Linnunrata
Nyt lamppu sammutettiin, yö on kirkas, hiljainen,
 Ja muistot nousevat nyt päivist’ ajan muinaisen,
 Ilmassa tarinat nyt lentävät, kuin säkenet.
 Ja surumielisiksi käyvät silloin sydämet.

 Tähdistö kirkas linnunradalt’ tänne katsastaa
 Hymyllä autuaalla, kuin ei maass’ ois kuolemaa.
 Tajuutko kieltänsä? Mä muistan vielä tarinan,
 Tahdotko kuulla tään nyt tähtein mulle kertoman.

 Tähdessä kaukaisessa loistons’ iltaruskojen
 Mies oli, auringossa toisess’ oli neitonen.
 Mies Zulamith, mut neidoll’ oli nimi Salamin.
 Ja toistaan lämpimästi lempivät he kumpikin.

 Maass’ asuneet he ennen olivat ja lempineet,
 Vaan synnin, kuolon kautta toisestaan pois joutuneet
 He valkosiivet saivat sitte kuolorauhassaan,
 Ja kauas eri tähtiin tuomittiin he toisistaan.

 Mut tähtikartanoissaan toisiaan he muistivat,
 Välillä tähtitarhat vaikk’ ol’ lukemattomat.
 Välillä Salamin ja Zulamith’in avaruus
 Ol’ ääretön, joss’ säihkyi Luojan luoma valkeus.

 Eräänä iltan’ alkoi Zulamitti nyt kaipaissaan
 Valosta tehdä siltaa maailmasta maailmaan;
 Ja auringostaan silloin Salamikin tekemään
 Rupesi siltaa, hänkin, pohjast’ aina etelään.

 Tät’ tuhat vuotta tehden uskoin kaikki voittavin
 Valmiiksi Linnunrata, tähtisilmä saatihin,
 Jok’ korkean taivaskaaren kaiken sulkea sylihiin
 Ja avaruuden ääret yhdistääpi toisihiin.

 Peljästyin Jumalan luo lennähtivät kerubit
 ”Kas, Herra, mit’ on tehnyt Salami ja Zulamith!”
 Hymyili armon Herra josta syntyi kirkastus:
 ”Ei revi maailmastain, mik’ on luonut rakkaus”.

 Salami, Zulamith koht’ toistaan sillan tehtyään,
 Syleilemähän juoksivat – ja heidän jäljessään
 Täht’ taivahalla syttyi, kirkkaampi kuin tähti muu,
 Tuhatta vuotta surtuan kuin sielu kirkastuu.

 Ja kaikki, joill’ on rakkaus maass’ ollut hellä vaan,
 Jotk’ kuolo, synti toisistaan sai sitte luopumaan,
 Jos maailmoihin silta tehdä voimaa vaan heill’ on,
 He voivat lempens’ saavuttaa ja saada sovinnon.

Lähde: Lappeenrannan Uutiset 18.1.1887.

Antti Törneroos
Runot
Zacharias Topelius
Lappeenrannan Uutiset
1887