Valitus ja lohdutus
Miks ei äitini asunut
 erä virran vieremällä,
 niissä kieli on omansa
 Suomella ja muinaismuistot?

 Tuntenut sävelen oisin
 silloin, synnyinseudun äänen,
 käynyt en suitsevin sydämin
 outona omassa maassa.

 Kohta koittaa Suomen aamu.
 Henki kansani herääpi
 nuorena, säteilevänä –
 varjot poistuvi pimeyden.

 Mutta silloin mullan alla,
 alla kummun kukkivaisen
 nukkuu, nukkuvi nimeni,
 laulunikin unhoitetut.

 Toki – peittyköön nimeni,
 nukkukohon nuoret laulut,
 kunhan maa, minun omani,
 onnellinen on ja vapaa!

Emil von Qvanten