Tuhlaajapoika (Luoma)
Niin viehkeä on hän varreltaan
 kun näin häntä katselen takaa!
 Hänen kanssaan töllini tavarat
 minä tahtoisin tasan jakaa.

 Hän on niin hieno ja herttainen
 kun näin minuun silmän luopi,
 se katse on kirkas ja polttava,
 se tulta mun sieluuni tuopi.

 Niin oudot ja uudet unelmat
 mun rinnassa eloon herää:
 hänet tahtoisin ottaa omakseni
 ja hoitaa kuin silmäterää.

 Niin tahtoisin häntä mä suudella
 kuin suutelee äiti lastaan,
 kuin tuhlaajapoika isäänsä,
 häntä painaa rintaani vastaan.

 Lien tuhlaajapoika ma ollutkin –
 en tuhlaaja kiiltävän kullan –
 Minä lempeä olen tuhlannut,
 ja parhainta mitä on mulla.

 Hän on niin hellä ja herttainen
 kun näin minuun silmän luopi –
 Se katse kaino ja herttainen
 se toivoa sieluhun tuopi...