Raittihiksi – vapahaksi!
Väkijuomat surua tuovat
 kodin päivän synkäks luovat,
 turmelevat mielen jalon,
 sammuttavat rinnan palon.
       Kauhua kantaa,
       huolta antaa,
       puutteen tuopi,
       kurjaa luopi.
 Maahan kääntää kauko mielet,
 pahan sointinkin saa kielet,
 orjan onnettuutta luo,
 rintaan syksytuulen suo.

 Murtaa elämässä monta,
 juomain kuiluun, onnetonta,
 nuorta sortua, vankanlaista
 sortuu miestä, sortuu naista,
       Kalpee kansa
       himoissansa
       hautaan vaipuu
       orjaks taipuu.
 Synkkä elämän on toivo,
 ylimaiden raikuu raivo,
 orjalaumat paisuaapi
 kansa kahlehia saapi.

 Vapahaksi orjuudesta,
 ylös kansa kurjuudesta,
 päivään suureen, parempahan
 kevät virttä laulamahan.
       Himot heitä
       säveleitä,
       kuule noita
       korkeoilta,
 jotka soittaa vapautta
 elon puhtaan ihanuutta
 jotka kutsuu suurin kielin
 kansan työhön valkomielin.

 Raittihiksi nouse kansa,
 aamu soittaa kanneltansa,
 kohoo puhtauden kukat,
 nouse onnen valko tukat.
       Kutsuu meitä
       kärsineitä
       kevät koittoon
       päivän voittoon
 kutsua riemuun uuden ajan
 asukkaiksi veljeismajan
 missä soipi onnen kellot
 kevät viljaa nostaa pellot.

 Sikspä maljat rikki lyömme
 alkaa valjeta jo yömme,
 kirkkahiksi katseet saamme
 kevät nousuun luottakaamme.
       Tuikkii tulta
       kevät kulta,
       saapuu lauha
       aamun rauha.
 Katkeavi kahle, ansa,
 vapaa kohta ompi kansa,
 joka korsi kokoon kanna,
 kaikkes taistelussa anna.

 Saamme kohta juhlan jalon,
 päivän totuuden ja valon,
 näämme valon Kruunaukset,
 aukee mustan rinnan ukset,
       Valon voiton,
       kuulee soiton,
       kirkkahasti,
       riemuisasti,
 valkeuden virret vierii,
 yli maiden rauha kierii,
 ihmisrinta tuntee suurta
 elon voiman alku juurta.

 Vapahaksi, raittihiksi,
 valkeuden sankariksi,
 nouse kansa pohjolassa,
 korkeaksi oikeassa.
       Silmään tulta
       nuoruus kulta,
       rintaan usko
       valon rusko,
 että nousis onnen hetki
 loppuis kansan puute retki
 uuden aamun sävel soisi
 kansa kaunihina oisi.

 Kansa kallis, kalevan,
 näät jo päiväs nousevan,
 kohta poistuu päivas pilvet,
 hautaan vaipuu veri kilvet.
       Kaikkialla
       toivon alla
       kansa herää
       voimat kerää,
 rohkeasti eespäin ryntää
 uudet vaot itse kyntää
 käsihinsä ohjat saapi
 ylös päivään kohoaapi.

Mikko U[otinen].

Lähde: Työmies 22.12.1905.

Mikko Uotinen
Runot
Työmies
1905