Syyslaulu (Avellan)
Lehti hiukuu,
 Puusta lentelee,
 Marraskuiset tuulet riukuu,
 Kukat kaatelee;
 Hanki niille haudan tarjoo,
 Sydämissä, joita varjoo
 Lumous, jon’ loivat kukkiissaan,
 Uudestansa virkoavat vaan.

 Ruusu loistaa
 Hetken muutaman;
 Ihmiskukka voiko poistaa
 Luotaan kuoleman?
 Kaunisna se päivää kohtaa,
 Silmä hehkuu, poski hohtaa,
 Vaan sen kortta tuuli liikuttaa,
 Ja se riutuu, päänsä kallistaa.

 Luoja, mi mun
 Nostit mullasta,
 Kera kukkaisjoukkosi mun
 Suojaa puhdasna;
 Että, päivän laskiessa,
 Enkelinen, korjatessa
 Maasta muistelmia, hiljaltain
 Muiston kätkis kukkimisestain.