Poikaiset
b. 1.

 Mä muistan ajan muinan
 Ja sen – kuin eiläsen,
 Kuin rauha täytti rinnan
 Ja ilo askelen;
 Ei synti saanut sia
 Eik’ murhe minusa,
 Vaan läksyn luettua
 Menoni mielusa.

b. 2.

 Suusani oli ilo
 Ruumisa raittius.
 Sielusa asui sulo
 Ja hyvän halaus;
 Kaikki remusat pojat
 Koht’ olit veljeni,
 Sisaren nuoret nejot
 Ja ämmät äitini.

b. 3.

 Mä muistan kedot myöskin
 Joit’ muinen niitettiin,
 Joisa mä leikit laskin
 Ja mieheks’ kiiteltiin;
 Ne monet pila – menot
 Kauniilla kesillä,
 Hatuisa pienet perhot
 Ja punan poskilla.

b. 4.

 Juonisa kavaloisa
 Ei mennyt mieleni,
 Kaikisa kumpaneisa
 Näin jalot veljeni;
 Ei pitkä tora tietty
 Ei sydän salattu,
 Kuin korvapuusti lyöty
 Niin viha vaikettu.

b. 5.

 En säätyin eroitusta
 Nähnyt näin’ päivinä,
 Herroja halvemmista
 Ei eroitettuna;
 Keskellä ilo – leikin
 Se meistä pojista
 Kuin kauvimmas löi kopin
 Mainioin miehistä.

b. 6.

 Totuudell’ tuomittihin
 Viat ja ansiot,
 Oikeudell’ arvatiihin
 Nopainkin nakannot;
 Sen köyhän kerjäläisen
 Voitellen riemuttiin
 Jos kumo kuningaisen
 Kuin Herrald’ sivuttiin.

b. 7.

 Kyll’ valitukset kuultiin
 Sydämmen surusta,
 Jos lyötiin eli luultiin
 Ketään kumpaneista;
 Ihana oli ilon’
 Takasin tulleelle
 Ainoan palan jaon
 Sill’ surulliselle.

b. 8.

 Vaan nuoruuteni Veljet
 Ah aika muuttuva!
 En teitä enään tunnet
 Te että minua;
 Jo miehiks’ joutuneet
 On pojat muinaset
 Ruasta riitaunehet
 Viroista vihaiset.

b. 9.

 Kymmentä neljä vuotta
 Jo vaivois eläneet,
 Vastasta vuori tietä
 Onnians etsineet,
 Mit’ auttaa arvon merkki
 Jong’ perään pyöritään
 Kuin sydän kylmä sykki
 Ja kasvot kellataan.

C[arl]. S[axa].

Pappi Papin Poika Pohjolasta.

Lähde: Turun Wiikko-Sanomat 26.5.1827.

Anonyymi
Carl Saxa
Runot
Turun Viikko-Sanomat
1827