Turha on kevättä vastustaa
Se siis on totta! Pettyivätpäs, oi!
 Ne, jotka luuli, ettet enää, Suomi,
 Sa talven kinoksista nousta voi;
 Ne, jotka toivoi, ettei sulo tuomi
 Sun kummuillasi koskaan kukkaa lois,
 Ei kertun laulu latvassa sen sois.

 Nyt mitä näen? Kevään ruhtinas
 On uskollisna entiselle laille
 Sun vapauttanut talvikahleistas;
 Vihanta vaippa levinnyt on maille,
 Ja halki puiston lehtiseppelten
 Väreilee päivänhohde kultainen.

 Mi lohdun merkki! Viimat talviset
 Ne kevään valtaa suotta vastustavat;
 Povelta Suomen kukat tuhannet
 Hedelmän luontiin uuteen puhkeavat,
 Ja koetuksienkin aikoina
 Sen kansa laulaa kevätlaulua.

Alpo Noponen
Runot