Käärmeen kevät
Jo tielle nahkani ma kai
 luon, kuorin kolmannesti.
 Kyy jälleen himon multaan sai,
 – sit’ iän syödä kesti.

 Jo kivikoissa kiemuroin,
 – voi isoomast’ en laata,
 mill’ yksin kesät elää voin:
 kyyn ruokaa, mustaa maata!

Friedrich Nietzsche
Runot