Rauhan lippu
Vain sitä lippuako ihaella,
 mi ylpeänä hulmuu tanterella,
 kun säihkyy säilät, paukkuu kanuunat.
 Sen ympärillä maa käy hurmeiseksi,
 ja sankarsilmät sammuu ainaiseksi,
 sydämen sammuu toiveet, unelmat.

 Kädessä maansa puolustajan yhä
 on sotalippu kaunoinen ja pyhä
 ja laulun tenho ympäröipi sen.
 Mut hurmevuo se kertoo kuolonteistä,
 se kertoo murheista ja kyyneleistä
 satojen lasten, vaimoin, äitien.

 Ei, kaunein lipuista on lippu rauhan,
 tuo lippu työn, tuo lippu aatteen lauhan,
 mi tukee, nostaa, suojaa, herättää.
 Sen ympärillä maa se kukoistaapi,
 ja elo uhkuu, muodot uudet saapi,
 se hulmuu siunausta, elämää.

 Se lippu sielun silmälle se siintää
 ja tuhannet se liittoon lujaan kiintää
 puolesta uuraan, rauhallisen työn,
 mi kodit nostaa vaarain harjanteille,
 mi suot ja aulut viljeleepi meille,
 ja usvat hälventääpi hengen yön.

 Oi terve sulle, rauhan lippu jalo,
 sun päivän uuden, kaukaisen on salo,
 mi kansat kokoo veljyysliittohon.
 Ja kerran – armast’ ei se vain oo unta –
 sun liitossasi koko ihmiskunta
 auvoisa, suuri Luojan perhe on!