Enfant perdu
Asemaa hyljättyä taisteluissa
 Ma kolmetoista vuotta puolustin.
 En voittoon luottanut ma tuonen suissa,
 En koskaan tiennyt, jäänkö henkihin.

 Yöt päivät valvoin, – nukkua en saanut,
 Ma leiritelttasessa kumppalein, –
 Ja unenkin myös vei, jos oisin maannut,
 Tuo vankka kuorsaus näiden sankarein.

 Yön aikaan usein huoliin sorruin viimein,
 Myös pelkoon – houkka vain on peloton –
 Ja karkoittaaksen’ nuo, ma riettain riimein
 Taas vihelsin jo herjalaulelon.

 Niin, valpas olin, – pyssy, missä tuumat! –
 Ja ilmestyipäs epäiltävä ken,
 Ma ammuin oikein, lähetin jo kuumat,
 Tulikuumat luodit ruojan ruumiisen.

 Mut toisekseen myös sattua voi vielä,
 Ett’ inha ruoja tää, hän samoinkin,
 Ties oikein ampua, – ja, oi, en kiellä,
 Mun vuotaa haavat, – verryn kuivihin.

 On avoin vartio! – Mun vuotaa haavat. –
 Yks kaatuu, toiset työtä jatkamaan! –
 Mut voittaen ma kuolin, aseet saavat
 He ehjät multa, – sydän särkyi vaan.

cs:Heinův passionál/Enfant perdu
de:Enfant Perdu
pl:Łabędzi śpiew (Heine)
ru:Enfant Perdu (Гейне/Михайлов)