Postumukselle (Kovero)
Oi vuodet vierii, Postumus, Postumus,
 Välehen, hurskaus viivyt’ ei ryppyjä,
 Vanhuutt’ ei päälle tunkevaa ja
 Kaikkia kaatavan tuonen töitä;

 Et, ystäväni, Plutoa suostuta
 Sadoinkaan kolmin härkiä uhraten
 Päiväänsä, hänpä kolmipäisen
 Geryonin, Tityonkin häätää

 Aallolla Stygin, jonk’ yli kulkea
 On pakko kaikkein maanasujaimien,
 Me josko ruhtinaita ollaan
 Taikkapa köyhiä kyntäjöitä.

 Me turhaan hurmevainoja vältämme
 Ja pauhaavaisen Adrian kuohuja,
 Vaan turhaan etelänkin tuulta
 Ruumista runtelevata syksyin.

 Nähdäppä hiljaa juokseva täytyvi
 Cocytus kiertävä, Danaoon suku
 Häpeellinen ja pakkotyöhön
 Sisyphos pitkähän tuomittuna.

 Maa jättää kerta täytyvi, kartano
 Ja vaimo; puist’ ei viljelemistäsi
 Sinua, hetken herraa, seuraa
 Muut kuni vaan vihatut kupressit.

 Perijä takaa telkien satojen
 Juo Cæcubasi, kastaen lattian
 Viinillä paremmalla kuin on
 Juotava juhlina uhripappein.

1870.

Horatius

fr:Ode II.14 - À Postume
it:Le odi di Orazio/Libro secondo/XIV
la:Carmina (Horatius)/Liber II/Carmen XIV
no:Hvor tiden haster!
sv:14:de Odet i Andra Boken af Horatius