Soiton voima
Ja soitolla voima on loppumatoin –
 Kun Hurjien kantelo pauhaa,
 Niin maassa ja taivaassa tyyneys on,
 Saa tuonikin seuraneen rauhaa,
 Ja helvetin ukset on ammollahan,
 Käy perkele soittoa kuulemahan.

 Niin kantelo Hurjien hankita voi
 Ilon hetkeksi vaivojen maassa;
 Kirotuilleki nautinnon hetkeksi soi
 Laulu moinen, mi autuahassa
 Öin päivin on voimana, riemunakin,
 Siis soit’ että kuuluu se helvettiin!

 Sä kantelon kieliä surkeilet,
 Tai sormesi heikot ei kestä,
 Käärmeen veres kieliä pehmittele,
 Saat sormesikin siinä pestä,
 Sitt’ iske ett’ tuikkaelee kipunat,
 Kielet värjäelee valon kuin salamat!

 Kun vainajat hautojen kattehet luo
 Pois, astuvat, luurangot helkkää,
 Äl’ aattele: soitto jo riittävi tuo! –
 Älä liikoja luovasi pelkää!
 Jos kuulijaparvesi suuri jo on,
 Niin soita ne hurjahan karkelohon!

 Kun luurangot riemusta notkuttaa
 Polviaan sekä nyökyttää kallot,
 Ja taivahan riemuun maailma saa
 Sekä tyyntyvi helvetin aallot,
 Mä silloinkin huudan: sä kantelo soi,
 Ett’ aina tää karkelo jatkua voi!