Kuusi ja koivu
Kaks puuta seisoi rintehellä,
 Kuus toinen, koivu rinnallaan.
 Tuo koivu alkoi terhennellä
 Kun kerran istuin juurellaan:

 ”Sa kehno kuusi, lehtiäni
 Katsoppas vihrehiä vaan –
 Ja katso noita lehviäsi,
 Ne kauniit ei oo ollenkaan!”

 Ol’ hiljaa kuusi, huokaellen
 Vain heilutteli lehviään;
 Hän huokui koivun kopeudellen,
 Kun ylpeillä voi lehdillään.

 Mut tuuli syys ja tuimin tuulin
 Vei koivun lehdet mennessään
 Ja koivun kerran hiljaa kuulin
 Ma huokailevan yksinään:

 ”On onnekkaampi mua kuusi
 Kun lehvänsä on suojanaan;
 Mun loistoni vei tuima tuuli,
 Ma turvaa mistä saanenkaan!”

 Ol’ hiljaa kuusi, huokaellen
 Vain heilutteli lehviään
 Ja lehviänsä levitellen
 Suojella koitti veljyttään.

1894.