Mökkiläisfilosoofi
Tie mutkikas ja mökki kääntehessä tien –
 – Sen kynnyksellä letkuvarren tuprutessa
 isäntä itse, jonk’ on nahka parkittu
 tään elon riitahisen räntäsatehessa – –
 – Levossa naama laiskan lempeässä –
 Vain nenä kärkäs sauhust’ autuaasta
 niin riemuitsee kuin paratiisin yrttihaasta
 kaikk’ ihanimmat lehvät tuoksuis tupakan –
 Niin autuus tuo ja keväthanki häikäisee,
 ett’ tihrusilmät viiruihinsa peittyy – –
 Viis siitä tappelusten maailmasta!
 Isäntä omiin aatoksiinsa heittyy:

»Ka kelpaa kellettää ja tuumat tuumiskella – –
 Pois torajava akka on ja kakarat
 – – heh – karkuun läksi sotarymyn alkaessa,
 vei hynttyyt mukanaan – – mut jäihän – – tupakat.
 – Isäntä kerrankin saa olla konnullaan – –
 ei muija äiski, pyssyt räiskii vaan. –

 Ka tapelkoot – – lie syytä yllinkyllin,
 lie täyteen ryönää tullut vihan sappi.
 Joo, joo – – on kirjan peto noussut – –
 merestä kai – – niin saarnas hiljan pappi
 – Merestä, joopa joo – – ka tuopas käräjää –
 ja nytkös, senkin tursas, maalla temmeltää –.

 Ain’ aamun noususta on pojat tapelleet – –
 Tuoss’ ampuu rähmällänsä toinen joukko,
 ja myllyn takaa toiset vastaan mäiskivät.
 Käy siinä melu, kaikuu joka loukko.
 – Ja kiikaroivat kukkulalla herrat –
 on prameutta, onpa napit, vaatekerrat –

 Ei kuulu mulle – – Vai ei tässä talollaan
 sais enää olla! – Mua käskivät myös pakoon –
 vai tässä akkain kanssa teitä talsimaan!
 He, tietäkööt, jos tässä käyn ja vihaan sakoon – –
 – Häh! Herra varjelkoon – – mua ampuvat!
 – – Ähäh – jo lakkas – – Senkin kelmit, pakanat.

 Yhyh – – jo taaskin turisee – Voi ruoja sentään!
 Taas seinään napsahti – Jos morakan
 täss’ äänen päästän! Senkin juuttaat, seinät tärvää
 – No mitäpäs – – lie nutistanut torakan – –
 raosta seinän – – Niinpä niin, kun kerta soipi
 ja napsahtaa, ei juokse silleen pitkäkoipi.

 Kas – – sammui pesä – –Tätä tikun tuhlausta!
 Jaa, jaa – – on tässä rauhan mietteliäs mies – –
 ei suden eikä lampaan puolla – – Peljätä
 ei myös! Kas siitä vasta miehen mieheks ties. –
 Jymähti! – Hu – hu – humisee – Ka – kanuuna –
 Hiottaa – – vanhaa miestä – – – jyly ankara.

 Lie tupaan paras – – Hyvät pojat – poika kullat
 Tää liika hurjaa – Paras panna pötkölleen –
 näin laattialle – Matalalta kanuuna
 ei tapaa. Tähän, tähän ukko lötkölleen – –
 Tai tappavat mun, peijoonit, kuin torakan,
 ja eukko parka itkun päästäis morakan – –.»

 Niin nenä kelmeänä, piiputonna suu
 – lie missä portahilla – kattoon tuijottaa
 nyt ukko, siunailee ja peijooneita hokee,
 näkyjä näkee, aivan ihmeellistä kokee. –
 Pelosta hourii, kuinka pauhaa, torajaa
 ylitse kansan Mooses – – Siinain kukkulalta.