Häme
Oi katsos harjua korkeaa
 Ja katsos peltoja noita.
 Ves’vyötä katsos valtavaa
 Ja kuuntele kuusikoita,
 Suvitaivohon sitten silmäs luo –
 Kuva Hämeen sulla on tuo.

 Ja katsos neittä, mi harjullaan
 Tai lainehen kesken laulaa,
 Sinisilmää katso ja sorjuuttaan,
 Ja keltakutria, kaulaa!
 Sen tunteet tunne ja lempeään,
 Oi, Hämeen tyttö on hän!

 Ja kuule vielä, kun kulkeissas
 Sävel tuttava soi salotieltä,
 Saat riemua uutta ja lohtua taas –
 Se Suomen on, Suomen on kieltä!
 Omin äänin, vierahat yllättäin,
 Se ain’ on laulanut näin!

 Ja sitten nähkös sä kansa tää,
 Sen jäykkyytt, älkösi pilkkaa!
 Maat tähkivän näet, ah, monta nää
 Hien nieli ja hurmehen tilkkaa. –
 Se taistoa – yössäkin – koittanut on,
 Mut sen jäykkyys voittanut on.

 Ja kuulitkos kertoman kauneimman –
 Se jäänyt on kansan suuhun –
 Kun ensi alkehet oppiaan –
 Ens’ kirjan – piirsi se puuhun!
 Mit’ uskoa miekoin maahan kaas’,
 Se aarteekseen tuli taas. –

 Ja yössä myöskin se johdokseen
 Sai taian vaan sekä loihdun,
 Mut katsos kuinka jo korvalleen
 Se nostavi tiedon soihdun! –
 Häme herttainen! Ole onnekas ain’
 Tätä soihtua valvo vain.

Lähde: Tampereen Sanomat 14.7.1890.

Runot
Severi Nyman
Tampereen Sanomat
1890