Pikkutyttö
Kuin taivaan ranta ruskottuu
 päivän laskiessa
 tyttö pieni punastuu
 poikain katsoessa,
 aatteleepi itsekseen:
 mit töllistääpi nuo?
 Kuink’ kaunis on, ei tiedäkään
 viel pikku hupsu tuo.

 Ei tiedä, ett’ on kaunis hän
 kuin punaomenainen,
 lempi vielä sydäntään
 ei vienyt valtavainen;
 äidin armaan luona hän
 vain riemuin hyppelee
 ja pelokkaana katseilta
 pois poikain pakenee.

 Vaan vielä saapuu aika se,
 saapuu kyllä kohta,
 jolloin sulosilmät ne
 kaihomieltä hohtaa.
 Hiutuen hän ikävöi,
 ei enään pakoile,
 ei juokse pois, – jos juokseekin,
 lyö sydän lemmelle.

Gergely Czuczor