Laulu maanmiesten kesken
Tääll’ ulkomaalla paljon Pohjolasta
 polosta puhutaan,
 kuin paikka muu maan kakun kannikasta
 ei homeess’ oliskaan.

 Vaan samppanjaa ei joka kurkkuun täällä
 katosta tipukkaan,
 ei paistikukkoa näy nenän päällä,
 kun ulos silmää vaan.

 Sinistä meillä myös on taivaallakin
 ja kirkas päivä, kuu,
 ja metsä vehreä, ja talvellakin
 vihanta moni puu.

 Koskemme uljaat, rautaa vuoristomme,
 järvemme hopeaa,
 ja labyrinttimainen saaristomme,
 karjamme laidunmaa.

 Käy Pohjan kesäyönä iloksensa
 keijuiset tanssimaan. –
 Mut täällä maa on kaikin puistoinensa
 kuin lauta laaka vaan.

 Ei rypäleitä kasva kukkulamme:
 vaan, veljet, hymyillään
 narreille, jotka meille tervastamme
 suo jalon viinin tään!

 Sun maljas, maamme ja sen lippu! Vielä
 viet meidät Pohjolaan.
 On tosi vapauden kehto siellä
 ja koti ainiaan!