”Suomalainen madonna”
Se on totta, konsa lemmen hurma
 haihtuu, sijalle saa vakavuus,
 mielen valtaa alakuloisuus,
 sama vaikka tulisi jo turma.

 Joskus sentään toivonsäde uus,
 kirkas sattuu syvään sieluhun;
 uuteen, suureen onnen tuntuhun
 vaikuta ei vanha katkeruus.

 Se on totta: paljon elo antaa,
 mutta niistä antimista kantaa
 saamme maksut moninkertaiset.

 Onnellinen oisin, vaikk’en saisi
 mitään, kunhan toivo lumoaisi,
 säilyis huomisonnen haavehet.

1912.