Laulu Laukon häädöistä
1. Hei, Hämeen Satakunnassa,
 Ves’lahden ranta mailla, hei,
 siell’ on Laukon kartano
 mi mainett’ ei oo vailla.

 2. Hei, siellä se asuu parooni
 kuin piru linnassansa.
 Hei, torpparien kasvimaat
 se pitää hinnassansa.

 3. Hei, torpparit ne yötä päivää
 paroonille raataa.
 Hei, parooni vaan samppaniaa
 lasihinsa kaataa.

 4. Hei, parooni se kapakat
 ja porttolat käy läpi.
 Hei, nämä maksaa hiellänsä
 torpparien väki.

 5. Hei, parooni se juo ja mässää
 ja biljardia pelaa.
 Hei, torpparien hiellä
 hän maksaa pelivelan.

 6. Hei, parooni se linnassansa
 loiston keskell’ istuu.
 Hei, torppariorjat vilussa
 ja kurjuudessa viruu.

 7. Hei, parooni se viikon toimet
 yhdeks’ päiväks’ määrää.
 Hei, siksi saavat torppar’ orjat
 yötä, päivää häärää.

 8. Hei, viimein heräs torpparit
 ja parannusta vaati.
 Hei, tuosta suuttui laiskuri
 ja häätötuomion laati.

 9. Hei, torpparit kun lakon teki
 niin hukassa ois Laukko.
 Hei Vesilahden suometarskit
 paroonia autto.

 10. Hei, viikinkimme alttarille
 kantoivat he uhrin.
 Hei, Standerskjöldin palkkalistaan
 nimensä he tuhri.

 11. Hei, nimeen ”suomalaisuuden”
 he suitsutuksen kantoi.
 Hei, ruotsalaiselle sortajalle
 kiitosuhrin laittoi.

 12. Hei, Vesilahden vallesmanni
 pitkä, musta roikki.
 Hei, käräjissä paroonille
 ”oikeuden” voitti.

 13. Vaan eihän voinut vallesmanni
 häätää torppareita.
 Hei, Vesilahden sankar’urhot
 oli pelkureita.

 14. Hei, Helsingistä täytyi kutsua
 avuks’ kasakoita.
 Hei, nagaikoita heiluttaen
 ja pieksien torppareita.

 15. Hei, kunnialla kasakkamme
 tehtävänsä täytti.
 Hei, missä vaan he kulkivat
 niin kamalalta näytti.

 16. Hei, Calonius se ”rauhoittajan”
 kuulun maineen voitti.
 Hei, mestar’ hälle palatessa
 kiitoshymnin soitti.

 17. Hei, kapina on murrettu
 ja maa on rauhoitettu.
 Hei, viikinkimme verenhimo
 täysin tyydytetty.

 18. Hei, tyynenä nuo torpparit
 tuon ryöstösodan kesti.
 Hei, sydämessään luokkaviha
 palaa ikuisesti.

 19. Hei, voitostansa iloitsee
 nyt Laukon julma herra.
 Vaan ehkä vielä itkeekin
 hän katkerasti kerran.

Juho Kujala