”Pyhälle Pietarille”
On eräs paljaspää,
 Mies viisas mielestään;
 Kun hänet vaan mä nään,
 Niin kysyn pilan pään:

 ”Miks’ näen aukon tään
 Sun kovan kallos pääll’;
 Nous’ ylös Paljas-Pää,
 Nythän on kirkas sää?!

 ”Mik’ ootkaan hullu sä,”
 Het’ mulle ärjäistään,
 ”Mun kaljuna on pään’,
 Kun tutkin yhtenään”!

 Mä usko sittenkään
 En häntä itseään,
 Vaan lampaan kun mä nään,
 Tuo rupee määkymään:

 ”Siks’ näet aukon tään
 Tuon uroon päällä pään,
 Kun oppi yhtenään
 Siit’ ylös höyryää.”

Kah [G. A. Heman].

Lähde: Tapio 10.7.1878.

G. A. Heman
Runot
Tapio
1878