Lauluni (Poppius)
Koska paisuin partasuuksi,
 Ukko-huonoksi hupenin,
 Pitäis laata laulamasta,
 Pitäis hennoa heretä
 Työstä jonkin joutavasta,
 Jota inhoovat isännät,
 Kun ei tuota kukkaroihin
 Kultia, ei kunniata.

 Moni saattavi sanoa:
»Olis todella tosia,
 Olis tarvis tarkempia
 Kaiken kansamme hyväksi
 Suomessamme suudatella,
 Toimen miehen toimitella,
 Kuin on runoille ruveta,
 Viipyä virren teossa.
 Se on työksi tyhmempiä,
 Miehellen mitättömämpi.

 Vaikk’ on vaimoista valitus:
 Heill’ on turhuutta tuhannen
 Työn ja vaivan vaativata,
 Päässänsä ja päärlyissänsä,
 Hiuksissansa, hiipoissansa,
 Helmissänsä, helmoissansa. –
 Onpa niist’ etu enempi,
 Kuin on laulun laadinnasta».

 Mitä mä poloinen poika
 Siihen virkan silmitönnä,
 Sokeana sopestani?
 Ken ei muuksi kelvannunna,
 Se on Luojansa luvalla
 Tullut sirkaksi tupahan,
 Savuisehen saunasehen.
 Niinpä mielisin minäkin
 Sirkan lailla lauleskella
 Pimeästä piilostani,
 Jos sä, Suomeni, suvaitset,
 Sirkan tahtoisit tapaista.

Abraham Poppius
Runot