Sydämen aamu (Avellan)
Mieli mulla synkänläisnä,
 Sydän raukka kolkokkainen,
 Ennenkuin sinn’ ystäväisnä
 Lemmen tuotti jumalainen.

 Näätkös päivän taivahalla
 Yösen jälkeen leimuavan,
 Usvat kaikki pakosalla,
 Vetten, maitten kangastavan,

 Näätpä sydämeni; aivan
 Niin sen ensi aamu loistui,
 Niinpä pelvon, kaihon, vaivan
 Varjot kaikki sieltä poistui.

 Päivä, yösen karkottava,
 Lempi, jos sa vältät rintaa,
 Miks’ on aika suututtava,
 Jok’ ei sulta lainaa hintaa,

 Päivät aina yhdenlaiset,
 Hetket pitkät toivottomat,
 Kuolon laakson piiramaiset
 Ihmeettömät, loistottomat!