Adam ja eläinkunta
Kas, vielä välkkyy luomaneste
 Tuorehin tarhass’ Edenin:
 Kukissa helmii Herran kaste,
 Ihastus, ilo Aadamin.
 Hän näkee kukkaa kaikkialla
 Kaunista, hyvän-hajavaa,
 Ja puut ja metsä kukkimalla
 Elohon uuteen havahtaa:
 Lintuset laulaa tuhat-äänin
 Kiitosta Luojan kaikuvaa!
 Lampahat, lehmät pelkäämättä
 Myös jalopeuran kiljuntaa,
 Kilvassa ääntää ruohostossa,
 Ja kirmaellen, kisaillen
 Hyppivät kaikki, Luojallensa
 Iloksi, luontoo ihaillen.

 Aadam ihmeissänsä
 Istuu, tarkastaa
 Elon ihanuutta
 Monikirjavaa.

 Silloin luonnonkarja,
 Kaikki elävät,
 Kunnioituksella
 Lähentelevät:

 Kukin vuorostansa
 Luonnon herran luo
 Astuu: Aadam heille
 Nimen keksii, suo.

 Kiitos Jumalalle
 Viisaudestaan,
 Vielä suuremmasta
 Rakkaudestaan,
 Joll’ on ihmislapsen
 Luonut kuvakseen,
 Sekä lunastanut
 Morsiamekseen!