Nala ja Damajanti
Rituparna, uljas urho,
 sai Vidarbhahan hämyssä,
 hehkussa ihalan illan.
 Hetipä hovinalaiset
 veivät viestin vierahasta,
 tiedon Bhima ruhtinalle.
 Bhima on kuningas kuulu,
 pani kutsut kulkemahan,
 tulijata tervehytti.
 Niin Kundinahan ajaikse
 Rituparna, uljas urho:
 Kaikui rattahan ratina
 kautta kaupungin komean.
 Tallissa sälöt sävähti,
 Nalan entiset orihit,
 kuullen korvihin juminan;
 hirnahti hevot ilosta,
 niinkuin konsa Nala saapui.

 Damajantipa suloinen
 myös ratinan raisun kuuli,
 kuni ukkosen jylinän,
 pilven sankan purkiessa;
 sykähti sydän rajusti,
 kun hän kuunteli kumua:
 Yhdellä jymyllä ennen
 Nala itse orhit ohji,
 karahutti kartanohon.

 Tytär Bhiman tokko eksyi,
 tokko eksyi valtavarsat?

 Riikinkukkopa ylinnä
 istui kukkapenkerellä
 pää sojossa paahtehessa,
 norsu seisoi notkotellen
 aitauksessa alio;
 kuulivat rattahan rapinan:
 Kaulojansa kurkottivat,
 päästivät iloista ääntä,
 toivoen sulo sadetta,
 pilven rankan purkivaksi.

 Damajanti toivomielin
 itse tuon sanoiksi virkki:
 »Riemu rinnan paisuttavi,
 kun jalon jyminän kuulen,
 joka yltävi alingon!
 Se on Nala, maan kuningas!»

Runot
Valter Juva
Vyasa