Vuoden lopulla (Brummer)
Aika rientää, vuodet vierii ijäisyyttä kohtahan,
 Ihmislapset hyörivätten toimissansa. – Luojahan
 Näin sen sääti. Hän myös yksin tietää mikä parhain lie,
 Mihin kunkin ihmisraukan kohtalo ja onni vie.

 ”Eteenpäin miel’ elävitten,” – vuotta uutta varrotaan.
 Toivon, pelvon tunteilla sen pulmia taas punnitaan.
 Mutta peittoon kätkettynä meilt’ on aika tuleva,
 Josko vuosi riemun vaiko murheen se on oleva.

 Josko rauha, hyvä tahto ihmisissä vallitsee,
 Vaiko sodat, sorto meitä hirmukourin hallitsee.
 Josko kultaviljat runsaat vainioilla lainehtii,
 Vaiko kurjuus, katovuosi, nälkä meitä tervehtii.

 Siunaa, Luoja, ihmiskuntaa, siunaa maata kallista.
 Jossa meill’ on kehto, koti, Suomenmaata armasta!
 Edistyköön turvissasi kansain hyvät hankkehet,
 Menestyköön suojassasi kaikki jalot aikehet.

–r–r. [F. F. Brummer]

Lähde: Tampereen Sanomat 30.12.1884.

F. F. Brummer
Runot
Tampereen Sanomat
1884