Oulun Viikko-Sanomille toivotus-sana
Jopa kuului kummemmalta
 Puhe piloa pahempi,
 Murehtui monelta mieli,
 Pahasta surun sanasta,
 Kun lehet levittelivät
 Ääntä outoa ovillen,
 Ett’ on kuollut kulta-lehti
 Sanomat somahat Suomen,
 Viikko-lehti lemmittävä,
 Kauno-kieli Oululainen,
 Pohjan puolesta puhuja
 Poisi mennyt meidän maalta
 Tuonne tuonelan tuvillen,
 Viime vuoden vaipan alle
 Pimentolan peitentöihin.
 Moni tuulikin lujasti,
 Suru suulla jo saneli,
 Ett’ on mennyt meidän lehti,
 Sanan saattaja sopusin
 Kuolon kourihin kovihin,
 Mustan kouhon kammioihin;
 Mutt’ oon kuullut kulkeissa,
 Pitkin teitä tellustaissa,
 Ett’ on lehtemme elossa,
 Hengissä hyvät sanomat,
 Viikko-sanat voimissansa
 Aivan täydellä todella.
 Lie se vainkin sairastanna,
 Pohjan lehti nyt potinna,
 Taudin kanssa taistellunna
 Pään porossa pahassa.
 Kuuluupa kuleksivan jo,
 Haikuroivan huonehessa,
 Tuolla suojusten sisällä,
 On se tullut terveheksi,
 Aivan järjelle jalolle,
 Entiselle ehtinynnä
 Kuni vuonna viimeissäkin.
 Ukko uhkaa uudellensa,
 Aikoo taaski astumahan
 Samoellen Suomen maita,
 Kulkien kylä kylältä,
 Talosissa tallustella,
 Yritellen ylhäisihin,
 Mataloihinkin majoihin,
 Ilman ylpeyttä ylöä,
 Kierosilmän katsannotta,
 Nurja-mielen melskehittä
 Käydä köyhänki mökissä,
 Viedä vilppaita paloja
 Suomen miesten mietinnöksi,
 Nuorten opin ohjannoksi,
 Kasvavalle kansallemme.
 Lujasti lupaa sanalla
 Ilmoitella ihmisille
 Tiedot toimista hyvistä,
 Maitten, soitten saatavista,
 Neuvoin nerolla hyvällä,
 Selvän kielen kaikunnolla
 Aivan siivosti selittää
 Kaikki melskeet kauko-mailta,
 Sanat laajasta lapista,
 Tuolta puolen tuntureitten;
 Tuoda tuolta tuonnempata
 Uutisia ulkomailta,
 Meri-mailta mainioilta,
 Vetten välppäväin takoa.
 Vielä käskyt kanssa kiellot,
 Esivallan vaatimukset
 Ottaa Oulu palstoihinsa;
 Kaupat, huudot kaikkialta,
 Kadonneista katsaukset
 Painaa siististi sivuihin;
 Toisinansa toimittaapi
 Vielä virsiä välihin,
 Runon säikeitä somia,
 Vielä kanssa kansan suusta
 Tarinoitakin tapaapi.
 Onpa aineita ololta
 Oulun omalle lehelle.
 Meidän viikko-vierahalle;
 Mutt’ nyt käykäät miehet kaikki,
 Kohelkaat kolikan kanssa
 Kohta viikko-vierastamme.
 Että pääsisi pariimme,
 Sairas saataisiin jalalle
 Kulku-tielle kankialle;
 Tuota toivotan minäkin.

[Johan] Léman.

Lähde: Oulun Viikko-Sanomia 14.2.1857.

Johan Léman
Runot
Oulun Wiikko-Sanomia
1857