Muutamija Runoi ratija Kirkon Polttajasta
Jokohan Rupeen runoilla,
 eli wirsillä viserrän,
 Kauhijasta Kappaleesta,
 Ruman hengen ruhtinasta:
 Rupeempa ensin runoilla,
 Ruhtinata runtomahan,
 Wiimmen wirsillä viserrän,
 Jos ma oikeheen osannen?
 Asija on arvosempi,
 Kuin minä Saatan Sanova:
 Eli Runnella runoilla,
 eli virsillä visusti.
 Tähän Toivotaan Totella,
 Wiisahimmat virkamiehet!
 Runoi niekat runsahimmat,
 Wiisaatkin virren tekijät.
 Koitelkaapa Konstijanne,
 Maailmamme mahti miehet –
 Että Santilleen Sanova,
 Kilvan Kirkon polttajasta.
 Miksi iskit ilman Syytä,
 vihan valkijan viritit,
 Semmoisellen Seinällenkin,
 Joka on Jumalan huone.

 Jumala ite Jumala
 Kaikki Kaikissa oleva
 ite hoiti Huoneheensa
 Waara valkijan hävitti.
 Ite istui Huoneheessa
 Kuunteli Sitä Kujetta
 Kuinka Tuhma tulta iski
 Semmoisen Seinän Sivussa.
 Ihmis parat itku Suulla
 Juoksi Kyllä Joutuisasti
 Säikähti Sitä Savuva
 Vahingollista Walova.

 Syttyneekkö Sydämmessä
 Murha polttajan povessa,
 Synnin Tunto tuimemmasti
 Polttamaan Sitä poveja!
 Woi Sinä polonen poika
 Mikä Silmäsi Sokasi:
 Oma herrasi opetti
 Piru Silmäsi pimitti.
 Ruma henki ruhtinansa
 Perin pohjin petti Siinä,
 Narrasi Naputtamahan
 Ilmi tulta iskemähän.
 Narri mänöö nahkonensa
 Oman Mestarins Muvassa
 Kirotun pirun Kitahan
 Kaikin puolin Kauhijaahan.
 Kyllä heräät helvetissä:
 Jos et vaan armon ajassa,
 Pahuutestasi palaja
 Katumahan Katkerasti.
 Herra Tietää Tiituksensa,
 Joka Paulahaan paneepi,
 Juutaksenni Juoninensa
 Puristaapi hirsi puuhun.
 Saa Se Kiini Sauli herran
 Oman miekkansa ohessa
 Pisti miekalla mahaansa
 Satutti oman Sapelin.
 Absalomi myös Ajaapi
 Tavoittaapi Daavittija
 Isä itkeepi isoisti
 Wuoren Koloissa Kovasti:
 Ajoi Viimmen Absaloomi
 Tammen oksihiin takistui
 Matkan päähän päästyvänsä
 Hivuksista hirsi puuhun.

 Näistä jo pitäis Näkemän
 Yltä kyllä Ymmärtämän,
 Esi merkist entisistä
 Mikä palkka on pahalla.
 Sama palkka Saavuttaapi,
 Kaikki muutkin Murha Miehet,
 Kainin Kaimat Kaavuttaapi
 Musertaapi Murha Miehet.
 Puristaa Se Pursijaisen,
 Kerran Kelpo Kahlehiinkin
 Ijäisesti itkemähän,
 Hirmuisessa hirsi puussa.
 Ite Se isoi isämme
 Osaa oikeheen Mitata
 Puhtaimmalla Puntarilla
 Panna palkan Työtä myöten.

 Ei ole osaksi Tullut
 Tämä lykky Lyytisellen
 että oikeen osata
 Sokijan Silmät avata
 Herra Tässä Tarvitahan
 Sielun armas auringomme
 Avaamaan Sen Silmät auki
 Jonka Saatana Sokasi.
 Iteppä isoi isämme
 Panee määrän Paavalillen
 Paavoin ollessa pahana
 Tamaskuhun Tallatessa.

Pentti Lyytinen