Kaihoa
Murhe mieltäni mun kauan on painanut,
 Riemun helkettä ei kantelo kaiukaan,
                  Sielun tuikea tuska
 Huoliharsohon verhoi sen.

 Koska suoltuvi pois surujen saiho tuo,
 Mi mun mieltäni nyt pilvenä painaltaa?
                  Koska päivyt se mulle
 Paistaa täydeltä terältään?

 Toisin kielinpä sois kantelo kajahtain
 Auvon tunnetta jos helkkyä, vieno, sais.
                  Rinnan rauhaisa riemu
 Silloin mieleni aatelois.