Pietari Brahen juhlassa
– Pietari Brahen juhlassa Jyväskylässä lausui ylioppilas Häggman seuraavan maisteri Tuokon sepittämän runon:

 On ollut aika, jolloin Suomen kansa
 Vanhemman veljensä ja johtajansa
 Levitti kunniaa yl’ Europan.
 Hän verta vuoti eestä suuren Kustaan –
 Siin’ uhraava hän seuras kutsumustaan –
 Mut tätä teki hän kuin armahan
 Veljensä eestä. Hän sai kalleimman,
 Jaloimman lahjan veljelt’ taistelustaan.

 Tää veli vanhemp’ antoi veljellensä
 Sivistyksensä, lemmen sydämensä,
 Jaloimman antoi hälle poi’istaan,
 Jok’ kunnollansa saatti hengen valon
 Valaisemaan kautt’ aution sen salon,
 Mis,’ aik’ ol’ öinen vielä vallassaan.
 Niin, mikä kallihint’ on päällä maan,
 Sen, Suomi, sait sä toimesta sen jalon.

 Siis ihme ei, jos mielin, kielin koittaa
 Jalointa miestään Suomi kunnioittaa
 Pääst’ ajan kaksisata vuotisen –
 Tää Suomi, jok’ on velimaalleen muuri
 Sodissa ollut, mut sielt’ tuskin juuri
 Moist’ toist’ on saanut, joka sydämen
 Ois koittanut sill’ innoll’ onnehen
 Koroittaa häntä, niinkuin mies tää suuri.

 Kuin sydämessään häntä Suomi kantaa,
 Se muistopatsaan myös nyt hälle antaa. –
 Mink’, isänmaa, sa saatkin kohtalon,
 Ja tulevaisuuttas mi sua kohtaa,
 Mies suurimmasta suurinkin jos johtaa
 Ja onnes aika siin’ ois verraton,
 Tok’ aikas kirkkain ”kreivin aika” on
 Ja taivaallas ain’ nimi Brahe hohtaa!

Lähde: Suomalainen Virallinen Lehti 28.9.1880.

Antti Törneroos
Runot
Suomalainen Virallinen Lehti
1880