Alppilento
Ettei meitä vieras veis,
 siksi kukkii Edelweiss,
 alppiruusu aatteen, työn,
 yksin-tuskan, jään ja yön.

 Tarjos Rooma ruusunsa,
 liljansa Lombardia,
 eipä jää ne etelään,
 joill’ on matka maahan jään.

 Armahampi kuolla on
 alle pohjan auringon
 oman luokse hallan, hyyn,
 kuin on oudon syleilyyn.

 Hukkaan Sveitsi huutaa: »Seis!»
 Siksi kukkii Edelweiss,
 ettei jäisi pohjolaan
 kansa parka kaipaamaan.

 Toisin taivas päätti. Niin
 kuolonkirjat piirrettiin
 pojan kolmen, pohjoisen
 jäihin Sveitsin vuorien.

 Sentään Suomen lohtu on:
 vapaan alle auringon
 vaipuivat he lennostaan,
 eivät lumiin orjamaan.

 Runon ruusut kaarteleis
 paikkaa, missä Edelweiss
 uutten urhoin vuoksi nous,
 joikuis kilpi, kalpa, jous.

 Vaan ei kukkaa mulla. Lie
 eessä liekki, myrsky, tie. –
 Järjestykseen! Huomio!
 Lepo! Lento päättyi jo.