Kirkko-Laulu
Vielä lamppu pimeänä
 Sydämmissä paistaa,
 Vaikka armon valkeuutta
 Kaikki saapi maistaa.

 Tavan vuoksi temppelissä
 Joka juhla juostaan,
 Parannusta eivät etsi
 Itsellensä tuostaan.

 Vaikka pappi sanosikin
 Maa ja taivas hukkuu,
 Moni vielä yhtä kaikki
 Temppelissä nukkuu.

 Papin sanat torkkuessa
 Pahoin heille kaikuut,
 Siitä kohta kotonansa
 Pappiansa haukkuut.

 Koska ääni lukkarilla
 Ylimmäksi yltyy,
 Siittä moni virttä vasta
 Etsimähän ryhtyy.

 Numeroita unissansa
 Tuskin vielä tuntoo,
 Huuteloovi yhtä kaikki
 Sieltä täältä ulkoo.

 Tämä kaikki vanhemmillen
 Tähän asti sopii,
 Tästä lähin paremmiksi
 Pyytäkäme oppii.

 Muistoksi nyt nuorisollen
 Panen pari värssyy,
 Koska eivät puoleikana
 Etsi Herran käskyy.

 Kirkko tiellä huljamahan
 Kaikki tyyni kulkoo
 Kultiansa katsomahan
 Sisältä ja ulkoo.

 Kaikki koko saarna-ajan
 Kengät kaulla kapsaa,
 Saranat ja lukko-raudat
 Yhellähän rapsaa.

 Toiset vielä tohiseevat
 Penkkilöissä nauraat,
 Niinkuin paras tuuli-mylly
 Suurimoita jauhaa.

 Minkä penkin parahaksi
 Koreammat löytäät,
 Siitä kohta huonompia
 Torumalla työntäät.

 Siitt’ kuin viritä veisataan,
 Kirjan auki kieppaa,
 Vaikka pää kuin lampahalla
 Sinne tänne lieppaa.

 Hivuksissa koristukset,
 Joita kohta korjaa,
 Niitä aina kääntelöövi
 Ettei väärin herjaa.

 Kuin nyt siellä kirkkotiellä
 Kultaisensa tapaa,
 Vieretysten lepakossa
 Synnin unta makaa.

 Tuskin siitä ensinkänä
 Moni tarkoin taitaa,
 Kyllä rymä opettaapi
 Salaisesti naimaan.

 Siittä käyvät elin-ajan
 Keskenänsä juttuu,
 Koska saavat lapsi raukan
 Itkemähän tuutuun.

 Hiki kyllä pappi-loilta
 Kulme-luista kulkoo,
 Raamatuita saarnatessa
 Sisältä ja ulkoo;

 Vaan ei tehdä parannusta
 Koska Herra tarjoo,
 – Tuskin viimmen kuolemassa
 Löytäneevät armoo.

 Paatumus ja pahat tavat
 Pudottaavat kuoppaan,
 Siittä jääpi ijäisesti
 Ruman hengen nuottaan.

Lähde: Sanan-Lennätin 17.12.1858.

Anonyymi
Runot
Sanan-Lennätin
1858