Vankilasta sairaalaan
Kaksi on kolkkoa kotia,
 Ne on linna ja lasareetti.
 Tummat oli juovat vormussa,
 Jonka valtio mulle teetti.

 Potkii se onni köyhänkin lasta
 Joskus korkealle,
 Kakolanmäellä Keisarin kestissä,
 Olin minä kesän, talven.

 Kakolanmäen kallioilla
 Kaksi on taloa suurta
 Karkoittaa niiss’ valtio koittaa
 Uppiniskaisuutta.

 Kruunu se ruokkii Kakolanmäellä
 Kansaa kaikenlaista,
 Murhaajia, pikkuvarkaita,
 Suurkavaltajain kanssa.

 Siellä ne ryssän valtiopankin
 Tarkastajat istuu,
 Ja majesteetteinrikkojana
 Minä sain sinne kutsun.

 On siellä vielä punasenkaartin
 Sankareita monta,
 Ne Viaporia muistuttaa,
 Jyskettä onnetonta.

 Kaksi on kolkkoa kotia,
 Ne on linna ja lasareetti.
 Tummat oli juovat vormussa,
 Jonka valtio mulle teetti.

 Tummat on juovat, ”tumma on tie”
 Ja tumma on toivon taivo,
 Mutta satohan runsas kylvöstä lie,
 Koska täyttävi maan jo laiho –.

Runot