Taivas ja meri
On taivas yllä
 Ja meri alla,
 Välillä ääretön avaruus.
 Ja ilma soipi
 Ja laine laulaa
 Sit’ yhtä virttä, mi ain’ on uus’!

 Alussa ajan
 Nuo kaksi lempi
 Niin hellän hellästi toisiaan.
 Mut sitten kerran
 Vuos’tuhansiksi
 Eroitti Luoja ne toisistaan.

 Siks’ sinilaki
 Nyt yllä kaartuu
 Ja merta kaihoen katselee.
 Siks’ meri laaja
 Se riehuu, raivoo –
 Tai silokalvona siintelee.

 Ja siksi taivas
 Se pilveen käypi
 Ja iskee tulta ja kuolemaa.
 Ja meri ulvoo,
 Sen aallot pauhaa
 Ja kohti pilviä tavottaa.

 Ne tahtois suistaa
 Tuon suuren juovan,
 Mi heitä peikkona vartioi,
 Ja saada lemmen,
 Autuuden auvon,
 Mi heille säihkyen salamoi.

 Mut toisinansa,
 Kun tyynn’ on ilta,
 Niin eron tuskan ne unhoittaa.
 Ja silloin taivaan
 Ikuiset tähdet
 Syvälti merestä tuikahtaa.

 Ja mer’ on tyyni
 Ja taivas kuulas
 Ja pyhä silloin on hiljaisuus.
 Ja ilma soipi
 Ja laine laulaa
 Sit’ yhtä virttä, mi ain’ on uus’! –

 Tai taivaan päivyt
 Kun kirkkautensa
 Yl’ laajan, läikkyvän pinnan luo,
 Niin sille, sille
 Mer’ säteileepi
 Ja sille tenhovan hymyn suo.

 Ja silloin laineet
 Ilosta läikkyy
 Ja laulaa riemuista lauluaan.
 Vuos’tuhannetkin
 Näin lempi kestää –
 Se voima yksin on sillä vaan!

 Näin mer’ ja taivas
 Ne toivoo aikaa,
 Mi heidät ijäksi yhdistää.
 Ne vartoo, konsa
 Taas suuri Luoja
 Suo heille onnea, elämää.