Tummaa
Virvatulet väikkyää,
 vilppivirret soivat,
 myrkky musta läikkyää.
 – Missä onpi hoivat?

 Kadotusta, kuolemaa,
 veren punoitusta,
 kavaluutta katalaa.
 – Liekö lohdutusta?

 Puoliyötä, hämärää,
 yötä päivän päällä.
 Ylen monta itkevää
 tuskahista täällä

 odottaapi aamua,
 havajaakin yöhön,
 vailla tointa, tarmoa
 elämähän, työhön.

 Eikä täällä tahdota
 elää eikä kuolla,
 seistä, eikä kaatua,
 tahdotaan vaan huolla.

 Eikä ole ollenkaan
 oikeata, väärää.
 Sidesilmin kuljetaan. –
 Mikä minkin määrää?

 Veljeyspä vaeltaa
 lailla lauhan lampaan. –
 Tarkka silmä sillä saa
 nähdä torahampaan.

 Romua on ihanteet,
 hyvä horjuvaista;
 omantunnon tuntehet
 ihan samallaista.

 Siellä, missä kylvetään
 hyvän siemeniä,
 siellä sitä niitetään
 pahan jyväsiä.

 Tuskavaippa verhoaa
 maita, mantereita.
 Eiköhän ne liekin vaan
 Tuonen tantereita?