Hyljätyn valitus
Oi, jos saisin kuolla
 Maailmasta pois!
 Haudan tuolla puolla
 Auvoisempi ois.
 Käy jo kohtaloni
 Ratki oudoksi:
 Itkuks itselleni,
 Muille vaivaksi.

 Kaikki mult’ on mennyt
 Riemu, raikkaus.
 Kaikki, kaikki vienyt
 Mult’ on – rakkaus.
 Enpä luullut oisi,
 Että toivo mun
 Koskaan syöstä voisi
 Tilaan sullotun.

 Päivän armauskaan
 Nyt ei riemuita.
 Yön ei hiljaisuuskaan
 Mua rauhoita.
 Kaikki mult’ on mennyt
 Riemu raikkaus.
 Kaikki, kaikki vienyt
 Mult’ on – rakkaus.

 Oma sulho-kulta
 Rikkoi valansa.
 Taivas! Tuomen alta
 Kuulit sanansa.
 Sovitusta hälle
 Vainen anelen,
 Rauhaa eksyvälle
 Sulta rukoilen.

 Saisin itse kuolla
 Maailmasta pois!
 Haudan tuolla puolla
 Itkua ei ois.
 Varro! Päästön hetki
 Kerran kerkeää.
 Koska päättyy retki,
 Tuska herkeää.

Runot