Kymmenen vuotta
Kymmentä vuotta lyöty, hakattu ja painiskeltu,
 kuten korven karhu metsäpeikkoin kanssa!
 Toisin ajoin taiston töistä nautittu ja ihaeltu;
 kaikki panneet työhön voimat parahansa. –
 Epätoivo mielet täyttäin, – puute, kurjuus, nälkä.
 Toisin ajoin taivas kirkas, – toisin päiv’ ei välkä.

 Kymmenen vuotta ihmis-ikä lapsen hennon,
 nuoren taimen – aatokseltaan heikko moinen! –
 ”Työmieheen” nähden on se ikä miehen, raisun rennon
 valtaherran, alussa vaikk’ ol’kin loinen!
 Kymmentuhansissa työläisorjat taiston nosti
 herrain metkut, sorroneljet aatteen miekoin kosti.

 Kymmenen vuotta Työmieslehden elon, aamun koissa,
 historia on myöskin maamme köyhiin kansan. 
 Kertoin meille, miten eletähan vielä korpisoissa,
 sekä alla tehdasvallan koito ansan.
 Miten sadat lakot syntyi, sankartöissä taiston
 kehittäen köyhän väen aatteellisen vaiston –.

 Kymmenen vuotta ”ikää siinäkin jos on elämää!”
 Sikspä raikas eläköön! työlle tälle nostain
 jälkeen älä koskaan veikko aatteen taistelusta jää.
 Eespäin! punalippu korkealle nostain!
 Että vierähtäissä toisen vuosikymmenen
 Kansa nousis taiston pauhuun voimin satatuhanten.

O[tto]. T[iuppa].

Lähde: Työmies 23.1.1905.

Otto Tiuppa
Runot
Työmies
1905