Mielelle levottomalle
Oi, hehku, hehku, mieleni levotoin!
 Ain’ tyytymättä rikkahan ihanteen,
 Ja auvon täyden nautintahan,
 Uusia riemuja huokaa taasen!

 Oil pyyntös äsken leppeä silmäys
 Vaan neitoselta; – nyt kun sen saavutit.
 Jo eemmäs astu, ensimmäiset
 Kainoset suutelot hältä kiistä;

 Ja huulen purppuralla kun ruusua
 Ei löydy, jonka mettä et juonutkaan,
 Jo joudu saalihia taasen
 Nousevan linnikon alta etsiin.

 Niin, voimin uusin, mieleni levotoin,
 Ain’ suonissani kiehuos, luoden vaan
 Jok’ ainoan voiton eestä uuden,
 Kaukoa siintyvän, arvoisamman.

 Sun hourulainen haahmohon autuuden,
 Jon rauhaks’ lausuu, vaihtoa pyytäköön,
 Ja jähmistyksen koppasessa,
 Raakkuna ryömien, värjätelköön.

 Ma sua lemmin! – Kenkäpä vaatikaan,
 Pait sie, mun merta aavoa etsimään,
 Sen aaltojen ja myrskyin kanssa
 Maaliman riemuista kamppaukseen.

 Sa enkel’ autuas, mua seurailet
 Ja elon päivää hiihdytät nauttimaan,
 Ja kun se loppuu, haudassakin
 Nostatat vielä mun tainnoksista.

 Ja auringon ja tähtien äärillä
 Sa seuraat vielä, – neuvoen, autuuden
 Kun maljaa juon, mun maailmoita
 Loistelevampia oottaan aina.