Rynnäkkö
Miestä kaatuu kahden puolen,
 henki heinänkorren maksaa.
 Eespäin, jonka jalka jaksaa,
 nukkukohon saanut nuolen!

 Eespäin elollisten joukko!
 Miestä alle kaatuu kasaan.
 Haudat, harjat kaikki tasaan
 kasvaa, kasvaa ruumisroukko.

 Vielä vaaksa, vielä virsta!
 Kahden puolen kaatuu miestä.
 Pala päästy pystytiestä,
 muurist’ irti muuan pirsta.

 Tuolla pilviin tornit piirtyy,
 kauas välkkyy valtaportit.
 Kohti ponnistaa kohortit,
 eemmäs vitkaan viirit siirtyy.

 Viuhuu nuolet kaukonoudot,
 lepoon kaatuu lippukuntas;
 verta vuotain omaa untas
 varrot, yli ryntää oudot.

 Mittas juostu punajuovaa!
 Tuolla harjoin yhtä ylväin
 loistaa tornit, loitos kylväin
 nuolta, tulta kuolon tuovaa.

 Muurit, joille viel’ ei päästy,
 tuolla! Tuimemmaksi taisto!
 Miehen valloittajavaisto
 vaatii, säästä ei, ei säästy.

 Kohti! Pääsyn päitten hinnat
 porras portahalta ostaa. –
 Ylpeämmin päätään nostaa
 pilviin piirtyväiset linnat.