Korjuun tunnit
Oi varstan kalke, humu puimakoneen
 ja peltotieltä elokärryin jymy,
 en teitä kuullut ole päivään moneen!
 On huulilleni jähmettynyt hymy.
 On niinkuin vasta heräisin ma siihen,
 kun kuulen miesten huudot luota riihen,
 niin soi ne helähdyksin teräskirkkain.

 Jo laannut soitanto on kedon sirkkain,
 ja lehdon siivekkäiden orkesteri
 on hajaantunut. Hiljaisuus ja sumu
 pian tienoon piirittää, ja tyyntyy veri.
 Syysaamuun kiirii puimakoneen humu,
 se vonkuu, keinuu, huokaa kumeasti,
 ja suviöistä humaltuneen pääni
 ja sydämen, mi nautti sokeasti,
 syysvaloon herättää tuo syksyn ääni.
 Näin tyynesti en nähnyt päivään moneen.
 Oi korjuun tunnit, humu puimakoneen!