Suven suloisuus
Jopas tuli taaskin suvi,
 Kevähinen läheni,
 Jopas toki Toukokuulla
 Talven hallat väheni.

 Jopa pakkasenki pahan
 Vankka voima vaikeni,
 Koska suvi suloansa
 Alas maahan saatteli.

 Aurinkoinen paisteellansa
 Haihdutteli hallan työt,
 Varhaisella nousullansa
 Kukisteli kylmät yöt.

 Korkialta alas maahan
 Armahaiset säteens’ soi,
 Lumet suuret sulamahan
 Hajotteli hanget noin.

 Sadepilvet pisarrellen
 Sulatteli maamme kai,
 Talven kanssa kinastellen
 Sade, lämpö voiton sai.

 Sulatellen järvein jäätki,
 Lampistemme pienoisten,
 Jokein, puroin vedet päästi
 Virtailemaan vienoisten.

 Ruohot, lehdet, kullasetki
 Vihoittamaan virkoaa,
 Vainioilla laihosetkin
 Pääsee kanssa kasvamaan.

 Karjalaumat laitumille
 Pääsi, kellot kaulahan,
 Paimenetkii ahosille
 Saapuivat myös laulamaan.

 Maamies saapi käyttää auraa
 Arvoisin mi ompi työns’,
 Kylvän, ohraa sekä kauraa
 Suviviljat muutkin myös.

 Kesälinnut laulullansa
 Tervehtääpi meitä taas
 Pohjolaamme tultuansa
 Kaukaisesta kesämaast’.

 Käet kukkuu kankahilla
 Leivot rastaat livertää,
 Satakielet salosilla,
 Pääskyt koissa visertää.

 Lintuset näin laulullansa
 Suopi mieliin suloa,
 Ihaellen tavallansa
 Hekin kesän tuloa.

 Riemastu sä, ihmisrinta
 Lailla linnun laulamaan,
 Aikaa vuoden herttaisinta
 Kun sä pääsit nauttimaan!

 Ylistäen töitä Luojan,
 Ihaellen niitä myös
 Meille kaiken hyviin suojan
 Suureks’ näkyy kaikki työns’.

[Oskar] Wilho.

Lähde: Savo 18.7.1884.

Oskar Wilho
Runot
Savo (sanomalehti)
1884