Halla (Soini)
Halla on kähminyt kummun alla,
 kummun kukkaset syönnä.
 Söi se kukat ja vei se tytöt, –
 ei se poikia lyönnä.

 Luntakin, ämmien nähdessä unta,
 tuiskusi keskellä yötä.
 Häätyi tuisku ja jäätyi nietos, –
 jälkiä siin’ oli myötä.

 Neitosen keitosen akkunan alle
 viidet jäljet kulki.
 Viisi on tullut ja neljä on mennyt, –
 akkuna yhden sulki. –

 Kuului kolketta, salpa se laukes,
 poikanen saapui luoksi.
 Laukesi salpa ja ikkuna aukes –
 poikanen metsään juoksi.

 Tähtöset tuikkivat kirkkahasti
 valjulla taivahalla. –
 Vei se kukat ja sai se tytöt
 syksyöinen halla.