Poika ja Lähde
Lähtehelle lausu poikka kirppa:
 Lähde, niityn silmä, kehno lähde!
 Kyll’ on kultani sinussa monta
 Kertoa katellut kasvojansa;
 Vaan kuvansa sie et korjaellut,
 Etkä muodostaan mitään pitännä.
 Mentyään kuvai katoopi kohta,
 Suotta saan ma häntä etsiellä.
 Rankasenko sun nyt kehno lähde,
 Vellonen veteis ja juoksutanko,
 Polkenenko myös sun kukkareunas?

 Lähde taas rukoillen hälle lausu:
 Poika, miksi milma rankaseisit,
 Vellosit vetein ja juoksuttuisit,
 Polkisitpa myös mun kukkareunat?
 Aallon tyttö oon ma ainoasti,
 Oon verettä lämpimättä, kurja,
 Lemmetöin ja lempimättä kennen.
 Vaan pahempi on se, että sunki
 Mieles’ lämpimässä lähtehessä
 Immen muisto harvon kauemmaksi
 Taukoaa, kun millon itse ompi
 Silmin nähden eessäsi suloisna.

A. Oksanen.

Lähde: Saima 21.8.1845.

August Ahlqvist
Johan Ludvig Runeberg
Runot
Saima
1845