Kirpusta
Saattasinkoma sanoa
 Kirjotella kirpustakin?
 Kirottu on kirppu rukka
 Ijankaiken ihmisiltä;
 Siitä on kirppu kirottu
 Moitittava musta lintu,
 Kuin on hyvä hyppimähän.
 Vielä potkiipi povessa,
 Tohtii tulla turkkihinkin,
 Valta-miesten vaatteisiinkin
 Hyvän huovin housuhinkin
 Suuren herran sukkahankin
 Papin paijanki sisälle.
 Käypi se kirppu kirkossakin
 Kirkko-miehen kintahassa.
 Kaikki sitä kanteleepi
 Kaikki kurjat kuljettaapi
 Yli soijen, yli maijen,
 Syän maijen synkiöinkin.
 Varsin tuttu vaimoillenkin
 Miesten luona mielellänsä;
 Syöpi lasta laattialla
 Käypi lasten kätkyesä
 Vanhojakin valvottaapi,
 Ei anna nuorten nukkua
 Eikä maata matka-miehen.
 Alla se aina asuupi
 Vuosi kauet vuotehilla,
 Aina on koirain kotona,
 Aina pentuin pesässä.
 Sitä en tiiä kusta siinnee,
 Kusta synty syöpäläisen;
 Sienneekö sillan alta
 Tulleeko tupa-rikasta
 Vaanko vanhoista sioista
 Vaanko vattu-raunioista.
 Kirppu on kiivas juoksemahan
 Sekä hyvä hyppimähän,
 Kuka kirpun kiinni saapi
 Jalat alta ampukohon
 Linnun lyököhön lihaksi
 Pankohon pataluhaksi:
 Osan kukin ottakohon,
 Sääski veren särpäköhön
 Kissalle liha-kipene
 Koira luut korjatkohon!
 Tämä on juoru joutavasta
 Työ on tehty tyhjän eestä;
 Lukkari minun lupasi
 Vaati vaha kumppalini
 Juoruamaan joutavasta
 Kirjottamaan Kirpustakin.

*) Elias Tuoriniemeltä.

Elias Tuoriniemi
Runot