Serenaadi (Forsman)
Armaani luon’ ei enää lamppu loista,
 Kuu vaalas heijastaa vaan akkunoista,
 Enk’ enää verhon kautta erottaa
 Voi neittä ihanaa.

 Pian vuoteen suojihin jo armas vaipuu;
 Nyt, kaino Cynthia, viihdytä mun kaipuu!
 Min nähdä sait, oi josp’ yön varjot vaan
 Ja mie sen kuulla saan!

 Jos taivas loistaa hänen silmistänsä,
 Jos kyyneltäin hän ristii käsiänsä,
 Ja lausuu taivaan kuultavia vaan,
 Hän on rukoilussaan.

 Vaan jos sen rinta aaltoilee ja säikkyy
 Jos hymyilys sen ruususuulla väikkyy
 Ja poskipäillä ruusut liekehtii,
 Hän minua uneksii!