Leivopari (1897)
Leivopari kerran loi
 Sydämeeni pesän,
 Siellä lauloi, unelmoi
 Kohta saavan kesän.

 Toinen toivo nimeltään,
 Toinen leivo lempi,
 Saivat kilvan kiitämään
 Ken ois kevyempi.

 Kiiti kiista riemukas
 Kohti koiton rantaa,
 Kumman siipi kauemmas,
 Korkeammas kantaa.

 Liioin lensi raukat ne,
 Korven haukka keksi;
 Toisen itselleen jo se
 Tapas eineheksi.

 Vähänpä sä laulaa sait
 Raukka leivo lemmen,
 Vait on toivokin nyt, vait –
 Kesken kevään hemmen.

 Sydämeni sopukkaan
 Piile pikku raukka,
 Ettei sinuakin vaan
 Veisi korven haukka.

 Älä aivan vaikene,
 Laula vielä hiljaa
 Kukkasia kedolle,
 Vainiolle viljaa!

O[tto]. M[anninen].

Otto Manninen
Runot