Ystävän kuollessa
Oi, katoovainen oil onni, mi
 Mull’ ensi,
 Kuin kevään leyhkä se suositti
 Ja lensi.
 Sain uneskella
 Ja unhotella,
 Vaan kohta riemuni piilotella
 Ties’ hauta.

 Kuin pyydän onnea, karkannut,
 Taas sulta,
 Et kuule, suojasi sulkenut
 Oot multa.
 Ei kyynel auta,
 Ei huokuu sauta
 Nyt nukkuvaista, ja niinkuin rauta
 On hauta.

 Tok’ vaikka kohtalon puuskan sain
 Ja voivun,
 On murhe hellä, ja tuskastain
 Ma toivun;
 Oot voittanunna,
 Oot pelastunna,
 Ja sulle rauhani korjannunna
 On hauta.

 Niin, onni sulle, ku valkamaan
 Jo jouduit;
 On maassa miekkoset syömet vaan,
 Kut rouduit.
 Nyt onnen eestä,
 Ja myrskyn eestä,
 Kuin hoivaa tyyntä, kuin rauhaa seestä
 Suo hauta!

 Oi, nuku, henki, ku turhuuden
 Sait heittää,
 Kuin kastehelmiset, laaksosen
 Kut peittää;
 Koi kunnes loistaa
 Yön kainaloista,
 Ja aamuhuopehen poistaa
 Jo hauta.

 Se elon siemen, mi taivahan
 On laina,
 Ei mullan synkkähän helmahan
 Jää aina.
 Min kuolo taittaa,
 Se jällen laittaa;
 Ja suojus vaan, jok’ ei kukkaa haittaa,
 On hauta.