Työmiehen lohdutus
Mua peljätä ei nälänhätä,
 Ei murhe muuta muotoain;
 Kun näen linnun, tiedän siitä:
 Hän laulaa lohdutuksenain,
 Ehk’ei hän kylvä eikä niitä,
 Hän todisteena on vaan siitä
 Ett’ Jumala on turvanain.

 Mä tiedän myös kuin kukka saarnaa,
 Tuo hento, heikko, kieletön:
 Ei vertaistansa ole varmaa
 Korunsa, pu’un, värien.
 Vaikkei hän kudo eikä kehrää
 On puku kaunis sekä vehree –
 Sen Luoja laati semmoisen.

 Mun mill’ sus pitäis’ päivitellä
 Kuin ilo villi ohi ois’,
 Jos rangaistuksen lähetellä
 Minulle Herra haluais’.
 Oi! Hän lempii ketä rankoo –
 Ja ken tyytyy Hänen tahtoon
 On kuripelko kohta pois.

 Tapahtukoon tahto Herran –
 Mä uskon oppiin Jesuksen:
 Mä kallein olen monen verran
 Kuin kukka, lintu Herrallen.
 Jos koetuksen mulle saattaa
 Hän myöskin voiman siihen antaa
 Ja avun kohta tuottaen.

 Nyt uutterasti työhön, toimeen
 Mä innoin tahdon tarttua!
 Uskon, minkä tarvin, saankin
 Niin vaivaa kuin myös lepoa!
 Ylhäältä saan ma siunauksen,
 Ja työ taas tuottaa korvauksen
 Ain’ ahkeruuden lahjana.

Lähde: Ilmarinen 07.05.1887.

Johan Olof Wallin
Runot
Ilmarinen
1887