Vaikeneva lapsi
Kuulen lasten itkevän äitiensä luokse
 ahneen elämän vahvaa itkua.
 Sinä vaikenet, elämäni,
 olet ikuisesti vaikeneva.

 Sinun äänettömyytesi alla
 olen minä kuin pimenevä maa,
 kun aurinko on kuollut,
 kauan sykkinyt elämä,
 jonka valtimo määräänsä vailla
 vuotaa tyhjyyteen.

 Hourien uneksin itkustasi:
 kuin punainen lintu se lehahtaa murheeni pimeään.
 Ihanasta onnesta nauran minä
 sinun itkusi tähden.

 Havahdun ahneen elämän
 vahvaan itkuun.
 Sydämeni värisee
 verentumma, putoava pisara
 kuilun partaalla.

 Olen tuskanpimeä maa,
 kaukaiset auringot
 eivät valaista voi,
 yöni vain tihenee niistä.
 Oma aurinkoni on kuollut.
 Sinä vaikenet, elämäni.