Älä luule mun tuhanten lailla
Älä luule mun tuhanten lailla
 Sua kahlehtivan, – oi, ei,
 Koen aukoa mailmoja sulle,
 Mihin aattehes tuskin vei.

 Niin helposti katkonen kahleen,
 Mi pikkumaiseks sun lois:
 Punan tahmean maireelta riistän,
 Revin turhuuden naamarin pois.

 Sa ilmaa henkiä saisit,
 Siniseestettä hurmaavaa,
 Mi raitista nuoruutta antaa,
 Elinintoa riemuisaa.

 Niin silmäs tarkistuneina
 Isot tutkis ja pienetkin,
 Ja ma itse jo mitätönnä
 Sun eessäsi seisoisin.