Soiton voima (Uotila)
Kaks henkeä Saulia saavuttaa.
 Sydän hänell’ on hellä kuin vaha:
 Hyvä henki sen vuoroin valtaans’ saa,
 Mut vuoroin sen valtaa paha.

 Saul milloin on mielevä kuningas
 Ja milloin julmuri raaka.
 Hovi kuiskii: «Punnitse tekojas,
 Saul, missä on maltin vaaka?»

 «Saul kuningas! Huoltesi hoivaksi
 Voit soittajan itselles suoda.»
 Saul keksi sen neuvon oivaksi,
 Hän antoi Davidin tuoda.

 Niin David harppua helkyttää,
 Kun synkkä on Saulin mieli;
 Ytimetkin Saulin se elvyttää
 Sen kuulusan harpun kieli.

 Se Saulin sairahan sydämmen
 Kaikk’ katkerat muistot kitkee;
 Sula onni on ilmeenä kasvojen,
 Ja silmäkin ilosta itkee.

 Mut kerran kun David harpustaan
 On loihtinut sävelen parhaan,
 Saul keihäänsä heittää vimmoissaan
 Päin soittajataan – toki harhaan.

 Se silloin taukoo ja vaikenee
 Jalo harppu ja sulous soiton;
 Mut Saulin huolet ne haikenee,
 Paha taas vie hänestä voiton.