Maa kaunein
Maa kaunein maa on pohjoinen,
 min metsiä pellot pelkää,
 karu, paatinen, piinen on pinta sen,
 ei lannista aura sen selkää;
 ikihongat valtavin latvoin vain
 sen tai vahan ääriä saartaa,
 ja ylitse korpien vaikenevain
 sen pilvissä kotkat kaartaa.

 Maa kaunein maa on metsien,
 koti koidon, uinuvan haaveen,
 mi kahlii mielemme hiljaisen
 kautt’ aavistuksen ja aaveen.
 Se viehtää, se kiehtää, se kietoo luo
 kuin vihreän virvan soihtu,
 kautt’ eksyttävän salon, kankahan tuo
 soi lumouslaulu ja loihtu.

 Sinä aattehen etsivän, uupuvan maa,
 on vankka sun untesi valta,
 sinä pohjan ääretön korpimaa,
 en pääse sun tenhosi alta!
 Mut tunnen ma tuskani, riemuni maan:
 se on metsien aavain manner,
 juro, jyrkkä jylhässä voimassaan,
 runon syntymättömän tanner.

Bertel Gripenberg