Utelu
Meren, öisen ja aution, rannalla
 Seisoo nuorukainen mies,
 Sydän suruja täys, pää epäilyksiä,
 Ja valjuin huulin hän utelee aalloilta:

 «Oi arvatkaa mulle elämän arvoitus,
 Tuskikas, ikivanha arvoitus,
 Jota mietiskellyt on moni pää,
 Hieroglyfimyssyinen pää,
 Turbaninen ja mustabarettinen pää,
 Perukipää sekä tuhannet muut
 Kurjat, hikoilevat ihmispäät –
 Sanokaa mulle, mikä on ihminen?
 Mist’ on hän tullut? Minne hän matkaa?
 Ken asuvi tähdissä ylhäällä tuolla?»

 Mut aallot möyrivät ikuista möyryään,
 Tuul’ yhäti riehuu, pilvet lentää,
 Välinpidotta, kylmästi tuikkivat tähdet,
 Ja houkkio vuottaa vastuuta.

Heinrich Heine

de:Fragen
ru:Вопрос (Гейне/Добролюбов)
ru:Вопросы (Гейне/Михайлов)
ru:Вопросы (Гейне/Тютчев)