Kotisauna
Sauna hiljainen, mustunut,
 kattama tuohen ja malkain,
 kuvas on sieluuni juurtunut
 lapsuudestani alkain.
 Kyyhötit seinin lahoavin
 vaiheilla hakamaan aidan,
 luona nuokkuvan syreenin,
 varjossa harmaan raidan.

 Usein seinälles hiipien
 tirkistin räppänäs rakoon,
 vallassa kauhun suloisen
 juoksin sun mustuuttas pakoon.
 Hirvitti kiukaas savuinen,
 suuri ja pimeä parvi,
 ykssilmä haltia nurkassa sen,
 ykssilmä, yksisarvi...

 Kylvetti ammoin mun, palleron,
 hyväillen lämpimät hautees.
 Sittemmin kasvavan nautinnon
 soi mulle huojuvat lautees.
 Aina sun portaihis nariseviin
 oudosti vavahtain koskin.
 Löylystäs iltoihin kesäisiin
 palasin hehkuvin poskin.

 Lokakuun puhteina hengitin
 vaiheillas tuntua maltaan.
 Talvin, kun ohitses hiihtelin,
 unohduin tunnelmas valtaan:
 Vaistosin tuoksun ja havinan
 entisten juhannusvihtain...
 Kuulin sun nurkassas kuiskivan
 pellavaloukkujen, lihtain...

 Sauna vierellä syreenin,
 suojassa muistojen hunnun,
 sieraimissani vieläkin
 vaistoan savusi tunnun.
 Hengit tielleni maailmaan
 lämpöäs rauhoittavaa,
 vaikka en enää milloinkaan
 oveas harmaata avaa.