Synkin aika
Kun on vuoden synkin aika,
 Lyhyt päivä, pitkä yö,
 Pakkanen on parhaimmillaan,
 Miltei mahdotonta työ,
 Jolloin taivaanrannan takaa
 Päivää tuskin nähdäänkään,
 Valonjuhlaa ihaninta
 Silloin, silloin vietetään.
   Kun on aikakausi kaamein,
 Hengen-soihdut sammuneet,
 Mennyt toivo toivokkaimman,
 Pettänynnä perusteet,
 Valtikka pois vierähtänyt
 Jumalilta Olympon,
 Velhoin turviin hädissänsä
 Juossut kansa taidoton;
 Säde kruunun otsaltansa
 Kadottanut kuulu Bel,
 Järkiuskon sokkeloihin
 Eksynynnä Israel,
 Silloin, silloin valon-tuoja
 Ilmestyi kuin aamun koi,
 Silloin maan ja taivaan Luoja
 Juhla-aiheen suuren soi.
   Kun on tullut sieluun syksy,
 Päivä mennyt piilohon,
 Oma luotto rauenneena,
 Oma neuvo neuvoton,
 Into poissa, toivo tiessään,
 Lamass’ oma viisaus;
 Astui minne, kaikuu vastaan
 Tuomio ja kadotus,
 Ken se silloin silmät nostaa,
 Katsoo, huutaa taivaaseen,
 Sille valo välkähtääpi,
 Juhla saapuu sydämeen.
   Kataluutta kaikkialla,
 Rikos vaalii valtikkaa,
 Himon löyhkää ilma täynnä,
 Valhe tietä viitoittaa,
 Kyitä hautoo miesten mielet,
 Myrkyn visvaa vuotaa suu,
 Raskas aika, kurja aika,
 Suomen kansan lokakuu.
   Nostais katseen kansa rukka
 Turpehesta ylöspäin,
 Nostais armon taivahalle
 Sanan tähteen tähystäin!
 Tähti tuo se johdattais sen
 Betleheemiin seimen luo,
 Josta miljoonille ennen
 Virtas puhdistuksen vuo.
 Rikos riutuis, sappi sammuis,
 Himon löyhkä haihtuis pois,
 Suomen kodeist’ ilo loistais,
 Jouluvirret kirkkaat sois.
   Nyt on vuoden synkin aika,
 Valon juhlaa vietämme,
 Nyt on syksy Suomen kansan,
 Herra ohjaa tietämme!
 Oi Herra ohjaa tietämme!