Viimeiselle
Avaa nääntyvä suusi
 ja huuda!

 Kaikki on mennyt!
 Aurinko on painunut viimeisen kerran
 surkeana, sammuneena.
 Maa on kukkinut viimeisen kerran.
 Nauru on kuollut.
 Viimeiset kyyneleet virtaavat tukehtuvana purona.

 Kaikki ovat kuolleet.
 Olet vain sinä,
 viimeinen lapsi,
 ja sammuva elämäsi!

 Mutta vielä sinä elät!
 Avaa nääntyvä suusi
 ja huuda – ulvo!
 Kaikkien niiden tuskaa,
 jotka ovat edelläsi menneet.
 Kaikkien niiden vihaa,
 joita ei enää ole.
 Kaikkien niiden kaipuuta,
 jotka turhaan ojentelivat käsiään,
 joiden tomua ja nimeä ei kukaan tunne!

 Niin syöksyköön Maa mustana,
 radaltansa eksyneenä,
 koska aurinkoa ei enää ole,
 syöksyköön läpi avaruuden!
 Kenties se vie sinut ja huutosi
 sen Suuren luo,
 jonka tahdosta me olimme!

 Avaa nääntyvä suusi ja huuda,
 sinä viheliäinen kipinä
 sammuneesta elämäntulesta!
 Vie hänelle, Tuntemattomalle
 itkumme ja uhmamme
 ja ikuinen kirouksemme,
 meidän, joiden tomua ja nimeä ei kukaan tunne!