Muisto (Uotila)
Oli poika ja tyttönen etelämaista;
 He viettivät eloa kummanlaista;
 He kulkivat vieraina pohjolan teitä
 Ja laulaen sille, ken kuunteli heitä.

 Ja vaattehet heill’ oli kirjavat, kummat,
 Mut silmät rohkeat, säihkyväntummat;
 He lauleli kaupungeissa ja maalla;
 Kävi laulelo nuotilla tuntehikkaalla.

 Sitä laulua kuuntelin lapsena kerran,
 Mut sanoista selvitin vain tuon verran:
 «Minlaiseksi sallima onnesi loikaan,
 Niin riemua, sopua rintasi soikaan.»

 Nyt vierinyt siitä on kymmenet vuodet,
 Yhä vaihtuen niinkuin vuoksi ja luodet;
 Mut miksikä sallima onneni soikaan,
 Vie mieleni laulajatyttöön ja poikaan.