Ikävöitsiä
Voi kuinka mailma kolkka on,
 Ja toivo valoton ja musta,
 Se pieni sydän levoton
 Ei löydä mistään huvitusta.

 Sen yksin hauska huvitus
 Ei täällä muu, kun sinä, ollut;
 Nyt olet pois, ja kaipaus
 On hauskuuteni siaan tullut.

 Ja vaikkas kauas minusta
 Pois taisit ijäisesti mennä;
 Ei luovu sydän sinusta,
 Et poiskan sinä siittä lennä.

 Jos miinkä ties sun johdattaa,
 Jos poiskin haudan tuolle puolen,
 Ja sua en täällä nähdä saa,
 Saan sitte kumminkin kun kuolen.

 Ja vaikka tähti viimmenen
 Sun uusi kotos olis siellä,
 On matka hauska, lyhkönen,
 Ja toivo kumppanina tiellä.

[J. F.] G[r]–a[nlu]–d.

Lähde: Sanomia Turusta 27.3.1855.

J. F. Granlund
Runot
Sanomia Turusta
1855