Elämän ilo
Elo, kuolo on ehtona ihmisen,
 Mut toivo on elävän seura,
 Ja elävä koira on parempi
 Kuin kuollut jalopeura.

 Eläv’ itsensä tietää kuolevan.
 Mitä tietää se, joka kuoli?
 Se kuollut on kaikesta osaton,
 Ei kukaan hänestä huoli.

 Ja kuollehella on uupunut
 Kaikk’ into ja vainot ja vihat;
 Myös rakkaus hällä on suupunut
 Sekä sydämmen hemmet ja ihat

 No hyvä! Syö leipäsi ilolla siis,
 Juo viinasi nautinnolla;
 Pääs päält’ älä voiteen puuttua suo,
 Anna vaattees valkiat olla.

 Ota osasi menosta maailman
 Ja ota se omistamalla
 Mitä tarjon’ on turhalla matkallas
 Tän armaan auringon alla.

 Kera naisesi nautitse elämää,
 Tee tarmosi takaa työskin;
 Manalassa on mennyttä mahtajan työ
 Sekä tarmo ja viisaus myöskin.