B. F. Godenhjelm’ille (1893)
Sopeihin saata kanteloni kielet,
 Runotar Suomen sinisilmäinen!
 Käy halki saloin, kierrä ilmapielet,
 Tuo suloa sa suvilehtojen.
 Kas, lämpöään kun hehkuu nuoret mielet.
 Niin sointuun pyrkii sanat sydänten.
 Sopeihin siis sa kanteloni laita
 Ja johda mua kohti runomaita!

 Mun tehtävän’ on tulkita, miks’ täällä
 Niin herttaista ja armasta nyt on,
 Miks’ riemu soipi niinkuin suvisäällä
 Ja joka miel’ on kirkas, talveton. –
 Ei ole valtaa lumella, ei jäällä,
 Kun kevät käy yl’ lehdon, louhikon.
 Ei ole valtaa talvituntehilla,
 Kun sydän syttyy, liikkuu laulelmilla.

 Ja sydän syttyy sua aatellessa,
 Sa opettaja kallis, rakkahin!
 Ei ole yhtään tässä huonehessa,
 Ken sua ei siunais mielin lämpöisin;
 Ja parvet sankat elon aalloksessa
 Ne muistaa sua valotuntehin. –
 Mit’ antoi sydän, henki ylväs, herkkä,
 Se säilyy, vihannoi kuin kevätkerkkä.

 Se säilyy, vihannoipi onneks’ Suomen –
 Sit’ eipä idän halla panna voi!
 Ja raitisna kuin kukkaterttu tuomen
 Se sydämmissä versoo, ihanoi –
 Ja valvoo, ett’ei sammu kirkas huomen,
 Vaikk’ Ukko jyrisee ja myrsky soi.
 Se Janus-kasvoin katsoo kaikkialle
 Ja toivoo, toimii maalleen armahalle. –

 Vähäinen luvultaan on Suomen kansa,
 Se miekkavallaks’ ompi mahditon;
 Mut hengen työllä sekä aurallansa
 Se valon tietä käypi voittohon.
 Se suot ja rämeet poistaa saloiltansa
 Ja takaloilta öisen pimennon.
 Sen sivistyksellä on syvät juuret –
 On Kalevalan virret ikisuuret.

 Mut yöhön pimeään jos huomen haipuis,
 Kuin haipunut se ompi ennenkin,
 Vuos’satain sortoon, tuskahan jos vaipuis,
 Se sorron alla hehkuis sittenkin.
 Ei toivottomaks’ kansa koskaan taipuis,
 Joll’ oikeus on elää uljahin.
 Se toivois, toimis, poistais ajan öisen –
 Ja tietäis kiittää kera Väinämöisen:

 Ylhäältä armo tulee suuri, oiva;
 Sielt’ työhön, toimehenkin siunaus;
 Siell’ oikeudella on tuki, hoiva –
 Jumala sorretun on linnoitus.
 Hän auttaa, ett’ on laulu Suomen soiva,
 Ett’ onnen syttyis pyhä riemastus,
 Kun ehjäks’ kerran liittyis Sammon murut,
 Kun onnen päivä poistais öiset surut.

 On tyttösarja koulun suomalaisen
 Edessäs, opettaja arvokas,
 Ja kautta kaiken taivaisen ja maisen
 Me emme petä sinun toiveitas!
 Ylinnä isänmaa on Suomen naisen,
 Jos sorrettu se on tai onnekas.
 Sydämmen kielenä on Suomen kieli
 Ja mieli muuttumatta Suomen mieli.