Siirtolaiselle
Oi peräydy, Suomen mies,
 Jok’ aiot maasi heittää;
 Maas, vanha äitis, sulkee ties
 Ja silmäns’ itkein peittää.

 Maast’ erinnyt on erinnyt
 Myös omast’ onnestansa
 Ja osaksensa perinyt
 Sen, minkä Juudan kansa.

 Kun Juudan lasta muistat vaan,
 Et säälitt’ olla saata;
 Sa kodin sait ja isänmaan,
 Tuo tuskin hautamaata.

 Tuon hartioilla raskaana
 On kirouksen käsi;
 Hän viheljäisnä vieraana
 On sunkin hylkimäsi.

 Siis jospa sulla, Suomen mies,
 Ois olo kuinka kiero,
 Se paremp’on kuin vieraan ies,
 Se paremp’on kuin miero.

 Jää tänne, Suomalainen, jää
 Ja raada kotisarkaa,
 Sen auras kerran lämmittää,
 Jos onkin hallan-arkaa.

 Ja suo kun kert’on vainio,
 Jot’ epäilläs ei auta,
 Niin kättes työ on mainio
 Ja kevyt sulle hauta.