Mä lempeen kuolen piankin
Mä lempeen kuolen piankin,
 Jos ei tuo tyttö auta;
 Siis valitsen jo sijankin,
 Joss’ oisi soma hauta.

 En sisämaassa varmaankaan
 Mä viihdy kiven alla,
 En mustan enkä harmaankaan,
 Vaan meren rantamalla.

 Siell’ ehkä vihdoin rauhan sais
 Nää sydäntuskat saineet,
 Niit’ unhoituksiin tuudittais
 Nuo smaragdiset laineet.