Päivä koittaa (Korpela)
Jo, jo päivä koittaa,
 Synti sortuu, armo voittaa,
 Kansat kunnioittaa
 Herraa Jumalaa.
 Kauan yö jo kesti,
 Rauhan tieltä kansat esti;
 Nyt nyt suloisesti
 Aamu sarastaa.
 Riemu mielet täyttää
 Hurskasten,
 Voimaansa kun Herra käyttää,
 Jumalattomille näyttää
 Valtans’ ikuisen.
 Kiitä, Herran kansa,
 Jumalaas!
 Kiitä suurta suuruuttansa,
 Kun hän meitä armossansa
 Muistanut on taas!

 Mailman äärist’ asti
 Soi jo kiitos kuuluvasti.
 Äänet paisuvasti
 Kasvaa, vahvistuu.
 Vaikk’ on valtas suuri,
 Synti, kurjuutemme juuri,
 Kohta linnas muuri
 Maahan musertuu.
 Eespäin armon sana
 Kulkee niin,
 Esteet tieltään kaatavana,
 Rauhan, valon saattajana
 Maihin pimeimpiin.
 Syntyy kansa yksi
 Totuuden;
 Rajat tulee häädetyksi,
 Laki yksi säädetyksi:
 Laki rakkauden.