Orpopojan Runo
1.

 Minull’ on mieli kirjoittaa,
 Maailman surkeutta mainita,
 Jos aika myöten antaisi,
 Ymmärrys ylös kantaisi.

 2.

 Jos katson kaikilla hetkillä
 Maailman matkan retkillä,
 Niin näkyy kansain ahdistus
 Ja kuuluu kurjain valitus.

 3.

 Jos valittavat vanhatkin,
 Niin nurisevat nuoretkin
 Toinen toisensa pahuutta
 Ja orvoit onnen kovuutta.

 4.

 Viheliäinen ja surkia
 On ihmisellä elämä,
 Niinkuin on Joopi puhunut
 Ja Salomooni sanonut.

 5.

 Jopa sen tunsi Jooseppi
 Ja tarkoin tutki Taavetti,
 Jo Haakar joutui huutamaan
 Ja Ismaeli itkemään.

 6.

 Niin näkyy nytkin todeksi
 Ja kuuluu kyllä kovaksi,
 Kuin puhuu orja päivistään,
 Yks orpo poika onnestaan,

 7.

 Walittaa vaivaan joutuneens
 Onnettomuuteen syntyneens,
 Kuin kuumat hiilten kipinät
 Ain ylös käsin lentävät.

 8.

 Kohta kuin olin syntynyt
 Ja hengittämään herännyt,
 Tunsin jo tuskan olevan
 Ja vaivan takaa ajavan.

 9.

 Itku jo oli alkuni
 Ja ensimmäinen ääneni,
 Kuin oisin ajat arvannut
 Ja tulevaiset tuntenut.

 10.

 Sitten kuin olin siunattu
 Ja kapaloihin kääritty,
 Oli rauha Herran nimessä
 Ja lepo äitin helmassa.

 11.

 Niin olin rakas isällen
 Ja aivan hellä äitillen,
 Että tähten valvoit varahin
 Niinkun he taisit parahin.

 12.

 Kuin aikanansa kastettiin,
 Autuuden arkkiin laskettiin,
 Kristus päälleni puettiin
 Ja taivaan ovi avattiin.

 13.

 Niin kasvatit mun kauniisti,
 Korjasit hyvin hyvästi,
 Ei muistaneetkaan vaivojaan,
 Kuin olin heillen ainoa.

 14.

 Sitten sain vähän ilota
 Ja lasten kanssa leikitä.
 Kasvoin kuin kukka kryytimaas
 Ja ruusu orjantappurois.

 15.

 Siittä kuin olin elänyt
 Ja kolmet vuotta kulunut,
 Niin kuhtui isän kuolema;
 Se saatti ensin huolemaan.

 16.

 Silloin jo taisin havaita,
 Että maailma on kavala,
 Kuin nuoren ilon kadotti
 Ja lasten leikin lopetti.

 17.

 Ei murheen päivät puuttunut
 Eikä ilon siaa löytynyt,
 Vaan suru vielä suurempi
 Kohtaisi aina kovempi.

 18.

 Kuin äiti eros ehtoolla,
 Poikansa jätti tahdolla,
 Silloin en tainnut arvata,
 Että kuolo on niin katkera

 19.

 En tuota taida tuomita,
 Äitini syyksi arvata,
 Jos Herran tahto talutti
 Ja Luojan käsky kuritti,

 20.

 Jos alussa on aivottu
 Ja luomisessa luvattu
 Askelet kovat astumaan,
 Kyyneleillä ne kastamaan.

 21.

 Raskas se oli Raakkelil,
 Että jättää poikans Josepin,
 Vaan täytyi kuulla kutsumus,
 Seurata Herran tahtomus.

 22.

 Niin murheelliset muutokset
 Ja vielä suuret puutokset
 Pyhätkin ovat kärsineet,
 Kuin ennen ovat eläneet

 23.

 Eikä ottaneetkaan pahaksi,
 Sillä herra otti tavaksi,
 Että kojetella toisinaan
 Täällä huolen kautta laupiaan.

 24.

 Kuin uskollinen Aaprami
 Jumalan kanssa jutteli,
 Käski hän täältä pajeta,
 Isänsä maalta erota.

 25.

 Se tapahtui myös mulle niin,
 Että isän huoneet hyljäsin,
 Waikka ei ollut tietoa
 Kuka on käskyn antaja

 26.

 Nyt tunnen myöskin tunnostan
 Ja muistelen aina mielestän,
 Että kaikki ovat pyhästä
 Annetut herran kädestä.

 27.

 Ja jos nyt oikein tuntisin,
 Hyvyyttä Herran muistaisin,
 En vaiti olla saattaisi,
 Vaan kiitosuhrin antaisin,

 28.

 Että niin olen autettu
 Ja vahingolta varjeltu
 Kuin Mooses kaisla-arkussa
 Ja Joonas kalanvatsassa.

 29.

 Ne herran suuret ihmetyöt
 Muistuttaa mullen päivät yöt,
 Että aika oisi palata
 Ja synnin tieltä lakata,

 30.

 Maailman turhuus hyljätä
 Ja kaikki ylön katsoa,
 Toivoa toista tulevaa,
 Etsiä uutta elämää,

 31.

 Että siitten taivaan kuorissa
 Sais viaton virttä veisata.
 Siellä vanhat vaivat palkitaan
 Ja kaikki uudeks muutetaan.

 32.

 Siellä löytyy oikia isänmaa
 Ja kaikki kallis tavara,
 Siellä lesket levon löytävät
 Ja orvot osaans nousevat.

 33.

 Siellä taakse taukoo puutokset,
 Murheet ja ajanmuutokset,
 Ei isä jätä seurastaan
 Eikä äiti heitä helmastaan.

 34.

 Siellä köyhät saavat rikkauden
 Ja sairaat kaikki terveyden,
 Siellä on ilo yltäinen
 Ja riemu alinomainen.

 35.

 Waan ensin täällä tarvitaan
 Valmistus aivan ahkera.
 Ei katumaton tule sääl
 Eikä uskoton saa siaa siel.

 36.

 Ne kuin tääl elää murheeton
 Ja synnis aina surutöin,
 Teliilan helmas nukkuvat,
 Akaapin kanssa hukkuvat.

 37.

 Nyt kiitos olkoon isälle
 Ja kunnia suuri pojalle,
 Pyhän hengen kuin pyhiltä
 Jos löytyy siaa sielussa.

 38.

 Nöyrimmän sanon kiitoksen
 Kaikillen niille yhteisen,
 Jotka minun ovat korjanneet
 Ja tänne asti saattaneet.

 39.

 Suuri on ollut vaivanne,
 Suurempi olkoon palkkanne,
 Jota ei maassa makseta,
 Vaan taivaassa on tarjona.

 40.

 Siunattu rakas äitini,
 Kuin murhehtit mun tähteni.
 Muuttukoon murhe iloksi,
 Kyynälet iloviinaksi.

 41.

 Se hauta olkoon siunattu,
 Johon on isä laskettu.
 Levätköön siellä rauhassa
 Tuomiopäivän toivossa.

 42.

 Lyhyt on tämä kirjoitus,
 Yksinkertainen yritys,
 Vaan kukas tarkoin tietänee
 Ja toisen tuumat tutkinee.

Anna-Reeta Korhonen