Anna lempeä meille!
Aattelin ma kerran:
 Suomen väki, sä armahinen,
 Lauloit lapsena vaan!
 Silloin riemua oljkin,
 Myös vapauttakin yltä;
 Laksot soittoja täynnä,
 Lempeä rinnat.
 Lehdot notkuvat silloin,
 Väinön kannella kuullen,
 Neidot ne kyynelivät.

 Aika on jo toinen,
 Toista oloa pyydetähän;
 Mut en tiedä ikään,
 Mitä huoleni huutaa:
 Mieli muuttuvi aina
 Auringon mentyä maalta,
 Piiltyä päivän;
 Yöt ne pauloja tuovat,
 Murhaajan miekka sahaa
 Kultani kauloa pois.

 Laulan vielä’, laulan:
 Suo tok’ eloa, Luojahinen!
 Eipä tietoa oo
 Hautaan, tuonelan maihin;
 Anna lempeä meille,
 Suosion, voiman ja toivon
 Aamuja salli!
 Silloin laulan iloisin,
 Teen kauno kukkakiherman,
 Impeni päähän sen paan.

Lähde: Suometar 14.3.1856.

Anonyymi
Runot
Suometar
1856