Säkeistöjä


I kirja, XI. 

 Ken sanoo: elämä on loputonta juhlaa,
 hän joko tyhmä on tai sielu alhainen;
 ken taas: se kärsimys on iankaikkinen,
 on arka, voimansa hän liian varhain tuhlaa.

 Hymyillen niinkuin puut ja lehväin valtakunta,
 kuin aalto itkien, mi hiekkaan läikähtää,
 kaikk’ ilot maistakaa ja tuskat kärsikää,
 puhelkaa: paljon on tää kaikki, unen unta.

II kirja, XI. 

 Oi myöhä huhtikuu, puut, viheriä valo,
                  kun väreilette näin,
 ma muistan kuolleita, on mielessäni palo
                  sydänten lempiväin.

 Puut vanhat kaupungin, mitenkä monta vuotta
                  oon teille haastellut!
 Kuin monin talvin jo oon lehtiänne suotta
                  ma katuun tallannut!

IV kirja, XII. 

 Ma, ken kymmenen sormeni päässä Apolloa kannan,
             olen pilkkana alhaison.
 Kuten ennen maksanut oon, nyt, vast’edes annan
             veron tuon – tämä maan laki on.

Jean Moréas
Kaarlo Sarkia
Runot