Miksi laulan
Oi, laulapa, laulu
Vain lohtua lie;
Se murtuneen mielen
Ain’ toivohon vie.
J. J. Wecksell.

 Miksikä laulanen, miksi, mä räivä,
 Vaikk’ ei mull’ äänt’ edes varpusenkaan? –
 Näin yhä mietin, kun riemujen päivä
 Ääneni heikon loi lauluksi vaan;
 Näinpä, kun murhe mun mieltäni kaivaa,
 Laulu kun soipi sen tuskien vaivaa –
 Näin yhä mietiskelen:
 Miksikä lautanen?

 Miksikäs immytkin hurmauksissa
 Laulaen lempeään nauttielee?
 Lapsensa kuoloa miks’ murehissa
 Laulaen äitikin muistuttelee? –
 Riemusta impyen laulun on luonut
 Äidin on mielehen murhe sen tuonut:
 Laulu kun haihtunut on –
 Mieli ei rauhaton.

 Riemuissa laulu soi kiitosta Luojan,
 Murheissa mielehen rauhoa luo;
 Lauluksi tunnen mä riemujen tuojan,
 Katker’ ei kalkki, min laulaja juo. –
 Laulu, sä riemujen puhdistus-liesi,
 Murheiden murtaja, – rauha on tiesi,
 Mainen ei mahtisi sun,
 Nostaja poljetun.

 Miksikä laulan? Nyt tiedän jo senki:
 Laulu kun sieluhun voimia saa.
 Laululla tenhon on voimainen henki,
 Riemut ja tuskat se ain’ tasoittaa. –
 Ääneni vaikk’ ompi kuuluton, räivän,
 Laululla riemuiten ain’ alan päivän’,
 Ukkoa Tuonelankin
 Laululla tervehdin!

Vieno [C. Edv. Törmänen].

Lähde: Päijänne 13.3.1879.

C. Edv. Törmänen
Runot
Päijänne
1879