Yhteisvoimin!
”Auta itseäs!”
 Näin huutaa luonto, huutaa elämä,
 Ei vaivojen vaikerrus
 ja huolien huudanta auta;
 vaan työ ja tarmo paras ystävä
 on ainaisessa leipätaistelussa.
 Ja luovan elonvoiman ottelussa
 elämän eestä, kuolon kaadannaksi,
 on ylevin ja suurin onnekkuus.

 Elonkuormansa ken kantaa yksin,
 luottamatta yhteisvoiman valtaan,
 kysymättä yhteistunnon turvaa,
 niin hän voipi kuorman painon alle
 nääntyä ja kurjuutehen kuolla. –
 Vaan ken luottaa yhteisvoiman valtaan,
 hakee yhteistunnon turvaisuutta
 kuormansa hän kevyemmäksi tuntee,
 tuntee tarmoa ja työhön taipumusta.

 Näin yhteistyössä
 on elämän salattu voima
 ja ruumiin ja sielun hoiva.
 Se ihmisen mieleen
 luottoa elohon luopi,
 ja tarmoa tahdon ja jaloutta sielun
 töihin ja toimihin tuopi,

 Ja yhteisvoimilla
 väistyvi järvet ja vuoret,
 ja maaemo kaunista kantaa.
 Ne voimat, mahtavat nuoret,
 voi nostaa pilvihin päänsä,
 myös jatkaa tehtäväänsä
 maan povelle asti, ja nostaa aarteita sieltä. –
 Ja raatajakansan yhteistyöstä
 riippuu kohtalo kansain ja maiden:
 Pois näljän ja sorron kurjasta yöstä,
 ja painosta herrain ja ruhtinaiden
 voi yhteisvoimin nousta kansat ja maat.

Heikku Puro.

Lähde: Kevään kosto: sosialidemokratinen vappujulkaisu. 1908. T. S. O. Raivaaja r.l., Lahti.

Olavi Puro
Runot
Kevään kosto
1908