Kehno-lukunen Lassi
Oli kerran kelpo-rikas,
 Talon isäntä itara,
 Jolle vaimonsa valittu,
 Epäkelpoinen emäntä
 Paljon lapsia lateli;
 Saipa parin poikoakin
 Tuiki monta tyttäriä,
 Joit’en lunnonkaan lukea
 Tässä tai’a tarkallensa.
 Oli Lassi vanhin lapsi,
 Oli nuorin poika Pekka,
 Nämät kasvoit kumpanenkin
 Ihan isoiksi kuritta,
 Jott ei Aata aapisesta
 Isä itse neuvonnunna,
 Äiti iitä eikä äätä
 Näille nuorna näyttänynnä;
 Sillä pastori panetti
 Lassin lukkarin lukuhun,
 Aata, beeta aapisesta
 Aikamiesnä oppimahan.
 Pekka poika pienempänä
 Lukkarin luvussa kulki,
 Siksi oppikin enemmän,
 Lain Lassin paremmin,
 Lukemahan laulamaankin.

 Lassi laiskana luvussa,
 Koulumestari kodissa,
 Siksi lukkari lujasti
 Lassin piti luvussa;
 Aapisessa oppimista,
 Oli paljonkin pakosta,
 Katkismus se kankiasti,
 Virsikirjan virtten värsyt,
 Kävit laiskalle lukea;
 Siksi karkasi katala,
 Meni koulusta kotiinsa,
 Isällensä itkemähän
 Iso ilkiä musikka
 Vaikioita vaivojansa.
 Isä, aivan armahellen,
 Äiti säälien saneli
 Pojan päiviä pahaksi,
 Koulupaikkoa kovaksi;
 Vaan ei auttanut enämpi
 Isän neuvot äitin armot
 Eikä muorin moimotukset.
 Hajettiin haluton Lassi
 Kohta pastorin pakosta
 Koulumestarin kotihin,
 Lukemahan läksyänsä.
 Tästä ilkiä isäntä
 Aivan vimmahan vihastui,
 Painoi pastorin puheille,
 Haastoi huuhonnon tapahan,
 Puski puhtaaksi sisunsa,
 Pahoin paisuneen papille;
 Lukkarin pani pahaksi,
 Puolti poikaansa polosta,
 Ylen hyväksi ylisti.
 Viimmen pastori puheli
 Lassin ylpeelle isälle:
 Ootta vimmattu vihalta,
 Koston pyynnöltä pahasti,
 Siksi silmänne sokesi,
 Ettette näy näkevän
 Lassin puutetta polosen,
 Jok’ei luonnankaan lukea
 Saata selvästi sanoja
 Pyhän julkisen Jumalan,
 Ehkä on jo miehen mitta
 Sekä miehen mieli päässä,
 Ikä iso, parta pitkä.
 Olis aika ammon ollut
 Lassin käydä rippikoulu;
 Sillä pitääkin pysyä
 Lassin lukkarin luvussa
 Auttavaksi oppimassa,
 Että pääsisi ripille
 Seurakunnan kunniaksi.
 Vieläkin urahti ukko,
 Pani vastusta papille:
 Mahtaneeko maisteria
 Tulla luona lukkarimme
 Pakolla Lassi-parasta?

 Pastori sanoi samassa:
 Maisteria, mestaria
 Eipä tule Lassistasi,
 Vaikk’ olis kotonas koulu,
 Korkiampi, oikiampi;
 Kun tulis lukija kunnon,
 Tavallinen talonpoika,
 Eikä ruma ruunan-kummi.

 Tässä ukko umpi-suuna
 Läksi pappinsa puheilta,
 Hymyillen sanoi hyvästin,
 Kävi kiiruusti kotiinsa;
 Sinne sitte tultuansa
 Yhä vaimolleen valitti
 Lassin koulua kovaksi;
 Pani päätä pastorinsa
 Viimen viikkojen perästä,
 Laiska Lassi laskettiin
 Herran pöydälle pyhälle
 Menemähän muitten kanssa,
 Ehk’ ei oikein oppinunna
 Luonnan puhtaasti lukuhun.

 Tästä ihastui isänsä,
 Äiti äijöä enämmin,
 Isä antoikin ilosta
 Isännyensä ijäksi
 Lassin armahan omaksi,
 Ehkä olikin osasta
 Itse ennen ottanunna
 Lassi vallan vanhemmilta.
 Nytpä kelpasi kelata,
 Pulskan poijan pöyhistellä;
 Kohta kasvoi kauppijaaksi,
 Tuli viisas viinan myyjä,
 Rommin kauppias kavala,
 Veellä jatkoi jalot juomat,
 Raastoi rahoja kokohon;
 Raski itsekkin isosti,
 Juoda toisinaan totia,
 Viimmen kelpas kehnompikin,
 Paloviinaki pahempi.
 Markkinoita mainioita
 Hän ei luullut ensinkähän
 Ottamahan pystyttävän,
 Jos ei samonut sinne.
 Aina kulki kulkusissa,
 Aisa tiukussa ajeli,
 Kuni suuri kuulu-herra.

 Isänsäkki ihanteli
 Lassin onnelle isolle,
 Usko porvarin pohatan,
 Kaiken kuulun kauppamiehen,
 Menevän ylpiäästä,
 Pojastansa pulskiasta.
 Kävi toisin kuin hän toivoi;
 Lassi juurtui juomariksi,
 Ruvettua rouvariksi,
 Eikä tullut porvariksi.

 Matkakissa markkinoilla,
 Varkahat supi varastit
 Hänen puulle puhtahalle;
 Sitten velkahan vetäsi,
 Velat venyivät isoiksi
 Summat suuriksi tulivat;
 Näitten maksoksi menivät
 Talo ja talon tavara,
 Uurit, piipun pitkä-varret,
 Kaikki ne katosi sinne.
 Keppi Lassille kätehen.

E[rik]. B[isi].

Lähde: Oulun Viikko-Sanomia 18.7.1857.

Erik Bisi
Runot
Oulun Wiikko-Sanomia
1857