Neiti Aunelle


I 

 Ah, neiti Aune! Hän, armas, tänään
 jo kahdeksantoista täyttää,
 päin korkeutta korkean
 näin näköpään hän näyttää;
 hän kaunistukoon, katsokoon
 kuin kukka illan ruskoon
 tai kahden aamun aurinkoon
 ja unelmainsa uskoon.

 Ah, neiti Aune! On maailma
 kuin myrskyinen on meri.
 Lie meillä siitä ikä ja mieli
 ja mielipide eri.
 Mut koska laulaja ruususen
 näki runsaalla kukkakuulla,
 hän kukkuu kultansa, hopeensa
 näin hoilaa sulalla suulla.

 On kullat vain runon kukkia,
 on hopeat hohtoja haaveen.
 Ah, Aune, Aune, et aavista
 sa autuutta elämän-aaveen:
 se tulla kuin tuuli, kuin tuska voi,
 kuin pyörremyrsky pyhä,
 kuin yö se syöksee sydämeen,
 siell’ yltyy, itkee yhä.

II 

 Oli unten maa, oli lunten maa,
 maa revontulten alla,
 min toiveet taivahan aurinkoon
 pani pakkanen ja halla;
 se sinne pyrki kuitenkin
 kuin kauneuden kaipuu
 tai taika kerkeän kesäyön,
 kun kaste lankee, haipuu.

 Oli uskon maa, oli tuskan maa,
 maa Salliman tähtein alla,
 min kansa polki polkujaan
 sydänhuolella huokaavalla;
 oli kaukana elämän erheistä
 ja haaveiluista hurjain;
 mut jos ken kysyi, mikä on maa,
 he vastasi: »Maa on nurjain!»

 Tuli Aune laps, tuli armas laps,
 hän katsoi kuin kaunein kilo;
 kukat puhkesi maahan pakkasen,
 tuli tuskan maahan ilo.
 Hän katsoi kuin elon kauneus,
 hymys niinkuin Jumalan hyvyys,
 hänen kauttaan valkeni ihmis-yö
 ja sydänvaivan syvyys.

III 

 Tuo Aune-tytti, armas tytti,
 mun sydämeni sytti,
 kun väljät, viisaat silmänsä
 hän minuun välkähytti,
 säteili niistä laulun, lemmen
 ja leikin laaja lietous,
 mut enin murhe elämän,
 sen tien ja salan tietous.

 Mies harmaapäinen haaveissaan
 mit’ turhaan tuumi, mietti,
 sen hälle kevät kertoi jo
 ja aamun vieno vietti,
 ett’ ainoot elon vallat on
 vain valkeus ja hyvyys,
 tai muuten tempaa tuima yö,
 vie meidät virran syvyys.

 Muu kaikki, kaikk’ on kuolemaa.
 Ah, Aune, armas tytti!
 Sun silmäs suuret, siveät
 mun järkein järkähytti.
 Mut menköön mielen, järjen jää,
 jos soreutes vain säilyy,
 jos aina päällä arkityön
 sun pyhäpäiväs säilyy.