Rauhaa!
Nyt Aino on aika-ihminen
 Ja maailmaan ulos astuu,
 Ja silmä loistavi riemuiten,
 Vai kyynelistäkö kastuu?
 Ja mieli hilpeä, huoleton,
 Vai ajatuksia täynnä on?

 Niin suur’, niin kaunis on maailma
 On iloa paljon siellä,
 Vaan paljon on myöskin murhetta,
 Moni murtuvi elon tiellä.
 Moni sortuu suuri ja voimakas,
 Moni maitten mahtava valtias.

 On maailma kuin meri myrskyinen;
 Elon laiva sen laineilla kulkee.
 Vaan alle aaltojen syvien
 Meri väijyvät vaarat sulkee.
 Moni siellä kallio kätköss’ on,
 Moni ranta se on niin rauhaton.

 Ja syksyn synkeät, tuimat säät
 Monen kulkijan kumoon heittää,
 Ja talven tuiskut ja tuulispäät
 Monen alle aaltojen peittää.
 Moni sinne jää, ei jälkeä näy,
 Yli haudan valkeat vaahdot käy.

 Pien’ ihminen on, suur’ maailma,
 Ja suuret on vaarat siellä.
 Vaan Luoja laupias taivaassa
 Hän on suurempi, suurempi vielä.
 Meren aaltojen ääni ja taivas, maa
 Isän suuren tahtoa ilmoittaa.

 Ja Isä ylhäinen taivaastaan
 Hän katsovi pientä lastaan,
 Hän ohjaavi oikein kulkemaan
 Ja auttaa vaaroja vastaan.
 Ei maailman myrskyt mitään tee,
 Kun Luoja lastansa suojelee.

 Meri nousevi kyllä, ja myrskyt käy
 Ja sä kuohujen äänen kuulet;
 Ei tyyntä, ei selvää missään näy,
 Niin tuimat, tuimat on tuulet.
 Vaan Herran käskystä heltyy säät,
 Ja tuimat tyyntyvi tuulispäät.

 Maan piirin peittävi pilvein vyö,
 Vaan Luoja se pilvet poistaa.
 Ja taivahan kannen kattaa yö,
 Hän antaa tähtien loistaa.
 Oi tyynny, rinta sä rauhaton!
 Näet, tähtien kiilto niin kirkas on.

 Ja mitä ne tähdet tuikuttaa,
 Nuo taivahan kirkkaat tähdet?
 Ne lausuvat: »Luojan on taivas, maa
 Häntä muista, kun matkaan lähdet.
 Ei hätää, Hän kun on purressas,
 Maan, merten mahtava valtias».

K. R

Anonyymi
Runot