Kesäk. 1 pnä 1903
Lippumme punanen liehuu,
 Me astumme riveissä.
 Veremme hehkuen kiehuu,
 ja veremme on eleillä.

 Riennämme luonnon helmaan
 ja kummulla isänmaan,
 lehvien hulmuelmaan,
 mis nurmi on tuoksussaan.

 Juhlien meillä on vaatteet
 ja mielemme nuortea.
 Ihanat elpyvät aatteet,
 kun hengimme vapautta.

 Nousevi rintamme hekku,
 ja rajusti laulelo soi.
 Henkemme tulinen hehku
 nyt suuria luoda voi.

 Orjuutta väistää se tahtoo,
 pois pahoja pakottaa:
 myrkkymaljat nyt vahtoo,
 ne surmansa meiltä saa.

 Kansamme veri kirkas
 ja puhdas on oleva.
 Aina sä, toveri, virkos:
 Hei, kieltolakia!

 Raatajan mustasta yöstä
 myös etsimme vapauden:
 liiasta väistymme työstä
 luo ”kahdeksatuntisen".

 Suomemme veljet, siskot,
 pois holhouskahleista!
 Hehkuvat veremme piskot,
 Kun vaadimme innolla

 Kaikille äänen yhden
 ja äänioikeuden.
 Niin selvimme sorronvyhden
 ja onnea kansojen

 Eistämme vallallamme
 min ohjenna ihmisyys,
 oikeus, kunniamme
 ja veljeys, ystävyys.

 Yhtyös rientoon jaloon
 ja kaikille hyvää suo:
 köyhätkin pääsevät valoon
 ja Suomelle suuria luo.

–[Valpa]s.

Lähde: Työmies 30.5.1903.

Edvard Valpas-Hänninen
Runot
Työmies
1903