Miksikä?
Kun uraa uutta uurretaan
 ja tietä tehdä tahdotaan,
 niin miksi jo
 on meillä pelko, parku lie,
 kun taipaleella eessä tien
 on kallio,
 min yli ehkä vaikeaa
 on omin voimin kulkea
 ja joka kenties kokonaan
 tien voipi sulkea?

 Kun kevätpelto kynnetään,
 maa muokataan ja kylvetään,
 niin miksi siis
 on itkusuina ihmiset
 ja katkerina katsehet,
 kun Hallahiis’
 vie viljan? Onhan jokainen
 jo turmatyössä nähnyt sen
 niin monet kerrat ennenkin
 ja ihan takavuosihin.

 Kun tapparahan tartutaan
 ja kuolontietä kuljetaan,
 niin miksi on
 ihmettä se, ett’ taistotie
 useesti täällä meidät vie
 luo tappion?
 Ken kuningas tai keisari,
 muu miesi, mikä milloinki
 on aina, aina voittanut,
 ei koskaan kaatunut?

 Kun naista miesi lempivi
 ja naisehensa uskovi;
 mut pettävi
 hänt’ omantunnon tuskitta
 tuo naikkonen, niin useinpa
 jo murtuvi
 mies, mikä aina nähnyt sen
 on, että täällä naisehen
 voi uskoa kuin lämpöhön
 voi luottaa jäätikön.

 Monesti täällä huudetaan
 ja lailla lasten ulvotaan
 ja aivan umpimähkää –.
 Yks vaan on varma: peltoaan,
 jos ken ei käyne kuokkimaan,
 ei tuo se tälle tähkää!
 Jos halla meiltä viljan vie,
 niin eessä ojankaivuu lie.
 Jos mies on alla vääryyden,
 niin: alta sen!