Iltalaulu
Hiljaa, hiljaa! Ilta on
 Taivas tummeneepi,
 luonto tyyntyy lepohon,
 maa jo himmeneepi.

 Haukottava hämäryys
 pirtin pienen täyttää,
 pärekin jo pihdissään
 pienemmästi näyttää.

 Tuutusessa tummemmin
 keinuu leino lapsi,
 alkaa armas äitikin
 tulla tummemmaksi.

 Sitte saapuu unonen,
 päreen sammuttaapi,
 pitkin pirtin penkkejä
 hiljaa hamuaapi.

 Istuvaiset nujertaa
 viikon vuotehelle,
 pitkälleen jo äidinkin
 kaataa kätkyelle.

 Yö jo on ja hämynen
 pirtti unelmoipi.
 Sirkka uunin korvassa
 tyytyväisnä soipi. –

Jooseppi Mustakallio
Runot