Kuutamo
Salainen helke hiipi,
 salainen siukoi siipi
 kautt’ unten kammion.
 Kotiinsa hiljaa, salaa
 paennut haave palaa
 kuin paiste kuutamon.

 Sa, päälläs päärlykaavut,
 taas luokse saavut, saavut,
 sa saavuttamaton.
 Avartuu ahdas seinä,
 ja nuojuu nuori heinä
 helyissä kuutamon.

 Ja niin on olla outo,
 kuin vievän virran souto
 on vauhti valtimon.
 Nään silmäs, kuulen kuiskeen,
 sun tunnen huntus huiskeen,
 unelma kuutamon.

 Mit’ armahinta anoo,
 arinta aatos janoo
 sydämen aution,
 taas kiehtoo kirkkain ilvein,
 vie sormin kuudanvilvein
 pois otsan polttelon.