Verkossa
Olen verkon silmässä kala. En pääse pois:
 ovat viiltävät säikeet jo syvällä lihassa mulla.
 Vesi päilyvä, selvä ja syvä minun silmäini edessä ois.
 Vesiaavikot vapaat, en voi minä luoksenne tulla!

 Meren silmiin vihreisiin vain loitolta katsonut oon.
 Mikä autuus ois lohen kilpaveikkona olla!
 Kuka rannan liejussa uupuu, hän pian uupukoon!
 – Vaan verkot on vitkaan-tappavat kohtalolla.

Runot
Uuno Kailas