Onki matka
Olj eräs päivä kesäkuun
 Niin ihmeen ihana,
 Se muistot loi mun sieluhun,
 Mi hehkui tulena:
 En kertoella kielin voi,
 Mi tämän riemun rintaan toi.

 Ma S....n päästä soutavan
 Näin kaksi venoista
 Ja niiden keskell’ istuvan
 Yht’ monta neitoista.
 Pursia pojat souteli,
 Ma tunsin heti kaimani.

 Ei huomanneet he minua,
 Kun virran reunalla
 Ihaillen katsoin luontoa
 Istuen nurmella,
 Ja yksin siinä huokailin:
 ”Jos kanssa oisin minäkin”!

 Oi riemua, kun virrassa
 Miekkoiset meloivat;
 Kas! toivon-tähdet otsassa
 Pojilla kiiluivat,
 Nuo neitoin sinisilmät taas
 Ne mitä toisti – arvatkaas?

 Kun vaan ken niihin katsoi – niin
 Ei kumma ensinkään,
 Jos heti vaipui unelmiin
 Tek’ mieli lempimään.
 Ma puitten varjoss raukka vaan
 Sain yksin istuu noljottain.

 ”Jos hukkuisikin tuohon oi
 Nyt virtaan vierisi,
 Niin taivahasen tulla voi
 Laps’ Luojan olisi:
 Sill’ taivas alla pilkoittaa,
 Mi ilon varman iloittaa!”

 Näin immen kuulin kuiskavan
 Toisessa veneessä,
 Ei luullut sitä kuulevan
 Linnunkaan metsässä.
 Ma korvillani kuulin sen,
 Se voitti minun sydämen.

 Ei virtaa sitä kestänyt
 Pitkältä virstottain,
 Mut’ järven pinta tyyntynyt
 Taivasta kuvastain
 Nyt eteen näille aukeni,
 Sen päälle purret pakeni.

 Ma pitkin järven rantoa
 Seurasin kulkuaan,
 Rinnassain tunsin intoa
 Rientämään läpi maan.
 Kaikk’ esteet eestäin torjuin pois,
 Ken etsivätä estää vois?

 Näin soudellessaan saapuivat
 He torpan rantahan,
 Sielt’ sitte tupaan astuivat
 Ma liityin seurahan.
 Heit’ oli kaikkiansa viis,
 Ne tunsi minut, vie nyt hiis!

 Nyt heitä tarkoin tähystin
 Silmästä silmähän,
 Het’ huohmasin ma H.....kin
 Tuon kainon ystävän,
 Hän oli kaunis, viaton
 Kuin enkel’ taivahassa on.

 Olj tuttavien luku kuus,
 Kun heihin yhdistyin,
 Nyt sieluun’ sytty elo uus,
 Torppahan pysähdyin.
 Siell’ onki-kalat keitettiin,
 Näin kesäpäivää vietettiin.

 Vaan tälle päivällenkin tuil
 Loppu kuin muillenkin,
 Ei ihmis-lapset ilo suin
 Ei riemuin rikkahin
 Saa kauan olla päällä maan
 Taivaassa ilon täyden saamm’!

 Tullessa kahvi keitettiin
 Eräässä saaressa,
 Virgiliosta lausuttiin
 Se mit’ oli muistossa,
 Ja kahvin keitto aikana
 Näin kiven päällä lausuin mä:

 ”Oi kuin sun impi nimitän
 Et sinä kuolla voi,
 Sun Dea-ksiko ylistän,
 Niin kauniilt’ ääneis soi:
 Oo onnellinen ainiaan,
 Kyll’ taivas suojaa neitojaan!

 Saarelta sitte soudettiin
 Me virran suulle taas,
 Mist’ myötä virtaa laskettiin,
 Ei mieli ollut maass’.
 Puut varjon veteen kuvasti,
 Kaikk’ sointui yhteen kauniisti.

Kah [G. A. Heman].

Lähde: Tapio 27.7.1878.

G. A. Heman
Runot
Tapio
1878