Taaskin kyynel...
Mä aattelin jo ainiaaks
 Sun kerran poistuneen,
 Ja jälleen kiillät silmässäin
 Sä tuskain airut tuimien.

 Kun iloitsin ja riemuitsin
 Vast’ äsken onnestan’,
 Sen taasen pilvi peitti pois,
 Valaen vihmasadettaan.

 Ei sadett’ oo se ... kyynel vaan,
 Yks kyynel pienoinen,
 Ja tuimemp’ ei ois kuitenkaan
 Ves’-tulva virran suuruinen.

 Ah, paljon, paljon itkenyt
 Mä lemmen vuoksi oon,
 Ja suakin olen itkenyt,
 Sä kansa raukka, onneton.

 Mut kyynelt’ ei mun silmästäin
 Näin vierryt katkeraa
 Ei lemmelleni milloinkaan,
 Ei sullen, kurja isänmaa.

 Kuin rauta kuum’ on kyynel tuo,
 Kuin lieska helvetin!
 Oi hirveää! Mun pistänyt
 On piipun sauhu sieramiin.

Severi Nyman