Kevätsäkeitä
Suli talviset hanget ja huurut pois,
 Kevät kirkkaana korpia kulkee.
 Kuka kumma nyt ei tuta riemua vois!
 Kuka houkka nyt silmänsä sulkee!
 Kuka tahtoisi korvansa ummistaa,
 Kun helskivät sointuja taivas ja maa!

 Kevätkuulas ja leppoisa ilma niin on,
 Suvihattarat taivaalla hohtaa,
 Pään nostavi nurmikin aurinkohon,
 Taas peippokin kumppanin kohtaa.
 Ne oksilla kilvaten sirkuttaa;
 Ilo tulviva, mullekin rintahan saa.

 Lumi viimeinen, äsken mi valkaisi maan,
 Vesihelminä oksilla häilyy.
 Puro yhtyvi peipposen laulantaan;
 Kuvat kaunoiset kalvossa päilyy.
 Havuotsille kuusisten kunnaiden
 Luo aurinko paisteensa kultaisen.

 Jokirantoja tulva taas paisuttaa,
 Vesi kohisten koskissa molskaa.
 Tukinuittajat hilpeät rannoille saa,
 Puut ryöpyissä pistävät polskaa.
 Kas kuohut ne vilppaina rantahan lyö,
 Rekilaulujen rytmeissä yltyvi työ.

 Niin villiä riemua rintaani mun
 Kevät kultainen ainiaan antaa.
 Tulimielin lähden nyt taisteluhun.
 Sotalippua tahtoisin kantaa.
 Minä luokkani puolesta taistelemaan
 Kevätluonnosta uusia voimia saan.

1916