Helmikuun 5 päivänä
Nuorten laulu korvissani soipi,
 Pyhän laulun tenhosävel soi.
 Mieli lämmin on ja veri polttaa,
 Sydän lempii, hehkuu, jumaloi.
 Synnyinmaani sorrettu ja kallis,
 Sinäkö et saisi kukoistaa?
 Sinäkö et saisi korkealle
 Vapauden virttä kaiuttaa?

 Hengen vapauttahan vain pyydät,
 Käydä valistukseen, valohon,
 Syntysanat syvät tutkiella –
 Niillä poistaa usvan, pimennon,
 Niillä nostaa kansan kirkkauteen,
 Niinkuin taivaan päivyt tähkäpään
 Nostaa noroilla ja salomailla
 Alta talven lumen sekä jään.

»Maamme» laulu, soios korkealle,
 Sytytä sa tulta rintahain!
 Puhdista kuin leuto suvisade
 Syömmet laulajain ja kuulijain,
 Että hehkuisi ne isänmaalle,
 Työnsä Suomenmaalle pyhittäis,
 Että töistämme ja toimistamme
 Itsekkäisyys tyyten poies jäis!

 Että heleästi helkytellä
 Runotar se kanneltansa vois,
 Että surun soitostakin kerran
 Riemun runsas, täysi sävel sois,
 Riemun sävel, koska maamme armas
 Jalon ihanasti kukoistais,
 Koska valossa ja vapaudessa
 Auvon onnea se ouruais!