule’ myötä,
        selkä suoraan – juuri näin.

        Kah! kuka tuoll’ on kauhtana yllä?
        Niin tuoko halli-saapas? se kyllä;
        tuo joka niinkuin hylje
        nyt tanssata’ töyttii – tuo!
        Saakeli soi’! kah sammetti ranne;
        ympäri päätä punanen vanne.
        Juo’ Sotkunen, ja sylje’;
        hyi! konnakos kaljaa juo?
 V:lu – – –  pulloss’ on juomaa
 V:lu – – – pannusta tuomaa;
 V:lu – – – – – – – –
        vetääkös nahka, rahkanen suo! –
        Siukut! nyt rinkiin remahtakaa;
        laukata’, nauraa’, langeta’ saa.
        Silmät siki-umpeen,
        korvat kovaan lumpeen;
        Pelimanni oksentaa.

        Huh! Tyttö-hurjat, hentoo ne mennä!
        Nostata’ helmaas Liisa ja lennä’;
        Vie’ – Pelimanni tahtoo –
        pihkaa ja viinaa tilkka vie’.
        Sotkunen kuule’! tunnetkos tuota
        nyt joka astuu akkunan luota?
        Eukkohan tuolla kahtoo
        karsas-silmä. Sekö lie’,
 V:lu – – – pyylevä pankka;
 V:lu – – – astuu kuin ankka;
 V:lu – – – – – – – –
        on siinä Muori nuori kuin tie.
        Tyttöjä tääll’ on vaikkapa nais;
        oltta ja viinaa oivalta sais;
        täällä olet sinä,
        täällä olen minä,
        täält’ ei poiskaan haluttais.

[Klaus] K[EME]–LLI.

*) Fredmans Epistel N:o 9.

Lähde: Oulun Wiikko-Sanomia 29.10.1831.

Carl Michael Bellman
Klaus Kemelli
Laulut

sv:Fredmans epistel n:o 9