Läpi kuusikon kulku
Kotikallion polkua kuljin
 läpi tuuhean kuusiston.
 Sinivirran vihreä laakso
 sen kallion juurella on.

 Sinivalkeihin laakson kukkiin
 suviaurinko säteili.
 Läpi tuuhean kuusikon lehväin
 säde muutama pilkisti.

 Sädevälkkeessä kuusistossa
 läpi lehvien neidon näin.
 Hän kuin sinipiikanen metsän
 tuli, tepsutti luokseni päin.

 ”Kuhun kuljet sä ihana impi
 läpi kuusisen kalliomaan?”
 ”Sinivihreän virran laaksoon
 suvikukkia taittelemaan.”

 ”Ken sulta ne kukkaset saapi,
 oi, kukkanen kaunoisin?!”
 ”Ne saa oma kultani kallis,
 oi, poikanen uljahin!

 ”Jako juurella kallion kuusten
 hän kohtasi kultansa?”
 ”Ja mökkiinsä kulkiessansa
 oli seppele otsalla.”

 Läpi kuusikon tultua laaksoon,
 oli kukkia otsallain.
 Vaan kukkani kaikista kallein
 hymys, tuoksusi rinnallain.

 Sinivalkeihin laakson kukkiin
 suviaurinko säteili.
 Vaan silmästä impeni kirkkain
 säde sieluuni pilkiksi.