Sisin ääni
Pois, pois!
 On kuin mik’ outo käsky sois.
 Vaikk’ antejaan
 kuink’ onni kukkurois,
 soi tunnoss’ ääni ainiaan:
 pois, pois!

 Pois, pois!
 Vaikk’ ilon kirkas juhla ois,
 sen intokaan
 ei kuulumasta vois
 sit’ ääntä estää konsanaan:
 pois, pois!

 Pois, pois!
 kuin tuima kannus tuskaa tois.
 Jää polttamaan
 se vaiva, vaikka lois,
 lois hellin silmä lohtuaan.
 pois, pois!

 Pois, pois!
 Yön kätköön käy jok’ aamunkois.
 Mik’ oltuaan
 ja mentyään ei jois
 vett’ unhon virran joutuisaan?
 Pois, pois!

 Pois, pois!
 On vain kuin varjot karkelois,
 vain kaikunaan
 viel’ ilmoill’ ilkamois
 jo kaukaa laulu laattuaan.
 Pois, pois!

 Pois, pois!
 kuin yössä orpo vaikerois,
 kuin vankilaan,
 sen synkkään vaivaan sois,
 sois matkakutsu oudon maan:
 pois, pois!