Hyperionin kohtalolaulu
Ylhäällä valossa kuljette
 vienoilla kentillä, henget autuaat!
 Jumal-ilmat väikkyvät
 koskevat otsaanne hiljaa
 niinkuin soittajan sormet
 kieliä pyhiä.

 Vailla kohtaloa,
 lailla nukkuvan rintalapsen
 henkivät taivahiset,
 puhtaina säilyneet
 ujojen nuppujen suojassa.
 Henkensä heidän
 iäti kukkiva on,
 ja silmien autuaitten
 syvä katse tulvii
 iankaikkista, hiljaista kirkkautta.

 Mutta ei meille missään
 rauhan sijaa suotu.
 Kärsivät ihmiset
 hukkuvat, putoavat
 suin päin, sokkoina hetkestä
 toiseen hetkeen
 kuin vesi putoaa kallionkieleltä
 kallionkielelle
 tuntemattoman syliin.

Friedrich Hölderlin