Keskikesä (Pennanen)


1. 

 Vanhan puiston hämyisille teille
 iltapäivä kultaa seuloi mereen painuissaan.
 Niinkuin kevyt kyynelmieli
 ilomieleen vaihtuu armaimpaan,
 niinpä äsken hilpein käsin kukkapenkereille
 pilvi vettä vihmoi ruiskukannustaan.
 Aavistukseen ihanimpaan uinuu ilmanpieli.

2. 

 Jasmiini kuin viini tuoksuu kuuma,
 tai kuin synti, halu armahin!
 Onnenmajaan leyhyy kukkain huuma,
 kielin vienoin, tuskin kuuluvin
 kissankellot luona raunioitten soittaa.
 Orapaatsamoiden takaa kuudan koittaa,
 seinä vyötetty on varjoseppelin,
 rannan tammet seuraa vaiti vavahdellen,
 kuinka mustin silkkihunnuin leikitellen
 Yötär kulkee jaloin hohtavin.
 Kesäöinen henki suojaa arkaa
 kahden piilonetsintää...
 Kuiva lehti vallatonna tietä karkaa
 onnenmajaan päätyvää...