Yö rannalla
Tähdetön, kylmä on yö,
 Meri haukottelee;
 Meren pinnalla rähmällänsä
 Kuvatonna tuuli loikuu,
 Ja hiljaa, ähkyvin äänin,
 Kuin ukkonurrus, roveilleen tullen,
 Vetehen hän jaarittelee,
 Ja hassuja juttuja kertoo,
 Jättiläissatuja, konnankonuja,
 Ikivanhoja taruja Norjan,
 Sekä välillä nauraa-hohkaa ja ulvoo
 Lumolauluja Eddan,
 Ja loihtuja, syntyjä,
 Niin synkänsyviä, valtaavia,
 Ett’ ilmahan ilakoiden
 Ylös hyppivät hurmauneina
 Meren valkeat lapset.

 Sill’aikaa, aukealla rannalla,
 Pisin hyrskyjen huuhtomaa hiekkaa
 Astelee vieras, jolla
 Povi huokuu tuulta tuimemmin.
 Hänen askeleistaan
 Kimmovat kipunat, narskuvat raakut.
 Mies peitäkse visusti viittaansa
 Ja kiiruhtaa läpi tuulisen yön;
 Hänt’ ohjavi pienonen valo,
 Joka vienona, viehättävänä
 Kalamiehen mökistä tuikkaa.

 Isä ja veli ovat merellä,
 Ypöyksikseen jäi mökkiin
 Kalamiehen tytär.
 Hän lieden ääressä istuu,
 Vesikattilan aavistavaista,
 Salaperäistä kuohua kuunnellen,
 Puun räiskyvän ahjoon työntää
 Ja puhaltelee.
 Punakieliä leimuvan liekin
 Ihanaisina heijastavat
 Nuo kukkivat kasvot,
 Tuo hieno ja valkoinen olka,
 Joka viehtäin pilkistää
 Piilosta karkean paidan,
 Sekä pienoinen, huolekas käsi,
 Joka vaatetta kiinnittää
 Somille lanteille.

 Mut äkkiä aukee ovi,
 Ja sisähän astuu öinen vieras;
 Hän katseen, lemmestä lujan,
 Luo sorjan neitosen puoleen,
 Joka kummastuksissa seisoo
 Kuin arkova lilja;
 Ja hän heittää viittansa maahan
 Ja nauraen lausuu:

 «Kas, lapseni, sanasta miestä,
 Minä tulen, ja mun kanssani tulee
 Aik’ entinen, jolloin jumalat taivaan
 Alas astuit ihmisten joukkoon,
 Ja syleilit ihmistyttäriä,
 Sekä heidän kanssaan siitit
 Valtikankantajia kuningassukuja,
 Sankareita, kuuluja maan.
 Mut älä nyt, lapseni, kauvemmin kummeksi
 Jumaluuttani mun,
 Minä pyydän, laitappa teetä ja rommia,
 Sillä kylmä ol’ ulkona,
 Ja viimassa yön
 Vilu karkaa meihinkin, jumalihin,
 Ja saammepa helposti jumalallisen nuhan
 Ja kuolemattoman yskän.

Heinrich Heine

de:Die Nacht am Strande
ru:Ночь на берегу (Гейне/Михайлов)
ru:Ночь на берегу (Гейне/Прахов)