Sananen Afrikasta/1
Lähetyssaarnaaja P. Kurvinen on
lähettänyt lehtiseemme seuraavan kirjeen,
jonka ilolla painatamme:

Jumalan armo ja rauhanliitto, joka
yksinään jää meille, kun kaikki muu meidät
jättää, olkoon kaikkein meidän kanssamme
ja — Herran Sionin kanssa!
Ps. 117.

N. V.! Lämpimään pyyntöösi lupasin	
pari sanaa Afrikasta kertoa. Mutta
kuin Afrika on kuiva, kirouksen alla
huokaava maa, missä sekä luonto että
asukkaat kurjuudessa kituvat, niin lienevätkö
kertomukseni sieltä miksikään iloksi
eli siunaukseksi. Jaa. eivätpä tosin olisikaan,
jollei Kaikkivaltiaan Armahtajan,
leppyneen, lupauksia löytyisi: Ethiopian
vielä vihoittamisesta (viheriöimisestä)
Herran yrttitarhana, silloin kuin
”salo ja korpi on iloitseva ja erämaa
riemuitseva ja kukoistava kuin kukkainen,”
saadessansa Saaronin kauneuden,
Libanonin loiston, — nähdessänsä Herran
ihanuuden ja Jumalamme kunnian.
(Jes. 35). Vaan sepä tapahtuuki vasta
sitte, kuin ”Ethiopia ojentaa käsiään
Jumalalle.” Silloinpa muuttuuki ”silmän
koristus hieta-aavassa oikiaksi vesikuljuksi
ja kuiva maa hettehiksi.”

Senkaltaisia lähdetten yrttisalojapa on
jo Afrikanki kuiville hiekka-aavoille, korkeain
kuilu-vuorienki lomaan, siellä täällä
ilmestynyt. Senmoisena sulosalona on,
esimerksi Oranjejoen eteläpuolella koko
tuo niinkutsuttu Kaapinmaa, monine kyline,
kaupunkineen, vesijohdatuksineen
läpi lotmain, laaksoloiden, tarhoine hedelmäpuine,
viinipeltoine komeine. Kauniit
lähetyskirkot kohottavat tornejaan
keskellä päronapuiden, appelsiinein, sitronien,
panama- (pisangi-)puiden. sanomattaki
monia muita.

Siellä on esimerkiksi Stellenbosh tuhansine
asujinen, senlaisena sulosalona
lähetyskirkkoneen, jossa lähetyssaarnaaja
Lückhoff (onnentoivo) ensimäisenä oltuaan
jo viisikymmentä vuotta työssä, käy
kuin nuori mies, päivät illat armosanaa
saarnaamassa. Onpa siinä Hollantilaisten
korkiakirkkoki; mutta näiden Hollantilaiskirkkojen
ovilla kirjoitukset: ”Koirat
ja hottentotit (maan alku-asujat)
eivät saa sisään tulla,” ovat karkoittaneet
kurjat asujat Kaapinmaalla kauemmaksi
armosanasta. Mutta lähetyssaarnaajain
oltua siinä nämä puolisataa
vuotta, ovat melkein kaikki hottentotit
onnellisia ristityitä, — saavatpa pian
jokapäivä sulosanomaa kuulla kirkossaki,
ja ilonsa ylentävät korkeuteen laulunsa
sulosävelillä, autettuna urkuloilla. Kirjoittaja
on usein iloinnut heidän suloseurassaan,
vieläpä heidän sairaansaki
majassa.

1876
Kristillisiä sanomia