Sielu
Minä kuoleman mereen hukuin.
 Minä vaivuin syvyyteen
 udun himmeän kaltaiseen
 ja sen pohjalla sidottuna nukuin.

 Niin tuli eräs vaeltava veli,
 se sielu, jonka Jumalalta sain,
 joka riippui ristillä ruumiissain,
 kun vielä se elämässä eli.

 Oli surullisin surullisista.
 Tuli tummissa verhoissaan.
 Mikä kauneus katsoikaan
 mua silmistä pohjattomista.

 Hän lausui: Viholliseni,
 miten sinua rakastan.
 Sinä vihastutit Jumalan.
 Tulin taas. Tulen ristilleni.

Runot
Uuno Kailas