Hiihtäjä


1 

 Hiihtelen mä, hiihtelen mä
 poikki vuorien ja vaarain,
 ohi suurten valtateiden
 polkujen ja teiden naarain.

 Jälkeen jäävät kolkot korvet,
 eessä kohoo korpi uusi,
 yhä kauemmaksi kutsuu
 korven naavaturkki kuusi.

 Hiihdän, hiihdän kaukomaille,
 kohti päivän kultarantaa,
 josta päivänsäde viittaa,
 iltatähti viestin kantaa.

 Hiihdän, hiihdän sinne, missä
 maa se taivaanrannan tapaa,
 maailma on hiihtäjällä
 suuri, rajaton ja vapaa.

2 

 Kauas halu hiihtäjällä,
 matka pitkä, lyhyt päivä,
 etähälle viel’ ei päässyt,
 vastassa jo illan häivä.

 Säde päivän mailleen painuu,
 maassa yksin kylmä kirsi,
 hiljaa korven hämyyn hukkuu
 hiihtomiehen viime virsi.