Pieni oppipoika
Suutari tullut on taloon,
 koko on koneisto myötä.
 Siinä on naskalit, vasarat,
 nahkat ja naularasiat,
 lestit, langat ja piki.
 Poikaset pyrkivät liki
 seuraten suutarin työtä.

 Niin ihmeen rattoisasti
 mestari nakuttaapi
 aamusta iltaan asti,
 kun on niin kiireet ajat.
 Kas, kuinka ne saapasrajat,
 joista kärki ja kanta puuttuu
 käsissä mestarin muuttuu,
 ihan kuin uusiksi saapi.

 Jalo on ammatti varmaan
 mielestä pikku Armaan,
 kun pyytää: »Pääsenkö mukaan?»
»Pääset, pääset jos kukaan,
 kun halu noin harras on sulla.»
 Ja Armas jo tietää miksi
 hän isona tahtoo tulla –
 ka, suutarimestariksi!

1928.