Harjulla (1878)
Oi, Herra, maailmaasi
 Saan taaskin ihailla.
 Kuin voisin kunniaasi
 Ma kyllin veisailla!
 Sun ihmetyösi ovat
 Niin suurenlaatuiset
 Ja luonnon jalot kuvat
 Niin vaihtelevaiset.

 Kas Kanavuorta tuolla,
 Mi siintää silmihin;
 Sen kummallakin puolla
 On seutu herttaisin.
 Ja Haapakosken pauhun
 Sen kuulen tännekin:
 Oi, Luoja, voimas laadun
 Näen luomastasikin.

 Kuvana lempeästä,
 Mi mielet lumoilee.
 Ja luonnon liepehestä
 Kuin lapsi hymyilee
 Nään Lohikosken lehdot
 Ne ihmeen ihanat,
 Sen kummut, kukkakehdot
 Ja rannat vihannat.

 Jo Alvejärven vuossa
 On aallot nukkuneet,
 Ja väreet Tuomiossa
 On tyyten tauonneet.
 Tän seudun syvää rauhaa
 Ken hennois hämmentää?
 Vaan rastasparvi laulaa
 Ja peippo visertää.

 Kas Jyväsjärven pintaa
 Nuo purret kiitelee;
 Ne varmaan ennen iltaa
 Nyt kotiin rientelee.
 Ja höyrylaivat lentää
 Jo päässä Päijänteen;
 Ne piakkohon entää
 Äijälän salmehen.

 Ja kaupunki tuo sievä
 On tulevaisuuden.
 Se kansan viel on vievä
 Luo valon aarteiden.
 Tääll’ oivat miehet loipi
 Tiedolle alttarin,
 Ja monet järjet juopi
 Lähteestä Mimerin.

 Näin runsaast suloisuutta
 On isänmaassamme.
 Se hartautta uutta
 Luo vastuksissamme.
 Oi, kuinka tunteet vaihtuu
 Näit’ ajatellessa!
 Pois kaikki huolet haihtuu
 Jo luonnon helmassa.

Runot