Hän jätti sen metsämiehen...
Hän jätti sen metsämiehen,
 joka saaren suojasta sous,
 hän viereltä lehtevän lepän
 tuhat tuskaa tuntien nous,
 hän ahon sen armahan heitti,
 jonka helmassa haaveili vaan,
 hän kasvonsa käsihin peitti
 ja hän itki niin katkeraan.

 Hän lensi kuin lintu arka,
 jota satutti metsämies,
 sydäntuskan vain suvituuli
 ja heiluvat heinät ties.
 Lepät vavisten vastahan huiski
 ja kaartuivat katketen,
 ja kummun kukkaset kuiski:
»Oi lapsonen, lapsonen!»