Vaalijattarelle
Sun kohtalos, niin ennen arvelin,
 Se elämältä elon-arvot ryöstää.
 Kuin jylhään, kylmään hautaholvihin
 Näin ihmissielu kuihtumahan syöstään.

 Mut elontiellä näin ja itse koin
 Mä sitte monet kärsimykset kovat.
 Mut laupeus ei ollut neuvotoin:
 öin päivin lähetit sen liikkeell’ ovat.

 Mä nähdä sain, kuin sisar hoivaa tuo
 Ja otsaan kuumaan sitoo viivaan kääreen
 Ja yhtä hellänä käyt köyhän luo,
 Kuin ylhäisen ja rikkaan vuoteen ääreen.

 Sain nähdä, kuinka sinun toimistas
 Uus toivo elpyi sieluun vaivain yössä.
 Näin teit, vaikk’ usein uupumaisillas,
 Näin mestarimme opin täytät työssä.

 Et Herran luona ilman palkkaa jää,
 Ei unhota hän uskollista lastaan.
 Tään tietäissäs on kulkus keveää,
 Vaikk’ aallot ärjyiskin sun purttas vastaan.

 Sä työssä todistat, ett’ toimintas
 Vain ihmist’ ylentää, ei ohjaa harhaan.
 Sen huomaa kirkkaalta jo otsaltas,
 Ett’ osan valinnut sä ootkin parhaan.

 Suur’ kutsus on. Mut voitto maailman,
 Oi kuinka vähän merkityst’ on tuolla
 Sen rinnalla, kun lasna Jumalan
 Saa häntä palvella ja hälle kuolla.

Bruno Nylander