Nocturne (Vala)
Kuu paistaa yli vihreän maan
 – sydänkesän himmeä hedelmä.
 Vedessä häilyy sen hohde
 kuin kynttilänliekki kylmässä huoneessa.

 Ja uninen multa tuoksuu – –
 Tietämättäni valuu minuun
 omituista rauhaa kuusta.

 Se on niin tuhannesti nähnyt
 maan peittyvän kukkiin ja kuihtuvan,
 ettei mikään sitä liikuta.
 Ja se onkin hiljaisempi kuin mikään muu.

 – – –

 Editseni liukuu tumma, notkea varjo –
 harmaa kissa kulkee yli pihanurmikon
 metsästämään nukkuvia lintuja
 kuunpaisteisista, pehmeistä pesistään.
 Sen tietä valaisevat leiniköt
 pienin, himmein soihduin.

 Värisevä huuto leikkaa hiljaisuuden –
 kultaiseen veteen on uinut
 musta, huikaistunut lintu!