Onnen-uni
Vuostuhannet ihmiskunta
 on nähnyt onnesta unta
 ja oottanut aikaa uutta,
 mi poistais onnettomuutta.

 On koittanut uudet päivät,
 vaan onnettomuudet jäivät –
 vain muodot toisiksi muuttui.
 Mutt’ onni se ain’ yhä puuttui.

 Vaan vaikkapa synkältä näyttää,
 niin toivehet sydämen täyttää
 viel’ vanhuksen harmaahapsen:
 Hän uskoo onnehen lapsen.

 Niin kasvaa lapsi ja varttuu
 ja – kärsimyksiä karttuu. –
 On onni vain kaunista unta.
 On onneton ihmiskunta.

 Vuossadat ja -tuhannet vaihtuu
 ja toivehet tyhjähän haihtuu.
 Vaan toivehet tulevat uudet:
 nyt poistuvat onnettomuudet.

 Sydän vanhuksen harmaantuneen
 viel’ uskoo onnensa uneen.
 Se versonut vesan on tuoreen:
 hän luottaa polvehen nuoreen.

 Ja vastusten valtavat vuoret
 ne siirtyvät tieltä, kun nuoret
 viel’ uskovat yhteisvoimiin
 ja tarttuvat työhön ja toimiin.

 On onnea toimessa, työssä,
 on onnea synkässä yössä,
 kun näkee onnesta unta.
 On onnekas ihmiskunta!