Köyhän koti
Käki se kukkuu kuusikossa
 ja mieli on surevainen,
 heilini maailman kulkija on
 ja itse olen samallainen.

 Mut tule sinä tyttönen kuitenkin;
 jos liityttäiskin yhteen,
 niin ehkäpä syksyllä korjaisimme
 me pellosta pienen lyhteen.

 Karu on korpi ja kuiva on kangas,
 mut minkäpäs sille taitaa,
 parempi on koti köyhäkin
 kuin maailmanrannan laita.

 Ja koti se koti on köyhänkin,
 jos vaikka petäjää purtais,
 ja vaikkapa joskus hallakin
 se mieheltä mielen murtais.

 Mut mitä niistä huolista huomisista,
 ei ne nyt mieltä paina,
 muu jos loppuu, niin rakkautta riittää
 ja sitä sitä riittää aina.