Franzénin muistojuhlana
Kokoontuneet emme suotta
 liene tänne? Emme niin.
 Tänään täyttyy sata vuotta
 päivästä, jon’ havaittiin
 tähti Pohjan tai vahalla,
 yli Suomen loistellen,
 säteitänsä yli muiden
 maiden myöskin heitellen.

 Franzén oli tähden nimi:
 kuk’ ei häntä tuntisi?
 Kuka suomalainen häntä
 lemmellä ei mainisi?
 Suomessa on synnyinmaansa:
 täällä tähti ilmestyi;
 täällä häneen runotarki
 ensi kerran mielistyi.

 Emme häntä siitä tahdo
 kovin paljo soimata,
 että jätti kotomaansa,
 muualla sai kotonsa:
 Pohjantähti taivahalla
 monta maata valaisee;
 kuka sitä omanansa,
 yli muita, mainitsee?

 Lappalainen tuntureilta
 sitä riemuin katselee;
 samoin Kreikan taivahalla
 sama tähti loistelee.
 Niinpä Franzén. Monet kansat
 hänen näit ja ihastuit;
 sillä hän on aikanansa,
 loistellunna yli muit’.

 Yksi maa on liian ahdas
 runoniekan hengelle;
 maailmat on hänen; – taivas
 kuuluu myöskin hänelle.
 Suuret aatteet, suuret riennot
 ovat kaiken maailman.
 Suuret miehet, suuret työnsä
 samoin joka ainoan.

 Aika rientää. Ihmislapset
 nielee hauta pohjaton;
 työnsä seuraa heitä; – mutta
 kuolematon henki on.
 Hengen työt ja suuret riennot
 yli muiden seisovat.
 Muistonsa on vuosisatain
 jälkeen tuoreet, rakkahat.

 Tuoreena ja rakkahana
 pysyy muisto Franzénin;
 nimensä hän piirustanna
 töihinsä on ainakin.
 Suomi kyllä häntä muistat;
 sinun on hän poikasi.
 Ikuisesti mielehesi
 kätket nimen Franzéni.

Lähde: Krohn, Helmi 1912: Isa Asp: nuoren pohjalaisen runoilijaneidon elämäntarina. Kustannusosakeyhtiö Otava, Helsinki.

Isa Asp
Runot
1912