Ol’ aluss’ satakieli vaan
”Ol’ aluss’ satakieli vaan,
 Ja sana soi: ’tyi-tyi!’ ’tyi-tyi!’
 Kun noin se lauloi, ruoho maan,
 Puut, kukat, kielot ilmestyi.

 ”Se itseään puri rintahan,
 Ja veri vuos, mut verestään
 Se näki ruusun nousevan;
 Se sille laulaa lempeään.

 ”Ja meidät, salon linnut, oi,
 Tää haavan veri sovittaa;
 Jos ruusulaulu loppuun soi,
 Niin salo itse katoaa.”

 Noin kertoo varpuspojillen
 Tuo varpusukko pesässään;
 Ja varpusrouva toistaa sen
 Ja valtaa pesän yläpään.

 Hän onkin tarkka eukokseen,
 Hän hyvin hoitaa askareet;
 Siin’ ukko jouten lapsilleen
 Opettaa uskonkappaleet.

de:Im Anfang war die Nachtigall