Odottaessa
Rauhaton on joka rinta,
 tuskaisena sydän lyö. –
 Kaikkein, kaikkein kallehinta
 peittää vielä synkkä yö.

 Mont’ on ollut tuskan yötä,
 Kansallemme katkeraa. –
 Mont’ on tehty täällä työtä,
 vaan ei työtä jalompaa!

 ”Alas vääryys, alas sorto,
 valtaan omat lakimme!” –
 Niin ne päätti. – Mutta onko
 valta meidän miestemme?

 Huuto kuuluu kaikkialla:
 ”Pyyntöön Suomen suostukaa!
 Kempä tahtois orja olla? – 
 Hirmuvalta poistakaa!”

 Kuluu hetki, kuluu toinen,
 yöhyt yhä vallitsee.
 Tuikkii tähti, tuikki toinen,
 taaskin kaikki himmenee...

 Mutta taivaan rantamalla
 valo taaskin vilahtaa! –
 Loppuuko jo öinen valta,
 päivääkö se ennustaa?

 Koittaako jo onnen huomen
 näenkö jo aamun sen?
 Voivatko nyt miehet Suomen
 Saada valtaan oikeuden?

 Jospa toivo harras Suomen
 toteutuis vihdoinkin!
 Koittais meille onnen huomen,
 koittais sätein kirkkahin!

S. P.

Lähde: Eteenpäin 9.1.1906.

Anonyymi
Runot
Eteenpäin
1906