Sairasvuoteella
Hiljaa vierii aika, tunti pois –
 Makaan yksin sairasvuotehella.
 Kenpä mulle lohdutusta tois,
 Viitsis kanssain hieman keskustella?

 Eikö kenkään, kyllä joku ain
 Viipyy luonain iltapuhtehella:
 Neito nuori, ehken aave vain,
 Jota hauskuus onpi armastella.

 Hän hellä on ja tuntehikas niin,
 Ett’ tekis mieli munkin itkeskellä;
 Hän nostaa saattaa aatteet taivaisiin,
 Maan tomussa taas jälleen astuskella.

 Mä häntä lemmin, häntä ihannoin,
 Hän minuun silmäyksen hellän luopi.
 Mä häntä uhrisavuin jumaloin,
 Niin, joskus suukonkin hän mulle suopi.

 Jos poissa on, mä häntä ikävöin
 Ja kaipaan kadonnutta armastani –
 En kaipais mitään päivin enkä öin,
 Jos Runotar vaan viipyis seuranani.

19-10 1900.