Isäimme maa
Tää nimi: «Isänmaamme»,
 On meille kallihin,
 Tän onnen täällä jaamme,
 Tän rauha rikkahin.
 Ei muuttua voi mieli,
 Ei maamme rakkaus,
 Kuin on vaan oma kieli
 Ja täysi vapaus.

 Jos kunniata halaat
 Ja hyljäät isänmaas,
 Niin vielä tänne palaat,
 Tuot onnes tullessaas,
 Ja sydämessäs huokaat:
 «Jo tehin väärinkin;
 Vaan anteheksi suokaat,
 Jo onnen saavutin».

 Jos onnes täällä vaihtuu
 Ja surut sua lyö,
 Niin muista! että haihtuu
 Pois pilvinenki yö,
 Ja uuden ilon tuuta *)
 Saa sydämeskin taas,
 Niin älä mieltäs muuta. –
 Tää on sun isänmaas.

 Vaan mustikkaa jos mielit
 Mierolla maistella
 Ja Alppein aurinkoisen
 Suot päälles paistella;
 Niin astu onnes laivaan
 Ja hae satamaa,
 Lennä kuin lintu taivaan –
 Niin nimes katoaa.

J. G. D[ahlman]–n.

*) tuta, tuntea.

Lähde: Sanomia Turusta 4.8.1865.

J. G. Dahlman
Runot
Sanomia Turusta
1865