Aamulla (Tamminen)
Soi aamuvarhain viserrys
 niin sointuva, linnun kielin.
 Ah, kuin on hertas sen herätys,
 jo nousen reippain mielin.

 On huomen raikas, selkeä,
 ei tunnu nyt tuskan taakka,
 min painosta illalla itkin mä
 kai puolehen yöhön saakka.

 En surrut lemmen suruja,
 en iltani ikävyyttä.
 En kuollut huomisen huolia,
 tai koppini hämäryyttä.

 Mä heimoni tunsin murehen,
 sen kaunihit toiveet pettyi;
 ja voittajan koston hirmuisen
 tuon muistin, – silmäni vettyi.