Ensi lempi
Se oli raikas aamu,
 kuin ulos läksin mä,
 ja yöstä oli haamu
 vain enää jäljellä.

 Ja lintuset ne lauloi
 kauniisti laulujaan,
 ja kuusistokin seisoi
 tuoss’ hiljaisuudessaan.

 Ja aurinkokin nousi
 uhoten lämpöään
 ja koko luonnon saatti
 taas uuteen elämään.

 Mutt’ luonnon ihanuutta
 en silloin nauttinut,
 sill’ syömmess’ rauhaisuutta
 en silloin tuntenut.

 Mä astuin hiljaa, mietin,
 näin metsäpolkua,
 kun tieltä laulun kuulin
 edestäin raikkaan ma.

 Ja neito punaposki
 mun luoksen’ kiiruhtaa,
 ja tunteet niinkuin koski
 mun rinnass’ kuohahtaa.

 Ja sitten aina astelin
 mä joka päivä tiellä,
 ja joka kerta tapasin
 tuon suloneidon siellä.

 Ja metsäpuron reunalla
 me istuksimme silloin,
 ja korpikuusten juurella
 me laulelimme illoin.

 Mä hälle siellä tunnustin
 mun lempen’ leimuvaisen,
 ja suljin siinä sylihin’
 tuon immen ihanaisen.

 Ja lempivalat ijäiset
 mä siellä silloin vannoin,
 ja ensilemmen suukkoset
 mä tälle myöskin annoin.

 Ei rinnassani kaihoa
 oo ollut siitä asti,
 se sykkii tulta, tunnetta,
 vaan sykkii voimakkaasti.