Kansakunnan virsi
Jumala! maamme varjele,
 Kädelläsi se suojele,
 Sodassa sääli’, rauhassa,
 Ilon – surunkin aikana.

 Osamme tääll’ on arvoisin,
 Mi armahin ja kallihin;
 Lähellä ei, ei kaukana,
 Vertaista meille seutua.

 Isämme täällä toivoen
 Sotivat, raatain, uskoen,
 Ja me’ki täällä kasvamma
 Samass’ elossa, onnessa.

 Ja kerran meidän lapsetkiin
 Poluillamme kulkeevat niin.
 Heill’ on mi meillä nähtävä
 Ja tehtävä, rukoiltava.

 Turviis tä armas maa ota’,
 Rannasta, Herra! rantahan,
 Ja silmäs lempi sille luo’,
 Kesän kuin kaste ruohostoon.

 Ukkoinen sielu siunoa’,
 Ku sen parasta toivottaa;
 Mut kaikk’ yritys estä pois
 Ku sille vaan pahoa sois.

 Sen siun ain’ olla suo’, vapaan,
 Iloisan, varman, kansakkaan, –
 Rakkautta täynnä, neuvoa,
 Ja runsasn’ Henkes armoa.

 Pimeydestä pelastit sen,
 Kuin kukkasen terästänsä’;
 Anna’kin aian loppuhun
 Valossasi sen vaurastuu.

 Sanais, ku ompi tuo valo, –
 Taivaalle, maallen aurinko, –
 Heleesti täällä loistell’ ann’,
 Ei meilt’ eretä milloinkaan!

H. K. K[orander].

Lähde: Suomen Julkisia Sanomia 7.10.1858.

H. K. Corander
Johan Ludvig Runeberg
Runot
Virret
Suomen Julkisia Sanomia
1858

sv:Bevara, Gud, vårt fosterland