Palokundlaiste veis (1925)
Nämäp poikki o vast,
 meit en lakk kehumast,
 Valuvaara me huakkiast voita.
 Janon duska, ne vaa,
 ei niit samoma saa,
 vaikk mek kyll stää ni ahkerast koita.

 Mutt se Nuurber ol miäs,
 ko se ilmottat tiäs,
 ett Turun gaupung ol palamaisillas.
 Se ol perhanam baikk,
 vesikopp, talok kaikk
 palo ryähäsi juur parhamillas.

 Em mef fundeeranns stää,
 nämäp poja ja mnää
 hääräs juur, niingon doukk häärä kingus.
 Saatti Östmannild kaakk
 ja sitt pruutti yks taakk
 ja mentti appu, ett harjakse vingus.

 Ko mep pääsi sinns sitt,
 ni me huamasi itt,
 ett Turun gaupung ol juur vanhas paikas.
 Se ol meill aika fomm
 ja met teingin »grugom»,
 ko meijä Ruskon ol huilanns siäl aikas.

 Ny o lopp tämä veis,
 se ol surkki se reis,
 mes sai apskeedin goht, ko siäld tultti,
 yhdeks pualtiimaks vaa,
 sill ett prankkoor ei saa
 mistän tämmössinäj velikultti.