Työmiehiä kaatui kahdeksan
Tulet paukahti edessä rahvahan
 ja alkoi taistelu avoin.
 Työmiehiä kaatui kahdeksan
 veren tahriman riistan tavoin.

 Talonpoiat ja poliisit, myös nimismies
 ne ampuivat päin pinon takaa.
 Väki hätkähti, häilähti myös ken ties,
 eessä kuolemanvaara on vakaa.

 Mut ennenkään ei väistänyt kai
 ole lahtarikaartia kansa.
 Sala-ampuja pian sen tietää sai
 ja tuntea tuoreeltansa.

 Työn joukon on voima ja valta on sen,
 vara sillä on armokin antaa.
 Ei kosta se, vaikka jo toverien
 veri kasteli maantien santaa.

 Talonpoiat ja poliisit, myös nimismies
 pinon suojasta tuotiin ja pantiin
 kuin koirat kiinni ja tuomio ties,
 että tyytykööt armon-antiin.

 Hyvät herrat, te älkäätte himoitko noin
 työmiestenne kallista verta.
 Työn joukot ne armon antaa voi,
 vaan ne suuttua voi myös kerta.

 Tien hiekassa virui kahdeksan,
 vaan herrat sai armon, sen arvaa!
 Vielä pisara mahtuisko maljahan,
 jumalauta, se on epävarmaa!