Lorelei (Juva)
En tiedä, kuinkahan lienee,
 Kun murhe mun valtaa näin;
 Sen vanha tarina tiennee,
 Mi ei mene mielestäin.

 On vilpas, päivä jo peittyy,
 Rein-virta tyynenä on;
 Vain vuoren huippuhun heittyy
 Säde ilta-auringon.

 Siell’ istui neito nuori
 Tuoll’ yllä tenhossaan;
 Ja kultasäihkeessä suori
 Hän kultakutrejaan.

 Hän suori ne kultaisin kammoin,
 Vain laulua laulellen;
 Sen sävel on unhottu ammoin,
 Ja on valtavan tenhoinen.

 Rein-laivurin nuoren mieltä
 Saa hurjahan kaihoon tuo;
 Hän ei näe kallionkieltä,
 Vain ylös hän silmänsä luo.

 Kai pohjahan nielussansa
 Veet venhon ja laivurin vei;
 Ja sen lumolaulullansa
 On tehnyt Lorelei.

Heinrich Heine
Runot
Valter Juva

cs:Lorelei (doslovný překlad)
de:Ich weiß nicht, was soll es bedeuten
en:Littell's Living Age/Volume 141/Issue 1822/Lore-Lei
eo:Fundamenta Krestomatio/Lorelej'
pt:A loura
ro:Loreley
ru:Лорелея (Гейне/Мей)
ru:Лорелея (Гейне/Майков)
ru:Лорелея (Гейне/Павлова)
ru:Лорелея (Гейне/Блок)