Mieronkulkija
”Hyvää iltaa, jalo herra!”
 pien’ ryysymekko lausui sen,
 iltamyöhällä, kun kerran
 astui tehtailijan huoneeseen.

 Kyökis’ seisoi, oven luona
 hattukulu kädessään.
 ”Jos leipäpalan herra suonna
 olis mulle armossaan!”
 – ”Mik’ asias’ on, poikaressu?”
 kysyi herra äreään.
 ”Nimeni on Jaakko Pessu
 työmiehen poika, köyhä vaan!
 Mun isän’ kuoli viime vuonna –
 äitini nyt sairastaa!
 – Jos olisitte armost’ suonna
 mulle leipäpalankaa!”

 – ”Leipää... leipää”, kertoi herra
 ”et, ressu, meiltä leipää saa!
 Ulos!... Ulos, vielä. kerran,
 – Jokos poika suoriaa!”

 – Lähti poika surumiellä,
 kyynel’ kirpos’ silmistä – –
 – Monta kertaa mieron tiellä
 sai hän vielä itkeä! – – –

 Kylmä, kolkko, mieron taival
 monestakin, meistä lie! – –
 Kun leipä loppuu, silloin aukee
 kylmä, kolkko, mieron tie!...

Augusti.

Lähde: Työmies 9.5.1902.

Anonyymi
Runot
Työmies
1902