Talonkirjat Jääsken-maalla
Muinon minä mielelläni,
 kirjoittelin kymmenisin,
 kohta Jääsken kihlakunnan,
 Ruokolahen pitäjässä,
 varsin vauroja taloja;
 ehkä nyt jo erosivat,
 osikaisiksi osuivat.
 Näin on miulta nuhtetoina,
 kelpo lailla kirjoitettu,
 tavallisella tavalla:
 Ajastaika aluksensa,
 päivän luku, kussa kuussa,
 sekä mitkä millon oli,
 kutka kullon lauta miesnä.
 Mikä kylä, mikä talo
 itse isännän nimeltä,
 luvettelin lapsinensa,
 perekunnat polvillensa,
 tosin taitavan tavalla;
 lesket kaikki lapsinensa,
 orpo-lapset ominensa,
 mistä maasta omaisensa,
 hoitajansa haaltajansa,
 kehnon kaitsia katalan.
 Tasoittelin taloutta,
 perät kirjoitin peräti
 tarkasti ja tasasesti,
 varsin vainahan perästä.
 Perukirjat puhtahasti,
 jakokirjat joutusasti,
 jouvuttelin ilosesti,
 aivan kohta ahkerasti,
 välemmin myös valmiaksi.
 Omaisuutta olevata,
 tavaroita tavattua,
 ylösantoit yhtehessä
 valan haastolla hyvästi:
 Ensin maat ja mannut kaikki,
 kalut kiintiät visusti;
 sitten kirjat sukukunnan,
 erinäiset, irtanaiset,
 talon kalut kamssunensa,
 kaikki kalliat tavarat
 yhteisestänsä pesästä.
 Kullat eipä kestä täällä
 talonpoikaimme taloissa;
 mutta vielä, jolla kulla
 onpi hopiaa hupaista.
 Koska rahat kuulustellut,
 vanhat luotut luetellut,
 saksan taalerit sanotut;
 sitten vasta vasket tuli:
 pannut, tiukut, porokellot,
 rupein rupplaisten perästä;
 kattilat, kyntteli-jalat,
 joita harvalla havaittu.
 Rauvat monet ramunensa;
 teräksillä tehovilla
 attrasta jo alottaissa,
 veitset, sirpit, viikattimet,
 kirveet, nyrhit, kassaratkin,
 taltat, kuokat, kaali-rauvat,
 sahat, rahkot, sipset, sakset,
 hövelit ja hiili-koukut,
 lama-sahat, haahlat, pa-at,
 näverit ja napakairot,
 poltin orat, porat, pihit,
 hohtimet ja hankoo-rauta,
 vasarakin vaski-päiset,
 rauta-lomat, rauta-kellot,
 kihvelit sekä kovelit,
 lyhtyt, lapiat, vuolimet,
 rauta re-et ja rattahat,
 puntarit ja pyssyt vielä,
 keihäs, tuura, kala-koukut,
 attraiminens, tuulas-kalut,
 sepän-kalut suvattavat:
 alasimet, ahjo-pihit,
 monilla muilla neuvoilla;
 partaveitset, pätsin pellit,
 petkeletkin paikalliset,
 yhtyvät ylöspanimme.
 Alottaissa astioista,
 koska niitä kysyttyä,
 puista puhumaan tulimma:
 Torrot, tiinut, tynnöritkin,
 ahkerasti ankkuritkin
 kirjoitimme kerkiästi,
 pytyt suuret ja puolikot,
 nikit pienet, viina-pytyt,
 ratit, saavit, riista-melat,
 pankit, kekkerit, puohtimet,
 maito-pytyt, maito-tiinut,
 maito-laskut, aivan askit,
 kirnu kaunis mäntänensä,
 rainat, seulat, kipat kapat,
 olut-tuopit oivalliset,
 viina-lekkerit lisäksi;
 sotku-vartaat, seula-kansi,
 kopsat, kontit, tuohi vakat,
 korit, virssit, viina-kuurnat,
 hanikat ja suola-tölkit,
 ämpärit sekä äyskärit,
 terva-tölkit tappiniekat,
 vatit, huuhmar ja voi-kupit,
 lusikat, liha-lautaset,
 kapustat, liemi-lusikat,
 taikina-pytty kansinen.
 Sitten kaikk’ savi-astiat:
 maljat, vatit, monenlaiset,
 putelit ja pullit kaikki,
 laskut kuultavat lasiset,
 soriammat suullisilla,
 tulpillakin tyhjät kaikki,
 vikkla-kinttu viina-lasi
 yksijalkanen yhäti.
 Eläimistä ensimmäissä
 kalliat hyvät hevoset:
 tammat, ruunat tasaluiset,
 sälkevätkin soveljaammat,
 orihit ne oivalliset,
 varsat viimeksi sanotut.
 Kesän karjat kauniammat,
 nämät nurmella elävät,
 laitumella lakkaamata
 mänestyvät muonan kanssa
 vesi puhtaalla paikalla;
 lehmät, hiehot, mullit, härjät,
 vasikatkin varmistuvat,
 jos on maitoa lisäksi.
 Sitten lampaat laatunensa,
 saksalaiset, suomalaiset,
 mustat, valkiat välissä,
 harmaat hyvät: pässit, vuonat,
 uitit, uuhet karitsaiset,
 oinastavat oikialla
 kesän hypöllä hyvällä,
 sekalutta suomenmaalla,
 talonpoikasten tilalla.
 Kilet, pukit, vuohet varmat
 iloitsevat ilan töillä,
 vähän suomessa suvattu.
 Sitten vasta sikoin parvi
 lammas kattran kirjoittua:
 karjut että emä-siat,
 tallikat ja porsaat pienet
 jäletysten jäänöksillä:
 kukot, kanat poikinensa
 tässä suomeksi sanottu.
 Kuin on näin nyt kirjoitettu,
 kirjoitetaan vielä kalut,
 joita talossa tavattu:
 rukit kaikki ruikuttavat,
 ketträvarret, kerinnakat,
 vyhtipuut ja vipsinpuissa
 napulaiset, pirrat, parret,
 tiuhta-puikot, niijet, neuvot
 karvasista kuontaloista,
 kankaspuutkin kappaleilla:
 sukkulat ja sukset kaikki;
 loukut, lipsut, harjat, kartat,
 joita täällä joukottaissa
 sekä raasiksi sanovat.
 Kirstut, arkut, vaate-askit,
 huntulipas huutossamme;
 veneet, verkot, vaate-tiinut,
 rysät, verrat, riipat, raipat,
 re-et, nuotat, rääpysverkot,
 tarpoverkot, touvit, nuorat,
 porkat, paalit, ruuhet, airot.
 Kirkko-reet kunnolliset,
 resla-reet reisuvilla,
 valjainensa vahvat länkee
 koppanalla koristettu;
 suitset, ohjat, hihnat hyvät,
 rahkeet, rihmat, rinnustimet,
 mäkivyöt ja muut hyvästi,
 setolkka ja sorja vemmel,
 kalut kaikki kauniasti,
 ajo-värkit ahkerasti
 nimitetyt nimikauten.
 Satulat vaan sanomata
 häntä-vyöllä, vatsa-vyöllä,
 tarkon jalkaimet ravattu.
 Pelto-kalut puutolliset:
 harat, vierut ja haravat,
 latat kehnosti lataissa;
 mutta sitten mainittaissa
 käsi-kivet, tahko-kivet,
 palkeet, saarat sekä sierat,
 kovasimet, penkit pöyvät,
 jakut, kehät, käämy-kolot,
 kans’ luoma-puut, kertaus-kettrat.
 Kätkyvetkin kauniammat,
 vaut lastensa vakaisten.
 Sitten tullut sanotuksi:
 säkit, pussit, pöly-liinat,
 nelikot ja mittakapat,
 viskaimet ja rikka-hurstit,
 vartaat, riusat, vakat toiset,
 monta mainita minulla.
 Elot eli riista-laut,
 viljat vanhemmat etellä,
 tulevat nyt toimellani
 nimitetyiksi nimeltä:
 ruis on vanha, kaurat vähät,
 ottrat jotain oivalliset,
 vehnät kaikista vähemmät,
 pavut, herneet peltotöissä
 rokka-herkuksi hyvemmät,
 tarkon tattarit talossa.
 Paljo liinaa peltotöihin
 kylvetään myös koto-maihen;
 pellovas on parattua
 kaski maille katsottua,
 tehty aina tuuli säillä,
 valmistettu vieremällä
 metsän paikolle paremmin.
 Sanottua siemenistä,
 kirjoitetaan käs’työn kalut:
 pellovaat ja liinat pitkät,
 villat viimeksi sanotut;
 sitten vasta karjan muona,
 olet, rikat ja ruumenet,
 heinä-kuormat kalliammat
 näissä maissa nimitellä.
 Vihtoin vasta saatavia,
 velkomiset, uutet, vanhat,
 joista lukun laskettua,
 tähän summalla sanottu.
 Sitten käypi varsin vasta
 ulos-kirjoitus keviä:
 Ensin vielä kaikki velat,
 miten muille maksettava,
 restitkin taka-peräiset;
 kuin myös kaikki ulos-teot
 tämän kirjan tekiälle,
 arvio-miesten asiat,
 päivä-palkat, kyyti-palkat,
 arviosta eri raha,
 jaosta jotenkin vielä,
 lunastus arkki-luvulta,
 paperista kartta-raha,
 lautamiehille lisäksi;
 sitten vasta vaivasille,
 toinen moinen tuomarille,
 jossa summassa sanottu.
 Kuin on jo ulos-vetetty,
 pannaan summa päätteheksi,
 jätettyä jäänöksestä.
 Alla kirjan aina vielä
 totistavat talon miehet,
 kanta-veljet kauniasti,
 lesket vanhat sekä nuoret,
 lapselliset, lapsettomat,
 perukirjan puhtautta,
 tytyväisyyttä teolla;
 holhojat ja hoitajat,
 ahkerat asia-miehet
 panevat kans puumerkkinsä
 kirjan alle kulkevalle,
 että kaikki kalut siinä,
 tarkasti on tehty tämä
 kaikkein mielestä hyvästi,
 vahvistain valan-haastolla
 ylösantaneen visusti:
 ett’ ei mitään pojes jäänyt,
 unhotettu usialla,
 tässä toimeessa, tiettyä.
 Vielä sitten vahvistavat
 valitut ne vieraat miehet,
 miesten parvesta paraimmat,
 lautamiehetkin lopuksi
 totistavat totiseksi
 koko kirjoitus-tekoa;
 jonka päälle päätteheksi
 kirjoittaa kirjan-tekiä:
 näin on tehty, toimitettu,
 toimitus miesten puolesta,
 kirjaan kirjoittaa nimensä.

 Kuin on kuollut talon kanta,
 isä talon veljeksiltä,
 eli äiti nimitettyin,
 sitten tulee siihen vielä,
 vainaan vaatteet, erinomat:
 mutta jos on muita kuollut
 varsin kannan veljeksiltä,
 sitten tehään jälkeen talon
 tavaroille ensin jako,
 kunnes joutuu veljen vuitti,
 kusta kuollut, kuopattuna,
 johon pannaan jälemmäksi,
 vihtoin siitten viimiseksi,
 nai erinomaiset perät:
 Turkit, viitat, vaipat, tankit,
 housut, pöksyt, hameet, paijat,
 västit, liivit verkasetkin,
 lankaset sekä liinaset,
 aivinaiset, palttinaiset,
 toimikkaiset, ruohtimiset,
 lopen jätjät: päälysteiset;
 sukat, kenkät, saappaat, solet,
 upokkaat ja umpikenkät,
 sirkka-sääri siteet vielä,
 koriammat koppa-kenkät;
 hunnut, hurstut, vaipat, hurstit,
 kaputat, rekot, kaattuat,
 huntulipas, liina-viitta,
 hatut, myssyt ja hulpilot,
 tina-vyöt että vyöliset,
 ynnä pyyhkein kans yliset,
 sormikkaat sekä tiuhakot,
 rukkasetkin kintain kanssa,
 palmikot ja pää-vaate;
 tynnörit ja vaate-tiinut,
 kirstut, arkut kaiken kanssa,
 kerta-rahat, muutkin kalut
 enin erinomaisesta,
 kaiken saatujen kalusta.
 Summan kanssa saatavatkin
 nimi-kauten nimitellen,
 sekä velat väli-päässä;
 mutta päätös päättäissänsä
 ompi sama sanottua,
 ylös-otettu yläällä.

H[erman]: E[manuel]: H[ornborg].

Lähde: Turun Viikko-Sanomat 19.2.1831, 26.2.1831.

Herman Emanuel Hornborg
Runot
Turun Viikko-Sanomat
1831