Belsassar
Jo keskiyö se eessä on,
 Ja vait jo nukkuu Babylon.

 Mut kuninkaanlinnass’ yksin vaan
 Tulet väikkyvät vielä ja meluillaan.

 Belsassar juhlasalissaan
 Nyt jatkaa juhla-atriataan.

 Sotaseurue loistossa säihkyilee,
 Ja viini maljoissa läikkyilee.

 Ne kilkkuvat, maljat, he riemuiten juo;
 On tuitun valtijan mieliksi tuo.

 Jo kuninkaan posket hehkuaa,
 Ja viini mielen huimaks saa.

 Ja hurjaks siinä huimaantuin
 Jumaluutta hän herjaa syntisin suin.

 Hän pöyhkien herjaa, röyhkeäpää,
 Ja joukkue riemuiten räyhähtää.

 On kuningas käskyn lennättänyt;
 Hovipoika on juossut ja palaa nyt.

 Hän kultia päällään kantaen tuo;
 On Jehovan temppelin ryöstöjä nuo.

 Käsin riettain kuningas tempas niin
 Pyhän maljan, mi reunaansa täytettiin.

 Ja hän äkkiä tyhjensi pohjaan sen,
 Suu vaahdossa huusi nyt ylpeillen:

 ”Sua, pikku Jehova, halveksin, –
 Olen yksin valtija Baabelin!”

 Mut tuskin soi sanat kauheat nää,
 Niin salaa häntä jo peljättää.

 Myös räikeä nauru mykkenee;
 Vain kuolonhiljaus vallitsee.

 Ja katso! ja katso! seinällen
 Käy esiin kuin sormet ihmisen.

 Ja ne seinään piirtää, piirustaa
 Tulikirjoitusta ja katoaa.

 Jääjäykkänä istuu kuningas,
 Ja muoto on kalman kalvakas.

 Sotaseurue kauhuun karmistuu
 Ja istuu vait ja ääneti suu.

 Käy tietäjät esiin, – ei yksikään
 Tulimerkkejä pysty selittämään.

 – Belsassarin, ennenkun loppui yö,
 Hänen vartiajoukkonsa hengiltä lyö.

de:Belsatzar (1827)
eo:Elektitaj Poemoj de Heinrich Heine/Belsazer
ro:Belsàzar
ru:Валтасар (Гейне)