Suo katsella mun!
Sua katselen ain’ ihamiellä,
 Kuin Kevätär kauneuttaan,
 Kaukolentona henkeni tunnen
 Mä nousevan pois yli maan.

 Kuni autuuden harsosta sitten
 Sä, keijunen, siintävän näyt,
 Mielihaavehen auteremaissa,
 Kuin hengetär hellä sä käyt.

 Kuvas kuinka on ihana silloin!
 Sun kiehkurakutrisi nuo,
 Kuni leikiten karkelossansa
 Ne kaulalles varjoja luo.

 Lumivalkea otsasi loistaa,
 Kuin toivojen kaivattu maa,
 Sinisilmäs on sielua täynnä
 Ja taivasta heijastavaa.

 Kevyt, liitävä käynti on Sulla,
 Kuin jalkasi untuviss’ ois...
 Onko ihmettä, jos Sua nähden
 Maan piiristä siirtyvi pois?

 Onko ihmettä, jos ihamiellä
 Ain’ etsivi katseeni Sun?
 Eihän katsella kielletty liene?
 Se pyyntön’ on ainoa mun.

 Kuni lämmöstä elpyvi luonto
 Ja kukkaset auringostaan,
 Sun nähden mä lämpenen, elvyn
 Suo katsella mun Sua vaan!

Kaarlo Hemmo
Runot