Tyttärille
Yksi Tohtori totinen,
 Suomen suuri kirkkoherra,
 Puhu puhtailla sanoilla,
 Pakinoihti paljon siitä,
 Kunka kunnia pysyypi
 Muutamilla muuttumata;
 Toistaen tosin tuloopi
 Vika ilman viipymätä.
 Viien viisahan sekahan
 Niitä neihteitä nimitti,
 Jotka kulit kunnialla,
 Vietit aikansa visusti,
 Eikä ottaneet ovesta
 Salasissiä sisälle,
 Eikä vuoetta vetänyt
 Kaikille kasapukeille;
 Uottelivat oikeata
 Puhemieheltä puhetta;
 Kun ei tuota kuulla soanut,
 Suostu siihen suuttumata,
 Oli totuuen toveri,
 Vakuuen vakanen linna. –
 Vastasivat vanhat siihen
 Talonpojat taitavasti:
 ”Sana oikehia sanottu,
 Puhe oikehin puhuttu”
 Soanenko myökin sanoa
 Mitä meijän mielessämme:
 Heillempä hopeahelmet
 Ruunun, rustaaman pitäisi,
 Kaksi kaulan ympärystä
 Että näistä nähä saisi
 Pilat pitäjän miniät,
 Kuka kunnian pitänyt,
 Kuka arvon ansaihtoopi;
 Kyll’ on niitäkin kylissä
 Tyttäriä tyhmempiä,
 Jotka rientäävät ripille
 Sitä varten sinne käyvät,
 Soahaksensa sulhasia.
 Viistoista vuoen peästä:
 Olla mies mikä hyvänsä:
 Talon laiska, Juoppo lalli,
 Eli köyhä loisin poika,
 Sotapoika, muuttosonni,
 Elikkä rahaton renki,
 Jokahan vihille veisi,
 Vaikka vaskisormuksella,
 Jos vuoen parin perästä
 Korjan perä on kotina (?)
 Talon turkki tuiskun suoja,
 Läpilauta lapsentyttö,
 Käsivirka kätkyn souto,
 Penkki pakko pöytä lauta.

 Soankohan minä sanoa
 Vielä viimmesen sanani:
 Jos on paljo piikojakin,
 Niin on piika parkojakin,
 Jotk’ ei uota ollenkana
 Puhemmieheltä puhetta,
 Kesällä kenossa kaulon,
 Talvella takana silmin
 Läpi kirkon kiitelöövät,
 Kennen keksimän pitäisi,
 Josta into ilta puolla
 Tietä neuvosi tilalle,
 Ihte alkoavat asian,
 Ett’ on aina ajan kunkin
 Sitä myöten Mylläriä
 Kun on mylly mieltä myöten.
 Jos heti hepo etehen,
 Soalis saunasta rekehen,
 Ensin luokse Lautamiehen;
 Ei hätä hävetä anna,
 Tulla Tuomarin etehen,
 Tievystellä tieterensä, (?)
 Keltä tullia tuloopi,
 Vuoron vanhankin saisi,
 Vielä viljelys pysyisi;
 Keto kelpaisi kesätä
 Apun’ on ahonni kyntö,
 Makun’ on mahonni maito,
 Vaikk’ on sänky saunan silta
 Vanha vasta korvan alla,
 Penkki-ryysy peittovoatet.

 Voanse vaka vanha piika
 Ihte siunaapi siansa
 Ihte sänkynsä sätääpi,
 Perustaapi pehmeäksi,
 Höyhentyynyllä hyväksi
 Peältä täyttää peittehellä,
 Nahkasilla nastatuilla;
 Siinä lepääpi levossa,
 Ilman itkun kuulemata,
 Lapsen laulun tuntemata.

Poawo Korhonen.

Lähde: Oulun Viikko-Sanomia 2.7.1831.

Paavo Korhonen
Runot
Oulun Wiikko-Sanomia
1831