Linnunpesä Maantien-varrella
Lintuinen, ah, miksi pesäsi
 Maantien-varrella rakennit täällä?
 Eikös siimen suonut metsäsi,
 Eikös kukoistelleet koivut siellä?
 Eikös aamurusko kirkkahin
 Siellä loistanut kuin täälläkin?

 Verkkaan vierii puro aaltojaan
 Siellä laksoloissa loitosissa;
 Täällä ryminällä turhuus vaan
 Rientää rauvottuissa rattahissa;
 Siellä sulo on ja rauhaisuus,
 Täällä aina pelon-alaisuus.

 Miksis aivoit laakson tuoksusta
 Tienoille tien vallan tänne muuttaa?
 Miksis enemmin voit rakastaa
 Tohua tien, kun metsän koreuutta?
 Miksi jätät rauhas riemuisan,
 Silmäilläkses sodan maailman?

 Etkös tunne usein päiviäs
 Pitkiksi, yön levon odottaissa?
 Eikös usein syki sydämes,
 Jonkun jyskehen sun havahtaissa?
 Etkös peitä usein pelossas
 Siivilläni silloin poikias?

 Asuisit vaan siellä laaksossa,
 Niin ois olos oivempi kun tässä,
 Ja ei oisi pojat pelossa,
 Sinun joskus heistä viipyessä,
 Siellä luonnon rauha olisi
 Heille, mi on täällä siipesi.

 Lintuinen, ah, poikiasi kun
 Opetat piankin lentämähän,
 Saata heitä laakson piilotun
 Tyvenehen tiensä kääntämähän,
 Siellä pelvotta tee pesäsi
 Poikiis kanssa ensi kesäksi.

[Gustaf Reinhold] B[lom]q[vis]t.

Lähde: Tapio 9.8.1862.

Gustaf Reinhold Blomqvist
Johan Ludvig Runeberg
Runot
Tapio
1862