Eräälle ystävälle (1897)
Sun kasvos tyynet on ja silmäs kirkas
 Kuin rauha yksin asuis povessais,
 Vaan kuori pettää; tulen liekki riehuu
 Useinkin rajusti sun rinnassais.
 Unelmat, toiveet, tunteet aalloillansa
 Sydämes meren saapi liikkumaan,
 Ja innostus sun tenhovoimallansa
 Saa korkeempia maita kaipaamaan.

 Äl’ unelmias jätä. Unelmissa
 Viitattu tie on onneen taivaiseen.
 Ja toivo, sillä toivo voimallansa
 Luo tahtoon rautaa, tulta sydämeen.
 Jos tunteet rinnassasi laimentuisi,
 Viritä uudelleen ne elohon;
 Miss’ ihmisjärki tappioita kärsii,
 Voi vielä voittaa rakkaus rajaton.

 Ja halaa ylemmä, on paremp’ elo
 Mi kaipaellen aina taistelee,
 Kuin rauha »Tyynelän», mi elotonna
 Sydäntä viihdyttää ja raukaisee.
 Parempi haaksirikko joka toiveen,
 Parempi kaipuu elinaikuinen,
 Kuin sydän tyhjä, miss’ ei ainoakaan
 Petetty toive kätkey kipuinen.

E. H.

Anonyymi
Runot