Feeniläiset
Oi kansa raukka, onneton,
 Jok’ kuoll’ et voi, et elää saa,
 Vaan niinkuin haahmo rauhaton
 Viel’ astut paikkaas kotoisaa!

 Sun poikas parhaat, uljaimmat
 Armotta Saksilainen löi,
 Ja nurmikkosi vihannat
 Hän saaliiksensa kaikki vei.

 Maat, joita kynnät orjana,
 Ol’ esi-isäis vanhat maat;
 Sä vierahana astua
 Perintöäsi omaa saat.

 Vaan parhaan aartees, ainoan,
 Mi ryöstäjältä jäänyt ois,
 Sun kieles armaan, ihanan,
 Sä, houkka, itse vaihdoit pois.

 Ja avu jaloin maallinen –
 Omahan maahan rakkaus –
 Nyt sulle, Eerin kurjainen,
 On kova, julma kirous.

 Sen liekk’ ei voi sua lämmittää,
 Ei valoa se sulle suo;
 Se polttaa vaan ja hävittää,
 Ja mustaksi sun nimes luo.

 Oi kansa raukka, onneton,
 Jok’ kuoll’ et voi, et elää saa,
 Vaan niinkuin haahmo rauhaton
 Viel’ astut paikkaas kotoisaa.

Julius Krohn
Runot