Sanattomasti
Ei silloin tähdet tuikkineet,
 ol’ yllä tumma tuskan yö,
 vaan vaisun silmän kyyneleet
 ne päilyi niinkuin päärlyvyö.

 Ja aatos alla rinnan soi:
 niin suuren aartehen sa sait.
 Se talleta, kuin vartioi
 yö taivaantähtiänsä vait,

 ja uskollisna niinkuin yö
 syvälle tummaan sydämees.
 Niin kauan kuin se sydän lyö,
 sen tuskaan siintää tuike sees.