Tuoll’ ylähällä tähdet
Tuoll’ ylähällä tähdet
 Vain kiiluu paikoillaan
 Tuhannet vuodet, katsoin
 Tutusti toisiaan.

 Ne haastelevat kieltä,
 Niin ihmeen ihanaa;
 Mut kenkään filologi
 Ei voi sitä oivaltaa.

 Sen oppinut olen minä,
 Enk’ unhoita sitä, en;
 Ja kielioppina mulla
 Oli kasvot kultasen.