Tuska (Södergran)
Onnella ei ole lauluja, onnella ei ole ajatuksia, onnella ei ole mitään.
 Töytäise onneasi että se särkyy, sillä onni on paha.
 Onni tulee hiljaa aamun huminana nukkuvissa pensaissa,
 onni liukuu pakoon pilvikuvina sinisen syvyyden yli,
 onni on sydänpäivän helteessä uinuva keto
 tai rannaton meren lakeus auringonsäteiden alla.
 Onni on voimaton, hän nukkuu ja hengittää eikä tiedä mistään.
 Tunnetko tuskan? Hän on väkevä ja suuri, hän on salaa pusertanut kätensä nyrkkiin.
 Tunnetko tuskan? Hän hymyää toivon hymyä itkenein silmin.
 Tuska antaa meille kaiken tarvitsemamme – hän antaa meille avaimet kuoleman maahan,
 hän työntää meidät portista sisään, kun epäröimme vielä.
 Tuska kastaa lapset ja valvoo äitien keralla
 ja takoo kaikki kultaiset vihkisormukset.
 Tuska hallitsee kaikkea, hän silittää ajattelijan otsaa,
 hän kietoo korun himoitun naisen kaulaan,
 hän seisoo ovella miehen tullessa rakastetun luota.
 Mitä vielä tuska antaa lemmikeilleen?
 En tiedä enää.
 Hän antaa helmiä ja kukkia, hän antaa lauluja ja unia,
 hän antaa tuhat suudelmaa, jotka kaikki ovat tyhjiä
 hän antaa ainoan suudelman, joka on tosi.
 Hän antaa meille ihmeelliset sielumme ja kummalliset halumme,
 hän antaa meille ylintä elämässä:
 rakkauden, yksinäisyyden ja kuoleman kasvot.

Edith Södergran
Runot
Uuno Kailas