Vanha Virsi, N:o 318
1.

 Jo joutuu armas aika,
 Ja suvi suloinen;
 Kaunistuu joka paikka
 Ruohoinen, viljoinen.
 Kui meitä lähemmäksi
 Aurinko lähenee,
 Kuollostaan eläväksi
 Taas luonto virkenee.

2.

 Ihanat niityn-sarat.
 Ja laihot laaksojen,
 Ylpiät yrttitarhat
 Puinen viheriäisten,
 Ne meille muistuttavat
 Hyvyyttä Jumalan,
 Kuin kaikki nähdä saavat
 Vuon alla ainian.

3.

 Kauniilla äänillänsä
 Laulaavat lintuiset,
 Eikö myös kielillänsä
 Laulaisit ihmiset? –
 Sielumme vakavasti
 Kiitelkööt Jumalaa,
 Kuin kaitsee armiasti,
 Iloittaa kerralla.

4.

 O Jesu Kriste jalo,
 Riemumme, turvamme,
 Paistava, kirkas valo!
 Hautele rintamme.
 Ja meitä uudistele
 Rakkauven lemmelläs,
 Pois vaivat vierittele
 Meistä Sun kädelläs.

5.

 Sä kaunis, kukoistava
 Saronin kukkainen,
 Sielumme aina avaa
 Hyville avuillen;
 Suo armostas Sionin
 Kasteella kastettaa,
 Kuin ruusu Libanonin
 Hyvälle hajahtaa.

6.

 Suo maan ja meren kantaa
 Kasvuja tarpeeksi,
 Ja niitä meille antaa
 Vuon alla eineeksi;
 Ravitse runsahasti
 Pyhällä sanallas:
 Sitä me hartaammasti
 Anomme armostas.

Lähde: Kuopion Hippakunnan Sanomia 23.7.1859.

Lisätyt viitteet

Aiheesta muualla 
 Nuotit ruotsinkielisessä Wikiaineistossa: Den blomstertid nu kommer (1929).
 Nuotit virsikirjassa: 571 Jo joutui armas aika Virsikirja.fi-palvelussa.

Anonyymi
Israel Kolmodin
Virret
Kuopion Hippakunnan Sanomia
1859

sv:Den blomstertid nu kommer