Uusien virsikirjain johdosta
Kerran yksin istuissani
 Otti aate aivoihini,
 Miete mieleeni livahti,
 Tuli mulle tutkimista,
 Surumielin miettimistä,
 Jouduin tuosta tuumimahan,
 Kun mä lu’in korjattua
 Virsikirjaa oi’ottua,
 Jossa ompi Suomen kieli
 Kovin paljon korjattua,
 Että kansa kaikin paikoin
 Tuskin tuntee omaksensa
 Kieltä uuden virsikirjan.
 Outo ompi oikominen,
 Kirja kullan kääntäminen,
 Hyvä kenen viisahaksi
 Luoja teki ihmiseksi,
 Että osaa osotella,
 Herran sanaa sovitella
 Suomen kielen kuoren alla,
 Kansan lailla lauleskella.
 Vaan parempi ois’ mielestäni
 Ettei olis ottavaista,
 Tuntohomme sattuvaista
 Ihmisehen ilkiähän,
 Synnin pesään hirviähän
 Noissa kansan kirjasissa,
 Virsikirjoissa kosolta,
 En mä pidä parahana
 Sielumme myös tavarana
 Että saadaan sievistellä,
 Herran sanaa koristella
 Runomittaan mieluisahan,
 Ulkoasuun uhkeahan.
 Siten sana sotketahan
 Henki poi’es heitetähän.
 Kaikki ompi vajanaista,
 Mikä ompi ominaista
 Ihmisellä itsellänsä,
 Kuolevaisen aivon alla.

Iisak Nevasaari

Lähde: Oulun Ilmoituslehti 6.3.1889.

Isak Nevasaari
Runot
Oulun Ilmoituslehti
1889