Paljon
Paljon muisti muukalainen,
 tuttu yön, kun yöhön lähti:
 kiitos sulle, kirkas nainen,
 ylimmäinen yöni tähti.

 Kiitos, sointu sunnuntainen
 ajatusten tummaan arkeen,
 tuoksu armas, aamun-mainen,
 kaikki hieno kautta karkeen,

 kultapirta päällä pääni,
 Pohjan impi, illan tytti,
 elon ihme elämääni,
 liekki, joka liekin sytti.

 Musta lie mull’ yö nyt eessä
 murhe puuna matkasauvan:
 näin mä silmäs liian seessä,
 liian kauniit, liian kauan.

 Syvä lie mun sydänsyyni,
 polttavainen, vailla pohjaa:
 täytymyksen tähti tyyni
 yöhön käyvän tietä ohjaa.

 Lie mull’ eessä mieron pettu,
 orvon taival, orjan taakka:
 kiitos, ett’ on kirjoitettu
 kohtaloni tähtiin saakka.