Nyt rannikolla...
Nyt rannikolla riemu on
 Ja häiden vietto verraton:
 Tuon poutaperhon kirjavan
 On ruusunkukka morsian.

 Pien’ ampiainen kutsut vie;
 Ken unhoituksiin jäänyt lie?
 Hän kutsui niemen perhot, puut
 Ja kukat, kainot, sulosuut.

 Vain soittokuntaa kaivattiin –
 Siks mettisparvi mainittiin –
 Se saapui laskuss’ auringon,
 Pyys palkaks mesisuutelon.

 Jo alkaa soittokunnan työ,
 Ja lahden laineet tahdin lyö;
 Vaan valon antaa illan kuu,
 Ja lämmön viuhkoo tuulen suu.

 Hääjoukko häälyy, hehkuilee
 Ja tunteitansa tuoksuilee;
 Yörastas yhtyy riemuihin
 Ja joikuu juhlasävelin.

 Mut ruoko yksin nyökkimään
 On jäänyt äyrään vieremään;
 Se aatkeloivi allapäin –
 Miks lienee lieto nurppa näin?