Isänmaan itsenäisyyspäivänä 6. 12. 1919
Suuri päivä nyt Suomenniemen,
 kansa tahtonsa julki
 lausui, päätöksen vuorenvankan,
 viesti vieri ja kulki:
 tästä hetkestä Suomen kansa
 itse itsensä huoltaa,
 tästä hetkestä kuoloon saakka
 vapauttansa puoltaa.

 Paljon maksoi se päätös vakaa,
 vaati runsahat lunnaat:
 verivirrat nyt Suomen miesten
 peitti laaksot ja kunnaat.
 Antoi kansa nyt parhaimpansa,
 puoltain saatua vapauttansa.

 Voitto saatu on! Rikkonainen
 vielä kansa on Suomen!
 Tokko, tokkohan herran koittaa
 tälle kansalle huomen?
 Arpeutuukohan vanhat haavat,
 aukee tehtävät uudet, laajat:

 heimokansojen kohlut kostaa,
 Suomi suureksi saada,
 yhteenliittää ja auttaa, nostaa,
 oikeus kaikille taata!
 Piirtää lippuumme ylväin sanoin,
 tunnoin puhtain ja teoin jaloin:

 konsaan kansa ei suomalainen
 orjan kahletta kanna,
 isänmaastansa vierahalle
 saarta, tilkkua anna!
 Vasten länttä ja vasten itää
 kansa vartion vankan pitää!

 Herra, kansaasi omaa johda,
 tähän asti kun johdit!
 Silloin miekoin ja sanas voimin
 kansas taistella tohtii.
 vuoksi varrotun vastaisuuden,
 ihmisyyden ja ajan uuden!