Katumapäällä
No kissa vieköön, tätä elämää!
 Kun rahat loppuu – ystävittä jää!
 Kun rahaa riitti, aina maisteltiin
 Ja laskuhuni pöytään kannettiin –
 Hitto vieköön – tätä elämää!

 Pennitönnä herään, kohmelossa,
 Hyyryä ne vaatii asunnossa,
 Ruokamuija ovensuussa seisoo,
 Velasta he mua karhuu – peihtoo
 Olenpa jo vallan hunningolla.

 Näin se käy, kun viinakultaa maistaa,
 Saapi aina kagaalista haistaa.
 Toinen tunto olla raittihina,
 Karhuistakin vielä vapahana –
 Eikä sepät aivostossa pauhaa!

–iu–

Lähde: Työmies 21.8.1901.

Anonyymi
Runot
Työmies
1901