Maanpakolaiset
Astuin maailmaan varmoin askelin
 ottaakseni omakseni maan ja auringon
 ja äitini elämän tuoksuvan leivän.
 Mutta perintöruhtinas varmuuteni
 tallattiin rauta-anturoilla,
 edessäni nauroi valloittaja-saalistajan
 ihmissyöjäkita.

 Pakenin,
 unen nopealla purrella pakenin
 kaukaiseen seutuun,
 kukkien ja haltiain maahan.

 Mutta ihanampana kukkaa,
 salaperäisempänä haltiaa
 kutsui minua lapsi
 veren tahraamalta mantereelta.

 Palasin, maanpakolainen,
 palaavat maanpakolaiset
 kaikilta ääriltä.

 Maa kumahtelee askelista,
 vuorilta soi uusi laulu.
 Saalistajain linnat vapisevat.