Aamusella
Päivä Eevan vuoteellen
 luopi säteen armaan.
 Unta näkee tyttönen
 suloisata varmaan.

 Ikkunalla tik, tik, tik
 unenlangat katkoo,
 tik, tik, tik ja pik, pik, pik
 säälittä ne ratkoo.

 Sinisilmät aukeaa,
 ikkunahan lentää.
 Kolme hyvää tuttavaa
 siellä nähdä entää.

 Tiaset sen veitikat
 ikkunahan noppaa.
 Sanat sangen hartahat
 Eevan korva koppaa:

 ”Nouse, Eeva tyttönen,
 meille ruokaa anna,
 anna vettä tilkkanen,
 kupposella kanna!

 Nouse, armas ystävä,
 pue kolttu ylle,
 sirottele siementä,
 lähde kävelylle!

 Armas Eeva tyttönen
 meidät unhottaisko?
 Kylmäks’ hellän sydämen
 kesäleikit saisko?”

 Eeva nousee nopsasti,
 vetää jalkaan sukan,
 kiirehesti pukevi
 ynnä kampaa tukan.

 ”Äiti, tuolla ystävät
 nokkii ikkunata,
 ruuan puolta pyytävät
 sekä juotavata.

 Annan kahvitilkkani,
 kakun makeaisen.
 Ah, mun pienet hilkkani,
 ah, mun armahaisen!”

 Äiti suostuu kestihin,
 Eevalla on hauskaa.
 ”Pian vaan kun ehtisin!”
 Siellä nokat nauskaa.

 Äiti seuraa lymyillen
 tätä kestitystä,
 seuraa hiukan hymyillen
 Eevan pettymystä.

 Eeva tarjottimineen
 lintuin luo kun entää,
 kolme pientä kiireekseen
 kuusen latvaan lentää.