Torpanpoika
Oi torpanpoika onneton,
 jok’ kuoll’ et voi, et elää saa,
 vaan niinkuin haahmo rauhaton
 viel’ astut paikkaas kotoisaa!

 Sun peltos parhaat, satoisat
 ei sulle tuota viljaa, ei!
 Ne, nurmistoskin vihannat
 sun herras saaliiksensa vei.

 Maat, joita kynnät orjana,
 on oman isäs vanhat maat,
 vain vierahana astua
 sä peltojasi enää saat.

 Sun täytyy aartees ainoan,
 mi vielä sinun omas ois,
 työvoimas vahvan, tuottavan,
 myös ryöstäjälle myödä pois.

 Ja avu jaloin maallinen –
 tuo isäinmaamme rakkaus –
 nyt sulle, torpanpoikanen,
 on julma, kova kirous.

 Sen liekk’ ei voi sua lämmittää,
 ei valoa se sulle suo;
 se polttaa vaan ja hävittää
 ja mustaksi sun mieles luo.

 Oi torpanpoika onneton,
 jok’ kuoll’ et voi, et elää saa,
 vaan niinkuin haahmo rauhaton
 viel’ astut paikkaas kotoisaa!

[Edvard] Valpas.

Lähde: Työmies 3.6.1899.

Edvard Valpas-Hänninen
Runot
Työmies
1899