Vesannon kirkon lähellä tahikka takalikolla
Satuinpa Savossa kerran
 Näkemähän näillä ajoin:
 Eräs kiitti kirkkoansa
 Laulaja Lapinlahelta.
 Olis toinenkin toveri,
 Joka arvoin ansahteisi
 Kiitoksia kirjotella;
 Se on kirkko semmosia
 Veikkoset Vesannon päässä.
 Vaan olen polonen poika,
 Liian laiha laulajaksi,
 Enkä oo opissa käynnä
 Kaala-konstila kokenna,
 Että tuntisin tenorin
 Sekä altin arvajaisin;
 Vaan en malta vaiti olla
 Ihan ääneti pysyä,
 Kun on tullut kiihotusta
 Paremmilta laulajilta.
 Siit’ on vuosia kulunna
 Viidenkolmatta kohalle
 Kuin olj männikkö mäellä
 Metsä tällä kukkulalla,
 Jossa juoksivat jänekset
 Sekä ilvekset iloitsi.
 Olj myös muutoin näillä seuduin
 Katsanto-ala kamala,
 Siellä täällä muutamia
 Saamattoman mökkösiä;
 Nyt on kirkko, nyt on koulu,
 Kauppa-kartanot komeat
 Siihen pappila parahin,
 Kunnan-tupa kunnollisin.
 Kirkko minkä Mikko teki
 Karjalahti kalkutteli;
 Olin miekin miesi yksi
 Nurkalla nujumassa.
 Siihen sitten sivistystä
 Pani toki paljon vielä
 Maalari mestar’ mokoma
 Kuopiosta kunnollinen,
 Ett’ on kuori kultavöissä
 Saarnatuolikin samoten,
 Vielä leskellä kupua
 Kulta-kuppi on kumossa,
 Jossa rippuu rauta-vitjat
 Läkki-kruunulla somalla.
 – Näistä olis ansiota
 Meidän panna palkintota
 Nykyselle rakkahalle
 Paimenellemme hyvälle
 Kaarle Johan Strandmannille,
 Jok’on toimella hyvällä
 Vielä uhrilla omalla
 Tätä työtä auttanunna,
 Ett’ on saatu siisti kirkko
 Herran huone herttasempi.
 Jos ei sitä kunta tunne
 Asiaksi arvaele,
 Niin on toki toinen vielä
 Parempikin palkitsija!!

 Neuvon vielä viimeseksi,
 Veikkoset Vesannon miehet,
 Koska täss’ on puhe saatu
 Kerran kirkosta otettu,
 Että oikeen oppisimme
 Tälle arvon antamahan;
 Pojat nuoret, pienet, suuret
 Kun te kirkkohon lähette
 Heittäkäätte pitkät piiput
 Kotihinne kouristanne,
 Ettei tuli turmeleisi
 Eikä savu saastuttaisi
 Herran huonetta hyveä;
 Samoin vanhat vaarit, muijat
 Tekin pojes poskistanne
 Mustat kääryt muistakaatte,
 Että pysyisi pyhänä
 Herran huone puhtahana.
 Muistattenko kuinka muinoin
 Mooses kansalle puheli
 Sinaanin vuoren sivulla
 Laki-saarnan saatavilla;
 Heille Herran temppeliä
 Taivaan ovena opetti,
 Käski kengät riisumahan
 Jalkansa puhistamahan
 Ennenkuin sisälle käydä
 Herran huoneesen sopisi.

 Vielä vähän viimeseksi
 Laulan lasten vanhemmille,
 Kosk’ on kerran koulu saatu
 Kyllä vaivalla kovalla:
 Viekää sinne lapsianne
 Opin alkeet ottamahan,
 Että niistä kerran vielä
 Kasvais kunnon kansalaiset,
 Jotta sitte siunaisivat
 Meidän hautamme hyvästi,
 Jotka oomme otsan hiellä
 Kirkot, koulut valmistana.

Optatus Lyytinen.
Eräs kehno kuntalainen,
veisailija Vesannolla.

Lähde: Savo 30.12.1879.

Optatus Lyytinen
Runot
Savo (sanomalehti)
1879