Rangastus
Oi, sä kaunis kangastus,
 mi erämaassa hohdat
 ja askeleeni horjuvat
 mun yhä harhaan johdat!

 Vain olet ilman ihmemaa,
 vain valheen utukuva.
 Sun vielä oonko lumostas
 mä konsaan irtauva?

 Ei! – ilolla sun puolehes
 mä uupuvana taivun,
 sun, unentyhjä keidakko,
 ma haavehelmaas vaivun.