Erämaan opetus
Hyvin opetti mua
 kivet, puut ja kannot:
 – Tule terveeksi täällä,
 jätä heikkojen saaliiksi
 elon sylinannot!

 Hyvin opetti mua
 suur’ erämaa:
 – Elon autuus on sun:
 sitä katsoa saat, et koskea saa!

 Tulin terveeksi siellä
 ja ihmisiin
 tulen taas, erämaasta
 suurkaupunkiin.

 Elon autuutta katson:
 se onhan mun –,
 näen uhkeat, muhkeat
 maailmannaiset,
 ilot, ihmistaidot
 näen kaikkinaiset,
 mua läikät lyö
 elon aaltoilun.

 Ja ma noudatan oppia
 terveellistä
 ja vailla kaunaa
 suon muiden noppia
 elon marjat, ne mistä
 he löytää vain.

 Oi erämaa!
 Sua kuollessain
 mun sieluni autuus kumartaa:
 oli mulle oppisi
 terveellinen,
 – hyvin elämä kuontui,
 hyvin kuoleminen,
 mun ruumiini tervennä
 kuololle säilyi,
 mun sieluni peilissä
 elo kirkkaana päilyi.

 Oi erämaa!
 Sinun lihaas oon, sinun vertas vain,
 sinun ylvään autuutes ma sain,
 – ja ma katsoa saan, mit’ en koskea saa!

Runot