Jeesuksen rakkaus
Rakkauden, armon lähde
 Jeesus ompi pohjaton.
 Ken ois kuollut syntein tähden,
 Niin kuin Jeesus kuollut on!
 Ken ois eestä pilkkaajainsa,
 Vainoojainsa, murhaajainsa
 Antautunut kuolohon!

 Jeesus on sen yksin tehnyt,
 Yksin hän, ei kukaan muu.
 Hän on vaivat, tuskat nähnyt,
 Joit’ ei kertoa voi suu.
 Nöyränä hän kaiken kantoi,
 Nöyränä hän henkens’ antoi,
 Vuoteenansa ristinpuu.

 Minkä tähden kaiken vaivan
 Jeesus sitten kärsii niin?
 Kärsii rakkaudest’ aivan
 Meihin, kurjiin syntisiin.
 Jeesus astuu kuolon vaivaan
 Meille avatakseen taivaan;
 Meidän tähden kärsii niin.

 Suotta, syntinen, siis kysyt
 Auttajaa viel’ epäillen.
 Suotta kuorman alla pysyt,
 Vaikka Jeesus kantoi sen.
 Armostansa aina kuulet,
 Kuinka epäillen siis luulet:
 Ei se kuulu minullen!

 Armo kuuluu sulle juuri,
 Sulle, raukka, kuitenkin.
 Jonka rintaa tuska suuri
 Kalvaa liekein polttavin.
 Kaikkein synnit Jeesus kantoi,
 Kaikkein tähden itsens’ antoi
 Ristin kärsimyksihin.