Iivo iskureineen
Siinä kapteeni lie,
 jolla selvä on tie,
 vaikka kohtaakin myrsky,
 viuha Pääjärven tyrsky,
 aina laivansa tyynehen ohjaa.
    Pojat pontevat kai,
    nepä oppinsa sai
    kesät keinuen täällä
    siniaaltoisten päällä,
    teräsnauhalla mittaillen pohjaa.
 Sakki reilua tuo;
 aamukahvit kun juo –
 neuvot, oppinsa muistaa,
 unet silmistään puistaa,
 esimerkkinä paikkansa täyttää.
    Työ kun tanssissa käy,
    eikä yhtäkään näy
    kenet unteluus voittaa:
    kukin parhaansa koittaa
    tosi-iskurin kuntoa näyttää.

 Koneen sydänkin sykkii,
 koko voimallaan nykkii,
 sitä Sashka nyt hoitaa,
 sekä Iivana voitaa,
 joka jousen ja rattahan rasvaa.
    Suuret tehtävät nuo
    lisähuolia tuo;
    tukkisumat nyt nää,
    ettei paikalleen jää,
    vaikka suuremmiks luvuissa kasvaa.

 Ken tuon uskoa vois,
 että totta tuo ois –
 kouris tuulenkin tuiman,
 seas myrskynkin huiman
 tuhat-tukkiset laverit luistaa.
    Ilta-aurinko saa
    mennä maiden jo taa,
    eipä pääty viel työ,
    vaikka saapuu jo yö,
    yhä työn äänet »Svealta» kaikuu.

 Siksi laulukin tää
 ikimuistoksi jää;

 tämä miehistö myös,
 joka nähty on työs,
 tulee iskurein joukossa muistaa.

1934

Mikko Lähdekunnas