Töllin vaimo
On vaimo hoikkavartaloinen
 ja kasvot ryppyiset,
 vain lapsinensa niinkuin loinen,
 ja yllään ryysyiset,
 tuvassa töllin pienen,
 jalalla luona lieden.

 Siin’ katselee hän murhemuodoin
 pienolaistaan viittä, hellää,
 jotka valittaa hälle vuoroin,
 miten päivän pitkän elää,
 kun et meille anna,
 ruokaa eteen kanna.

 Ja kyynel’ kierii poskipäillä,
 sydämmessään kalvaa suru,
 kun vaimoraukan lapsivöiltä
 loppunut on leivän muru;
 nyt avun mistä sais,
 mi nälän huojentais!

Kotisaari.

Lähde: Työmies 2.7.1903.

Anonyymi
Runot
Työmies
1903