Vuorimies
Murru vuori ryskehin
 Iskiessä moukarin!
 Alas tahdon tieni johtaa,
 Kunnes malmin iskut kohtaa.

 Vuori öinen, autio,
 Siellä kutsuu aarnio,
 Siellä hehkuu helmet oivat,
 Kultasuonet kiemuroivat.

 Syvyydessä rauha on, –
 Rauha katkeamaton; –
 Moukarini tietä raivaa,
 Salat kätköistänsä kaivaa.

 Lasna riemuelin vain
 Alla tähtein tuikkivain,
 Astuin kesän kukkatiellä
 Aina tyvenellä miellä.

 Päivän loiston hukkasin
 Tänne öiden templihin;
 Unohtui myös vaaran alla
 Kuusten laulut kunnahalla.

 Ensin tänne käydessäin
 Viatonna mietin näin:
 Elon arvoituksen noilta
 Opin vuoren haltijoilta.

 Mut eip’ ole tullutkaan
 Henget mua neuvomaan;
 Eikä nouse valon häivää,
 Syvyyksiin mi loisi päivää.

 Harhailenko? Eikö vie
 Kirkkauteen tämä tie?
 Valo silmää sokaisevi,
 Ylhäälle jos tähtäilevi.

 Syvyytehen! Siellä on
 Rauha katkeamaton. –
 Moukarini tietä raivaa,
 Salat kätköistänsä kaivaa.

 Iske, iske aina näin
 Vieläi kuolinhetkelläin.
 Aamua ei koskaan koita,
 Toivon päiv’ ei yötä voita.

Henrik Ibsen
Reinhold Roine
Runot