Karjalan aamu
Jo nousevi keskeltä koskien kuohun
 ja kulmilta kolkkojen korpien soi
 niin raikkaana,
                heljänä,
                      kirkkaana,
                              selvänä,
 kaunihin Karjalan aamun koi.
 Oli yössä se uinunut vuossadat pitkät,
 sai kantaa niin kauan se kahlehiaan,
 niin mustana,
              synkkänä,
                       murheista
                                mykkänä
 kantoi se ikuista orjuuttaan.
 Mutt katkesi kahleet, raukeni raudat,
 kun myrskysi laaja Venäjän maa.
 Se innosti,
            nostatti,
                   kansoja
                        johdatti,
 aamua kohti ne kulkea saa.
 Ja silloin ne kuohahti Karjalan kosket,
 silloin sen korvet lauluja loi:
 riemusta,
         voitosta,
                 elämän
                       koitosta
 Karjalan kannel kerrankin soi.

1929

Matti Husu
Karjala