Kamala nälkä
Paroonin neiti toisinaan
 kirjoista ja kuulemalta
 nälkääkin tuli tuntemaan,
 ei tietonsa koennalta.

 Hän oikein mietti järjellään,
 se mitähän voisi olla
 ja keinon keksi mielessään:
 sen selvitän tutkinnolla.

 Siis kerran jälkeen puolisen,
 kun runsaus ruumiin täytti
 ja nälkäi sattui mielehen,
 hän päätöstä tehdä näytti:

 Nyt illallista minä en
 käy nauttihin. Teko iti,
 tahdoksi jääden mielehen,
 hän päättämän myöskin piti.

 Mut viinilasin sentään joi
 ja kahvia kupon kaksi, –
 von..... hellun vuoks’ ei kieltää voi,
 ei siitä käy kummemmaksi. –

 Kun aamukahvin pullineen
 sai vierehen nousemata,
 jo muisti huutaa mammalleen:
 – »Fyi nälkä on kamalata.»