Kirjeitä Afrikasta/5/3
Negumbon hovin ympärystö on jotenkin
autio, ainoastaan muutama palmupuu
siellä täällä ojentaa alastoman runkonsa
taivasta kohti. Ainoa tuuhevampi
puu, joka hovin läheisyydessä tarjoaa
matkustajalle varjoaan, ja jonka alle meilläkin
oli aikomus asettua, oli nyt pellon
sisällä, peltoa tehty joka haaralle
puun ympärille, ja kasvamaan viljapeltoon
emme uskaltaneet ajaa. Lähetimme
siis Akapundjan, joka oli seurassamme
sinne tullut, kuninkaalta kysymään,
missä nyt varjoa saamme kun
puu on pellolla ympäröitty. Ukko lähti
heti, mutta kokonaisen tunnin saimme
polttavassa auringon helteessä vastausta
odottaa. Kuningas antoi meille käskyn
ajaa puun alle viljapeltoon vain; mutta
Akapundja oli vähällä saada tehdä taas
tuttavuutta kuninkaallisen kepin kanssa,
kun antoi meidän niin kauan auringon
paisteessa odottaa eikä heti käskenyt puun
alle ajamaan ja härkiä riisumaan. Hän
oli nimittäin — kuten hän jälestä päin
meille kertoi — vasta sitten, kun oli
matkansa juurtajaksain kertoellut, Negumbolle
ilmoittanut meidän odottavan tietoa
kortteeri-paikasta; siitä oli tuo selkäsauna
tulossa.

Kun olimme puun alle asettuneet, tuli
lähettiläs ilmoittamaan meille, että hänen
kuninkaallinen majesteettinsa on valmis
ottamaan meitä vastaan. Mitäpäs
muuta kuin astuskelemaan hoviin, joka
oli vaunuiltamme noin 300 askeleen
päässä. Hovipalvelija, pahanpäiväinen
vääräjalka miehen-rahjus, astua
lynkytti edellämme, me perässä. Hovin
veräjällä kohtasimme ison joukon miehiä
ja pieniä poikia, jotka suu auki katsoa
ällistivät meihin kuin ”härkä uuteen
konttiin.” Parin pienen veräjän läpi
kuljettuamme saavuimme hovin vastaanotto-”kapinettiin.”
Tämä on pitkänomainen,
suorakaiteen muotoinen, katoton,
vahvoilla, maahan pystytetyillä
puilla seinustettu, noin 10 metriä pitkä
ja 5 leveä aitaus. Tässä mahtavan
hallitsijan vastaanotto-salissa on huonekaluina
2 pientä pontokkaa, jotka näkyvät
olevan hovipalvelijoiden makuukamareja,
yksi seinätön katos, jossa oli

nahkahihnoja, satuloita, antilopin sarvia
y. m. roskaa. Paitsi näitä, oli
salissa vielä maanpinnalle pyöreistä
puista tehty lava; siinä kuuluu hevospaimen
yönsä viettävän paljailla pyöreillä
puilla, ilman peittoa. Sitten on
vielä pitkin salin oikeanpuoleista sivuseinää
noin parin metrin pituinen palmupuu-pölkky,
joka toimittaa tuolin virkaa.
Tälle pölkylle osoitettiin meitäkin
istumaan, kun olimme saliin astuneet.
Mielellään ei juuri istu tuolle istuimelle,
sillä kauttaaltansa on se inhoittavassa
liassa; mutta muuta parempaa kun ei
ollut, saimme tyytyä siihen. Permantona
on paljas maa, ruskea hiekka, ja
siinäkään ei, enemmän kuin muuallakaan
puheena olevassa salissa, näyttänyt erittäin
puhdas siivo vallitsevan.

Hallitsijaa odotellessa oli hyvä tilaisuus
lähemmin tarkastella tätä Uukuambin
hovin muhkeaa vastaanotto-huonetta.

Noin neljännestunnin kaikessa hiljaisuudessa
odotettuamme majesteetin ilmaantumista,
alkoi hovin toisesta päästä,
istuntosalin takaa kuulua jotakin epäselvää
puhetta. Siitä emme sanaakaan
ymmärtäneet, mutta palvelija, joka siinä
kanssamme istuskeli, näkyi puheen ymmärtäneen,
sillä nuolen nopeudella ponnahti
hän ylös istualtaan ja lähtee
mennä lynkyttämään aika vauhtia sitä
hovin osaa kohti, josta ääni kuului.
Palvelijan vastauksesta: ”ondji” (sanasta:
ondjaji = lihava härkä, joka ondjiksi
lyhennettynä on hallitsijan arvonimi
vastaa sivistyneen maailman hallitsijoiden
majesteetti-nimitystä) huomasimme
tuon käskevän äänen lähteneeksi
hänen kuninkaallisen majesteettinsa, Negumbon
kidasta. Palvelija ilmestyi
kohta takaisin ja ilmoitti meille kuninkaan
pian tulevan. Samalla alkoi vähän
loitompaa seinän takana kuulua
vakavia askeleita ja hiljaisen laulun
tapaista hyrinää. Tuossa tuokiossa oli
majesteetti edessämme. Kuinka hämmästyinkään,
kun näin edessäni pienen,
hoikkavartaloisen, jotenkin mitättömän
näköisen miehen, jota olin kuvaillut
muhkeaksi, mahtavannäköiseksi, rotevaksi
urooksi. — Muutama sana tämän majestetin
personasta, ennenkuin jatkan kertomustani
tapahtumista Negumbon hovissa.

Kuten jo mainitsin, on Negumbo ruumiinsa
rakennukselta pieni, laiha mies.
Ijältään on hän 45–50 paikoilla. Kasvot
ovat vähän pitkän-omaiset, mutta
muuten säännölliset ja tarmokkaat; suhteellisesti
kasvojen kanssa on nenäkin
vähän pitkänpuoleinen,kestipaikalta vähän
sisäänpäin kaareva, n. k. notkaselkä.
Silmät ovat tavallisen suuret
ja — kuten kaikilla neekereillä, — mustanruskeat.
Katse vakava ja samalla
terävä; otsa ei aivan korkea, mutta ei
myöskään taaksepäin kalteva. Suu tavallista
leveämpi, huulet keskinkertaisen
paksut; hampaat edestäpäin lyhkäisiksi
kuluneet. Pää kokonaisuudessaan oikea
neekerin kallo. Puku on yksinkertainen,
nim. vanha, likainen huopahattu päässä,
muu ruumis alaston, kuten muillakin
maalaisilla. Pieniä, sinisiä helmiä on
kaulan ympärystö täynnä. Kaulasta
roikkuu rinnoille hienoja nahkanauhoja,
joissa on noin puoli tusinaa amulettejä.
Vasemmassa käsivarressa kyynäspään
ja olkapään välillä on nahkahihna, johon
on sidottu kirjava nenäliina. Molempien
käsien ranteissa on useampia
rauta- ja kuparirenkaita. Vyötäisillä
on noin parikymmentä centimetriä leveä
nahkavyö, josta riippuu leveä lähes
maahan asti ulottuva, härän mahapaidasta
tehty esiliina peittäen koko etupuolen
ruumiin ala osasta; takapuolella
ei ole mitään verhoa enemmän kuin
muillakaan Ambolaisilla. Kun tähän lisään
vielä että Negumbolla on nahkahihnoja
säärissä sukkien asemesta ja sandalit
jalassa sekä aina kiri (puunuija)
kädessä tahi vyöllä, luulen tehneeni selvän
hänen majesteettinsa ”univormusta.”
Tällaisena ja tässä asussa kohtasin ensikerran
Uukuambin mahtavan hallitsijan,
jonka järjestyksellisestä ja ankarasta hallituksesta
olin niin paljon kuullut.

Minä kun olin vasta ensimmäistä
kertaa Negumbon hovissa, ei hän minua
personallisesti tuntenut. Nimeni hän
kyllä tiesi, sillä olinhan hänelle jo monta
kertaa lahjoja lähettänyt, niitä kun oli
käyty kerjäämässä. Minulla oli siis nyt
kunnia tulla esitetyksi hänen majesteetilleen.

1890
August Pettinen
Suomalainen
Uudelleen julkaistut kirjeet