Lintuselle (Lönnrot)
Sano’pa laululintu,
      Selitä sirkkunen,
 Mitenkä niin sinulla
      Yhä’ rinta riemuinen!
 Varahin aamusilla
      Iloisen äänesi
 Mä kuulen, iltasilla
      Suloisen soittosi.

 Pesäsi kyll’ on pieni
      Ja tyhjä aittasi,
 Vaan yhtä kaikki ompi
      Iloinen mielesi.
 Sä huolta huomisesta
      Et tieä’ ensinkään,
 Jos pienintä palaista
 Ei eineheksikään.

 On monta, joill’ on aitat
      Eloa täynnänsä.
 Käsissä maat ja vallat,
      Ja ruunut päässänsä,
 Mutt’ aamuhetkin heiltä
      Ilo on kaukana,
 Sinä kun unen päivän
      Alotat laululla.

 On paljoa parempi
      Tok’ onni ihmisen,
 Ja kuitenkin osaansa
      On tyytymätön hän!
 Hän saattaisi sinulta
      Jos hengen ottoa’,
 Ja kuitenki sä kiität –
      Hän moittii onnea.

 Oh miksipä hän aina
      On niin nurehtiva,
 Kun kaikki ansiotta
      On saanut luojalta!
 Ja miksi toisinansa
      Hän viel’ isostelee,
 Kun aina tyytymättä
      Yhä vajaelee!

 Ah laula, laula, lintu,
      Ylistä onneas!
 En huokauksillani
      Seota’ lauluas.
 Tee vastakin pesäsi
      Liki pihoani,
 Ja tyytymään opeta
      Mua myös osahani!

Lähde: Suomi: tidskrift i fosterländska ämnen 1845. Femte årgången. Finska Litteratur-Sällskapets förlag, Helsinki

Elias Lönnrot
Johan Ludvig Runeberg
Runot
Suomi: tidskrift i fosterländska ämnen
1845