Öinen huokaus (1882)
En Luojaltani anele
 Ma kunniata, valtaa.
 En rikkautta rukoile,
 Voin köyhyyttäkin kantaa.

 Mik’ onkaan onni maailman?
 Vaan kupla vetten päällä,
 Mi häilyy hetken muutaman,
 Mut särkyy myrskysäällä.

 Vaan tää on harras pyyntöni:
 Luo mulle nöyrä mieli.
 Tee lempirikkaaks rintani
 Ja vilpittömäks kieli.

 Ma lakkaamatta horjahdan
 Nyt synnin hetteheille.
 Suo voimaa, että kiiruhdan
 Taas siveöiden teille.

Runot