Muisto värsyt Arvidsson’ille
Nyt alan tässä laulamaan
 Ja huokaan murheissa,
 Kuin olen kuulla saanut taas :,:
 Suruisen sanoman.

 Siitä se meillä suuri huol’
 Ja raskas mieli on,
 Kuin täältä äsken pojes kuol’:,:
 Jaloinen A r v i d s s o n !

 Hän oli Suomen sankarmies
 Totuuden puolella,
 Ja siitä, ehkä kempä ties :,:
 Kohdeltiin juonilla.

 Hän puhui Suomen puolesta,
 Olj aivan rohkea;
 Vaan itä-tuuli ankara :,:
 Pois nyrväis maastansa.

 Nyt hän on kuollut, ruumiinsa
 Lepäävi rauhassa;
 Vaan hänen vaivans’, tuskansa :,:
 Palkitaan taivaassa.

 Kyyneleet, ah mun silmistä
 Alati vuotavat,
 Olkohon haudans’ pääliä vain :,:
 Ne mullat keveät!

*) Tämä laulu on saatu kansan suusta Laukaan pitäjässä heti sen perästä kun Arvidsson’in kuolemasta tuli sanoma näille maille 1858. Vainaja oli Suomessa syntynyt Laukaan kirkkoherran poika, hän palveli kuninkaallisen kirjaston-hoitajana Ruotsissa.

Lähde: Tapion  Lisälehti 3.12.1870.

Anonyymi
Runot
Tapio
1870