Paimen
Kilkkavat, kalkkavat karjani kellot,
 soittavat tunturituulet.
 Ahteissa ahojen, rinteillä vaarain
 paimenen laulavan kuulet.
 Surisee hyönteiset, perhoset leijaa,
 helskyvät lintujen laulut.
 Vaaralta toiselle matkamme kulkee;
 vaihtuvat maisemataulut.

 Metsien väki on ilona mulla;
 kas miten jänönen kieppaa!
 Tuossapa lintunen poikansa pienen
 siipensä suojahan sieppaa.
 Soutavi sotkakin kaarevakaula
 lammikon läikkyvää pintaa,
 hellien suutelee aurinko armas
 rannikon kukkivaa rintaa.

 Kuuntele, karjani – torveni kaikuu:
 kotiin on aika jo meillä.
 Kauan jo viivyimme rinteillä vaarain,
 lehdossa, nurmella, teillä.
 Karjani, lypsäjät kotona vuottaa –
 aika on ruohikot heittää.
 Maidosta maukkaan ja lämpimän ruoan
 emännät perheille keittää.

 Kilkkavat, kalkkavat karjani kellot,
 soittavat metsissä tuulet.
 Työnilo nuoreksi mieleni saattaa,
 taipuvat lauluhun huulet.
 Päivä jo päättyvi. Kotiin on matka.
 Soikaa te, karjani kellot!
 Tuoltahan näkyy jo lypsäjäin sauhut,
 vihreät nurmikot, pellot.

1936

Veikko Ervasti