Belsazarin pidot (Uotila)
Belsazar, Babelin kuningas suuri,
 Päämiehilleen piti pitoja juuri
 Ja seurassa suopui
 Hovilaistensa kanssa ja viinistä juopui,

 Niin vaati, kun kiihtyivät mielihalut,
 Hän esille Zionin temppelin kalut,
 Jotk’ isänsä tuoda
 Oli antanut saaliiks. Niist’ aikoi juoda.

 Pyhät kulta-astiat salihin tuotiin.
 Mut niistä kun ilkkuen maljoja juotiin,
 Vei huomion heti
 Käsi kumma: se seinään viiruja veti.

 Kuningaskin sen huomas ja kauhusta horjui,
 Pahat aavistuksensa vaivoin torjui
 Sekä äänehen huusi,
 Ett’ arvattaisiin se ongelma uusi.

 Tuli Chaldean viisaat. He käänteleivät
 Tähystellen kirjoitusta. Sit’ eivät
 Voi selvitellä –
 Moist’ ei muka taitoa ihmisellä.

 Niin tuotiin Daniel, juutalaisvanki.
 Kuninkaalle hän täytti sen mahdottomanki.
 Sanat, vakavat varsin,
 Luki, selvitti myös: «Mene, tekel, upharsin.»

 «Mene: Jumala on lukenut valtasi ajan,
 Tekel: punniten nähnyt sun painosi vajan,
 Upharsin: se vakaa
 On merkki siit’ että hän valtasi jakaa.»

 Näin Daniel. Ilman viivykettä
 Koko Chaldean ihmeeksi nähtiin, että
 Ei puhunut turhaa:
 Pito-yönä jo huovi Belsazarin murhaa.