Olemisen riemu
Mitä minä pelkään? Olen osa äärettömyyttä.
 Olen osa kaikkeuden suurta voimaa,
 yksinäinen maailma miljoonien maailmoiden parissa,
 niinkuin ensi luokan tähti, joka sammuu viimeksi.
 Riemu elää, riemu hengittää, riemu olla olemassa!
 Riemu tuntea ajan jäisen-kylmänä valuvan suoniansa pitkin
 ja kuunnella yön hiljaista virtaa
 ja seisoa vuorella auringossa.

 Käyskelen aurinkoa pitkin, seison auringolla,
 en tiedä mistään muusta kuin auringosta.
 Aika – muuntajatar, aika – hävittäjätär, aika – loihtijatar,
 tuletko uusin juonin, tuhansin kavaluuksin tarjoamaan minulle olemassaolon
 niinkuin pienen siemenen, niinkuin kehään kiertyneen käärmeen, niinkuin merellisen luodon?
 Aika – sinä murhaajatar – väisty luotani!
 Aurinko täyttää rintani suloisella hunajalla ääriä myöten
 ja sanoo: kerran sammuvat kaikki tähdet,
 mutta ne loistavat aina pelkoa vailla.

Edith Södergran
Runot
Uuno Kailas