Väsyvä
Nousta ei jaksa
 jalkani hauraat, eipä
 tee käsi työtä,
 vaikea syödä on leipä.
 Vaan väsyessäni
 tunnen: voima ja valta
 mahtava kasvaa
 nyt tomun väistyvän alta.

 Kuihtuva ruumis
 siksi on suojattu maja.
 Tuskani tiedän,
 vaan on tuskien raja;
 on syli ääretön
 Kaikkeuden, joka kantaa,
 vie käsivarsi
 vaipumaton liki rantaa.

 Ei hiuskarvaa
 katkoa sattuma saata,
 ei kivun hyöky
 käskyttä nousta ja laata.
 Särjetty ruoko,
 keinuva kaarnako lienen,
 on syvin tietoni:
 Suuressa mahti on pienen.