Korsinen
On tieni työläs’, pitkä, mon’ este vaikea.
 Ja iltaseksi tuskin voin kotiin joutua;
 Ja kuinka ahkeroinkin, sittenkin vaivoin saan
 Yhteiseen pesähämme pienoisen korren vaan.

 Näin pieni muurahainen, kun löytöretkille
 Hän aamusella lähti oudoille poluille.
 Mut tuhat kumppania kanssansa lähtevi
 Ja kukin niinkuin hänkin korttansa etsivi.

 Pitkäksi retki yltyi ja kauan kuljettiin,
 Pois kuormat laskettihin ja taasen otettiin
 Ja puuttui ruoka, juoma, soi päivyt paahteensa,
 Tok’ – kukin illan tullen toi kotiin kortensa.

 Tuhannet korret tuodut kun saatiin yhtehen
 Ja armas koti-suoja kohosi ilmoillen:
 Niin tuhannet kun tuovat kortensa kotihin.
 Työ jättiläisten tästä syntyypi viimeinkin.

 Siis seiso uljahana elämän uralla,
 Tiedäthän ihmiskunnan kamppaiset keralla!
 Niin illalla voit päättää iloisna matkasi,
 Kun esille oot tuonut sinäkin kortesi.

Lähde: Sanomia Turusta 14.1.1885.

Runot
Wilho Soini
Sanomia Turusta
1885