Syntymäpäivänä (1879)
Sulassa lepäs unessaan
 Nyt pikku Helga tuo,
 Vaikk’ aurinko jo loistoaan
 Armaasti häneen luo.
 Hän enkelistä uneksii,
 Kuin lasten luokse tulevi.
 Hän uneks’, että isälleen
 Hyv’ ol’ ja äidilleen,

 Han simasuunsa ruusuisen
 Vet’ hymyyn suloiseen,
 Vaan havahti, ja valvoen
 Hän hymyil’ edelleen.
 Vuoteensa vieress’ pöydän hän
 Nyt näki sekä enemmän:
 Siin’ äiti armas odotti
 Ja häntä hoiteli.

 Ja suutelo ja syleily
 On Helgan rukous.
 Huulillaan viel’ on hymyily,
 Kasvoilla kauneus.
 Hän vuotta täyttää kymmenen.
 Niin kulkee aika rientäen.
 Ja kohta vesa versova
 On puuna kaunisna.

 Kun Helga pieni isäänsä
 Käy tuosta katsomaan,
 Niin riemu täyttää sydäntä:
 Hän tapaa tuttujaan.
 Mut mistä moinen ihanuus
 Tää tullut oli, salaisuus
 Ol’ Helgalle, vaan vihdoin tään
 Hän tulee tietämään.

S[imeon]. H[irvone]–n.

Lähde: Hämäläinen 26.3.1879.

Anonyymi
Runot
Simeon Hirvonen
Hämäläinen
1879