Sinne meni!
»No auttakaa, hyvät ihmiset, oi!
 jo maahan meni nyt multa
 niin makeat maidot ja juusto ja voi
 ja herttainen kermakulta!»

 Näin huutavi Liisa muori nyt
 ja rattaiden luokse hän karkaa,
 mut siellä on kaikki särkynyt. –
 Voi sinua, Liisa parkaa!

 Liisa oli maitomuori.
 Liisall’ oli koira nuori,
 Vahti oli nimi sen.
 Maitokuormaa vetäissänsä
 metsään loi se silmiänsä,
 niinkuin mitä hakien.
 Olispa jo useasti
 mennytkin ties minne asti,
 vaan kun valpas Liisa esti,
 niin se aisoissansa kesti.

 Mutta kerran sattui niin:
 kulkivat he taasen kaupunkiin.
 Liisa ilomiellä,
 Vahti – mitä vielä!
 Suruissansa vaan
 toimeen tukalaan,
 niin juur’ siellä,
 missä juoksee puro pien’
 – huh, kun juttu tää
 hirvittää!
 jänis hyppäs poikki tien!

 Liisa hämmästyi,
 Liisa äimästyi;
 siunas kerran, toisen,
 nähden pedon moisen.
 Vahti hyörähti,
 Vahti pyörähti,
 haukahti ja – sillä erää
 lähti jänön perään.

 Katsokaas nyt vääräsäärtä:
 tuolla pitkin ahon äärtä
 juoksee, kiskoo,
 koipiaan viskoo.
 Vahti poika koittaa
 pupu parkaa voittaa,
 mutta äkkiäpä – rops! ja rapsi
 – Voi sinua tuhma laps! –
 Nyt sun kävi sillä kurin:
 rattaat meni nurin.
 Liisa kävi parkuun,
 jänis pääsi karkuun.

Otettu Ilvolaan, 1924.

Samuli Suomalainen