Taottu sydän
Tuskan ahjossa kerran suli
 sydämeni kova ja hiljainen.
 Sitä liekit söi, sen puhdisti tuli,
 ja itse kuolema takoi sen.

 Niin, elämä: aseellas raskaimmalla
 lyö, iske! Enää en murtua voi.
 Minun sydämeni helisee moukarin alla,
 mitä kipeämmin lyöt, sitä syvemmin se soi.