Halla ja myrsky
Taas on sumu soilla jo,
 Jo uhkaa taaskin halla,
 Vaikka vasta kansa voihki
 Talven vallan alla.

 Melkein liian paljon Herra
 Kärsimystä koittaa;
 Toinen kerta tuntuu jo
 Kuin kiukku alkais’ voittaa.

 Ojatöissä häärineet
 On hyvin kyllä köyhät,
 Kuivunut ja maatunut
 On sammalsuot nuo löyhät.

 Kylmän lähteet kuivuisi,
 Jos tuolta Turjan mailta,
 Jäätäisi ei pienet hallat
 Silloin touon tainta.

 Turjan tuulta vastassa
 Kun oisi metsät vankat,
 Mätäsydämisiä,
 Jos ei ois’ suuret hongat.

 Huurut harmaat, huolet tummat
 Silloin hälveneisi,
 Eikä meiltä toukojamme
 Öinen vieras veisi.

 Myrskyyn pursi joutuu jos,
 Niin säikähtää ei auta.
 Kokka tuulta kohti vaan,
 Ja vastaan jumal’auta!

 Ruori jos on kunnoton,
 Niin airoilla voi auttaa.
 Ajan rientomarssia,
 Vain rajutuulet soittaa.

 Airoillensa kukin siis,
 Ja eespäin matkan määrä!
 Tuulen päälle pyrkimys,
 Ei suinkaan suunta väärä.

 Myötätuuleen päästää jos,
 Niin paisuu myrskyn voima.
 Ylös! ylös kurssi vaan!
 Se vastaisuuden hoiva.

Runot