Taivahan tähdet
Te maahamme loistavat liemut
 Taas näytätte taivahan riemut,
 Suloitatte meidänkin sielut
 Vapaalla valolla.

 On maailman murheetkin poissa,
 Ne ei Jumalan asunnoissa,
 Kun siellä on kaikki valoissa,
 Peloita pakolla.

 Ne vuosituhannet paloivat,
 Noin kirkkaina loistonsa loivat,
 Ja vielä, kuin ennen ne voivat
 Niin liemuta loistain.
 Mut’ syntisnä täällä surussa
 Olen minä kurja kulussa
 Puettu pahuuden puvussa,
 Nyt yönne valossa.

 Sydämmellä syyttävällä,
 Mut’ murheita lievittävällä,
 Mä katselen yön pimiällä
 Valonne säteitä.

 Ja rinnassa rauhattomassa
 On toivoki koputtamassa
 Kun rakkaus on Jumalassa,
 Ja häntä rukoilen:

 ”Voi, suuri ja peljättäväinen
 Mut’ ainoa armahtavainen,
 Ijäite ylistettäväinen
 On Herra Jumala!

 Me heikot ja huonot olemme
 Ja maasta, ja maaksi tulemme
 Ja Herran sanaa me luemme,
 Sen antoi hän meille.

 Ja Kristus, hän on Jumalasta,
 Sen tunnemme Herran sanasta,
 Pelastus on meille pahasta
 Ja toivona taivas.”

Lähde: Oulun Viikko-Sanomia 3.4.1858.

Runot
Zacharias Topelius
Oulun Wiikko-Sanomia
1858