Ilkeä vieras
Kullalta kysyi murhe, tieskö tuvan
 Murheelle majaks’, tyhjän, rappeentuvan.
 Hän antoi sydämmeeni mennä luvan.
 Mist’ osas tietää sopivamman tuvan?

 Näin murhe sinun silmistäsi läksi
 Ja pyrki sydämmeeni isännäksi.
 Vaan sydän kielsi, väitti tylkeäksi.
 Tuo vastas, että silmistäsi läksi.

 Oi Hafis! sulje murhe rintas alle,
 Mut älä virka siitä maailmalle,
 Ettet sois sanansijaa pilkkaajalle,
 Kun annoit majan ilkivierahalle.

Friedrich Rückert