Luonnon kirja/Luku 7
Seitsemäs Luku.

Kasveista.

Tuossa pienessä huoneessa liki herrastalon veräjää asuu vanha mies. Se
on puutarhanhoitaja, joka tekee niin ahkerasti työtä lapiolla ja
rautaharavalla puutarhassa. Se näyttää niin hyvältä ja ystävälliseltä,
jonkalaiseksi se tulee, jolla on alinomaa tekemistä semmoisen kanssa,
joka on kaunista luonnossa. Hän kutsuu puita oppilaisikseen, ja kukkia
neitosikseen. Hän pitää niitä hyvinä, juurikuin hyvä isä lapsiaan, ja
selvästi on nähtävä, kuinka ne menestyvät hänen hoidossaan. Kasvit ovat
hänen rikkautena, ja ne palkitsevat monikertaisesti hänen vaivansa. Ei
hän voi ymmärtää, kuinka kevytmielisillä ihmisillä on sydäntä
vahingoittaa kasveja ilman mitäkään hyötyä. Nähtyään jonkun pojan
vahingoittavan puun kuorta, sanoo hän pojalle: ajatteletko mitä teet?
Tämä puu on kaunistuksena ja varjona koko tienoolle. Ihmisille ja
eläimille on siitä iloa pitkiksi ajoiksi; mutta aivan suotta
vahingoitat sinä sitä, joka on tarvinnut monta vuotta kasvaaksensa.

Ja toiselle pojalle sanoo hän: jos haluat vähällä vaivalla tehdä
jotakin kaunista, josta sinulle ja muille on kauvan iloa, niin istuta
puu. Se kasvaa nukkuissasikin.

Ja tuolle tyttöselle sanoo hän: pane kukkia keväillä puutarhaasi ja
talvella kruukkuihisi. Hoida ne hyvästi ja kastele niitä usein. Se
iloittaa ihmisen sydäntä nähdessään viattomia kasvavan maan päällä ja
kukoistavan hänen ystävällisessä hoidossaan.

Usein käski hän minua, kulkeissani veräjän läpi, tulemaan puutarhaan.
Siellä puhui hän minulle kauniita opetuksia kasvien monenlaisuudesta.
Ja mitä hän puhui, sanon minäkin nyt teille. Mutta kaikkia et sinä
vielä voi ymmärtää. Vielä on sinulla paljo oppimista vanhemmaksi
tullessasi.

Tule veljeni, tule sisareni, menemme ulos tuonne isoon metsään. Siellä
on paljo kasveja. Mistä tiedämme niiden ei olevan eläimiä? Siitä,
etteivät kasvit tunne, jos niihin koskemme; ja siitä, etteivät ne,
niinkuin eläimet, voi itsestään liikkua edes ja takaisin-päin.

Mistäpä tiedämme niiden ei olevan kiviä? Siitä, että kasvit ensin ovat
pieniä ja sitten kasvavat isommiksi; siitä, että ne kasvavat sisäten,
nestetten ympärijuoksusta; siitä että ne tarvitsevat ruokaa, että ne
elävät jonkun ajan ja sitten kuolevat.

Katso, koko maa on Jumalan ihana puutarha. Siinä on Jumala istuttanut
kaikkein erilaisimpia kasvuja, aivan suuresta petäjästä, jonka latva
ylettyy pilviin, aina tuohon pienoiseen homeesen, joka kasvaa kaapissa
olevassa leipäpalasessa. Mutta kaikki kasvit ovat toistensa laisia
siinä, että ne kasvavat siemenestä, ja jokainen kasvi antaa siemeniä
uusille kasveille, jotka ovat samaa lajia.

Tule, istu tähän pihlajan oksain alle ruohokkoon. Koko pihlaja on
valkeana _kukista_, jotka levittävät ympärillensä suloisen hajun.
Näiden kukkain kasvettua jonkun ajan, putoavat niistä kukanlehdet, ja
sitten kasvaa kukan sijaan pihlajanmarja, joka on hedelmä ja jossa on
monta siementä. Siemen, pudottuaan multaan, turpeutuu lämpimästä ja
kosteudesta. Itse se kuolee, mutta siitä kasvaa uusi elo. Siemenestä
lähtee säie alaspäin ja säie ylöspäin, ja silloin sanotaan: siemen
_itää_. Siinä nousee _oras_ ylöspäin yhtenä eli kahtena hienona
lehtenä, joita kutsutaan _sirkkalehdiksi_, josta sitten tulee _korsi
eli varsi_. Juuri haaroittuu monelle suunnalle ja imee elatusta maasta.
Korresta eli varresta lähtee uusia _vesoja_, jotka kasvavat _oksiksi ja
haaroiksi_. Oksat kantavat sitten _lehtiä_, jotka imevät elatusta
ilmasta. Kesän tullessa ja kasvin päästyä isommaksi, tekee se
_silmikoita eli urpia_ ja alkaa kukkia. Kukista kasvavat sitten
hedelmät, joissa on taas uusia siemeniä, ja siemenistä kasvaa taas
uusia kasveja.

Tarkasti katsoessamme kukkia, näkyy muutamissa olevan keskellä
juurikuin rihma eli nasta. Tämän alapuolesta, joka aikaa myöten kasvaa
loppuun, tulee sitten hedelmä. Toisissa kukissa on yksi eli useampi
rihma, joiden nenässä on pieni nyhämäinen nasta; tämä on se, jossa on
siitepöly. Usein on näitä erinäisiä laitoksia samassa kukassa. Katsoppa
tuota pientä kukkaa, joka on kuvattu tähän kirjaan sivulle. Se on
aurankukka. Keskellä kukkaa on pieni rihma, jonka pää on halki, se on
se, josta sitten hedelmä ja siemen kasvavat. Sen ympärillä on neljä
muuta rihmaa, nasta päässä. Näissä rihmoissa on siitepöly. Niitä
suippoja lehtiä, jotka alapuolella ovat kukan ympärillä, kutsutaan
kukanverhoksi; mutta ne viisi lehteä yläpuolella ovat kukkalehdet.
Toinen kasvi kukan vieressä on rukiin olki tähkäneen.

Muutamilla kasvilla, niinkuin sienillä ja sammalilla, ei ole kukkia;
mutta kaikilla kasveilla ovat siemenet. Yksi jyväkasvin tähkä
antaa 50 ja 100 siementä. Muutamat puut antavat miltei 500,000
(viisisataatuhatta) siementä yhtenä kesänä. Ja kuitenkin voivat kasvit
enetä monella eri tavalla. Eräänä päivänä nä'in puutarhanhoitajan
leikkaavan halavasta oksan ja pistävän sen märkään maahan. Sitten
taittoi hän aaprotipensaasta oksan ja pisti senkin maahan. Miksikä
teette niin? kysyin minä. Sen tulet tietämään yhden eli kahden viikon
perästä, sanoi puutarhanhoitaja. Niinpä kävikin. Sen ajan kuluttua
alkoi halavan oksaan ja aaprotiin kasvaa pieniä vesoja. Siitä ymmärsin
niistä samassa kasvaneen pieniä juuria alaspäin maahan. Ja näin tuli
halavan oksasta koko halava, ja katkastusta aaprotista koko
aaprotipensas. Sellaista oksaa kutsui puutarhanhoitaja _panovesaksi_.
Mutta kun hän leikkaamatta sujutti oksan maahan juurtumaan, kutsui hän
sitä _juurrukkaaksi_.

Toisen kerran näin puutarhanhoitajan leikkaavan oksan omenapuusta ja
sen hyvin tarkasti sovittavan kasvavaan pihlajaan. Muutaman ajan
kuluttua alkoi se oksa kasvaa omenia, koko muun puun osan kasvaessa
pihlajanmarjoja. Tämä oli hyvin kummallista. Näetkö, sanoi
puutarhanhoitaja, olen _istuttanut_ omenia pihlajaan.

Mikä on syynä siihen, että lehdet lakastuvat syksyllä? Se, että nesteet
eivät enää nouse puun suoniin lämpimän ja valon vähettyä. Silloin kasvi
levähtää, juurikuin eläin nukkuu. Talvella ovat useat puut
tainnoksissa; mutta jos koetat keväillä kuoria puusta kuorta, näetpä,
kuinka se on jälleen märkänä sisäpuolelta. Silloin nesteet nousevat
uudestaan, ja siitä puhkeevat lehdet. Muutamat eläimet nukkuvat avoimin
silmin. Ja näin nukkuvat hakopuutkin talvella, vaikka ovat viheriöinä
koko vuoden ajan. Mutta kuumissa maissa, joissa on alinomainen kesä,
kasvit aivan vähä nukkuvat.

Olen nähnyt kasveja, jotka elävät monta vuotta ja joita siksi kutsutaan
_monivuotisiksi_. Sellaisia ovat puut, joista muutamat tulevat usean
tuhannen vuoden vanhoiksi. Mutta niitä kasvuja, jotka yhtenä vuonna
itävät ja toisena vuonna kukkivat ja sitten lakastuvat, kutsutaan
_kaksivuotisiksi_. Sellaisia ovat kaali ja juurikas. Ja niitä, jotka
elävät ainoastaan keväistä syksyyn, kutsutaan _vuosinaisiksi_.
Sellaisia ovat pellava, hamppu ja monta kukkakasvia. Muutamia, niinkuin
resedakasvia, _viljellään_ kruukuissa talvella. Muutamia, niinkuin
ruista ja ohraa, _kylvetään_ peltoon ihmisten ruuaksi. Muutamat
_istutetaan_ siihen, jossa ne eivät muutoin kasvaisi, niinkuin
hedelmäpuut, marjapensaat, sipulit ja potaatit. Sillä kaikki kasvit
eivät menesty kaikissa paikoissa, vaan Jumala on antanut jokaiselle
kasvilajille sellaisen asuinpaikan, joka sillen on sopivin. Oletko
nähnyt, kuinka kukkakasvit mieluisesti kallistuvat akkunanruutuun päin?
Kaikki kasvit tarvitsevat valoa ja kallistuvat mieluisesti sinne päin,
josta Jumalan päivänvalo kirkkaimmin lankeaa niihin. Mutta muutamat
kasvavat ainoasti vedessä, muutamat kovassa auringon valossa, muutamat
paremmin varjossa, muutamat märässä maassa ja muutamat kuivissa
paikoissa. Muutamat, niinkuin muuan laji sammalia, kasvavat toisissa
kasvuissa. Ja muutamat tarvitsevat ison lämpimän, niin että ne ainoasti
kasvavat kuumissa maissa; mutta muutamat tytyvät vähempään lämpimään ja
kasvavat täällä kylmemmässäkin maassa. Etinnä tuolla pohjoisessa ja
etelässä, jossa on alinomainen talvi, ei ole enää ikuisen lumen alla
yhtään kasvia.

Kasveja on sanomattoman paljo maan päällä. Kuka voipi lukea puut
metsässä eli jyväkasvien olet pellolla eli ruohot kedolla. Jumala teki
ne niin moniksi, että ne kaunistaisivat maan viheriäisyydellään ja
tulisivat ihmisille ja eläimille ravinnoksi. Sillä kaikilla elävillä
olennoilla on ravinto kasvikunnasta. Itse leijonakin kuolisi nälkään,
jos ei sillä olisi muita eläimiä ruuaksi; ja nämä eläimet, joita
leijona syöpi, ovat eläneet kasveista. Siksi on Jumala suonut
kasvikunnan tuottamaan hyvänmakuisimpia ja suloisimpia hedelmiä. Ja
sitten on hän niin laittanut, että nämä hedelmät saavat olla rauhassa,
siksi kuin _kypsyvät_. Tätä ennen maistuvat ne pahalle ja kutsutaan
_raa'oiksi_. Mutta oikein kypsyttyään putoavat ne usein itsestään alas
ja juurikuin sanovat sivukulkijalle: tule ja ota minut!

Puista.

Tuuli suhisee metsässä; männynkärkät putoavat maahan. Jonkun ajan ajaa
niitä tuuli ympäriinsä; mutta viimein tarttuvat ja pysähtyvät ne
hietaan. Sitten itävät nuo pienet siemenet, joita on kärkän sisässä
kovain suomujen alla. Pieni vesa nousee maasta. Jo silloin on siinä
pieniä viheriäisiä neuloja, joita kutsutaan _havunneuloiksi_. Vielä on
se pienenä; hevonen voipi sen polkea, karhu voipi sen purra poikki.
Pian kasvaa se korkeammaksi; jo voipi siinä eroittaa rungon ja useita
oksia. Vuosia kuluu; monta kesää sataa; monta talvea tuiskuaa. Varsi
kohoaa aina ylemmä; oksat tulevat aina isommiksi. Kahdenkymmenen vuoden
kuluttua on se pieni vesa tullut isoksi puuksi. Alimmaiset oksat ovat
lakastuneet ja pudonneet pois. Ylimmäiset oksat ovat puun latvana.
Kuudenkymmenen vuoden perästä ei mänty enää kasva pituudelleen. Mutta
se kasva vielä vahvuudelleen. Jos se on hyvää laatua ja kasvaa
sopivalla maalla, tulee siitä petäjä, josta saadaan suuri pölkky eli
paksu masto. Juuresta hakattuna näkee sen sisällisen muodon.
Sisimmäisenä on _ydin_ eli sydän. Sydämen ympärillä on _puu_. Puun
ympärillä on _mäihä eli jälsi_. Mäihän ympärillä on _kuori_. Kuoren
päällä kihoilee _pihka_. Ja tarkasti katsoessa hakattua päätä, näkee
siinä keltasia lustoja eli renkaita puussa, toinen toisensa takana,
sydämestä kuoreen asti. Sillä joka vuonna on puu tullut sen verran
vahvemmaksi, kuin on väliä yhdestä renkaasta toiseen. Lustot luettua
saapi niistä tietää puun ijän.

_Mänty_ on havupuu, jonka juuri pistää syvälle maahan. Se on kalliin
puunlajimme. Sen rungosta hakkaamme hirsiä ja palkkia, eli sahaamme sen
lankuiksi ja laudoiksi. Sen pihkasta saamme hartsia eli poltamme sen
tervaksi. Mikä on tuon toisen pitkän havupuun nimi, joka seisoo
metsässä männyn vieressä ja jolla ovat niin pitkät riippuvat oksat? Se
on kaunis _kuusi_, jonka harvasyisempi puu paukkuu niin iloisesti
tulessa. Sen juuret levenevät likempänä maan pintaa ympäriinsä. Ja mikä
on tuon puun nimi, jolla ovat hienommat havunneulat ja mutkaset oksat
ja pienet hyvänhajuiset marjat? Se on _kataja_, jonka hienoksi
hakattuja oksia piristellään tuvan lattialle. Mutta usein ei kataja
tule puuksi, vaan on pensaana, joka kasvaa pitkin maata.

Minä sanoin: eikö ole muuta puuta, joka on petäjää pitempi?
Puutarhanhoitaja sanoi: etkö ole lukenut raamatussa kuningas Salomonin
rakentaneen Jerusalemin temppelin Libanon'in vuorelta tuoduista
setripuista. _Setripuu_ on hyvänhajuinen havupuu, paljoa pitempi
petäjää. Vielä muitakin havupuita kasvaa muissa maissa. Siellä
rakennetaan laivoja noista pitkistä _Saksan kuusista_. Siellä
istutetaan _sypressipuita_ rakasten ystäväin haudoille murheen
muistokuvaksi.

Kävellessäsi metsässä havaitset pian havupuiden kasvavan kovemmassa
maassa, hiedassa ja kivikossa. Sitten tulet toiselle paikalle, jossa
maa on pehmeämpää ja usein märempää. Siinä kasvaa aivan muita puita,
joilla on havunneulain sijassa oksissa hienoja lehtiä. Silloin sanot:
olemmepa tulleet lehtimetsään, sillä nämä puut ovat _lehtipuita_.
Olethan nähnyt _ylevän tammen_, jonka siemenet ovat piilossa pyöreissä
terhoissa? Aivan hitaasti se kasvaa; siksi tuleekin se hyvin vanhaksi
ja aivan kovaksi. Kun tahdotaan rakentaa oikein lujaa laivaa,
rakennetaan se varsinkin tammesta. Mutta jos et ole nähnyt tammea, joka
kasvaa ainoasti Etelä-Suomessa, olethan ainakin nähnyt _koivun_, joka
kasvaa yleensä aina Lapinmaahan saakka. Se on tuo, joka seisoo tuvan
ulkopuolella riippuvine oksineen ja lehtineen, ja josta saadaan
sitkeintä työainetta ja parhainta polttopuuta. Puukkosi pää on tehty
sen juuresta, kovasta visasta. Elä revi pois sen valkeaa tuohta, sen
vielä kasvavana ollessa. Elä juoksuta paljo pois sen hyvää mahalaa; puu
menettää silloin nesteensä ja kuolee. Muistathan tuon tummanviheriäisen
_lepän_, joka kasvaa märissä paikoissa ja tulee kuorittuna punaseksi?
Muistathan _pihlajan_ ja _tuomen_ suloisine valkeine kukkineen ja
hyvine marjoineen? Muistathan suoran _haavan_, jonka lehdet alinomaa
vapisevat tuulessa? Muistathan _halavan_ ja _raidan_, jotka ovat niin
hauraita, ja sen notkean _pajun_, joka mielellään haaraupi pensaaksi?
Et ole tainnut nähdä kaunista lehtevää _vaahteraa_, et kaunista
_saarnia_ ja _jalavaa_ valkeine kukkineen ja _niinipuuta_, jonka
sisuskuoresta tehdään niinimattoja? Mutta jos niitä olet nähnyt
Etelä-Suomessa, et ole kuitenkaan nähnyt _pyökkipuuta_, vaikka tunnet
puustavit. Muinoin leikattiin ne sellaiseen kovaan puuhun, niillä
präntättäväksi. Ja _mahognipuuta_ ja _ebenholtsia_ eli mustaa puuta ja
monta muuta kallista puunlajia olet nähnyt ainoasti huonekaluissa,
joita nikkari tekee. Sillä nämä puut kasvavat vaan lämpimissä maissa.

Puutarhassa näin useita hedelmäpuita, joiden mehukkaat hedelmät olivat
hyviä syödä. _Omenapuu_ seisoi keväillä aivan lumivalkeana kukista, ja
syksyllä painoivat omenat kaikki oksat sujuksiin. Vesi tuli suuhuni
katsoessani _päärynäpuuta_ ja _kirsimarja-puuta_. Poimi vaan ja syö,
sanoi puutarhanhoitaja. Sitten saatat istuttaa siemenet, sillä se on
hyvin hupaista. Entä kun saat omenat kasvamaan vielä Pohjanmaallakin.
Hämeessä kasvaa sekä omenia että kirsimarjoja. Etelä-Suomessa kasvaa
vielä päärynäpuitakin. Jos sinulla on hyvä onni, saat vielä luumujakin
_luumupuusta_. Mutta maamme on kovin kylmä eteläisille hedelmäpuille.
Seuraa minua ansariin, niin näytän sinulle monta sellaista.

Ansari, mikä se on? kysyin minä. Puutarhanhoitaja sanoi: se on huone,
varsin rakennettu sellaisia ulkomaalaiskasveja varten, jotka
tarvitsevat hyvää lämmintä ja jotka paleltuisivat, jos ne olisivat
ulkona. Sellaista ansaria saatetaan lämmittää ja siinä on eteläpuolella
suuria akkunoita. Oletko koskaan syönyt _väskynöitä, manteleja,
saksanpähkinöitä, sitruneja, pomeranseja ja viikunia_? Olen; sanoin
minä, niitä olen ostanut kaupungissa. Kaupunkiin tuodaan niitä
laivoilla merta myöten, sanoi puutarhanhoitaja. Tässä näet ne kaikki
kasvavan puissa. Oletko koskaan juonut _kahvea_? Olen kyllä. Tässä näet
kahvipuun, jonka siemenet kuivataan, ja sitten niitä poltetaan ja
jauhetaan kahvimyllyssä. Oletko juonut suklaatia? Olen sitäkin. Tässä
näet _kakaopuun_, jonka hedelmistä tehdään suklaatikakkuja.

Täällä ansarissa kasvaa hyviä kryytejä ja hyödyllisiä puulajia, joita
tuodaan kaukaa meritse. Oletko maistanut _kanelia ja kryytineilikoita
ja laakeripuun_ lehtejä lakritsin ympärillä. Olen kyllä. Tässä näet
niiden kasvavan puissa. Oletko maistanut _kiina_ nimistä lääkettä, ja
oletko tuntenut _kanvertin_ väkevää hajua? Olen senkin sairaana
ollessani. Tässä näet niitäkin. Kiina on puun kuorta ja kanvertti on
puun pihkaa. Tässä on toinen puu, jonka pihasta saadaan _kautsukkia_
eli _gummielastikumia_ ja tässä on toinen, jonka pihasta saadaan
sitkeää _guttaperkkaa_. Tässä on _brasiljapuu_, josta sahattuja jauhoja
värjäri panee painolaitokseensa, ja kevyt _korkkipuu_, josta leikataan
korkkeja puteleihin.

Tässä on _öljypuu_, josta luet niin paljo raamatussa, sanoi
puutarhanhoitaja. Mutta ne suuret _palmapuut_ ovat niin korkeat,
etteivät ne mahtuisi ansariin. Kerron sitten sinulle niistä jotakin
enemmän.

Pensaista ja kyönnöksistä.

Pane viinamarja maahan, niin itävät sen siemenet ja kasvavat ylös
vesoina. Mutta jokaisesta vesasta ei tule puuta, vaan pensas. Ja useat
pensaat ovat, niinkuin puutkin, monivuotisia kasveja, mutta paljoa
pienempiä niitä. Niillä ei ole, niinkuin puilla, oikeaa vartta, vaan
oksat levenevät hajalleen juuresta.

Kesän kuluttua eteenpäin menen mielelläni poimimaan hyviä marjoja
_vaarain- ja viinamarjapensaista_. Niitä löydän metsässä kasvavina;
mutta _karviaismarja-pensaita_ istutetaan puutarhaan, ja
_pähkinäpensas_ hyvine pähkinöineen ei kasva ylempänä pohjoispuolella
maata. Kerran sairastin, ja silloin join _seljapensaan_ kukista
keitettyä teetä. Jälleen terveeksi tultuani oli keskikesä. Silloin
puhkesivat _syrenein_ sulohajuiset, sinenpunertavat kukat, ja
_orjantappurapensaat_ olivat aivan punaisina ruusuista. Niiden lemu oli
lääkkeenä väsyneelle mielelleni. Aivan siitä asti on ruusuin suloinen
haju ollut minusta mieluista. Olen nähnyt niitä monellaisia,
yksinkertaisia ja kaksinkertaisia. Ja kättäni naarmittua sen teräviin
piikkiin olen sanonut ruusupensaalle: muut sinua toruvat; minä annan
sinulle anteeksi kauneutesi tähden.

Ansarissa näin ihmeellisiä pensaita. Siinä oli _teepensas_, jonka
kuivatuista lehdistä keitetään tavallista teetä. Siinä oli
_lakritsipensas_ ja _pippuripensas_, jonka karvaista marjoista tehdään
kryytejä ruokaan. Siinä oli vuotuinen _pumpulipensas_, jonka siemenistä
nykitään nuo hienot pumpulit. Sitten kartataan pumpulit, kehrätään
langoiksi ja kudotaan pumpulivaatteeksi.

Metsässä näin minä muutamia hyvin pitkiä pensaita, jotka kasvoivat
pitkin maata. Sellaisia kutsuttiin _varvuiksi_. Mutta eivät ne olleet
mitään pahoja ja vaarallisia varpuja, sillä niissä kasvoi _mustikoita,
juolukoita ja puoloja_. En pitänyt niin vaaria _variksenraakuista_ ja
_sianpuoloista_. Mutta _pursuja_ on hyvä panna haudeveteen, ja ruskea
_kanerva_ kaunistaa erämaan hietikotkin kauniilla vaaleanpunaisilla
kukillaan.

Kauvan olin miettinyt tuota tärkeätä asiata, josko rusinat kasvaisivat
puissa. Muutamana päivänä rohkenin tätä kysyä puutarhanhoitajalta.
Hänpä näytti minulle kummallisen kasvin, jolla oli niin pitkä ja hoikka
varsi, ettei se voinut kantaa omaa pituuttaan. Siksi oli se kääritty
pitkän seipään ympärille, joka seisoi tukena sen vieressä. Sellaisia
kasveja kutsutaan köynnöksiksi, sanoi puutarhanhoitaja. Ja tämä on
_viinakyönnös_. Sen hedelmät kasvavat, juurikuin pihlajanmarjat,
tertuissa ja kutsutaan _rypäleiksi_. Muutamista rypäleistä puristetaan
viiniä. Toisia pannaan sokeriin ja kutsutaan _kruukkurusinoiksi_.
Toisia taas kuivataan ja kutsutaan rusinoiksi. Sellainen köynnös on
_humalakin_, joka kasvaa humalamaissa, ja _muratti_, joka kiipeää
muureja ja seiniä myöten ylös. _Kurkut_ ja _melonat_, joita viljellään
ansaripenkeissä, ovat köynnöskasvien laisia, mutta ne kiertelevät
paremmin pitkin maata.

Yrttejä ja ruohoja.

Kesällä ulkona kävellessäni näen suloisen viheriän katteen olevan
maalla. Monia tuhansia yrttikasveja elää niityillä ja metsäin mäillä
lyhyen kukoistus-aikansa. Hyvin erilaisiksi ovat ne luotuina, mutta
kaikilla ovat viheriäiset varret, jotka jakauvat haaroihin ja
lakastuvat syksyllä. Miksi täytyy pellavaa joka vuosi kylvää uudestaan?
Siksi kun sen juuri on vuotuinen. Miksi ei saada ensimäisenä, vaan
vasta toisena vuotena siemeniä nauriista ja juurikkaista? Siksi kun
niiden juuret ovat kaksivuotisia; varret ja lehdet lakastuvat syksyllä,
mutta kasvavat jälleen samasta juuresta tulevana keväänä.

Pieneen peltotilkkuun on äiti kylvänyt yrttikasvien siemeniä, joiden
hedelmät ovat hyviä syödä. Siinä kasvaa _herneitä_ ja _papuja_ pitkissä
palkoissa. Sitten on äiti kylvänyt _juurikasvien_ siemeniä, joista
syödään juuret, mutta ei varsia, lehtiä ja hedelmiä. Syksyllä otamme ne
maasta ylös. Sitten saamme hyviä _potaateja_, mehuisia _nauriita_,
isoja _lanttuja_, pieniä _rediisejä_, keltasia _porkkanoita_,
valkeita _morajuuria eli palsternakkoja_ ja _retikkoja_, punaisia
_punajuuria_ ja oikein väkevää _piparijuurta_. Tästä ja potaateista on
äiti pannut juuria maahan; mutta ne muut on hän saanut siemenistä.

Olen poiminut _lakkoja_ suolta, _mesimarjoja_ ja _maamuuraimia_
niityltä ja _mansikoita_ metsän rinteiltä. Puutarhassa olen nähnyt
useita hyviä _kyökkikasveja_ viljeltävän penkeissä. Siinä kasvaa isoja
monellaisia _pääkaaleja_ ja _sallaatia_ ja viheriäistä _pinaatia_, jota
hakataan hienoksi kyökissä. Siinä viljellään useita _kryytikasvejakin_,
joita pannaan ruokaan, niinkuin _tilliä, persiljaa, meiramia ja
timjamia_. _Aniksen_ ja _venkoolin_ siemeniä panee äiti joululeipään
kryyteiksi. Samoin panee hän _kuminoitakin_; mutta niitä kasvaa
itsestään. _Inkivääriä, safrania, muskotia ja kardemummaa_ ja sitä
karvainta _sinappia_, jota syödään läskin kanssa, tuodaan ulkomailta.

Vielä on peltotilkussamme useita _sipulikasveja_. _Ruohosipulista_
syömme varret ja _punasipulista_ juuret; mutta _kynsilaukalla_ on paha
haisu. Useita kukkia, niinkuin lemmenkukkia ja tulppaneja, kasvaa
sipulinjuurista. Mutta sipuli ei ole mikään oikea juuri, vaan
pakurainen runko, josta kasvaa juurisäikeitä alaspäin.

Hevosemme ja karjamme ymmärtävät ruokansa valita laitumella. Voikukista
ja muista karvaista kukista eivät ne huoli; vaan hyvin mielellään
syövät _hiirenherneitä_ ja _apilasta_ eli paulakukkaa, sekä punaista
että valkeaa. Sellaisia yrttikasveja kylvämme ja kutsumme niitä
_karjanrehu-yrteiksi_.

Isä ostaa välistä _raparperia_ ja _oksennusjuurta_ apteekista, kun
sairastumme. Mutta siihen ei hänellä ole aina varoja. Siksi kasvatamme
kotona hyviä _lääkeruohoja_, niinkuin _minttua, aaprotia, lavendelia ja
aaluminjuurta_. Muita sellaisia, niinkuin _raateita, pietar-yrttejä ja
maliheiniä_ poimimme metsistä. Isä on myös neuvonut meitä tuntemaan
_myrkylliset_ yrtit. Kyllä me varomme itsiämme _hullukaalista_, jossa
ovat mustat ja valkeankeltaset kukat. Me eroitamme sen myrkyllisen
myrkkyputken, jonka varressa on pilkkoja, _koiranputkesta_, joka ei ole
vahingollinen. _Näsiänmarjat_ eivät petä meitä, vaikka ovat punaisten
viinamarjain laisia. _Sudenmarjoista, koisopuunmarjoista ja voikukista_
emme luule ollenkaan hyvää. Myrkyllistä yrttikasvia olemme istuttaneet
eteläpuolelle tupaa, ja sitä kutsumme _tupakiksi_. Sitä saatetaan
polttaa ja purra ja nuuskata, kun siihen on totuttu. Mutta se, joka ei
ole siihen tottunut, tulee siitä sairaaksi. Ja sitä emme huoli
koetella.

Onpa hyvää ja iloista, kun näkee kukkakruukkuja akkunoissa. Liisalla on
useita kauniita _puutarhan kukkia. Kurjenpolvi, palsamikukka ja
helmipuu_ on sillä aina huoneessa sisällä. Ulos on hän pannut kasvamaan
keltasen _narsissin_, valkean _narsissin_, helopunaisen _pionin,_
kirjavan _unikukan, auringonkukan, tulppaanin, asterin, kelloruusun,
keisarinkruunun, satakaunon_ ja vieläpä muitakin. Mutta _kultalakkaa,
leukoijaa ja neilikkaa_, jotka kaikki tuoksuavat niin hyvältä, ja
_myrttiä_, josta tehdään morsiankruunuja, ja sulohajuista _resedaa_,
kukkain ujoa torpantyttöä, -- niitä kaikkia pitää Liisa enemmin
kruukuissa. Puutarhanhoitaja on luvannut hänelle kaksi kauniinta
sipulikasvua: _hyasinthin_ ja ison monivärisen _dahlian eli georginin_.

Niityillä kasvaa lukemattomia metsäkukkia. Siellä näkee heti keväillä
_sinivuokon_ ja _valkovuokon_ ja _säynäskukan_ ja _lehmänkieli-kukan_.
Sittemmin kesällä saadaan poimia _orvokkeja, voikukkia, sinikelloja ja
nurmineilikoita_. Pellossa kasvaa _sinikauno_ ja _aurankukka_. Vedestä
saadaan _valkeita lummekukkia_ ja _keltaisia lummekukkia_. Mahdoton on
niitä kaikkia luetella. Mutta yhtä en voi olla mainitsematta. Metsässä
kasvaa mäntyin juurilla pieni _sirkkusenkello eli linnea_, joka on
saanut nimensä kasvien järjestäjästä, suuri-arvoisesta Linné'estä.

Kerran poltin käteni tuossa pahassa _nokkosessa_. Menin kotiin sitä
valittamaan äidilleni. Äiti istui kutomassa. Elä ole milläsikään, sanoi
hän. Nyt kudon kaunista liinaa teille kaikille. Mistä on kudottava? Se
on pellavalangoista, joita sisaresi kehrää rukilla. Mistä ovat langat?
Ne ovat _pellavista_, joita isäsi on saanut pellosta. Hyvin kauniina
kasvavat ne siinä pienine sinisine kukkineen. Syksyllä nykimme ne ylös
juurineen. Sitten liotamme ne vedessä. Sitten loukutamme ne, niin että
päistäreet varisevat pois. Sitten häkläämme ne niin että tappurat
lähtevät pois. Sitten harjaamme ne. Niin ovat ne valmiina
kehrättäviksi. Mutta isällä on _hamppuakin_, joka on nokkosen näköistä.
Hyvin lujia kuituja saadaan hamput lioitettua ja loukutettua.
Köydenkehrääjä tekee niistä lujimpia köysiä, ja niistä kudotaan
säkkivaatetta ja purjevaatetta.

Menemmepä nyt niitylle ja leikittelemme ruohokossa. Siinä on suuri
joukko monellaisia kasvia, joilla kaikilla on onsi nivelikäs korsi ja
pitkät kaitaiset lehdet. Siinä on _simakettä eli hajuheinää_, joka
haisee niin hyvältä heinäladoissa. Siinä on _hiirenhäntäheinää ja
puntaripää-heinää ja kastikasta ja nurmikasta_. Nämä kaikki ja muut
yhteensä ovat sinä pehmeänä viheriänä heinikkona, jota isä niittää
viikatteella ja äiti haravoipi ja kaikki sitten kantavat eli hevosella
ajavat latoon. Rannalla kasvaa _saraheinää_ ja _niittyvillaa_ valkeine
untuvineen, ja _ruokoa_, joka niin nöyrästi kumartelee jokaiselle
tuulen löyhäykselle. Mutta tuolla vedessä seisoo pehmeä _kahila_, josta
mattoja letitetään.

Aivan usein on meillä vastusta _rikkaruohosta_ pellolla. _Narsku_
tukkeupi siihen halukkaasti, ja _ohdake_ tahtoo alinomaa kasvaa
uudelleen, vaikka sitä nykitään juurineen pois. _Ukonkaurakaan_ ei ole
siinä mieluista, ja _juolas_ juurtuu alinomaa puutarhan penkkiin. Mutta
_saviheinän_ ja _vesinenätin_ kitkemme helpommasti pois.

Missä sellaista ruohoa kasvaa, jota heiniksi niitetään, siinä on
_niitty_; mutta jossa kasvaa jyväkasveja, siinä on _pelto_. Mitä ovat
jyvät? Ne ovat siemeniä useista hyvistä kasveista, jotka kuuluvat
ruohoihin. Isä kylvää syksyllä _ruista_ peltoonsa. Silloin kasvaa
kylvöstä pienoisia oraita. Talvi tulee, lunta sataa, rukiin laihon
peittää lumi. Se ei kasva, se ei kuole; se odottaa aikaansa. Kevät
tulee, kesä lämmittää. Silloin käypi ruis tähkään; silloin hedelmöivät
tähät. Silloin hedelmöityvät ne, joka merkitsee että siemenjyvät
kasvavat tähkissä, ja sitten tuleuvat ne. Silloin mennään pellolle,
leikataan ruis sirpillä, sidotaan lyhteisin, pannaan kuhiloille,
kuivataan auringon paisteessa ja puidaan riihessä. Ruumenet eroitetaan
pois, oljet pannaan tallelle, jyvät jauhetaan myllyssä, ja sitten
leipoo äiti jauhoista kaunista leipää ja keittää parasta puuroa. Hyvin
iloista ja hyvää on pellolla tehdä työtä.

Mutta _ohrat_ kylvetään keväillä, ja kuitenkin ennättävät ne valmistua
syksyllä leikattaviksi. Puitua käytetään ne ryyneiksi eli tehdään
maltaiksi, ja niistä pannaan olutta ja sahtia. Mutta ei ole oikein
polttaa tätä hyvää Jumalan lahjaa paloviinaksi. _Kaurat_ käytetään
osittain ryyneiksi, ja jäänös annetaan hevosille ruuaksi. _Nisua_
kylvetään harvoin; nisujauhot tuodaan enimmästi Venäjältä, ja sitten
saadaan nisuleipää. _Tattaria_ ei myös kylvetä paljo; mutta
tattariryynit me kyllä tunnemme. _Riisiryynit_ ja _mannaryynit_ tuodaan
muista maista, joissa sellaisia jyviä kasvaa.

Vieläkin näin jotakuta, joka kuului ruohoihin. Kaupungista ostin
vapoja, jotka olivat ulkomaan _rytejä eli ruotoja_, joita isä halkoi
kaiteisin piduiksi. Ansarissa nä'in kallista _sokeriruokoa_, joka
kasvaa lämpimissä maissa. Sen mehusta keitetään sokeria, siirappia ja
ruskeaa sokeria. Mutta nyt on alettu keittää sokeria juurikasveista,
joita täälläkin on, ja ne ovat _valko-juurikkaita_.

Kukattomista kasveista.

Kokonaisen kesän odotin _sananjalkasia_ kukkiviksi. Mutta ne olivat
alinomaa samallaisia eivätkä kukkineet koskaan. Sen sijaan saivat ne
takapuolelle lehtiään pieniä siemeniä, jotka olivat hiekan laisia.
Samallaisia siemeniä näin _kortteissa_, jotka kasvoivat märässä maassa.
Päätinpä katsella _sammalia_, jotka kasvavat kivillä. Näi'n sekä
_rahkasammaleen_ että pehmeän _karhunsammaleen_ ja _seinäsammaleen_,
jolla tukitaan hataroita seinänrakoja. Näinpä muitakin aivan hienoja
sammalia, jotka olivat puunkuoren laisia eli kuin ohuet paikat.
Sellaisia sanotaan _jäkälöiksi_. Niihin kuuluvat puiden _naavat_, jotka
riippuvat kuin pitkä parta havupuiden oksissa. Sellaisia ovat
_kangasjäkälä_, josta leivotaan leipää katovuosina, ja _poronjäkälä_,
jota poro kaivaa lumen alta, ja _kiventiira_, jolla äiti painaa
villalankojaan ruskeaksi. En voinut nähdä niissä kukkia, mutta näin
niillä olevan siemenet pienissä koteissa.

Merellä soudellessani tarttuivat aironi usein meriruohoon, jota kasvoi
pitkissä varsissa ylös meren pohjasta. Sellaisia oli monta lajia, ja
niitä kutsuttiin _hauroiksi_, ja sellaista oli siinäkin viheriäisessä
aineessa, joka kokoupi veden pintaan seisovassa vesilammikossa. Kaikkia
näitä kutsuttiin _leviksi_, ja niillä olivat siemenet, mutta ei kukkia.

Saman näin _sienissäkin_. Ne olivat monellaisia, ja muutamia, niinkuin
_korvasieniä_, paistoi äiti ruuaksi; mutta toisista sanoi äiti: elkää
syökö niitä, sillä ne ovat myrkyllisiä. Juuri sellainen oli
_kärpässienikin_. Tunteaksesi tämän, panen sen tähän kirjan sivulle
kuvattuna. Sillä on punanen pilkkunen hattu päässä, ja seisoo jalalla;
mutta muutamilla sienillä ei ole ollenkaan jalkaa. Muistatko
_ukontuhnua eli maanmunaa_, joka on valkea ja pyöreä kuin muna? Kun
sitä mädänneenä polkee, tulee siitä juurikuin savua. _Taulakääpä_ ja
_jäneksenkääpä_ kasvavat puissa. Mutta pienin sieni on _home_, joka
kasvaa vanhassa ruuassa. Eikä kukaan voi sanoa kuinka sen siemenet ovat
tulleet siihen.

Ja juurikuin muutamia eläimiä kutsutaan ylhäisemmiksi ja toisia
kutsutaan alhaisemmiksi heidän ruumiinsa täydellisemmän eli
vaillinaisemman muodon mukaan, niin kutsutaan kasvejakin. Mutta kaikki
ovat niin viisaasti luodut, että ne ovat täydelliset tarkoitukseensa
tässä maailmassa. Niin ihmeellisesti on hyvä Jumala kasveihin
yhdistänyt kauneuden ja hyödyn, että silmillemme, haistollemme ja
nälkäiselle vatsallamme on niistä iloa.

Eräänä ehtoona juhannuksen aikana istuivat Antti ja Liisa turvepenkillä
pitkän koivun alla. Tuolla haassa söivät lehmät tuoretta ruohoa. Linnut
lauloivat kukkivassa pihlajassa, mansikat paistoivat punaisina metsän
rinteellä, apilaat tuoksuivat hyvänhajuisina kartanolla ja avoimesta
tuvan ovesta tuli vasta leivotun lämpimän leivän haju ulos. Siinä
panivat molemmat lapset kätensä ristiin, rukoilivat ja kiittivät
Jumalaa, joka verhotti koko maan niin kauniiksi viheriäisillä
kasvuilla. Ne katsoivat ilolla ja rakkaudella kaikkia puita, kaikkia
pensaita, kaikkia tuhansia kukkia ja erilaisia yrttikasveja. Ja samalla
hetkellä muistivat molemmat mitä Vapahtaja Jesus sanoi kedon
kukkaisista: "Totisesti sanon minä teille, ettei Salomon kaikessa
kunniassansa ollut niin vaatetettu kuin yksi heistä!"

Puiden ijästä.

Usein luetaan hakatun petäjän tyven päässä aina 200 ja 300 keltaista
rengasta. Siitä tiedetään petäjän kasvaneen kaksi eli kolme sataa
vuotta, ennenkuin se on tullut isoksi mastopuuksi. Muutamain rengasten
väli on leveämpi ja toisten on kaitasempi. Tästä on nähtävä puun
kasvaneen yhtenä vuonna enemmän paksuudelleen, kuin toisena vuonna. Se
tulee siitä, että kesä on ollut enemmän eli vähemmän sopiva puun
kasvulle. Ne puut, joilla on löyhä sisus ja jotka kasvavat pian,
niinkuin haapa ja halava, vanhenevat pikemmin ja kuivavat enemmin.
Mutta kovat puulajit, niinkuin tammi, kasvavat paljoa hitaammasti ja
tulevat hyvin vanhoiksi. Englannissa on tammia, jotka ovat yli tuhannen
vuoden vanhoja. Itä-Indiassa kasvaa viikunapuu, joka yksinään on pienen
metsikön kokoinen. Monta sen oksista, jotka riippuvat maassa, on siinä
juurtunut erityisiksi vesoiksi. Seitsemäntuhatta ihmistä mahtuu
istumaan tämän puun varjossa, ja sen luullaan olevan kahtatuhatta
vuotta vanhemman.

Palmuista.

Lämpimissä maissa ei ihmisen tarvitse kuin ojentaa kätensä ottamaan
ruokaa kasvikunnasta. Siellä kasvaa _leipäpuu_, joka antaa niin
runsaasti hedelmiä, että kolme puuta elättää yhden hengen koko vuoden
ympäri. Mutta eivät mitkään puut ole niin kauniita ja hyödyllisiä kuin
korkeat palmupuut. Tässä näet _palmupuun_ kuvan. Sen korkeassa välissä
ei ole yhtään oksaa, ainoastaan latvassa on isolehtinen kruunu. Sitä
myöten kun runko kasvaa korkeammaksi ja uusia lehtiä tulee latvaan,
putoavat alimmaiset lehdet pois ja jättävät ympäri runkoa pakuraisia
renkaita. Alaston ja musta neekeri, jolla on valkeata vaatetta nivusten
ympärillä, kiipeää runkoa ylöspäin, päästäkseen käsiksi pyöreihin
kokospähkinöihin, jotka kasvavat aivan lehtien juuressa. Pähkinät ovat
lapsen pään kokosia ja aivan hyviä syödä. Niiden neste on maidon laista
ja hyvin terveellistä. Niiden kovista kuorista tehdään kuppeja ja
kauhoja. Lehdet suojaavat polttavalta auringolta. Lehdistä letitetään
mattoja ja varjostimia; niiden varsista letitetään vakkoja ja köysiä.
Sagupalmulla on paksu ydin, jota kuivataan ryyneiksi. Dadelpalmuissa
kasvaa makuisempia dadeleja. Monta ihmistä saapi niistä piammiten koko
ravintonsa. Nesteestä tehdään palmuviiniä; sydämet hienonnetaan
kameeleille ruuaksi ja puista saadaan teosaineita ja polttopuuta.

Tervasta.

Tiedätkö miten tervaa poltetaan kesällä haudassa? Isä menee metsään.
Siellä näkee hän hienoja mäntyjä kasvavan laihassa maassa. Ne eivät
kelpaa sahapölkyiksi ja lankuiksi; mutta isä tietää paremmin mihinkä ne
kelpaavat. Keväillä koloo hän ne, ja sen tekee hän niin, että hän
terävällä raudalla kuorii puista parkin ja jättää siihen kaitaiselta
kuorta seläksi. Toisena vuonna vestetään tyvelle jäänyt parkki pois.
Kolmantena vuonna kuoritaan ylempää parkkia; sillä lailla jatketaan
koloja. Viidentenä talvena tavallisesti kaataa isä ne kolotut puut,
vedättää haudalle, särkee ne pieniksi ja latoo pinoihin. Sitten kaivaa
hän maahan pyöreän kuopan, joka kutsutaan _tervahaudaksi_. Siihen latoo
hän tervakset ja kattaa sen sammalilla ja hiedalla. Sitten sytyttää hän
haudan; mutta ei se saa palaa ilmitulessa, vaan ainoastaan hiiltymällä.
Kuumuudessa muuttuu pihka _tervaksi_ ja juoksee haudan pohjassa olevaa
puutorvea myöten tynnyreihin. Tervalla täytetyt tynnyrit myypi isä
kaupunkiin kauppamiehelle. Kauppamies tyhjentää osan tervaa isoon
vaskikattilaan ja keittää sen siinä pi'eksi. Toisen osan antaa hän olla
tynnyreissä ja viepi ne sekä pikitynnyrit laivaansa. Laiva purjehtii
vieraalle maalle. Siellä myypi kippari tervan ja pi'en, jota ei ole
saatettu valmistaa vieraassa maassa. Rahoilla ostaa hän sitten suoloja,
kahvia, sokuria ja paljo muuta hyvää kalua, jota ei saateta valmistaa
omassa maassamme. Kaikkea tätä tuopi hän laivalla kauppamiehelle, ja
kauppamies myypi tätä sitten meille. Näin vaihettaa yksi maa kalujaan
toisen maan kanssa, ja näin saavat kaikki mitä tarvitsevat.

Kaarle Linné'stä ja yrttikasveista.

Sata vuotta takaperin eli eräs ruotsalainen mies, jonka nimi oli
_Kaarle Linné_. Jo poikana olivat hänelle luonnossa kasvit rakkaimpia.
Koko kesiä oli hän ulkona metsässä ja niityllä. Alinomaa tutki hän
kukkia toisen toisensa rinnalla ja koetti keksiä niiden tarkoitusta.
Näkipä viimein ihmeellisen järjestyksen, erilaisten kukkain suuressa
moninaisuudessa. Hän luki siittimet jokaisessa kukassa. Kaikki kukat,
joilla olivat samallaiset siittimet, asetti hän yhteen samaan luokkaan.
Tällä tavalla sai hän 23 luokkaa. 24:nteen luokkaan luki hän ne kasvit,
joilla ei ollut kukkia. Sitten hän jokaisen luokan jakoi lahkoihin,
jokaisen lahkon sukuihin ja jokaisen suvun lajeihin. Samoin jakoi hän
eläimetkin. Näin koetti hän tutkia koko luonnon viisautta. Toiset
ymmärtävät miehet ovat tehneet hänen tekonsa täydellisemmäksi. Mutta
kaikissa maissa ja kaikkina aikoina on Linné'n muisto ollut laajalta
mainiona. Vielä kauvan, hänen kuoltuansakkin, muistelevat lapset hänen
nimeään ja viisaat maailmassa sanovat toisilleen: se oli mainio mies!
Ja iltatuulen puhaltaessa puihin ja kukkiin ja ruohoon, kuulee näiden
suhisevan ja juurikuin sanovan toisilleen näin: se mies, joka rakasti
meitä ja ymmärsi meitä, oli nimeltä Kaarle Linné. Se oli mainio mies!

Kasvit jaetaan kukkainsa ja hedelmäinsä näön mukaan. Niin kutsutaan
monia kasveja _hernekukkasiksi_, niinkuin herneitä ja apilasta. Toisia
kutsutaan _yhdyskukkasiksi_. Toisia taas kutsutaan _ristikukkasiksi_,
niinkuin naurista ja krassia. Vielä kutsutaan toisia _ruusukukkasiksi_,
niinkuin orjantappurapensaita ja vaaramia. Muutamissa on monta pientä
kukkaa tertussa, niinkuin koiranputkessa ja kuminassa. Muutamat kukat
ovat huulten moisia, ja muutamat riippuvat alaspäin. Ruohoin kukat ovat
tähkässä eli tertussa. Ja niin nä'emme heti katsoessamme heimolaisuuden
erilaisten sukuin ja lajien välillä kasvikunnassa.

Oletko nähnyt muutamain kukkain sulkevan kukkateränsä
illalla ja avaavan sen jälleen aamulla? Ansarissa näin pienen
ulkomaalais-yrttikasvin nimeltä _mimosa_. Koskettuani sen lehtiin, veti
se lehtiään ja lehteinsä varsia juurikuin pelosta kokoon. Siinä näin
toisenkin ulkomaalais-kukan, jonka nimi oli _kärpässieppo_. Kärpäsen
istuttua sen jäläisiin ja karvaisiin lehtiin, supisti kukka lehtensä
yhteen ja piti kärpästä kiini. Mutta kärpäsen kuoltua, aukasi kukka
jälleen lehtensä. Erinomattain paljo olisi vielä sanomista kasveista.
Rukoile Jumalata, että hän soisi sinun paljo oppia. Niin ymmärrät sinä
Jumalan tekoja ja Jumalan niissä.

Pellosta ja niitystä.

Tämä tieno, jossa nyt asumme, oli ennen erämaana. Metsä kasvoi yleensä,
ja mättäät ja kivet tekivät maan koleikoksi. Mutta monia aikoja siitä
muuttivat esi-isämme tänne. Ne alkoivat hakata metsää, kuokkia pois
mättäitä ja raivata pois kiviä. Paljo ovat esi-isämme tässä tehneet
työtä ja nähneet vaivaa tätä kauvan pitkittäessä. Mutta meillä, jotka
elämme kaukana niiden jälessä, on heidän työstä isoa hyötyä ja iloa. Ja
tästä on meillä opittava, ettei meidän tule tehdä työtä ainoastaan
omaksi eduksemme, vaan eduksi niille, jotka tulevat ja elävät meidän
perästä. Siksi viljelemme alinomaa enemmän maata hyödyksi ja iloksi
rakkaalle isänmaallemme, Suomelle.

Nyt on meillä peltoa ja niittyä. Pelto on se maa, jossa jyviä kasvaa,
ja sitä kyntää isä hevosella ja auralla. Siihen kylvää hän ruista
syyskylvöksi ja ohraa ja kauraa kevätkylvöksi. Sitten leikkaamme
elokasvit syksyllä. Sitten kuivaamme ja puimme ne, niinkuin jo ennen on
mainittu. Ja sitten kiitämme Jumalata jokapäiväisestä leivästä. Sillä
välistä suopi Jumala katovuoden tulla pellolle. Silloin turmelee halla
joutumattoman viljan, eli kuivaa se pois. Ja sitten tulee kallis aika
ja köyhyys maahan. Ennen oli vieläkin pahempi. Silloin ei ollut meillä
noita hyviä potaatteja, jotka nyt ovat isona apuna, kun on puutetta
jyväelosta. Ei siitä ole sataa vuotta, kuin meidän maassa alettiin
istuttaa potaateja. Ja siitä on tuskin viisikymmentä vuotta, kun ne
tulivat yleisesti tutuiksi.

Niitty on se maa, jossa ruoho kasvaa, jota sitten niitetään ja
kuivataan heiniksi. Heinät viedään latoihin, ja talvella ajetaan kotiin
karjalle ruuaksi. Jos emme niin tekisi, nääntyisivät hevoset ja lehmät
ja lampaat talvella nälkään. Välistä tulee heinistäkin katovuosi.
Niitty kuivaa, mato syöpi ruohon. Silloin täytyy meidän teurastaa osa
karjaa. Tähteet täytyy elättää oljilla. Silloin ikävöimme kevättä
enemmän, kuin koskaan muulloin. Mutta Jumala tuopi meille iloisen
keväimen, ja sitten kasvaa ruoho jälleen, ja silloin päästämme karjan
taas laitumelle. Hyvin iloista on silloin nähdä, kuinka vasikat
hyppelevät heinikossa.

Nokkonen ja ruusu.

 :Nokkoselle poljetulle
 :Ruusu lausui oksaltaan:
 :Kov' on onni suotu sulle,
 :Sua aina kartetaan.
 :Sinuhun ei silmää luoda,
 :Ken sun näkee, väistyy pois;
 :Hyvityst' ei sulle suoda,
 :Sillä kättä polttaa vois.
 :Jokainen, jok' astuu luokse,
 :Tuntein sinun tapojas,
 :Kohta luotas poijes juoksee,
 :Peläten sun pistoas.

 :Tähän vastas nokkonen:
 :Luoja loi mun tuliseksi;
 :Koristusta minä en
 :Saanut vaaran peitteheksi.
 :Mut sä petät, kaunoinen!
 :Luotu muita narraamahan
 :Kaikkia sä viittailet
 :Sua riemuin poimemahan:
 :Piikkis piillät, hymyilet.
 :Kyllä kerskaat, ett' on sulla
 :Väri, loiste, joilla kiillät,
 :Mutta julmempi kuin mulla
 :Sull' on miekka, millä viillät.

Lilja laaksossa.

 :Sä laakson lilja, oletkos
 :Vaan maasta noussut elohos?
 :Et; kuihtuisitpa kuoloon poisi,
 :Jos ei myös taivas pilvistään
 :Sun juurtas kastais vedellään
 :Ja sulle päivän paisteen soisi,
 :Jok' umpinaisen silmukan
 :Aukaisee täyteen kukkahan.
 :Niin, sielu, elos oikea
 :On armolahja taivaasta.

Liisan kukka.

 :Kuin kovin janottaapi
 :Mun pientä neitoain!
 :Se yhä juoda saapi
 :Enemmän vaatii vain.
 :Se seisoo kruukussansa
 :Jalkoineen sorjasti,
 :Hienoilla juurillansa
 :Ruokaansa imevi.

 :Hän ilmaa hengitseepi
 :Kauneilla lehdillään,
 :Kun päivä ruskoileepi,
 :Niin riemuitsevi hän.
 :Hän tahtoo kernahasti
 :Nojata ruudullen,
 :Mist' tuikkii kirkkahasti
 :Aurinko kultainen.

 :Mä häntä neuvon silloin,
 :Kuin äiti ainiaan:
 :Kasvappa aamuin, illoin,
 :Ja seiso hiljaa vaan.
 :Jos mielit uudestansa
 :Pääs kääntää ruutuhun,
 :Mä tulen kepin kanssa,
 :Ja siihen kytken sun.

 :Hän kasvaa suuremmaksi
 :Ja kauniit lehdet saa
 :Ja tulee loistavaksi,
 :Se mua riemuittaa.
 :Jo silmikon se saapi
 :Niin pienen, pienoisen;
 :Se kukaks puhkeaapi,
 :Kun vartun hiukkaisen.

 :Näin kukkani kun loistaa
 :Kuin korein morsian,
 :Kiitellen tahdon muistaa
 :Mä Herraa taivahan.
 :Myös lasta vertaan kukkaan
 :Viattomuudessaan.
 :Suo, Herra, ettei hukkaan
 :Aikansa menis vaan.

Luonnonkirja