Hänen korkea-arvoisuutensa Vexiön piispa
He piispankesteissä paistia syö nyt,
 lasin laitahan piispa on kahvelin lyönyt,
 hän maljansa täyttää ja katsehen niin
 salavihkaisen ystävä saa, Heurlin.
 Papinrouvat on vaiti, ei muista he ruokaa,
 ja rovastit arvoisat nöyrästi huokaa
 puol’kylläisin vatsoin, ja synkkinä näät
 niin pastorein kuin apupappien päät.
 Syvän hartauden pilvet ne salissa kulki,
 taas puheita piispan kun kuullahan julki,
 joiss’ uskoa aina hän vertailuin,
 kuvin mielevin kaunisti, sointuvin suin.

 Mut Foibos Apollon hän vaunuissa ajain
 valoloistossa käy yli Pohjan rajain,
 ja Olympon väikettä säteiden vuo
 yli piispan otsan ja kutrien valaa,
 ja kuin kreikkalaisilmeen siinä ne salaa
 jo piispan hienoihin piirteihin luo.
 Hän nousee, ja silmissä välähdys vilkkaa,
 ei hohda ne uskoa, uhmaa vaan, –
 pila huulilla piispan on Attikan pilkkaa,
 ja on Ateenast’ aattehet suorastaan.

 Niin huimasti kariitit paljaina kiitää
 jo huulilta piispan, niin huimasti liitää
 ne anakreonttista tahtiaan,
 niin ylhänä totuuden Kleio ja seessä
 käy kuoroa johtaen siskojen eessä,
 niin valtava Eros on voimassaan!
 Soi puheessa vapaus, uljuus mi viehtää
 voi sankaritöihin, ja kauneus, mi kiehtää
 sädehohteensa väikettä kaikkehen;
 miten Jumala riemun ja laulun ja soiton
 on silmissä urhon, kun voitti hän voiton,
 on jäsenten hemmessä impyen;
 miten yhtyyden henki se kaikkeuden täyttää,
 hän aineessa asuu ja itsensä näyttää;
 miten elon ja onnen ja voittojen maan
 sai suojaansa suuri ja mahtava Paan.
 On siinä kuin laulua auvojen kuoroin,
 ja käy kuni plektronin iskut vuoroin,
 kun Foibos Apollonin soitto soi;
 on ilmassa helke, on töminä maassa,
 kentaurit tannerta polkevat haassa,
 ja menaadit puistossa karkeloi.

 Väki faunein ja nymfein, mi metsässä lymyy,
 jo saapuu ja ikkunat täyttää ja hymyy
 tätä pappissäätyä arvoisaa.
 Ja jo piispa on vaiti, ja rovastit havaa
 ja ymmällä istuu, ja rouvat ne avaa
 suut auki ja katsoo ja tuijottaa.

 Mut jo salissa kuiske se kulkevi salaa:
 »Herra piispa hän liiaksi maistella halaa,
 jos jatkuvi tää, hänen aivonsa palaa!»
 Läpi kaupungin käy tämä skandaali julkein,
 koko Smoolannin murheenlaaksossa kulkein.

Gustaf Fröding
Runot
Valter Juva

sv:Hans högvördighet biskopen i Växjö