Soitelkaa kuin Wäinö vanha!
Menneet ovat vanhat ajat,
 Sijaan tulleet uudet tavat
 Suomen kansalle.
 Kannel ei kaiu korvassansa:
 Wäinön soitto tuvissansa
 Joutaa lapsille!

 Ennen ukko Wäinö soitti,
 Luonnon kaiken ihannoitti,
 Kannel polvella.
 Linnut kummastellen kuuli,
 Tuohon taukos’ itse tuuli
 Ukon soittaissa.

 Kukat kaikki kiikkumatta,
 Haavan lehdet liikkumatta
 Kuulostelivat.
 Soittaissa Suvannon sulhon,
 Harmahan hyrätess’ urhon
 Tähdet tanssivat.

 Kadonnut on kannel maasta,
 Runoja ei moni muista
 Meidän joukossa.
 Savolaiset, Karjalaiset,
 Kaikki korvin kuulevaiset:
 Kannel valittaa!

 Joukko nuori nousevainen,
 Tiedon teillä rientäväinen,
 Älä unhota
 Vanhan ajan kanteleita,
 Runoja jo ruostuneita,
 Wäinön soittoja!

 Pankaa vielä kanteleelle
 Uudet kielet kuluneelle,
 Sitten soitelkaa!
 Soitelkaa kuin Wäinö vanha,
 Koeltekaa, jos uutta kansaa
 Kannel tottelee!

 Soittakaatte, Savolaiset,
 Kaiuttakaa, Karjalaiset,
 Kantelettamme;
 Ruokotkaatte runojamme,
 Lisätkäätte laulujamme
 Isänmaallemme!

Hl.

Anonyymi
Runot