Kaksinaisuuden kirous
Elomme puun käy juuret kaksinaiseen –
 juo päivää säie yks, yön tuskaa toinen.
 Tukehtuu taivaan tuli tomuun maiseen.
 Nakertaa oikeata väärän loinen.
 hyvyyttä saasta pahuuden syö paiseen.
 On tahto painoton ja aurinkoinen –
 todellisuus maan vajavuuteen painaa
 teon, jok’ ummussaan on puolin vainaa.
 Puristuksessa pahuutemme paineen
 hyvyyden pyrkimys jo usein kuoli.
 Valoisin ajatus on vanki aineen,
 putoaa uljainkin taas multaan nuoli.
 Hedelmää rauhamme syö mato maineen,
 ilomme kukkaa huomispäivän huoli.
 Omistushalu vapautemme onnen
 huventaa, nautinto vie voiman ponnen.