Tervehdys Teuvo Pakkalalle kuudennen vuosikymmenen täyttyessä
Teko tekijätään nyt kiittää,
 nyt juhla sun kruunaa työs.
 Sepontyöstäsi siitä riittää
 ilo kauas ja kauan myös.

 Nyt kunniapäiväsi päilyy
 kevätmuistoja kimmeltäin.
 Elo rientää, mut elää ja säilyy,
 mitä loit kevätsäihkyvin sain.

 Kevätmahlain kuohuva mahti
 puki Vaarasi kukkasiin,
 oli siintävä selkä ja lahti,
 kun Oulua soudettiin.

 Ja vaikk’ oli huolta ja vaivaa,
 et vaihtanut ois sitä kait:
 kuunikuiset kullat kaivaa
 sydänaarnioistasi sait.

 Jos hiukan harmeni hapset,
 lumet tukkaan talvi jo loi,
 ne hehkuu, henkesi Lapset,
 kevätkentillä karkeloi.

 Tuo vuodet hopeita tukkaan,
 jos hohda ei hopeat muut,
 ei koskea henkesi kukkaan
 voi harmajat hallakuut.

 Sen tuoksua tuutien läikkyy
 kevät lämmin ja kuihtumaton,
 pääs päällä seppele väikkyy,
 se kansasi kiitos on. –

 Väli pitkä on, ääni ei kanna,
 käsi kättä ei lyödä voi,
 mut sydämen aueta anna:
 syvä muistojen kuoro soi.

 Tekos tervehtii sua, Teuvo,
 moni ystävä maljasi juo.
 Jalo siihen on keino ja neuvo:
 kevät kuohuvan mahlan suo.