Vappuyönä
– Ne eivät palaa jällehen
 nää osakunnan päivät ... ei...
 Voi persetti, se naikkonen
 kai viimeisenkin markan vei.
 Hän kaivaa lompsan taskustaan
 ja tutkistelee – tyhjää vaan...
 Jäi kaikki Alppilaan!

 Jäi sinne impi armas tuo
 vain rakkauttaan tuhlaamaan
 kai kestävämmän lompsan luo,
 ma lainailemaan mennä saan...
 Niin kukkii naisen itsekkyys! –
 On kevätyö kuin synkkä syys,
 kun pettää ystävyys.

 Vaan sittenkään en surra saa,
 on tulevaisuus eessä mun!
 Oi, armas, kallis isänmaa,
 sun turvaajakses antaudun...
 Yö ... hik ... kun bolsu ... hik ... kun saa ...
 hän yössä yksin oksentaa, –
 saa uhrin isänmaa.

 Ei korva kuule, silmä nää,
 tiepuoleen toivo horjahtaa,
 on jalka raskas, täynnä pää
 ja helmahansa kutsuu maa.
 Hän siihen tyystin tuupertuu.
 – Niin persetisti kuivaa suu, –
 unhoittuu kaikki muu.

 – Kaikk’ kaataa, tempaa kuolemaan ...
 soi yössä harras raiku tuo.
 Hän veisaa täyttä kurkkuaan,
 kun järjestysmies saapuu luo
 ja virkahtaa: nyt lähdetään...
 Hän sortunehen synneissään
 vie – uuteen elämään!