Vanhukselta (1875)
Vuotta kymmenen kun elin,
 Leikin, lauloin liruttelin,
 Tanssin kukka-kummuksilla,
 Puroon myllyjäni tein,
 Juoksin äidin askareilla,
 Tuuleen väkkäräni vein.
 Iloinen ja riemukas
 Laps’ on kymmenvuotias.

 Ikän’ uudelleen kun elin,
 Ylös, alas yrittelin:
 Luulin paisuvani kerran
 Maailmassa mahtavaksi
 Lempi syttyi – nimeen Herran,
 Liitto lyötiinkin yks kaks!
 Palav’ on ja innokas
 kaksikymmen vuotias.

 Ikän’ uudelleen taas elin,
 Pienoisia kasvattelin;
 Työst’ en luovuttanut kättä,
 Päivät päästään ponnistin:
 Enempi puoli täyttämättä
 Jäi, mit’ ennen uneksin.
 Vakav’ on ja miehuukas
 Neljäkymmen vuotias.

 Ikän’ uudelleen viel’ elin,
 Hiljaisena huokaelin:
 Koht’ on tullut elon ilta, –
 Polkuain siis viitatkoon
 Armon säde taivahilta
 Rauhan lepokammioon!
 Ota, Herra, huomahas
 Kahdekskymmen vuotias!