Kuusikossa
Mä päivän mailleen vaipuessa
 Jo auran jätän kädestäin
 Ja kotikorven katvehessa
 Ma istun rauha syämessäin.

 Vienosti kuuset huokaileepi,
 Hiljalleen illan henki soi;
 Tuo sävel kaikui sydämeeni
 Ja soinnun heikon siellä loi.

 Mun sydän silloin soitteleepi
 Äänettä kaihosointujaan,
 Vaan vihdoin rintan’ aukeneepi
 Ja ääneen laulaa tunteitaan.

 Niin hiljaa laulaa virsiänsä
 Mun ääni heikko, soinnuton
 Ja kuuset soittaa lehviänsä
 Mun mukaan heikon laulelon.

 Jos sattuis laulelmista noista
 Yli korven kaiku kuulumaan,
 Niit’ ellös moiti, kuusikoista
 Ei taide-soinnut kaijukaan.

1894.