Sytytä rakkaus palamaan!
Ylitse vetten ja halki maiden
 Käy huuto kansain ja kuninkaiden
 Näin apuun kutsuen meitäkin:
 »Oi veljet, rientäkää avuks meille!»
 Suo, Herra, päivän jo nousta heille
 Ja etsi armollas heitäkin!

 Sä maista kaukaisist’ takaa vetten
 Jo johdat joukkoja airuetten
 Rannoille seutujen synkimpäin.
 Mut laajat, laajat on pellot siellä.
 Niin sadat miljoonat nääntyy vielä,
 Ne nääntyy puutteessa kylväjäin.

 Sä, joka heikkojen huudot kuulet,
 Oi anna helluntain hengentuulet
 Taas puhaltaa yli jäisen maan,
 Ett’ aukeis uskohon kylmät mielet
 Ja tunnustuksehen kankeet kielet
 Ja syttyis rakkaus palamaan!

 Se rakkaus, joka kaikki voittaa
 Ja kaikki toivoo ja kaikki koittaa,
 Ei itse vaadi, vaan antaa ain’,
 Ei paisu, kosta, ei väsy, vaivu,
 Ei riitaa nosta, ei pahaan taivu.
 Oi täss’ on pelastus pakanain!

 Sen voimaa kestä ei papit baalin,
 Ei ojat peljätä beliaalin,
 Ei kade Kaifas, ei Pilaatus,
 Ei hirmuvaltias, ajanhenki,
 Sill’ uhkat, vehkeet ja juonet senki
 Voi tehdä tyhjäksi rakkaus.

 Mut, Herra, rakkaudesta juuri
 On sydämissämme puute suuri,
 Ja kaikki puuttuu, kun puuttuu tää.
 Mut kaikki on, kun on rakkautta:
 On varaa, voimaa ja viisautta
 Ja rohkeutta ja – elämää.

 Sä, joka heikkojen huudot kuulet,
 Siks anna helluntain hengentuulet
 Taas puhaltaa yli jäisen maan,
 Ett’ aukeis uskohon kylmät mielet
 Ja tunnustuksehen kankeet kielet
 Ja syttyis rakkaus palamaan!