Västäräkki perehtyy uuteen kotiinsa
Ulkona ain ankarata
 oli yhä pakkassäätä,
 taivas maahan tuiskutteli
 lunta, rakeita ja jäätä.

 Tuonpa tuntee västäräkki
 eikä huonehesta karkaa,
 vaikka kissa säikyttänyt
 perin oli lintuparkaa.

 Oloihin se uusiin aivan
 kotiutuikin varmaan siksi,
 ihmiset ett ympärillään
 tunsi kaikki ystäviksi.

 Niinpä seurata se alkoi
 tarkoin, mitä teki kukin,
 kuinka setä tutki kirjaa,
 täti ääress’ istui rukin.

 Kiinnittivät myös sen mieltä
 kaikenlaiset leikit lasten,
 joita tarkkailemaan lensi
 ikkunalle varta vasten.

 Sedän päässä istuminen
 tuottaa myöskin sille huvin;
 katselivat lapset tuota
 aina ilmein ihastuvin.

 Atrioitaessa jopa
 lähenee tuo lintu pöytää,
 suuhunsa myös murenaisen
 noukkaa, minkä siitä löytää.

 Lisäks’ uutterasti sille
 lapset hyönteisiä pyytää,
 joita löytyy sieltä täältä,
 vaikka kylmä maita hyytää.

 Jäipä lintu kuuntelemaan
 urkujenkin säveleitä,
 kun ne värähdellen lähti
 kulkemahan ilmain teitä.

 Yöksi palmuin suojast’ etsi
 itsellensä makuusijan,
 perehtyi näin västäräkki
 kotihinsa uuteen pian.