Suomen voima
Ei yksin soitto kannelten,
 ei tiedon, taidon taika
 ne auta maassa hankien,
 kun ankea on aika,
 kas, tarmoa me tarvitaan,
 pää pysty, sitkas selkä,
 ei muuten maine Suomenmaan
 se maailmoilla helkä.

 On aika kiire, kuumeinen,
 maan kansat rientää kisaan,
 yks luottaa painoon kultien
 ja toinen voiman visaan,
 yks aseitansa tahkovi
 ja toinen maata tonkii,
 tää suuret kirjat tutkivi,
 tuo salatiedot onkii.

 Ja kaikilia on määränä
 tää elon kilpa kestää,
 niin kansansa kuin itsensä
 noin kaatumasta estää.
 Ja kunniaks on kilpa ain,
 kun käydään miehen miellä,
 päämäärä korkealla vain,
 ja selvällä ain tiellä.

 Ja paljon meiltä vaaditaan,
 maan pienen, karun lapset,
 me kaikki voimat tarvitaan,
 saa vielä harmaahapset
 ne täällä kestää miehinä
 ja kantaa taakkaa elon,
 mies heviin tääll’ ei hellitä,
 ei tunne kieltä pelon.

 Ei meidän päällä palmupuut,
 ei puunna punatertut,
 mut meill’ on vilppaat illansuut
 ja laulaa leppäkertut,
 ja vaikkei vainioillamme
 juur’ liioin heili nisu,
 on meillä kumminlahjamme:
 tää murtumaton sisu.

 Sen voiman maasta saimme me,
 sen antoi korven henki,
 sen itsehemme imimme,
 kuin taatot uskon senki,
 ett’ eessä tarmon väistyä
 on pakko hyyn ja hallan,
 on pakko korven pehmetä
 ja nousta pellon vallan.

 On pakko hukan huutojen
 jo käydä loitommalle,
 ja karjankaato-karhujen
 jo painaa pakosalle.
 Tää suomalainen sisumme,
 tää Suomen suvun voima,
 on meidän valtakirjamme,
 maan, luonnon aateloima.