Rakastajan odotus
Syön sykkii mun, soi satakielen ään’,
 kun odottelen luona akkunani
 niin nauttein odotuksen riemustani,
 ett’ tuska jäljelle jää yksinään.

 Jo joudu, armas! Kukkavihkon tään
 – jo eilen sua varten poimimani
 ja yöllä kyynelillä kastamani –
 ma muuten kuihtuneena kohta nään.

 Mun palkakseni pitkän odotuksen,
 kun katse turhaan pälyi puoleen uksen,
 lyhyen hetken onni kyltin on.

 Ja kukistani, jotka oottaa tuossa,
 kun saavut, armas, mulle palkaks’ suo sa
 vain kukka yksi: suonet suutelon.

Karl August Nicander