Oikea Suomen mies
Tulessa kulta
 tuimassa tutkitaan,
 sankarin kunto
 myrskyssä aikojen ankarain.

 Paljon voi pahan vallat,
 voi valat rikkoa,
 tallata lait,
 valot sammuttaa,
 vapauden sortaa,
 kahlita ihmiset, kansat,
 vangita, kiduttaa,
 Siperioihinsa siirtää.

 Mutta on voima, mi niille
 ei polvea notkista, niitä
 ei kumarra koskaan:
 korkea miehuus
 oikeamielisen miehen,
 omatunto ja uskollisuus
 joka uhriin altis.

 Ja katso: se kestää,
 koetuksissa korkenee,
 ja se voittaa vihdoin,
 ja sortaja sortuu
 järisyttävän kohtalon kuiluun.

 Paljon voi vihan vallat,
 maailmanmyrskyn,
 maailmanpalon ne nostaa.
 Sukupolvien työ,
 viljelys, vauraus,
 ikivankka äsken,
 raunioina suitsee,
 kuolinroviona korskan
 ihmissuvun itseraatelussa.

 Hauras haaksi silloin
 on kansakunta;
 kohtalon aallot korkeat käy,
 ulappa uhkaa,
 salamat lyö,
 taivaanranta on musta.
 »Me hukumme!» huutavat kaikki.

 Mutta mies perässä purren,
 mies valvoo tyyni, vakaa,
 ei vapise, vaikka
 on vaarassa kaikki kallein.
 Rauhallisna raivossa myrskyn
 hän velvollisuutensa tekee,
 nyt niinkuin aina.
 Sillä hän tietää,
 että myrskyn kuin tyynen
 vaakaa vanhurskas
 Elämän Herra,
 että Hänen suuri,
 oikea tahtonsa tapahtuu.

 Hänen kutsunsa kuullen,
 Hänen aseensa ollen,
 pyytämättä muuta,
 niin ohjasi purtta polon Suomen
 pelastuksen valkamaan
 suora, suomalainen kunto.
 Siksi suurta seppelöi
 kilvoituksen kestäjää
 kiitos synnyinmaan,
 että suotiin maalle mies,
 joka maassa tarvittiin
 hetkellämme suurella,
 tuskissa vapaan Suomen
 tulisen synnyn.

 Kiitos, ett’ on keskellä
 ajan sairaan, raadellun
 yhdistävä ydinmies,
 joka maassa tarvitaan
 vartiaksi vaaroilta.

 Kiitos, ett’ on keskellä
 ajan pikkupyyteisen
 esikuva korkea,
 suuri, oikea Suomen mies.