Jouluyö (Kolkkala)
Maan kattaa tyyni jouluyö;
 Taivaalla ylhä tähtivyö
 Kimaltaa kirkkahasti.
 Mut taivaan salit uljahat
 Valaisee liekit loistavat,
 Ylistyshymnit ihanat
 Soi siellä sointuvasti.

 Siell’ istuu pyhä Jumala,
 Tuo Majesteetti mahtava
 Ylhällä istuimellaan.
 Ja henki kuorot ylistää
 Ikuista Isää ylevää;
 Hänelle hymnit heläjää,
 Hänt’ yksin rukoellaan.

 Soreat soitot siellä soi,
 Kielistä sävel salamoi
 Niin tenhokas, niin pyhä.
 Ja jalot joukot autuain
 Koruissa hohtain kuninkain
 Jumalaa riemulauluin vain
 Ylistää nöyräst’ yhä.

 Nyt kultaportit aukeaa,
 Sielt’ enkelparvi vaeltaa,
 Kasvoissa rauha hohtaa.
 Ne astuu eteen Jumalan,
 Kumartuin eessä kunnian
 Sävelill’ laulun ihanan
 Ne Herran katseen kohtaa.

 Ja kaikk’ on hiljaa, vaieten;
 Mut aikain Isä ikuinen
 Nyt lausuu kunniastaan:
 Te riemuviestin kantajat,
 Te ylhät rauhan antajat,
 Kuink’ ihmissuvut ottivat
 Tään rauhan sanan vastaan?

 Yks enkel’ lausui: Palatsiin
 Komeaan lensin, juhlittiin
 Ja karkeloitiin siellä.
 Siell’ laulu helkkyi, soitto soi
 Ja sadat kruunut salamoi,
 Hopeat, kullat hohdon loi,
 Kerätyt halpain hiellä.

 Mut pojastas ei tietänyt.
 Sen syntymist’ ei viettänyt
 Tuo joukko juhlallansa.
 Suruisna sydän aattelin,
 Kuink’ Isä pyhä, ylhäisin,
 Tilille kerran käynetkin
 Tuon juhlajoukon kanssa. –

 Nyt toinen virkkoi: Korvessa
 Ol’ maja pieni, matala
 Lumisten kuusten alla.
 Siell’ ukko vanha saneli,
 Sanaasi pyhää tulkitsi,
 Ja mies ja vaimo vaikeni
 Halulla hartahalla.

 Ja pehkusilla permannon
 Lapsliuta kultakutri on,
 Sen kasvoist’ ilo loisti.
 Ne lauloi joululaulujaan,
 Kuin Valo syntyi maailmaan
 Ja toivotulla tulollaan
 Inehmoin synnit poisti.

 Pöydällä palaa kynttilät,
 Vaikk’ on ne halvat, himmeät,
 On valaistusta kyllä:
 Rinnoissa valo kirkas on,
 Ja riemu puhdas, pakoton,
 Ja joulurauha kaunis on
 Majassa korven yllä.

 Näin enkelit ne kertoivat,
 He toivat kukin sanomat
 Maisilta matkoiltansa.
 Ylistyshymni kajahtaa,
 Se paisuu, kasvaa, kohoaa –
 Ikuista, pyhää Jumalaa
 Rukoilee henkikansa.

Kulo [Väinö Kolkkala].

Runot
Väinö Kolkkala