Vauva nukkuu!
Pikku vauva riehaantuu,
 Itkuun käypi pieni suu,
 Ellei äiti mahdillansa
 Laula unen loihtujansa.

 Nuku, nuku, poikainen,
 Silmät paina umpehen,
 Suu sioita kaunihiksi,
 Kädet kierimättömiksi.

 Unen ukko kaunoinen,
 Nosta lapsi ainoinen,
 Hartiolles kehotteli
 Lennä sitten liehutteli.

 Lennä sulo-saarillen,
 Joissa asuu rauhanen,
 Joissa kulta-käet kukkuu,
 Joissa ulpukkaiset nukkuu.

 Souda lasta veneessä,
 Sini salmen perässä
 Mansikkaisen mäen maille,
 Rannikoille vilkkaille.

 Tuoppas sitten turvillas
 Pikku kulta helmassas
 Tänne oman äidin puoleen,
 Jott’ei äiti joudu huoleen.

 Äiti sitten naurattaa,
 Puhuttaa ja taputtaa,
 Toivoo lapsen kasvavaksi,
 Lempeäksi varttuvaksi.

 Isä lasta kantelee,
 Suuta sitten antelee,
 Toivoo poian varttuvaksi,
 Miehen mieltä ottavaksi.

Y[rjö Koskinen].

Lähde: Suometar 2.1.1857.

Runot
Yrjö Koskinen
Suometar
1857