Kukkasen taivas (1870)
Oli se kaipo kukkasella
               Kaunoisella,
 Vaippakorvalla valitus,
 Ettei häntä lentäväksi
               Luoja luonut,
 Eikä suonut soittajaksi;
 Ettei kieltä kimalaisen
               Kukka saanut,
 Jolla maistaisi mesiä;
 Että itse iloitsisi,
               Imeksisi
 Hyvän henkensä liimoja.
 Vaanp’ on Luoja lausununna,
               Luotuansa,
 Kukan korvahan korean:
 ”Kun sun neitonen näkevi,
               Ihanainen,
 Sulhaselleen säilyväinen.
 Niin sen silkkisiivillänsä,
               Sinisilmän,
 Näet lentävän lähelle.
 Eipä lintu lentäväinen
               Liukkahampi
 Kuin se neito nurmen päällä;
 Eipä perhonen pikemmin
               Pakeneva,
 Kuin se tyttö on tuleva;
 Eipä lumi varvikossa
               Valkoisempi
 Kuin sen käsi kaunokainen.
 Niinpä tulet tyvestäsi
               Taitetuksi,
 Nouset neitosen nisille;
 Eipä taivas täydellinen
               Täytelämpi
 Nuoren rintoja Rikiinan;
 Eipä mesi mehiläisen
               Mehuisampi
 Kuin on huulet Hilturilla.

Abraham Poppius
Runot