Ruokajuhla
On taasen vuoden pimein yö
 ja taas on maassa rauha.
 Nyt hellitetään nälkävyö,
 nautinnon mittanauha,
 ja syödään minkä ehditään
 ja sitten vetelehditään.

 Nyt kukaan toistansa ei lyö
 – kas kun on maassa rauha,
 ja syöminen on kiire työ
 ja ainoo ase kauha,
 ja hyvä tahto vallitsee
 ja ihmisiä hallitsee.

 Tää vuoden iloisin on yö:
 vietämme joulujuhlaa.
 Nyt vuoden säästöt kukin syö
 ja juo tai muuten tuhlaa.
 Mitä on meille säästynyt,
 kaikista niist’ on päästy nyt.

 Jos yksin ei voi kuluttaa,
 niin toisille voi antaa,
 pois ystävilleen lahjoittaa,
 talosta taloon kantaa.
 Näin toinen toistaan tuttavat
 jouluna ilahuttavat.

 Kun liiat varat kaikki pois
 näin ehtinyt on jakaa,
 niin mitäs muuta tehdä vois
 kuin syö ja juo ja makaa?
 Ja syödä täyteen mahansa,
 sen osaa kuka tahansa.

 Näin vietämme me juhlaamme,
 ei siihen vähät riitä:
 me vuoden säästöt tuhlaamme.
 Vaan menkööt – mitäs siitä!
 Jos ei oo muuta hyötyä,
 niin tulee edes syötyä.