Ennen vaan
Aaltoset rantaa
 Huhtovat raivoisna,
 Koivunen kantaa
 Lehteä keltaista;
 Maa on jo roudassa.

 Sie, joka säällä
 Karkasit keväimen,
 Saisinko täällä
 Nähdä sun hetkisen,
 Haastaisin itkien:

 ”Lehtoja vielä
 Katsele, tyttönen!
 Muistatko siellä
 Kuin oli herttainen?
 Näätkös nyt muutoksen?”

 Tyttönen, mennen,
 Haastaisi vuorostaan:
 ”Hohtipa ennen
 Poikakin poskeltaan,
 Vaan sepä – ennen vaan!”