Pihlajan pidot
On pihlaja kotimme
        porraspäässä.
 Se kukki niin valkeena
        kevätsäässä.

 Punamarjoja kantoi se
        syksyn tullen.
 – Oi, ystävä, ne minä
        säästän sullen.

 Pois kantoi jo pääskyn
        ja peipon siipi.
 Syysmyrsky jo pihlajan
        lehdet riipi.

 Ei anna se myrskylle
        marjojansa.
 Se oottavi tuikkua,
        armastansa.

 Se saapuukin varmaan
        jo joulukuussa,
 ja silloin on pidot
        pihlajapuussa.