Syyslaulu (Forsman)
Puu jo heittää
 Lehvän keltaisen,
 Marraskuinen pilvi peittää
 Hautaa kukkasten;
 Talvi niiltä sulon surmas,
 Mutta mieleen, jon ne hurmas,
 Suvi-lämpimällä loistaissaan,
 Virkoovat ne vielä muistoinaan.

 Ruusu rukka
 Riutuu aikaisin;
 Loistaneeko ihmiskukka
 Tuota kauemmin?
 Sorjana se taimii, väikkyy,
 Poski hohtaa, silmä läikkyy,
 Vaan jos viima sattuu vartehen –
 Surkastuu se, kuolee kalveten.

 Sä ku maasta
 Soit mun valvahtaa,
 Kukkais kesken ilman saastaa
 Suo mun heloittaa!
 Jotta, suven mennen multa,
 Kätkis jokin enkel kulta
 Muistelmiinsa, maasta saamihin,
 Sen kun täällä hiljaa vehmastin.