Tuutulaulu sydämelleni (Avellan)
Nuku, syömeni tuskainen!
 Riemut, murhehet unhoita;
 Toivot rauhaas älkööt viekö,
 Unet älköhöt hoivaas.

 Miksi katselet päivään päin?
 Mitäs oottelet vieläkin?
 Haavoihinko ärtyneisin
 Kukan virvottavaisen?

 Silmäs sulkeos, kurjainen;
 Päivän ruusut jo koittelit;
 Unen eedenissä sulle
 Lääke-yrtti vaan kasvaa.

 Nuku liljasen unta, jon
 Syksyn tuulonen taittelee;
 Nuku hirven unta, joka
 Nuolten iskuhun vaipuu.

 Miksi itkisit entuuttas?
 Miksi kaipaisit riemujas?
 Kerran täytyy kevään kuolla,
 Ilon puuttua kerran.

 Kevätpäiväs oil sullakin;
 Entä, ettei se kestänyt!
 Oi, sen leimua äl’ etsi
 Talven varjojen kesken.

 Muisteletkos sa autuuttas?
 Lehto loisteli, lintunen
 Lauloi, temppelinä sulla
 Kumpu tuoksuva oli.

 Siellä muistatko helmasen?
 Syömen vastahas kiitävän?
 Muistatkos sa suukkosrikkaan
 Huulen taintuvat valat?

 Silmä silmään kun katseli,
 Tunto tuntohon kangasti,
 Aika silloin valvoella,
 Nyt vaan kietoa unta.

 Nuku, syömeni tuskainen!
 Riemut, murhehet unhoita;
 Toivot rauhaas älkööt viekö,
 Unet älköhöt hoivaas.