Ei sorruta!
Oi kevät, kaunis toukokuu,
 sun kansas kaikki kirkastuu,
 sun helmassas on vapaus
 ja uusi elon innostus.
          Me intoillaan
          ja riemutaan,
          me laulellaan,
          kun astutaan –
 vaikk’ onkin nälkää, kurjuutta,
          niin elohon
          vain mieli on,
 ei herrain alla sorruta.

 Oi onni: meitä paljon on,
 ei yksi pieni, voimaton,
 ja lisää yhtyy liittohon,
 mi köyhäin turva ainut on.
          Se paisuu vaan,
          kun astutaan,
          kun marssitaan
          ja laulellaan –
 vaikk’ onkin nälkää, kurjuutta,
          niin taistohon
          ain voimaa on,
 ei herrain alla sorruta.

 Jo kyllin kauvan kärsittiin,
 Vaan nousi malja kuohuksiin:
 kun kevätpalot leimuaa,
 niin totta mielet tulta saa!
          Ja henki uus
          on rinnassa
          ja toivukkuus
          soi lauluina –
 vaikk’ onkin nälkää, kurjuutta,
          niin edespäin
          me päästään näin,
 ei herrain alla sorruta.

 Jo vapaa meillä Vappu on,
 tää toivon päivä murheeton.
 Tää rypäle kun nautitaan,
 niin uusia me halutaan:
          työn raskaus
          me poistetaan –
          sen tunnitus
          käy kahdeksaan! –
 vaikk’ onkin nälkää, kurjuutta,
          tuo vapaus
          on pelastus,
 ei herrain alla sorruta.

 Työpäivä tuntiin kahdeksaan! –
 tuo määrä mieliin painetaan.
 Sun vuoksi menee elon työ,
 vaan lapsiltamme poistuu yö!
          Työ jaloa
          on ihmisen,
          mi onnea
          luo kansojen.
 Vaikk’ onkin nälkää, orjuutta,
          niin uusitaan
          me olot vaan,
 ei herrain alla sorruta.

 Ja kerran kovat kirkastuu
 ja koittaa kansain toukokuu,
 on vallitseva oikeus
 ja yhtä kallis vapaus.
          Kun riemutaan
          ja soitellaan,
          kun astutaan
          ja laulellaan,
 ei nähdä nälkää, kurjuutta,
          ja ilohon
          ain mieli on,
 van pois on herrassortaja!

Lähde: Työmies 1.5.1900.

Edvard Valpas-Hänninen
Laulut
Runot
Työmies
1900