Mustelma
Me istuttiin
 niin kauvan iltaa
 ja unelmiin
 sai onni siltaa.
 Ja muisti loi
 ja esiin toi
 näin riemut monen hetken
 ja monen lempi retken.

 Ja hurmaapa
 ei välttää saatu,
 kun orjana
 pois tahto kaatu,
 ja suudelmiin
 se tulisiin,
 niin että tuskin vertaa,
 taas päättyi tälläi kertaa.

 – »Voi kamala
 sun tyttö, huulta,
 on mustelma!
 Nyt mitä kuulta
 saat äidiltäs
 luo mentyäs?»
 – On mulla juttu »nätti»,
 sen lyijykynä jätti.