Talvimatka (Koitar 2)
Mikä loiste kaikkialla!
 Illan kuuhut kumottaa,
 Tähdet tuikkaa taivahalla,
 Sinikannen kaunistaa.

 Hiljaisuus nyt vallitseepi;
 Muut’ ei ääntä kuulla saa:
 Rekonen vaan ratiseepi,
 Porokello poukuttaa.

 Reessä yksin röhjöttelen,
 Sulo-yötä ihaillen;
 Ihanuutta ihmettelen,
 Taivaan kantta katselen.

 Tuolla säihkyin hopealle
 Pohjantähti loistelee,
 Kaukaiselle kulkijalle
 Pohjan maita viittailee.

 Viitakekin Wäinämöisen
 Tuolla kullan kiiltelee.
 Luotu varaks’ ajan öisen,
 Miestänsä se vartoilee.

 Mies! – Niin mies jo tulla saisi,
 Joka sieppais viitakkeen,
 Sillä lyödä rapsuttaisi
 Rikkaruohot – – –

 Tpruu! – Nyt ollaan kievarissa.
 Hevoista! Ja sukkelaan!
 Siksi kuin on valjahissa,
 Huoneesen käyn vartomaan.

B. F. Salonen
Runot