Hän avun tuskaan tuottaa
Käy, sielu vaivainen,
 Käy eteen Jeesuksen!
 Hän avun tuskaan tuottaa,
 Kun sydän häneen luottaa.
 Sen muuttumattomana
 Vakuuttaa armon sana.

 Ei huonoimmaltakaan
 Hän kiellä armoaan.
 Ei vaadi töitä, voimaa,
 Ei kurjuuttas myös soimaa.
 Sen vaatii ainoastaan,
 Ett’ otat armon vastaan.

 Jos syntis oisivat
 Niin mittaamattomat,
 Kuin meret ilman alla,
 Kuin tähdet taivahalla,
 Ken luokseen vaan ne kantaa,
 Hän kaikki anteeks antaa.

 Siis mistä löydät syyn
 Nyt enää epäilyyn?
 Miks et käy Herran luoksi?
 Synteiskö suurten vuoksi?
 Oi syntein tähden juuri
 On armonsa niin suuri!

 Ja kuta raskaampi
 On syntikuormasi,
 Syy suurempi on sulia
 Kiiruusti esiin tulla
 Sun kuormas raskaan kanssa.
 Niin särkyy synnin ansa.