Mun lempeni on houkkio
Mun lempeni on houkkio,
 Kuin mielipuoli juuri;
 Se riehuu, mikään loukkio
 Ei ole siitä suuri.

 Ei muista elon lyhyyttä,
 Ei ajattele koskaan,
 Ei säästä edes pyhyyttä
 Sun neitikammioskaan.

 Se sydämmelles kolkuttaa,
 Ei ole sillä rajaa;
 Ei ennen lepoa se saa
 Kun annat sille majaa.

 Mut povees kun sen piillä suot,
 Sen nukutat kuin lapsen,
 Ja kehdon peitteheksi luot
 Hiuksistas jonkun hapsen.