379. Valmistus kuolemaan
Mä outo muukalainen vaan
 Oon tässä maailmassa,
 Ja vankiin vertausta saan,
 Jok’ istuu ahtahassa:
 Pimeessä täällä muistelen,
 Kuin kirkas on ja kaunoinen
 Kotoni taivahassa.

 Kyll’ tännekin aurinko luo
 Joss’-kussa koitettansa,
 Ja nurmen tuuli joss’-kuss’ tuo
 Sen tuoksun tullessansa;
 Vaan päivä se ja nurminen
 On taivaan-maahan verraten
 Kuin yö on kuolon kanssa.

 Mu’ ei maan kauneus miellytä,
 Se jos mun missä kohtaa;
 Kuin päivä paistaa pilvestä
 Ja lämmin maata pohtaa,
 Mä silloin mietin: kuinkahan
 Taivaassa nytkin ollahan,
 Joss’ Isäin posket hohtaa?

 O kotoni, sinuhun päin
 Mun silmäin aina valvoo;
 Ei kauan huolla täällä näin,
 Vaan mieltä murhe halvaa,
 Kuin sielu-parka tuskissaan
 Pois ikävöip’ Isän majaan
 Kahleista, jotka kalvaa.

 Se hetki joudu, rientele,
 Eroni hetki täältä,
 Ja kuolo astu, aukase
 Elohon portti mulle;
 Ja Jesu armas, lempeä
 Isää rukoile, että mä
 Kotihin saisin tulla.

August Ahlqvist
Johan Ludvig Runeberg
Runot
Virret