Täss’ seisoo mies, ei enää nuorukainen
Täss’ seisoo mies, ei enää nuorukainen;
 ma miehen mitan täytin juuri nyt.
 En horju enää, enkä vaapu vainen,
 kuin usein ennen on mun täytynyt.

 Ma tiedän nyt, miss’ ompi onni mainen,
 jot’ on mun aatokseni tähdännyt
 ja jota etsi maassa matkalainen,
 vaikk’ ennen suunnast’ ei hän tietänyt.

 Ma tunnen määräni, mut yksinäni
 kentiesi kesken voin ma väsähtää.
 Suo siis sa kätes, kulta, ystäväni

 ikuinen ollos, miehen luokse jää.
 Kun lähell’ olet armas sydäntäni,
 niin voimat saan ma jumal-jättilään.