Leivoselle
Missä viivyt, leivoseni?
 Etpä joudu ensinkään
 Tänä vuonna, kultaseni,
 Mieltä mielistyttämään;

 Aina ennen ennättelit
 Talven huolet huojentaan,
 Etelästä lennättelit
 Myrskyn muistot poistamaan.

 Kuulin kieles visertävän
 Ilman alla aikanaan:
 Näinpä päivän ennättävän
 Kukkasia kutsumaan.

 Kukat kutsui hettehistä
 Kaunihisti loistamaan,
 Veti vedet lähtehistä
 Juoksussansa joutumaan.

 Laski pienet lattialta
 Kartanolla juoksemaan,
 Venehetkin valkamalta
 Vetten kalvot kaivamaan.

 Laski karjan kartanoista
 Kujan päähän kulkemaan,
 Lammaslaumat karsinoista
 Tanhualla tanssimaan.

 Kyll’ on taasen tavallansa
 Aurinkomme alallaan;
 Mutt’ on kolkko kulussansa,
 Kylmä vielä valossaan.

 Missä viivyt, leivoseni?
 Sinua se vuottanee!
 Tultuasi, kultaseni,
 Huolet talven huojennee!

Pietari Ticklén
Runot