Valkoinen sydän
Joku on itkenyt herkeämättä.
 Yöt päivät olen kuullut nyyhkytystä.
 Turhaan olen juossut pois,
 en ole voinut sitä paeta.

 Tänä aamuna vaikeni itku.
 Katselin ihmetellen juuri,
 kuinka aamurusko ripusti seinille
 liekinkaltaiset verhot.
 Silloin vaikeni itku,
 ja hulmahtelevien verhojen lomitse
 näin naisen ruumiin.

»Nyt on itkijä kuollut»,
 ajattelin väsyneesti
 ja katselin hänen kasvojaan.
 Ne olivat aivan omieni kaltaiset.
 Kysyin kummastuneena:
»Miksi hän on kuollut?»
 Aamurusko kumartui punertavin kasvoin
 valkoisen sydämen yli,
 joka oli heitetty vuokkojen keskelle.
 Joku oli juonut sen tyhjäksi.