Elämän kukka
Niin kaunis on elämän kukka,
 valoss’ auringon joka hehkuen loistaa,
 ilahduttaa, huolien hunnut poistaa,
 olemuksessaan syvä, syttyvä palo
 ja korkean päivän valo.

 Kun kuihtuu se kukka, sydän suruhun vaipuu,
 mure jälkeen jää, jää kaiho ja kaipuu.

 Mut tuolla, tuolla
 takana tähtien tarhain
 on Ylhäinen Isä,
 on kukkien kaitsija parhain,
 olemuksestaan joka antoi
 osan elämän kukkaan,
 siks ei sitä heitä hukkaan.
 Hän kuihtuneen kukkasen korjaa,
 maan lapsonen kunnaat kohtaa,
 kukat kuihtumattomat joista
 ne vastahan hohtaa.