Uskoton ja petollinen Julia
Kesäpäivä oli kaunis, taivas pilvetön,
 Kun se fregattimme valmis oli lähtöhön.
 Suru sydämessä rannalla sä astelit
 Sekä kyynelillä nenäliinas kastelit.
 Hii o hoo, hii o hei, nyt hurrataan!
 Me lähdemme Saksaan ja Espanjaan!
 Hii o hoo, hii o hei, ei surrakaan,
 Vaan hii o hei nyt hurrataan!

 Sinä pääsi minun rinnalleni taivutit,
 Siinä rakkauden sanoja sä kuiskailit,
 Sitten valan vielä vannoit sinä kallihin
 Siihen tyttölasten tavalliseen mallihin.
 Hii o hoo, hii o hei, nyt j. n. e.

 Niin, sä valan siinä vannoit, ehkä kaksikin
 Ja sen tuhansin me vahvistimme suudelmin,
 Kunnes kapteenimme vihdoin mulle kirkasi:
»Heitä tyttö, tuoss’ on prässi, hoida virkasi.»
 Hii o hoo, hii o hei j. n, e.

 Mutta joka kerta mastohon kun kiipesin
 Ja kun puuvenprammiraa’alla mä keikkuilin,
 Kun mä kärsiä sain myrskyjä ja tuulia,
 Niin mä huokailin: sä oma, rakas Julia!
 Hii o hoo, hii o hei j. n. e.

 Ja kun Barcelonan kaupunkihin päästiin, niin
 Sinun nimes käsivarteheni hakattiin,
 Sadat rakkauden preivit sulle kirjoitin
 Ja sun onneksesi maljoja mä tyhjensin.
 Hii o hoo, hii o hei j. n. e.

 Mutta sinä, mitä teitkään sinä uskoton!
 Sitä muistella ja kertoa niin raskas on.
 Minun kuvani sä sydämestäs kiskasit,
 Kaikki preivini sä palamahan viskasit.
 Hii o hoo, hii o hei j. n. e.

 Sinä vasempaan ja oikeahan katsees loit
 Sekä yhdelle ja toiselle sä suukon soit,
 Sinä keimailit ja silmiäsi vilkutit
 Ja tansseit, että kotia sä nilkutit.
 Hii o noo, hii o hei j. n. e.

 Yksi kisälli sun rakkautes sitten sai,
 Mutta kysyä mun sentään sinä sallit kai:
»Mitäs sanot, jos mä ammun siihen kuulia,
 Sinä uskoton ja petollinen Julia?»
 Hii o hoo, hii o hei j. n. e.

 Sillä tiedä, että tämän pojan rakkaus,
 Se ei ole mikään puuska eikä tuulahdus.
 Se on myrsky, joka miehen mielen villitsee,
 Jonka kuolema vain vihdoin viimein hillitsee.
 Hii o hoo, hii o hei j. n. e.