13:na päivänä Joulu-kuusa 1839
Ansion aarret,
 Arvosa aina,
 Kallihin, kauniin
 Kaikista on;
 Kuuntele kuiten
 Kantelon kieltä;
 Kantelon soitto
 Sulonen on.

 Tuntenet – toivon, –
 Tuttavat äänet;
 Muinoset muistot
 Tuottavat ne’;
 Poutaset päivät
 Piilovat niisä,
 Laululle vielä
 Lämmittävät.

 Niekkoen niekka,
 Väinälän Vilkko!
 Miksisä meiltä
 Muuttava oot?
 Eik’ ole täällä
 Toivosat touvot,
 Tähtinen taivas,
 Kultanen koi?

 Lapsuuen laksot
 Lauleksi käyvät,
 Mailmalle mielii
 Mainio mies,
 Pohjolan valta
 Voimasi vaatii
 Taivaista työtä,
 Toimittamaan.

 Veljiltä varsin
 Viljava istut,
 Istut ja illon
 Iloksi joit;
 Riemusen rauhan,
 Miettivän mielen,
 Taitavan toimen
 Syömestä soit.

 Laajalle lausees
 Leimahen lensit,
 Pimentolalle
 Päivättämään;
 Suokohon onni! –
 Muistosi malja!
 Muistosi meillä
 Mieleemme jää.

 Taivahan täyven
 Toivomme sulle
 Riemua, rauhaa
 Riistoja myös;
 Viljele, Veikko!
 Vaivasi annit;
 Kypsyneet kylvöt
 Kuttuvat pois.

*) Neliäänin lauleltu Ringin Drapan mukahan Frithiofin sadusa.

Lähde: Oulun Wiikko-Sanomia 18.1.1840.

Esaias Tegnér
Runot
Oulun Wiikko-Sanomia
1840