Mistralille
Mistral-tuuli, pilven turma,
 mustan murheen kirkas surma,
 pauhaava, sua lemmin ma!
 Esikoiset saman sylin
 oomme, kohtalomme ylin
 yks on ikuisuuksista.

 Silopintaa kallioiden
 vastaas riennän karkeloiden
 tahtiin viiman kanteleen:
 kun sa purjehitta ennät,
 vapahista vapain lennät
 yli kesyttömän veen.

 Huutos ilman halki viilsi,
 rantaan juoksin, jossa kiilsi
 vuorenseinä kellervä.
 Kallioilta voiton-innoin
 syöksyit jalokivi-pinnoin
 silloin kosken ryöppynä.

 Taivaan aavaa kenttää kiiti
 orhisi ja vaunus liiti
 niinkuin tuli pitkäisen,
 salamana ruoskas siinä
 orhiin iski, niinkuin viima
 lensit rataas myrskyten. – 

 Alas syöksyit vaunuistasi,
 lyhentyen lennossasi
 viuhuvaksi nuoleksi
 syöksit suoraan syvyyksihin, – 
 niinkuin rusko-uutimihin
 aamun säteet syöksyvi.

 Tanssi, tanssi kavalilla
 vaahtoharja lainehilla – 
 luoja uutten tanssien!
 Tanssimme saa tuhat tapaa,
 taitehemme –  olkoon vapaa,
 tietehemme –  iloinen!

 Kukkasista kuulun tiemme
 kukoistuksen, lehvän viemme
 seppeleeksi kunnian!
 Karkeloimme sylitysten
 kera porttoin, pyhimysten,
 jumalan ja maailman!

 Ken ei tanssi tuulten lailla,
 viihdy sitehiä vailla,
 raihnas, raajarikkoinen,
 ken on hurskaan-liukaskieli,
 hyve-pöllö, mietomieli,
 taivaamme ei ole sen!

 Tuprutamme tomut teiden
 sieraimihin nääntyneiden,
 puhdistamme rannikon!
 Heikon rinnan hengityksen,
 velton silmän väsymyksen
 täältä väistyminen on!

 Kirkkaan taivaan sumentajat,
 pilvet, elon rumentajat
 edestämme väistyvi!
 Pauhatkaamme ... niinkuin myrsky
 pauhaa onnen ylväin hyrsky,
 henki vapain, kanssasi. – 

 –  Jotta muisto onnen parhaan
 säilyis aina, tähtitarhaan
 kanna seppel myötäsi!
 Viskaa kauas, korkealle,
 ylimmälle taivahalle – 
 ripusta se merkiksi!

Suom. Aarni Kouta.

Aarni Kouta
Friedrich Nietzsche
Runot