Lorelei (Härkönen)
En tiedä, en, mitä lienee,
 kun murhe mun täyttää näin,
 taru vanha sen ehkä tiennee,
 mi lähde ei mielestäin.

 Käy ilta jo viileämmäksi,
 Rein vierivi retkeään,
 vaan vielä kimmeltäväksi
 mä vuoren huiput nään.

 Ja korkeuksissansa
 siell’ istuvi impyinen,
 koru kultainen kutreillansa
 ja kutrikin kultainen.

 Ja kutria kultaista kampaa
 hän laulaen lauluaan,
 ja laulua tenhoisampaa
 lie kuultuko milloinkaan?

 Ja laivuri pienen laivan
 sen kuulee ja tuskaan saa,
 karit veen unohuttavi aivan,
 ylös sinne vain kurkoittaa.

 Mä luulen, sen miehen ja venhon
 se virta ja viehtymys vei.
 Ja laulullaan tuhotenhon
 on tuonut tään Lorelei.

Heinrich Heine
Iivo Härkönen
Runot

bs:Lorelaj
cs:Lorelei (doslovný překlad)
de:Ich weiß nicht, was soll es bedeuten
en:Littell's Living Age/Volume 141/Issue 1822/Lore-Lei
eo:Fundamenta Krestomatio/Lorelej'
ro:Loreley
ru:Лорелея (Гейне; Мей)
ru:Лорелея (Гейне/Майков)
ru:Лорелея (Гейне/Павлова)
ru:Лорелея (Гейне/Блок)