Torpanpoika (Soini)
Minä olen pienosen torpan poika,
 poikanen matala ja köyhä,
 kivikosta, karikosta leipäni kaivan –
 eipä se elo ole löyhä.

 Mulla on neitonen naapurissa,
 sirkeäsilmä ja nuori.
 Tupani kun korjaan, tyttönsä mulle
 lupasi jo naapurin muori.

 Kulkuritattari reppua kantaa,
 paperia mulle näyttää:
 «Kirjoita, talon sulle lahjaksi annan,
 apuani tahdotko käyttää?«

 Kaikkoa kauvaksi reppuriraukka,
 kulkuriheittiö hurja!
 Sulta en ikänäni «apua« mä huoli,
 oloni jos ois kuin kurja.

 Itse mä mökkini kuntoon laitan,
 yli lahen purrella soudan,
 onneni, lempeni lauluja laulan,
 kultani kotihini noudan.

 Viekas tattari vilkuen virkkaa:
 «Maltahan, huutaja huima,
 vien sinut soturiksi vieraalle maalle,
 sielläpä elosi on tuima.

 Vien sinut sinne ja kultasi tänne,
 täällä sun kultasi nääntyy.
 Mulle jos sydämesi, uskosi annat,
 maireeksi matkasi kääntyy.«

 Pakene jo luotani kulkurikonna,
 kaikkoa taakse aidan,
 taikka sun, turkasen, tuttujes luokse
 lintujen siivillä laitan!

 Itse mä työstäni onneni etsin,
 Luojani johtoon luotan,
 Luojalta paulojes päästimeksi
 apua ja turvaa vuotan.

 Itse mä työstäni onneni etsin,
 onneni tytölleni kannan,
 itseni, tyttöni, Luoja jos sallii,
 maalleni uhriksi annan.

Tampereella 1899.