Myrsky (Uotila, 1911)
On koston kouraus tää.
 Kova myrsky ja hyrsky käy.
 Vesi venhoa lennättää.
 Ei taivoa, toivoa näy,
 Tinaharmahat, harmahat pilvet
 Kuin kilvet, sen synkistää.
 Miel’ ynseä soutajan vaipuu,
 Ja nöyränä tahtohon taipuu
 Hän aaltojen valtiaan.

 Vene rantahan, santahan saa;
 Ja tyrsky se tyyntyvi jo
 Taas loistaen loimottaa
 Myös armahin aurinko,
 Ja loihtima, soihtuna taivon
 Se toivon jo toinnuttaa.
 Miel’ elohon soutajan yltyy,
 Mut jälleen ynsänä kyltyy
 Hän Herrahan taivaan ja maan.