Ruokamummo ja Runotar
Runotar:

 Sun mä hylkään nuorukainen,
 Jos tuo paksu, ruskee nainen
 Sua suosii, niinkuin nään;
 Hänt’ en kärsi ikänään.
 Sano, jätätkö sä hänen,
 Vaiko minä pojes mänen?

 Runoilija:

 Sin’ oot tyttö taivahaisen!
 Onko sullai luonto naisen:
 Luulet häntä lempivän’ –
 Sinun on mun elämän’,
 Vaikka kanssas’ hienoks’ muuttuu,
 Jos tuo ruokamummo suuttuu.

 Ruokamummo:

 Kauemmin ei tämä kelpaa –
 Muista, sin’ oot mulle velkaa!
 Jos et heitä tyttöä,
 Saat mun luotan’ lähteä.
 Petoksen mä nyt jo arvaan:
 Häntä lemmit sinä varmaan.

 Runoilija:

 Runottaren’, armas neiti!
 Ruokamummo mun jo heitti,
 Kun mä sua rakastan
 Nyt oon sinun kokonan’
 Lähtään runotarten maahan
 Siell’ ain’ yhdess’ olla saahaan.

–[Rei]jo [Tirronen].

Lähde: Karjalatar 15.3.1878.

Reijo Tirronen
Runot
Karjalatar
1878