Orpo (Hirvonen)
Ohi on aika kulkenut
 Ja mennyt menoansa
 Kun sylihinsä sulkenut
 On äiti pienostansa.

 Hän kuollut on, ja haudattu
 Sielunsa taivahassa,
 Hän täällä multa kaivattu
 Ilossa autuaassa.

 Mä suren, pyrin, aina vaan
 Edelleen, pääsemättä.
 Mi hupa, ilo, kohdaiskaan
 Tääll’ orpoa eksynyttä?

 Siis huoli en ma maailman,
 Ilosta hekkumasta;
 Vaan rukoilen, ja pyytelen
 Apua taivahasta.

 Vaan kuint’ kau’an tahdot Jumala
 Isäni armahainen
 Mun maailmassa matkata
 Taattoni taivahainen?

 Niin kau’an ohjaa ojenna
 Teilläni eksyvillä,
 Ja sitten tykos johdata
 Autuutes ihanteille.

S[imeon]. H[irvo]–nen.

Lähde: Tapio 23.11.1872.

Runot
Simeon Hirvonen
Tapio
1872