Runotarten lemmikki
Käyn metsissä ja mailla
 ja laulan linnun lailla,
 tie kaikkianne vie.
 Ja kuinka laulu soipi,
 sen tahtiin karkeloipi
 mit’ ympärillä lie.

 Puu kunnes puhkee kukkaan,
 maa nuoreen nurmen nukkaan,
 ma tuskin malttaa voin.
 Ma laulan niille, laulan,
 viel’ alla talven paulan
 tuot’ unta unelmoin.

 Ma laulan järven jäällä,
 kun talvi kukkii täällä
 taas valkoloistossaan.
 Sen vaipuessa uutta
 jo ilon ihanuutta
 käy kummut kukkimaan.

 Käy nuoret kisapaikkaan
 mun säveleeni raikkaan
 jo nopsaan nouteluun:
 ja poika-pökkö leiskuu,
 ja tyttö-tökkö heiskuu
 siell’ alla lehmuspuun!

 Taa laakso jää ja rinne,
 saa rientää lemmikkinne
 noin siipianturoin.
 Kons’, armaat muusat, taasen
 syliinne sulokkaaseen
 levähtää vihdoin voin?

Johann Wolfgang von Goethe
Otto Manninen
Runot