Miten olen löytänyt elämänurani?/Emil Schybergson
Kun vastaanotettuani
»Otavan»kiertokyselyn
koetin etsiä
vastausta kysymykseen,
miten olen löytänyt
elämänurani,
tulin siihen johtopäätökseen,
etten minä
ollut löytänyt sitä,
vaan se minut.

Suoritettuani ylioppilastutkinnon
seurasin tuomarien mukana käräjillä
kokonaisen vuoden ja tulin siten lainopilliselle
uralle. Syynä tähän ei oikeastaan
ollut se, että itse olisin valinnut
tämän alan, vaan pikemmin se, että
tuomari oli läheinen sukulainen. Harjoittaessani
vielä opintojani pääsin kesäkuukausiksi
viransijaiseksi Suomen
Pankkiin, ja siellä kohosin virassa
samalla kun jatkoin lainopillisia lukujani.
Miten tulin pyrkineeksi Suomen
Pankkiin, en enää muista. Minulle
oli uskottu joitakin rahastonhoitajatehtäviä
siinä ylioppilasosakunnassa,
johon kuuluin, mutta muuten eivät
ajatukseni suuresti olleet kohdistuneet
finanssikysymyksiin. Muutamien vuosien
kuluttua minut nimitettiin Suomen
Pankin konttorin johtajaksi Pietariin,
jota tointa en oikeastaan omasta
alotteestani hakenut, vaan päällikköjeni
kehoituksesta. Pietarissa oleva
konttori oli, ja lienee yhä vieläkin,
rahanvaihtolaitos pikemmin kuin pankinkonttori
sanan tavallisessa merkityksessä.
Muutto ei merkinnyt siis
edistymistä pankkiuralla, vaan pikemmin
siirtymistä administrativiselle
virkamiesalalle.

Mutta sitten alkoi n. s. yhdistämisuudistukset
1890-luvun alkupuolella.
Valtion virat eivät olleet yhtä puoleensavetäviä
kuin ennen, ja äkkiä olin
kääntänyt selkäni sille kauniille tulevaisuudelle,
joka jo kangasti edessäni
ja jouduin oikeusraatimieheksi Helsingin
maistraatiin, toimeen, jota en tosiaankaan
ollut aikaisemmin tavoitellut.

Pari vuotta työskenneltyäni tässä
toimessa tapahtui ensimäinen pankkiskandaalimme,
kun »Helsingfors Folkbank»in
toimitusjohtaja karkasi vieden
mukanaan suuren osan pankin varoista.
Minua pyydettiin silloin rupeamaan
pankin johtokunnan puheenjohtajaksi.
Niin vaatimaton kuin yritys oli saatoin
samalla pysyä raatimiestoimessani.
Mutta kun »Folkhank»ista muodostui
sittemmin »Privatbanken», ei tämä enää
ollut mahdollista, ja minusta tuli pankinjohtaja.
Tässäkin siis sattuma vain
oli määräämässä. Jollei »Folkbanken»
olisi ollut perikadon partaalla, niin
ehkei »Privatbanken»ia olisi suunniteltukaan
ja kaikkein vähimmin minä
olisin ollut sen perustaja.

Uusi sattuma vaikutti elämääni
Bobrikoffin hallituskauden muodossa
monine tapahtumilleen ja seikkailuineen.
Jollei sitä olisi ollut, niin ehkäpä
yhä edelleen istuisin Egyptin lihapatojen
ääressä muitten yksityispankin
johtajien rinnalla. Sen sijaan olen joutunut
vaatimattomampaan, mutta
rauhallisempaan satamaan, enkä ole
siitä pahoillani.

Kaiken sen ohella, mistä ja minkä
puolesta olen elänyt, olen nuoruudestani
saakka ollut huvitettu politiikasta
ja sanomalehtityöstä, vaikken silti
koskaan ole aikonut näiltä aloilta etsiä
itselleni elämänuraa. Ammattipolitiikka
on aina ollut kauhuni, ammattisanomalehtimiehen
toimi ei liioin ole
viekoitellut minua puoleensa.

Lyhyesti sanoen, ulkonaiset olosuhteet
ja sattumat ovat viitanneet elämänurani
suunnan. Parhaalla tahdollakaan
en voi nähdä siinä mitään suunnitelmanmukaisuutta.

Lähde: Otava no 12, 1914, s. 574–575

Emil Schybergson
Elämäkerrat