Suurkaupungin yössä
Kuoro:

 Kuin saalista vainuava jättiläiskorppi
 hyökkäsi musta pilvenmöhkäle alas
 kivimuurien kattojen tasalle
 piiskaamaan vesiraipoilla kiimassa läähättäviä katuja.

 Tytöt:

 Syyskuista sunnuntaiyötä
 alastomuudessaan viettävä suurkaupunki
 säikähti yllätystä,
 saaden ikäänkuin lievän halvauksen:
 sen sydän lakkasi tykyttämästä
 ja verenkohina vaimeni...

 Pojat:

 Kuin nälkäiset sudet
 ahmaisivat kapakat tuotapikaa
 katujen ihmismassan
 ja vihaisen pilven vesiluuta
 lakaisi jälkien hajun asfaltilta.

 Kuoro:

 Outo äänettömyys ja tyhjyys
 – rankkasateen säestämä –.

 Pojat:

 Kaikkiallako?

 Tytöt:

 Ei!

 Kuoro:

 Kirkkopuiston syrjäisellä penkillä
 vanhan vaahteran suojaavien lehvien alla
 sykähtelee elämä – omalla ihmeellisellä tavallaan –
 avokitaisen pilven ärhentelystä huolimatta.

 Pojat:

 Kaksi köyhää, kohtalonsa murjomaa ihmistä
 toisiinsa kietoutuneina
 – toinen toistaan lämmittäen –
 jakamassa vähäisiä aarteitansa.

 Tytöt:

 Ei ole vilua,

 Pojat:

 ei ole nälkää,

 Kuoro:

 ympäristön ja elämän kieroon kasvattama,
 mutta kahdelle kurjalle
 autuuden portit aukaiseva rakkaus vain.

 Kuin messukynttilä
 tuikuttaa taustalla, kappelin portaiden juurella,
 tihrasilmäinen sähkölyhty!