Mennyt – jäänyt
Niin kaikki autuuteni,
 niin tuskin tultuaan
 jo jäljettömiin meni.
 Ma herään uudestaan

 syysyöhön kylmään tähän,
 niin tyhjään, hyytävään
 ja tuskaan viiltävähän
 ja vanhaan ikävään.

 Mun kiduttava jano
 taas maahan näännyttää.
 Mut armahdust’ en ano:
 Se päiväin sarja jää

 mun luoksein ikuisesti,
 min olit lohtunain.
 Jos onnen kyllyys kesti
 ja riemu hetken vain,

 niin olennostas hiven
 on mun – sen lahjaks sain,
 ja niinkuin kalliin kiven
 sen kannan aarteenain.