Kuulutus
Jopa kaivattu katosit
 Eksyit kauvas etelähän
 Sanonesi Sauvon maahan
 Itä-kaakon kainalohon,
 Kosk’et tullunna tuville
 Etkä kuulunna kuilla
 Hevon reessä helunani,
 Tiistaina tietonesi
 Sanan saattaja somahin.
 Jotta olet joka viikko
 Tuonut tännek’ täsmällehen
 Tuomisesi tuonempata,
 Selvät Suomelan sanomat.
 Toiset kyllä kyläsämme
 Saivat omat saalihinsa
 Kauniit tievot tiloiltasi,
 Mutt’ et’ muistanna minua
 Ouvon-laista Oululaista;
 Saan vaan valitella
 Pahon päätäsi panella,
 En oo saanuk, ei oo tulluk
 Eikä taija tullakkana.
 Sua kaipaan kavonnutta
 Lento lehen sipaletta
 Kysyn kyllin kymmenettä
 Jonka taaksi on tavottu
 Neliskolkanen nelonen,
 Jossa seisoo selvät sanat
 Sanan Saattaja – sanoma,
 Tehty tuolla Viipurissa
 Karjalaisten kaupunnissa.
 Tuot on tahtonne moniki
 Yli Suomen suuren saaren,
 Joka kulmalle kuhuttu.
 Luulen kyllin luonnosani
 Jos et viru Viipurissa,
 Ett’ on laukku lauvennunna
 Revennynnä kulku kontti
 Tipahtanna tien päälle
 Puonnunna polo välille,
 Tai tullut turmiohon
 Oman kylän oppahilta,
 Puonnut käsistä kavulle
 Saanut pöyvän salvoksihin
 Totutulla tavallansa.
 Nytpä kyselen kyliltä
 Tahon tieon talosilta,
 Jos vieras Viipurista
 Olis outo astununna
 Erehtynnä erämaasta,
 Tuntemattomiin tupihin?
 Jossa häijy häpiäisi
 Monen pilkkana olisi,
 Sortelisi, Suomalaista,
 Herras väki, heimolaista,
 Punniten hyvän puhehen.
 Pyyän hänen puolestansa
 Anon ouvolle avuksi,
 Opastakaa outolainen
 Muoto puoli muukalainen,
 Oulun omahan pajahan
 Luokse kulta kumppalinsa,
 Jossa tapais tavailtavan
 Veli puolensa verevän.
 Olis paljoa parempi,
 Huolilleni huokiampi,
 Jos toisitta toella
 Konnan omaan kotihinsa
 Alla mainitun majahan,
 Jossa saisin sanasilla
 Torastella tolvanata,
 Oman oveini sisällä.

J. Léman.

Lähde: Oulun Viikko-Sanomia 2.5.1840.

Johan Léman
Runot
Oulun Wiikko-Sanomia
1840