Työttömyys
Lapsuuteni kauhu-uni – putoaminen
 ammottavaan tyhjyyteen –
 on toteutunut.

 Iäisyyden takaiselta tuntuu päivä,
 jolloin jäin ansiotyötä paitsi, –
 jolloin minut sysättiin kuilun reunalta alas
 yhteiskunnan ja elämän ulkopuolelle,
 säälin ja armon varaan.

 Kuin unessa
 näen itseni airottomassa ruuhessa
 myrskyn heiteltävänä.
 Ranta pakenee yhä
 ja sen mukana pelastuksen mahdollisuus.
 Nauraen aukoo syväri ammottavaa kitaansa,
 Se tietää saavansa aterian,
 ellei ihmettä tapahdu.

 – – –

 Tänään samaa kuin eilen
 ja lukemattomina muina päivinä:
 Mistään ei tule mitään!
 Kukaan ei tarvitse ketään!
 Mitä sanon minä taas
 rakkaille, odottaville omaisilleni?