Syksy (Rilke)
Ja lehdet putoo, kaukaa jostakin,
 kuin taivaan puistikot ois lakastuneet;
 nuo pienet kieltäjät, ne maahan hajoo.

 Maan raskas pallo öissä kauas vajoo
 pois tähtisikermästään etäisyyksihin.

 Me kaikki vajoamme. Tämän käsi vajoo.
 Ja katso: saman kaikessa mä nään.

 Mut Eräs sentään pitää kaiken, mikä vajoo,
 niin rajattoman lempeästi kädessään.

Rainer Maria Rilke

de:Herbst (Rilke)