Satulinna ja satusaari kangastavat
Kun haastaa Repolainenkin, se tietää,
 jo että aukee tarun valtakunta,
 miss’ uni totta on ja tosi kaikki
 on kaukaista, pois unohtuvaa unta.

 Ja eipä aikaakaan, kun pilvet heittää
 jo veden kuultokalvoon sadevihmeen,
 ja hetki vain – ja kirkastuu, ja näkee
 edessään lapset ihanan nyt ihmeen.

 Ylitse näet vetten väilyväisten
 kohoaa korkealle sateenkaari,
 ja toisessa sen päässä kangastelee
 niin kumma, kaunis satumainen saari.

 Ja saaren kukkulalla satulinna
 se loistaa ylväs niin ja ihmeellinen,
 ja saari linnoinensa ympäröimä
 on avaruuden vain ja aallon sinen.

 Ja lumpeenkukat, ulpukat kuin keijut
 kaikk’ aallon kalvossa ne karkeloivat,
 ja kaikki rannan kainot sinikellot
 säveltä keijukarkeloin ne soivat.

 Ja lumokangastuksen ihmeellisen
 todeksi tehnyt tää on ihme-ilta,
 ja värein välkehtivä sateenkaan
 on sinivetten yli vievä silta.