Köyhälistön voima


I. 

 Karjalan kauniin kautta vuolas Vuoksi
 vetensä laskee laajaan Laatokkaan.
 Vuostuhannet se samaa väylää juoksi
 ei pysähdy se koskaan juoksussaan.
 Satojen saarten rantoja tää vesi
 Saimaalla huuhtoi hiljaa loiskuen,
 Imatran kuohut kallioita pesi
 rannalle raivokkaasti roiskuen.
 Se Laatokassa leikkiänsä jatkaa:
 kun rajuilma nousee, myrskyää
 niin valtavasti, niinkuin pitkin matkaa,
 se valko vaahtoisena hyrskyää.

 Kuin Vuoksi valtava on köyhä kansa
 silloin, kun yhdistää sen yhteistyö.
 Se muurit murtaa, murskaa voimallansa,
 edestään esteet pirstaleiksi lyö.
 Ei mikään voi sen edistystä estää,
 ei kukaan panna sille sulkua,
 ei mikään voi sen voiman eessä kestää,
 ei ehkäistä sen eespäin kulkua.
 Se painuu eespäin, työntäin esteet altaan, –
 kuin vuolas Vuoksi laajaan Laatokkaan –
 päämäärää kohti, nousee vihdoin valtaan
 ja hallitseepi mahtavia maan.

 Se kulkee omaa uurtamaansa uomaa
 ja paisuu niinkuin vuolaan virran vuo.
 Mit’ olemassa on, se on sen luomaa,
 ja aina edelleen se uutta luo.
 Sen voimia ei vastustaa voi kukaan,
 ei koskaan sille pystyyn nouse tie,
 se matkallansa kaikki tempaa mukaan
 ja mennessänsä määränpäähän vie. –
 Näin köyhälistö mailman voittaa voisi
 ja valtiaat sen maahan vaivuttais,
 jos sillä yksimielisyyttä oisi,
 jos yhteistyöhön kaikki kansan sais.

II. 

 Vaan kansaa painanut on orjan ies,
 se otsallansa orjanleimaa kantaa.
 Se ei voi taistella kuin yksi mies,
 vain harva yhteistyölle arvon antaa.
 Käy veli vielä veljeänsä vastaan
 ja lapsi isäänsä ja isä lastaan.

 Elämä täytetty on tuskalla,
 on valta maailmassa mammonalla.
 Ei kamppailuhun kansat uskalla,
 ne vaikeroivat kauhun, kammon alla.
 On kaikilla jo vapaudenkaipuu,
 vaan sortajansa tahtoon moni taipuu.

III. 

 Jo nouse, köyhälistö, orjan ies
 vihdoinkin viimein hartioiltas heitä!
 Käy taisteluhun niinkuin yksi mies
 ja kautta raunioiden raivaa ties,
 rakenna vapauden valtateitä!

 Voi kaikki vielä muuttaa päivä uus:
 sun kohtalosi korjaa oma kunto.
 Se innostusta antaa taisteluus,
 ja koittaa valoisampi vastaisuus,
 kun ohjeenas on omanarvon tunto.

 Siis valtavana niinkuin virran vuo
 sä kaikki esteet edestäsi poista,
 niin tulevaisuus uudet toiveet tuo
 ja onnekkaamman yhteiskunnan luo, –
 se kohoo esiin vanhan raunioista.