Rakkauden sokeuttaminen
Piennä lempijumalainen
 Lepäs äidin kainaloissa,
 Niinkuin tähti, jonka illoin
 Lähteen helmasessa näät.
 Hohde hopeainen laski
 Kastehena ohimoille,
 Ruusun karva loppumatoin
 Poskiloilla piilteli,
 Huuli nauroi nektaristen
 Tuoksuloitten liehunnassa,
 Uneksittuin voittoin riemu
 Leikki suulla puhdasna.

 Paphon kuningatar itki
 Auvoissansa kyyneleisen.
 Pojan silmäsessä huomas
 Kasvonsa ja hymyili.
 ”Oi jos ainiaan”, hän huokas
 ”Autuuteni muistelmana,
 Kuva moinen silmässäsi
 Kautta mailman seuraisi”!

 Nyt ken oudoksuu, ett’ Eeros
 Sokeana meillä liikkuu,
 Vaikk’ ei tukko silmää peitä,
 Eikä synkät varjotkaan?
 Korven kolkon ohdakkeissa
 Olympin hän tähtää kauniin,
 Noidan helmasessa myöskin
 Äidin hellän muodon vaan.