Turkin sodasta
Taas on sota syttynyt
 Sangen kova kiihtynyt
 Mustan meren puolella
 Jota huokaan huolella.

 Kuin on rakas ruhtinas
 Vaadittunna valtias
 Syystä Turkin sotahan
 Vimmattua vastahan.

 Joka ompi julmasti
 Ristityitä rumasti
 Mahometti murhannut
 Serviassa surmannut.

 Paljon Balkkaan-niemellä
 Turkin kansan keskellä
 Veljen veri vuotanut
 Hädässä he huutanut:

 ”Tule, joudu turvaksi,
 Aleksander avuksi
 Väkevällä väellä,
 Miesten miekka kädellä”!

 Niinpä rakas ruhtinas
 Aleksander armias
 Vaati sota-väkeänsä
 Miekka käteen miehensä.

 Aivan luojan avulla
 Totisella toivolla
 Lähettänyt liikkeelle
 Väkensä jo jalalle.

 Jotka on jo joutuneet
 Kauvaksi he kulkeneet
 Yli rajan ylpiän
 Turkin ruman röykkiän.

 Jossa on jo alettu
 Sota suuri suostuttu
 Kahden puolen kovasti
 Hoitaa kyllä lujasti.

 Jossa kansaa kaatupi
 Manalahan maatuupi
 Vaan ei arvaa alussa
 Milloin lienee lopussa.

 Taivaan herra tietääpi
 Selvästi sen näkeepi
 Edeltä jo jumala
 Kuinka kauvan kamala:

 Kestää Turkin tämäkin
 Sodan alku suurikin
 Se on herra sinussa
 Eikä miesten miekassa.

 Sillä kaikki kädessä
 Esivallat edessä
 Ompi herran haltian
 Kaikki vallan valtian.

 Ristityt niin rukoilkaat
 Armoo rauhaa anovat
 Taas nyt taivaan herralta
 Laupiaalla luojalta

 Elä vielä vihalla
 Surkialla sodalla
 Rankaise niin raskaasti
 Kansoasi kovasti.

 Vaikka aivan ansainneet
 Synneillämme saattaneet
 Sodan päivät päällemme
 Syyksemme sen myönnämme. –

Wilh[elm]. L[ai]:tinen.

Lähde: Tapio 16.6.1877.

Runot
Wilhelm Laitinen
Tapio
1877