Pesäpuu palaa (runo)
Levottomina kiertävät ajatukset maata
 kuin linnut palavaa pesäpuuta.
 Hävityksen, nälän, paon tiet
 johtavat koteihin kautta maan.

 Siellä olisi ihmisen
 ollut hyvä elää
 kasvin lailla hiljaa
 suonissa tuleentuvien peltojen rauha.
 Sukeltaa aamujen kastemaljaan,
 kuohua väkevästi kesän auringon alla,
 liukua syyspäiväin hopeasineen.
 Laulaa laulu rakkaudesta,
 lasten ilosta ja ihmetyksestä.

 Tuskan mustissa liekeissä,
 valitusten meressä
 karaistuvat kärsivälliset sydämet,
 terästyvät viljelijäin siunaavat kädet
 kumeaan uhkaan,
 puhdistavaan hävitykseen.

 Ajatukset kiertävät maata
 kuin linnut palavaa pesäpuuta
 tähyten pesien tuhoojia,
 huutaen taistelun kovan laulun.