Yölaulu
Moni aurinko syössyt on syvyyteen,
 moni mennyt on mereen tähti,
 on sammunut, syttynyt uudelleen,
 ei, ken elon aavoilta lähti.

 Yö lankee. Hän laulavi itsekseen;
 ei virttänsä kuuntele kukaan,
 viri vierivi vain yli tummuvan veen
 hänen mielensä murheen mukaan.

 Tai lie hän jo laannut lauluineen,
 hänen häipynyt vaivansa vaikee,
 punapilvenä peittynyt pimeyteen
 myös kauneushaaveensa haikee.