Sunnuntaiaamu lehdossa
Aamunhenget herää
 idän äärillä.
 Kastehelmet värää
 kukan lehvillä.

 Rantasella vielä
 aalto uinahtaa.
 Rusosäteet siellä
 kalvon kirkastaa.

 Luonto on kuin uusi
 aamun valossa.
 Tumma korpikuusi
 uinuu salossa.

 Koivu kotihaassa
 tyynnä unelmoi.
 Orvonkukka maassa
 silmän auki loi.

 Kirkonkelloin ääni,
 sävel urkuinkaan
 ei ne kanna tänne
 helmaan metsämaan.

 Luonnon kammioissa
 kun on päivä uus’,
 puhuu aamunkoissa
 yksin hiljaisuus.

 Korva herkkä voipi
 kuulla säveleen,
 joka hiljaa soipi
 nousten korkeuteen.

 Lehdon kielokaiset
 hiljaa soittaa vain,
 kellot valkeaiset
 rauhaa ennustain.

 On aamu sunnuntain!