Roobin
Tuli poika Kyless’ ilmoihin,
 mut päivä, Herran vuosikin
 ois turha muistaa tarkemmin,
 kun kyseessä on Roobin.

       Roobin oli reipas poika,
       reipas rento, reipas rento;
       Roobin oli reipas poika,
       reipas veijon-vento!

 Kuu kului vuoden vaihtehen,
 kuninkaan viimeist’ eellisen:
 kun puhkui tammipakkanen,
 sai raittiin kehdon Roobin.

 Kätilö kättä tarkastaa:
 ”Jos eloon jää, sen nähdä saa,
 on pojass’ aika veitikkaa, –
 jos pannaan nimeks Roobin!

 ”Myös monet kohlut mailma suo,
 mut sydän terve kestää nuo,
 ja kunnian hän meille tuo.
 On riemuks meille Roobin.

 ”Jos totta tietää uurteet nää
 ja kaks ja kolme viideks jää,
 on tyttöin mielitietty tää.
 Sen kyllä näyttää Roobin!

 ”Kun missä liikkuu, – turma vie! –
 on neittä nuorta täynnä tie,
 mut seikka tuo ei viaks lie.
 Siis siunaus sulle, Roobin!”

       Roobin oli reipas poika,
       reipas rento, reipas rento;
       Roobin oli reipas poika,
       reipas veijon-vento!