Aamu (1867)
Aurinko jo kullallansa
 Idän pilvet koristaa,
 Kaste hopeahelmiänsä
 Kukkaisille ripsuttaa.

 Lintusetki lentelevät
 Sinne tänne riemuten;
 Tuhat ilo-äänet soivat
 Kaunihisti kaikuen.

 Lahti vienoon väräjääpi,
 Tuuli tuutii lehtoa;
 Joka henkäykseen saapi
 Eloo, kukkatohua.

 Enkeli, sä taivahinen,
 Jok’ oot kaikkein tuttava,
 Koitar! vaiko surusilmin
 Sinua kukaan katsella.

 Hajoavat surun sumut
 Mieli musta pakenee;
 Lapsihetkellänsä päivyt
 Lapsen lailla aattelee.

 Poiss’ on vaivat, poissa kaihot,
 Kaikk’ on riemu, rauha vaan.
 Konsa koittaa aamu luonnon,
 Aamun joka sydän saa.

Kon.

Lähde: Ilmarinen 3.5.1867.

Johan Ludvig Runeberg
Runot
Ilmarinen
1867