Valon voima
Nyt on kesä ja kukkien aika,
 Nyt on valkeus voittanut;
 Vilun valjun on päivyen taika
 Kauas Suomesta suistanut.

 Kuni luomisen päivänä armaat
 Ovat veet sekä mantereet;
 Ihmismielistä miettehet karmaat
 Kera talven on haihtuneet.

 Niinkuin ruoho on ihmisen lapsi,
 Hetken lyhven hän kukoistaa,
 Pian harmahaks käypi jo hapsi –
 Hauta kolkkona aukeaa.

 Mutta rintansa kaihova sulkee
 Ikuisuudesta säkenen,
 Valon lähteestä ollen se kulkee
 Valon luo ijankaikkisen.

 Kasva leimuksi sakene rinnan,
 Kasva korkeaks ajatus!
 Käyös suojihin mökin ja linnan
 Kuni taivahan tuulahdus.

 Poista kaikki, mi siellä on halpaa,.
 Mädännyttä ja kehnoa;
 Murra kahleet, mi henkeä salpaa
 Jalolentoista, ikuista.

 Nosta kaikki, mi maassa on pientä.
 Unhotettua, ylvästä;
 Vala voimaa kuin lumouslientä,
 Tue, lohduta, virkistä!