Erämaan kameli
Ei lauhkeat rannat ja ruohostot
 ties vieriä vehmahaks luoneet.
 Ei suojanas palmujen katveikot,
 ei tuiskujen tullessa huoneet.

 Vaan taival pitkä ja tuntematon,
 meri hiekkainen joka puolla.
 Voi musta myrsky sun aavikkohon
 pian haudata. Kentällä tuolla

 eräkulkijan luut monet kalvenneet.
 Toki retkihin käyt, ei kauhut
 sua estä, vuorten harjanteet,
 syvät kuilut, virtojen pauhut.

 Vilu, helle, nälkä ja ponnistus,
 yönuotion ääressä pedot.
 Jano viikottainen ja uupumus
 vain kangastuksena kedot.

 Niin aartehet kannoit. Kerran vain
 sun lannistui jalo kaula,
 ja sä itkit helmassa autiomaan,
 kun kohtasi kuolon paula.