Syväss’ astumme hiekassa...
Syväss’ astumme hiekassa, merta päin,
 ja nääntyvin askelin, käsikkäin.
 Kera käy meren henget hirveät.
 Joka hetki me olemme pienemmät.

 Lopuks pienen pieninä astutaan
 meren pohjalla samaan simpukkaan;
 siki-unessa kasvamme kirkkauteen
 ihanast’ ihanampahan, helminä veen.

 Sun silmäs hiljaiset suo vuoteekseni.
 Se paikka hiljaisin on maailmassa.

 Sun katsees varjoon hyvä jäädä on.
 Sun katsees hyvä on kuin vieno ilta.

 Maan piiristä on pimeästä
 vain yksi ainut askel taivaan porttiin.
 Mun maani loppuu sinun silmissäsi.

Max Dauthendey