Kanttaatti riemujuhlapromotsioonissa Upsalassa 6 Syyskuuta 1877
Kööri.

 Sa kaukaa aikain yöstä
 päin määrää, joka salass’ on,
 viel’ ihmiskunta, syöstä
 saat eespäin kautta aavikon!
 On päiväs kajastusta
 vain heikon valovyön,
 min eess’ on taival musta,
 min takaa tapaat yön!
 Ja suvut korpeen sinne
 ne uupuu kulkeissas,
 ja kammoin kysyt: minne
 käy tieni, Kaikkivaltias?

 Maan näyt tietoos johti,
 ett’ täällä kaikki häviää;
 ja taivahia kohti
 kun silmäs luot, voit tähystää,
 kuink’ auringot ne raukee,
 käy mailmat hukuksiin,
 ja tähtikunnat laukee
 ja sammuu avariin.
 Soi huudot yhä uudet:
 kaikk’ katoovaista on,
 ja ajat, avaruudet
 vain kammonkuilu armoton.

 Resitatiivi.

 Ja sentään, epäilys jos sorti sun,
 ja synkän raskain miettein viivyt tiellä,
 sä jälleen tarttuin lippuhun
 käyt korven kautta rohkealla miellä.
 Niin vai, jos tiedustaja ties,
 ett’ auringoilta loppuu radat!
 Niin vai, jos tähtikunnat sadat
 vain viljakseen vie ajan niittomies!
 Mit’ oikein teit, mit’ toivoit ihanaa,
 mit’ tahdoit lemmessäs, ei aika ryöstä,
 se touko erilleen jää korjuutyöstä,
 näet ikuisuuteen se on kuuluvaa.
 Käy, ihmiskunta päin, saa into uus,
 sun rinnassasi asuu ikuisuus.

 Ariooso.

 Sielu, joka hehkuin halaa
 päästä jaloon, totehen,
 tuntee itsessään ja salaa
 ikuisuuden vakuuden.
 Itsekkyys on unhottuva,
 ihanammaks jumalkuva
 rinnassasi sukee niin:
 kautta sukuin tietäs jatka,
 vaikka kestää korpimatka,
 viimein saavut Jordaniin!

 Kööri.

 Itsekkyys on unhottuva,
 ihanammaks jumalkuva
 rinnassasi sukee niin:
 kautta sukuin tietäs jatka,
 vaikka kestää korpimatka,
 viimein saavut Jordaniin!

Theologia. 

 (Exod. 17. I Kor. 10: 4.)

 Epäiletkö kaukomailla pyhän maan sua vuottavan?
 Vaivutko sa, janoon nääntyin, korven kuumaan santahan?
 Kas, jo Mooses-sauva vettä kalliosta ilmi toi –
 eteenpäin siis kautta korven, ihmiskunnan Iisrail, oi!
 Sauva sulle jäi! se avaa pyhän lähteen tulvimaan;
 kallio – oi, taivaan ihme! – seuraa, minne kuljetkaan.
 Polvistu sen kummutessa, tunne kuinka vilppaat veet
 raittiit ihmevoimat antaa, kun sa taivaltasi teet!

Juris prudentia. 

 (Exod. 19.)

 
 Alla kuuman korven tuulen pölypilvet haihattaa;
 niinpä Iisrail Horebista hajajoukoin samoaa.
 Miten järjestystä vailla Jordaniin he päästä voi?
 Kohti taivastapa nousten pilviss’ Sinai salamoi!
 Vuoret, laaksot kajahuttaa jylinää ja ääntä lain,
 hämmästyneet ihmisrinnat aamen, aamen vastaa vain;
 hajajoukot yhtyy, varttuu, kun jo oikeus tulkittiin,
 varttuu uljaaks valtioksi, pyhäks kansaks kasvaa niin.

Medicina. 

 (Num. 21: 6.)

 Keskellään lain tabernaakli kansa yksimielinen
 murtaa tiensä läpi miekkain Jordanille vapauden.
 Mutta kalpeneeko urhot? Miksi lipun laski nuo?
 Luihut kuumeenkäärmeet hiipii, – tuhot, turmat joukkoon tuo.
 Missä pelastaja? Tässä! katso, Herra merkin soi,
 profeetalla sauvan päässä vaskikäärme kiemuroi!
 Kuten Iisrail vapauneena, kautta vertauskuvan tän,
 käykööt terveet uljaat suvut ihmisyyden määrähän!

Philosophia. 

 (Exod. 13: 21. Deut. 34.)

 Käykööt viisaat kauniit suvut määrään Herran viittomaani
 Mutta kangastuksiss’, yössä osaavatko oikeaan?
 Tulipatsas näyttää tietä, kun jo pimeys peittää sen;
 ajatuksen soihtu loistaa, kansaa yössä valaisten.
 Päivän helteess’ antaudumme pilvipatsaan johtohon:
 pilvi luotiin ihanteista, Herran henki siinä on.
 Runon Neebolle jo nousee tietäjä ja huudahtaa:
 Saalem, Saalem kaukaa siintää! Siellä, siell’ on kotimaa!

sv:Kantat vid jubelfestpromotionen i Uppsala den 6 september 1877