Meerille taivaassa (1916)
Sa viime tähti, kalvas koi,
 mi hymyin vilkut aamuin ain,
 nyt sätees taas sen päivän toi,
 mi Meerin riisti rinnoiltain.
 Oi, Meeri, henki häipynyt,
 miss’ asut tuolla väikkeessäs?
 Mun, vaisun, voitko nähdä nyt,
 nää murheet kuulla ystäväs?

 Kuink’ unhottaisin päivän tuon
 ja Ayrin armaat siimehet,
 kun liiton teimme luona vuon:
 oi, eronhetket kaihoiset!
 Ei ikiaikain kulkuhun
 nuo riemuin muistot häivy pois,
 sun kuvas, viime suukkos sun! –
 Ken viimeiseks sen luullut ois?

 Ayr solui, hiekkaan loiskahtain,
 sen kätki viidat metsämaan,
 ja koivut, kukat pihlajain
 loi sulo seutuun tuoksujaan.
 Liversi linnut, lempi soi,
 jäi kielot riemuin vuoteekses; –
 oi, liian joutuin lännen koi
 toi hetket illan mielehes!

 Nuo maisemat ma aina nään,
 visusti vaalin muiston tuon!
 Oi, mieleen yhä syvempään
 se uurtuu vain, kuin uoma vuon!
 Sä Meeri, henki häipynyt,
 miss’ asut tuolla väikkeessäs?
 Mun, vaisun, voitko nähdä nyt,
 nää murheet kuulla ystäväs?

Robert Burns
Runot
Valter Juva

de:An Mary im Himmel
hu:Marihoz az égben