Oamulla, Muoria Kuvaelessaan
Myrskyt taukoovat jo pois –
 Ilma kaunis – kohta ois,
       Varjot väheneepi; –
       Päivä läheneepi,
             Pilvet kulkee,
             Sumun sulkee,
       Ilmoittaavat päivän, julki.
 Tuulet hiljain puhaltaa,
 Lehet kaikki liikuttaa;
       Hoavat kaikki huojuu,
       Suot ja lähet kuohuu.
             Tetret soittaa,
             Ohjat, joita...
       Miesi hevoistansa hoittaa –
                   Uunissapa
                   Palaapi jo
                   Risuja ja
                   Tikkuja. No!
             Jopa velli-pata kiehuu –
       Mies, jo tulellans’,
       Suuren tukan kans’,
             Piippu-nysällänsä liehuu;
       Istuin kivellä,
       Työmies, niitulla,
             Lapiansa kohoittaa.

 Krouvair soappaitansa soa,
 Viina-pannuns’ hivuttaa;
       Tuoppiinsak jo tarttuu,
       Ovessansa varttuu.
             Piippu syttyy,
             Ukko kiihtyy
       Kylän poikihin ja tyttö’in.
 Eukko, veräjässäpä,
 Painaa peätäns’ käteensä;
       Sinnek tännek huojuu,
       Nukkuupi ja nuojuu.
             Päivä paistaa,
             Akka raiska
       Havaihtee, ja tuopin maistaa.
                   Myllyssäpä
                   Rattaat jo käyp’,
                   Kuulin ja näin
                   Kujasta päin –
             Sepän takoomista, tarkast;
       Palkimellaan hään
       Paukuttaapi näin,
             Puoleksipa vaikka alast.
       Lieuu tulen kans’
       Vasarohillans’,
             Laulain oamu-virttänsä.

 Ilma raitis’, – terveik tuo!
 Pienimmätpä kukat, nuo
       Jopa puhkiavat,
       Oamu-kasteen soavat;
             Kauniist’ loistaa; –
             Lemun – noista
       Etelätteretpä poistaa.
 Mehtä tuolla sinittää,
 Vuoret kaikki pimittää –
       Roavat kaikenlaiset,
       Kylän lapset, naiset,
             Käypi tuolla,
             Soittaa suolla,
       Soattaa karjan pohjos-puolla.
                   Kiurutpa, niin,
                   Liuhaavat nuo,
                   Kukkopaki –
                   Laulaapi tuo;
             Havaihteepi koko luonto.
       Uueks’ voitoks, myös,
       Uueks’ kauniiks’ työks,
             Jott’ ei puuttuis mitään näissä
       Nousi Muovits jo,
       Otti värin, ja
             Istui taulunsapa luo.

 Kappas muorin! – Minkäs neän;
 Nauha-myssy – kappas hään!
       Kukat povellansa,
       Piska polvillansa;
             Päivän varjo
             Tuolla kurja –
       Voi tuo Muovits, mikä hurja!
 Voipa pahuus! Naurattaa
 Kuin tuon rymän nähä soa –
       Hatun kanssa peässä,
       Niinkuin herras-väessä;
             Neätkös tuota!
             Lykkeä luota
       Käsiänsä, aivan suotta –
                   Nisujaan hään
                   Väistelööpi,
                   Hyvästipä
                   Emäntäni
             Olet kuvaillutki tauluun.
       Mutta, sanos sen,
       Miksi istuu hän
             Kanan kanssa kainalossaan?
       Sy on, keltain, se
       Ett’ sen ystävä
             Ukko vanha eleä viel’.

*) Lauletaan kuin: ”Storm och böljor tystna ren” &c.

Lähde: Suomi 15.5.1847.

Carl Michael Bellman
Laulut

sv:Fredmans epistel n:o 39