Lähetys-Kirja
Juokse joutava kynäni,
 Siipi hanhen haihattele,
 Tekemään sananen silta,
 Tahi porras paperinen!
 Päätä Ämmästä alota,
 Koivukosken kuohunnalta,
 Toista Ouluhun osota,
 Tervaporin tienohille!
 Keskus ilmahan ylennä,
 Kohottele korkialle,
 Pälli-kosken päällitekki,
 Oksan korvanki ylite,
 Näkymättä Niskakosken,
 Pyhän kuohun kuulematta!

 Niinpä laita laaullensa,
 Silta kaunis seisottele,
 Ilman puitta, ansaitta,
 Kivisittä kistusitta,
 Ilman vempelen mukahan,
 Taivon kaaren kaltaseksi,
 Jota myöten juoksennella,
 Olis altis astuksella,
 Tervehysten temmotella;
 Ämmän äyräältä äriän,
 Pahan laisen partahalta,
 Suulle suuren Oulujoen,
 Tervaporin poikasille.

 Vaan on varmon varotettu,
 Sananlaskussa sanottu,
 Ettei tallia pitäisi
 Ennen tarvita talossa
 Kun on heinät ja hevoset;
 Eikä auta ollenkana
 Mua portahat mokomat,
 Eikä sillat siivolliset,
 Jos ne jouten seisomahan
 Heti kohta heitetähän,
 Alotetut ankarasti
 Vasta saaut valmihiksi.

 Jotta juokseppa kynäni
 Siipi hanhen siuvottele,
 Kulettele, kultaseni,
 Tervehyksiä, tuhansin,
 Tervaporin poikasille,
 Jotka aina, joukottaisin,
 Iltahetkensä iloksi,
 Tahi päivän päätteheksi,
 Kortillekki kokountunut,
 Eli joutavain jutuille
 Tahi viulun vingunnalle,
 Soiton muunki soitannalle,
 Jota neijot, joutessansa,
 Iltamilla, ihanasti,
 Taikka mieliks’ miesi-joukon
 Eli konstin koitannaksi,
 Näytännäksi näppäryyen,
 Somaisuuen sormiensa,
 Ainaki alottelevat,
 Harvon kesken heittänevät,
 Ennen ruuan jähtymättä,
 Paistien paleltumatta,
 Jotka jouten seisomassa
 Pöyvällä pöhistelevät,
 Miesten mielten koitteheksi.
 Vesi valkia vetäypi
 Monen kielelle keräypi;
 Vatta vaivalle panekse,
 Maha mahtava monenki,
 Vaikka ennen eilisiltä
 Aamuisilta atrioilta,
 Murkinaisilta muruilta,
 Oisi luullut oiva lailla
 Saaneen kallista kalua,
 Tähellistä tavarata,
 Tulleen sormin tuntuvasti
 Uhatuksi ankarasti,
 Aitan lailla lastattuksi,
 Puoin mukahan mukoman,
 Johon Ruunu rukihia,
 Nälkävuosien varaksi,
 Taikka muiksi tarpeiksi,
 Aina veroista vetääpi,
 Otoistansa otteleepi.

 Näinpä kirja kiiättele
 Oulun kaupunnin oville,
 Tervaporin porstuihin.
 Sitte tuonne tultuasi,
 Matkan päähän päästyäsi,
 Älä arvoa alenna,
 Oman koin korkeutta,
 Kauneutta kartanosi,
 Älä suotta suurentele,
 Ylentele itsiäsi!
 Vaan jos joukossa jotaki
 Kuulet, tuolla kulkeissani,
 Alamaassa matkatessa,
 Tahi tielläsi tapoat,
 Joka pilkan pisteleisi,
 Naurusuusta nakkeleisi
 Soima-nimiä sinulle,
 Sirkkaporiksi sanoisi,
 Niin sä vastaa vakaisesti,
 Puhu vähän puolestasi,
 Tasasesti, taitavasti,
 Miesten kuulla korvillansa,
 Ahkerasti ajatella
 Asioita entisiä:
 Kysy kohta kaunihisti,
 Mist’ on Oululla oleva
 Nimi kaunis kannettava,
 Suuri arvonsa ylennyt?

 Eikö muistane mukoma
 Oulujärveä olevan
 Ylähällä, päänsä päällä,
 Aivan alla jalkaimme,
 Josta juokseepi jokinen,
 Josta ve’et virtoavat.
 Nämät virratpa, vikevät,
 Arvon ovat antanehet
 Hälle, hyvin hyövyttävän,
 Kanssa kaunihin nimensä.

 Ohoh, sua, Oulu rukka,
 Tahi kaupunki katala!
 Etpä sillon suuri ollut,
 Etkä suuri, etkä pieni
 Etkä kovin korkianak,
 Etkä liion lihavana,
 Etkä pohakas pohatta,
 Kun sa sinne sioittelit,
 Suuren lahen lainehitten
 Luokse alkujas’ alotit,
 Meren rannalle rakensit,
 Eikä ollut Oulu-joki
 Vielä juoksuun joutununna,
 Vaalan rannasta valunut,
 Sivu sinun aikeitasi,
 Tuomaan sulle siunausta,
 Kyllä köyhään kylahäsi.
 Sillon sinä kurja kovin
 Huokaelit huolissasi,
 Vaikeroijen valittelit.

 Mutta vanha Väinämöinen
 Kuuli kurjan itku-äänen,
 Vaivaisen valitus-veisut –

 Otti härän heinikosta,
 Auran pellon pientareelta:
 Vaon Vaalasta alotti,
 Kynti kourilla kovilla,
 Uurti uran uhkiasti,
 Ajo aivan mereen asti,
 Ratki hieta-rannikolle. –
 Kussa tunki tupakkata,
 Pisti Ukko piippuansa,
 Siinä aura ankarasti
 Mutkitteli mullin-mallin,
 Kohoeli korkialle;
 Jossa nyt joessa ompi
 Kosket kovin kuohuvaiset

 Siit’ on Oulu olentosi,
 Ensin alku arvollesi:
 Siitä nimesi siennyt,
 Siitä kaikki kasvantosi.

 Mikä oisit Oulu parka
 Ilman vientoja vesiä
 Joita myöten, joutumalla,
 Koistamme korkiasta,
 Päällä pääsi seisovasta,
 Povellesi pöyhiälle,
 Meiltä menevät tavarat,
 Mehu ruskia metistä,
 Ehkä mehu muunkilainen. –

 Näitä puhu puolestasi,
 Kanssa muita muistuttele,
 Kuinka kauniisti kulemma,
 Vaellamma vakaisesti,
 Sangen siivolla elämme,
 Oulun suhteen olletikki.
 Varsin vanhain tavalla
 Pyhä päivät pyhitämme
 Kirkosamme kaunihisa,
 Jok’ on riioitta rakettu,
 Käräjittä kennitetty,
 Siallansa seisomahan.
 Ilta-puolet istuilemma,
 Joko kiinni kirjoisamme,
 Rakkahassa Raamatussa,
 Taikka muuton, taitavasti,
 Siivolla ja suosiolla,
 Toinen toisemme tuvissa;
 Eikä tanssit ensinkänä,
 Ilta-hypyt ilkeimmät
 Varpaitanne vaivaele,
 Hivuksia hikeen saata,
 Runkoamme rutkuttele.
 Harvon kortit kourissamme
 Tavatahan tällä tienon;
 Jos ne jouten, jollon-kullon,
 Leikin vuoksi liikkuisivat,
 Kääntyisivät käsissämme;
 Van ei voiton pyyännöksi,
 Eikä rahan rakkauvesta,
 Niitä liioin liikutella. –

 Yks’ on ainoa kylässä,
 Joukossamme juoman myöjä,
 Toddi-kupin toimittaja,
 Punssi-lasin laittelia;
 Eikä taija toisten tavoin,
 Lailla virka-veljestensä,
 Päästä liian lihavaksi,
 Hyväisesti hyötymään
 Viinan-myönti virkoinensa,
 Taikka Toddi-toimissansa;
 Josta nähköön jokahinen
 Silmillänsä selkiästi,
 Ettei viinassa eletä,
 Julki juomarein tavalla,
 Niin kuin moni muukalainen
 Meitä syyttää siitä myöskin.
 Ehkä kyllä koissänsa
 Aina taisaisi tavata
 Mihin silmänsä sitosi,
 Näkimensä näppäjäisi,
 Ettei varsin ennättäisi
 Taemmaksi tarkotella,
 Kylissä kyselemähän,
 Mitä löytääpi likeltä
 Ajan kunki koissansa.

 Näitä, nuita muistutellut,
 Puheskellut puolestasi,
 Viimmen varmoin terveyttele
 Lukioitasi lujia,
 Tarinoijen tekiöitä,
 Saattajia Sanomiien,
 Jotka joka Tiistahina
 Tulla Oulusta osaavat,
 Kaaritella Kajaanihin,
 Läpi ison Iinsalmenki.

 Kiitä heitä kirjastansa,
 Rustaamasta runostansa,
 Joka joutu mulle heti
 Tultuani tuonnempata,
 Kuhmossa kulettuani,
 Kanssa, kirkolla Kiannan,
 Että vielä etäämmällä,
 Yli raukkojen rajojen,
 Vuokki-niemen Niekkoin luona,
 Laulu-paikassa paraassa,
 Maalla Mahtavan Venäjän,
 Josta koko laukun, lastin,
 Koko suuren kontin täyven
 Runoisia, raikkahia,
 Toin ma totta tullesani,
 Kirjotettuja kylisä,
 Venehissä veisatuita,
 Laulelmia Laulajoilta,
 Pannakseni paperille:
 Joko nuoren Joukkahaisen
 Jouto-juoni-mutkaisista,
 Tahi vanhan Väinämöisen
 Virren töistä viisahista,
 Kanssa kauniin Kauko-mielen
 Lieto-pojan, Lemminkäisen,
 Sekä Seppo Ilmarisen
 Ainosista askareista.

 Terve-sanat saatuasi
 Isänniksesi esinnä,
 Lukioillesi lujille,
 Toimittele toisillenki
 Tovereille terveisiä –
 Otappa varaksi vielä
 Koko kontti, täytettynä,
 Josta kaikille jakailet,
 Joit’ en nimin nimitellä,
 Enkä määrin määritellä
 Saata puutteessa paperin,
 Lehen pienen loppuessa.

*) Muualta saatu.

Lähde: Oulun Viikko-Sanomia 4.1.1834, 11.1.1834.

Elias Lönnrot
Runot
Oulun Wiikko-Sanomia
1834