Anna-Sirkka
Hän heräs aamusella
 auringon suudelmaan,
 ja kaikki kevään laulut
 soi hänen rinnassaan.

 Hän tuntee kukkain kielen
 ja lintuin säveleet.
 Oi mitä, mitä sulle
 ne onkaan kertoneet,

 kun hymyssä on huules
 ja silmät säteilee?
 Niin, Anna-Sirkka, kuules,
 kun kukat haastelee.

 Pien’ orvonkukka kuiskaa:
»Oot sisko kukkien,
 keväisen taimitarhan
 ihanin kukkanen.»

 Sai kielo puheenvuoron,
 se tuoksuin tarinoi:
»Sinulle kukkain kuoron
 kauneimmat laulut soi.»

 Ja lehdon leinikköinen,
 mi nousee päivään päin,
 ja vuokko viimeöinen
 ne sulle haastaa näin:

»Oi, kilvan kasvakaamme
 ja rinnoin riemuisin,
 kun omat olla saamme
 sen suuren Tarhurin.»

1921.