Selvikkeeksi
Mikko! eikö silmistäsi
 suomut putoo, huomaathan?
 että pöydältäsi sulta
 vievät palan parhaimman.

 Korvaukseksi suodaan sulle
 pelkkää taivaan iloa,
 enkelien valmistamaa
 lihatonta autuutta.

 Mikko! heikontuuko uskos?
 taikka karttuu nälkä, vai?
 Sinä tartut elonmaljaan,
 sankarlaulun laulat kai!

 Mikko! älä pelkää mitään,
 täytä täällä vatsas vaan,
 vihdoin käypi kukin hautaan
 sulattamaan ruokiaan.

Suom. Y[rjö]. S[irola].

Lähde: Työmies 21.4.1904.

Heinrich Heine
Runot
Yrjö Sirola
Työmies
1904