Muuttolinnut (Forsman)
Te kulkuri-vierahat oudossa maass’,
 Kosk’ etsitte syntymä-laaksoa taas?
 Kun vuokko jo tuikkaa
 Taas syntymämaalla,
 Ja hettehet suikkaa
 Taas leppien alla,
 Koht’ alkavat lentää:
 Ei johtoa lie, –
 Heit’ eksytä sentään
 Ei siintävä tie,
 Perille se vie.

 Kyll’ löytävät armahan Pohjolan nuo,
 Miss’ suojaa ja ruokoa luonnotar suo;
 Kyll’ lähteiden suilla
 Siell’ uupuva tointuu,
 Ja oksilla, puilla
 Vaan riemuja sointuu;
 Yöauringon koittain,
 Uneksivat vaan;
 Ja lempeä soittain,
 Ei kaukaisen maan
 Tiet’ aatellakaan.

 Niin tyyninä onnelan lapsoset nuo
 Vaan sammale-honkihin suojansa luo;
 Ka, siellä ei surra:
 Ei itku ja huolet,
 Sen muuria murra,
 Ei myrsky ja nuolet;
 Miss’ onnea päivä
 Se hohtava suo,
 Ja yön rusohäivä,
 Jok’ untahan luo
 Ja tuutivi nuo.

 Sä eksyvä henkonen oudossa maass’,
 Kosk’ etsinet syntymä-seutuja taas?
 Isäisi kun mailla
 Jo palmuset läikkyy,
 Niin lintusen lailla
 Sun siipesi väikkyy;
 Koht’ alkanet lentää;
 Ei johtoa lie
 Eik’ eksytä sentään
 Sua siintävä tie,
 Se mailles sun vie.

en:Littell's Living Age/Volume 127/Issue 1637/Birds of Passage
sv:Flyttfåglarna (Runeberg)