Entinen jahtivouti
Ei oo karhu karvaturkki
 Joka nalkilta nakattu.
 Ken on hurja, huolimatoin
 Se saa helposti selälle.

 Oli muinoin oiva vouti
 Jahtivoudiista jalompi
 Pitäjäässä ...........,
 Joka kaatoi karhuloita,
 Kopisteli kontioita
 Pitäjäässä pitkin maita,
 Jahdin kautta kaunihisti
 Monin kymmenin kykisti.
 Mutta yhtyi muuan jahti
 Pitäjäässä piettäväksi,
 Jossa alkoivat, apajan
 Polut pitkät piirtämähän,
 Kuhun viisi kunnollista
 Sattui karhua samassa
 Kontiota kohdastansa
 Aivan yhtehen apaasen,
 Jotka kaiketi jokainen
 Olis’ saatuna omaksi,
 Kaadettuna kaunosesti
 Ilman, jos ei joutavata
 Olis’ huonoa osattu
 Panna jahtihin pahoa
 Kerallamme kelvotonta,
 Jok’ ei käynyt käskemällä
 Ei toroakaan totellut,
 Kuin ol’ käymähän käsetty
 Aivan ympäri apajan.

 Tuosta viimenki vihastui
 Jahtivouti jaarikalle
 Jotta kerran kelvotonta
 Kuritteli, kunnotonta
 Pienen keppisen keralla,
 Pikkuruisen pihlajalla,
 Muille muistiksi vähäisen
 Vastaseksi varmemmaksi,
 Jott’ei jommoista tekisi
 Jahtipaikassa pahoa,
 Että karhut karkottavat,
 Ulos kontiot kopivat
 Apajasta aivan kaikki.
 Mutta sakkoa samassa
 Taaleria taskuunsa
 Kohta käytyä käräjän
 Monta saivatten molemmat.

 Toki tässäki todisti
 Vouti toimensa todeksi,
 Ettei jättänyt elohon
 Kokonansa kontioita,
 Vaanpa karhua kapisti
 Kolme kumminkin kukisti
 Apajassa ainoasta.

 Tämä olkohon opiksi
 Pantu muille muistukkeeksi,
 Kirjoitettu kiitokseksi,
 Jahtivoudille jalolle,
 Joille arvo annettava
 Olis’ ainakin omansa,
 Sekä voima sellanenki,
 Jahtipaikoissa parempi,
 Ettei syyhyn etsittäisi
 Vastaukseen vaadittaisi,
 Josko vielä joutavata
 Kurittaisi kunnotonta
 Jahtipaikassa, pahoa
 Pikkuruisen piekseleisi
 Kepilläki kelvotonta, –
 Niinpä saataisiin samassa
 Jahtipaikoissa paremmin
 Karhut kaikki verkkohimme,
 Kontioiset kourihimme.

P[ietari]. M[ansikk]–a.

Lähde: Suomen Julkisia Sanomia 25.3.1858.

Pietari Mansikka
Runot
Suomen Julkisia Sanomia
1858