Lähteellä (Avellan)
Ma istun, lähde, reunallas
 Ja katson pilviä,
 Kuin vaihtelevat aallossas
 Kuin käden säännöstä.

 Kas, tuossa pilvi ruskottaa
 Kuin ruusu auveten;
 Mut oitis pois se kiiruhtaa,
 Ei saavu jällehen.

 Vaan tuossa toinen voittelee
 Jo toisen loistollaan!
 Ah, yhtä nopsa, karkailee
 Se kauvas vuorostaan.

 Kas toinen taas! – Se viivähtää,
 On jäykkä kulkemaan;
 Vaan, lähde, tuopa synkistää
 Sun kalvos varjollaan.

 Ma sieluani aattelen,
 Kun tuollaisna sun nään:
 Kuin moni kultapilvinen
 Sen kerkes heittämään;

 Kuin moni syksysynkkänä
 Sen yöhön peitteli,
 Ja nousi äkkipäätänsä,
 Vaan lähti verkasti.

 Vaan pilvet kuinka kulkivat,
 Ne tunsin tarkalleen:
 Ne varjot tyhjät tuottivat
 Vaan sielun lähteiseen.

 Ja niistä lähde tummenee
 Ja seestyy kuitenki!
 Oi, koska leikki loppunee
 Ja aalto tyyntyvi?