Dresdenissä
salas kaunonen katsettansa,
 kun mä ohitse astahdin.
 Mutta punasta poskeansa
 minä kainosti katselin.

 Siitä sulasti läyhähtt lämmin,
 Siinä vienosti värelmöi.
 Siinä ruusua viehkeämmin
 väri kaunonen säkenöi.

 Ja sen rinnalla tenhosi tukka
 kuni seppele silkkinen.
 Siinä loisteli ruusunkukka
 kilvan vierellä kasvosen.

 Tuli tuuli ja ruusun heitti
 luota tummien kutrien.
 Neiti kasvonsa minulta peitti.
 Minä poimin sen kukkasen.

–[Valpa]s.

Lähde: Työmies 27.11.1903.

Edvard Valpas-Hänninen
Runot
Työmies
1903