Pikku-Auli
Kuin keijukainen
 kesän vainiolla
 oli hän. – Miten nainen
 niin kaunis voi olla!

 Kuin unessa kuljin
 minä onnellinen,
 hänet syliini suljin
 alla taivahan sinen.

 Alla aittansa laen
 yöt ihanat elin. –
 Eron aavistaen
 jo varoittelin:

 Voi kukinnastas
 suru tuleentua.
 Hän suudellen vastas:
 Ma rakastan sua!

 Kuin aarre, kuin taika
 yhä sielulleni
 on onnemme aika,
 joka iäksi meni.

 Elo ilon jos antaa,
 se lyhyt on laina.
 Laps, muistoas kantaa
 on iloni aina.

 Ja kun harmaantua
 jo alkavi hapsi,
 en unhoita sua,
 sinä ihana lapsi.