Korpien helmaan
Pois korpien helmaan mieleni on,
 miss’ on oksilla valkeeta lunta,
 missä kuuraiset kitehet kimmeltää,
 on torpan vaareilla kaunis pää,
 työn jälki kun kultainen jälkeen jää,
 kotihaltiat nurkista pilkistää,
 missä siunataan
 niitä ainiaan,
 niistä kehdoss’ on nähty jo unta.

 Jo taattojen taattokin lohdun sai,
 kun kulkuset korpea soitti,
 tie kimmelsi niinkuin tähtien vyö,
 tuhatkynttelin välkkyi kuudanyö,
 yli kaartui avaruus kurumainen
 kuin kultaharppua soitellen...
 Näin korvessaan
 eli konnullaan,
 ilon sai hän, kun iltansa koitti.