Rakkaus (Warelius)
Vienan rannall’ koivun alta
 Kuului soitto kaunihin,
 Aurinkoisen taivahalta
 Vaipuessa aaltoihin.

 Siellä istui ihanainen
 Neitsy kanteloinensa,
 Sulhoansa surevainen,
 Vieras mailla kaukana.

»Pian rientää nuoruutena
 Niinkuin laine; rakkaus
 Polttava on rinnassani,
 Lauluni on valitus.

 Kukoistus on tärkki liljan,
 Surkastuva muotoni.
 Kultaseni! Ah, jos hiljan
 Tulet, löydät hautani».

 Niin hän lauloi, levollensa
 Luonnotarten mennessä;
 Katosi jo lauluinensa
 Leivonen se kielevä.

 Hiljaisesti kyhkyläinen
 Makaa kumppaninensa;
 Laulurastas yksinäinen
 Kuultelee viel’ neitoa.

 Yö jo maita peitteleepi
 Varjohonsa; uupuva
 Ääni viimein vaikeneepi
 Valittava rannalta.

Antero Warelius
Runot