Tukkimiesten marssi
Soi syttyen nyt sotatorvet,
 tylyt louhikot, virtain suut,
 karut kankahat, Karjalan korvet,
 nyt soi satavuotiset puut!
 Nyt soittoas hongikot kaikuu,
 sen tahdissa kirvehet lyö.
 Salon keskeltä laulumme raikuu, –
 näin luistavi valtava työ.

 Se on mies, joka viimeksi kestää,
 ken ei lannistu vastuksiin.
 Monet voimat ne työtämme estää,
 mi vie heikommat horroksiin.
 Vaan uskomme valtamme voimaan
 ja luottamus voittohon työn
 sahat saapi ja kirvehet soimaan
 ilolaulua keskellä yön.

 Jos kourasta tappara kirpois, –
 elo kelmeä kangastais.
 Jos ei veljeystuntoa nyt ois,
 tuho, turmio luokan sais.
 Me iskemme yhtehen tahtiin –
 me nostamme valtamme näin
 ylös kommuunin voimaan ja mahtiin
 ilomielin ja pystyssä päin.

1932

Ragnar Rusko