Hiipinä
Oi, mitkä aarteet kätket, Hiipinä,
 sun tunturies synkkiin uumeniin!
 Ei riistäjien kädet yltyneet
 sun poves rikkauksiin salaisiin.

 Ne säilyi siellä. Vauhko poro vain
 sun lumestasi etsii jäkälää,
 tai lappalainen reessä ajokkaan
 tähyili pohjanpalon välkyntää.

 Sun tunturisi lumipeitteiset
 ei voineet ahnaan mieltä kiinnittää.
 Näin karu kuores kätki salat, oi,
 ne, joista mainitaan nyt Hiipinää!

 Työn jättiläinen painuu povees nyt,
 tuo päivän valoon suuren aartehen.
 Se, jonka kätkit tunturikammioos,
 iloksi kohoo maalle työväen!

 Ei enää tunturisi lumineen
 kuin ennen, hyljättynä seista voi.
 Työn käsi luoksesi jo, Hiipinä,
 nyt uuden ajan virtaukset toi!

 Jo kohoo kaupungit ja tehtaat savuaan
 sun talviraikkaasehen sinees tupruttaa.
 Nyt työtä, toimintaa ja touhua,
 vaik äsken olit kuollut erämaa.

 Sait koulut sä ja oppilaitokset
 ja uuden, kehittyvän kulttuurin.
 Sai äkin maineen paikka, missä nyt
 työn suoni sykähtelee eloisin.

 Oi, Hiipinä, sun rikkauttas et
 sä suonut riistäjille, riistolle!
 Sä kätkit salat karuun kuorehes,
 työn tasavallan iloks annoit ne.

1931

Mikael Rutanen