Entisen Runoniekan Juuso Mursun runoja Pudasjärveltä
Seuraava runo on lähetetty Pudasjälveltä, mutta se on Kuusamossa tehty. Kunniotettava lähettäjä kirjoittaa siitä:

”Vuonna 1775 on Juuso Mursu Kuusamosta kotoisin tehnyt tämän runon Jurmun eli Kupson maalla Pudasjärven pitäjään Kuren kylässä. Kuuson talo Jurmussa oli silloin mainion rikas. Naimisen kautta tuotiin siihen paljo tavaraa Hyttisen eli Kosamon maalta Puroksen kylästä, josta muori oli kotoisin, ja tämä sai myös suuren perinnön Puolangolta Askan mäeltä, jossa Moilasen suku silloin oli haltiana. Runossa mainittu Tauriainen oli mainio renkimies Kiannolla, ja se palkan ulpalla kutsuttiin Jurmuun. Vappu ja Anni olivat Kupson tyttäret ja Anni oli enemmän yksinkertainen, eli ikänsä naimatoinna ja pidettiin kesillä paimenena. Olli Tauriainen nai Hetetjärven kylästä lesken ja pääsi isännäksi, jonka suku vielä elää siellä ja Vappu naitiin Lehtovaaralle, jonka perikuntaa vielä on siellä. – Runo on tehty Ollista ja Vapusta ja kuuluu näin:

 Tuop’ on kumma kuullakseni,
 Ihme ilman ollakseni,
 Kun nyt meidän kuulu Kupso,
 Jok’ on ponneton pohatta,

 Äveri äkeä kanssa,
 Valitsi valilla rengin,
 Haki suurella halulla
 Paraimman Paltamosta;
 Raskitsi railoa panna,
 Paljon palkaksi luvata,
 Palkaksi parahan miehen.
 Kun oli kulunut vuosi,
 Pitäis nyt pian ruveta
 Rahoa rapistamahan,
 Seteliä selvittämän
 Palkaksi parahan miehen.
 Mieli nurjaksi menevi,
 Paljon kukkaro kuluvi,
 Paljon tasku huoppenovi
 Paikassa parahan miehen.
 Hytytär hyvä emäntä,
 Moilatar mokoma muori
 Ajatteli itseksensä,
 Sanovi Ollille saloa:
 Oisi mulla Olli rukka
 Parempata palkkoaki
 Panna palkaksi sinulle.
 Oh, kun ihastui Olli,
 Sanovi sanoilla näillä,
 Valan vannoi kerrassansa:
 Olen totta vuoden toisen
 Ilman pestin päästämättä,
 Rahakassan kaivamatta,
 Olen orjana sinulla
 Heti vuodenki alusta
 Tällä palkalla paraalla.
 Kun nyt kuuli nuori Kupso,
 Huomatsi kodin isäntä
 Muorin miettimän asian,
 Tuosta nousi noitumaan,
 Kiivastui kiroamahan;
 Tuosta äärtyi äitillensä,
 Vapulle vihastui varsin,
 Suuttuipa sisarellensa.
 Olli ottaapi pakonsa,
 Painoi kohti Parviaista
 Kaiketi kasakkuehen;
 Viipyi siellä viikon, kaksi,
 Kulutteli kuukaudenkin;
 Itku siirtyi silmän alle,
 Murehesta muoto muuttui:
 Käy ei kätöset työhön,
 Jaksa ei jalat hypellä,
 Ei voi polvet ponnistella;
 Pulkka ei tunnu tuorehelta,
 Eikä läiky lämpimältä:
 Kylmin hohtavi hopea,
 Kylmän kulta kuumottavi.
 Vappu se vaivasta pakeni,
 Koitti kohti Kurttilata,
 Kävi turvihin tätinsä,
 Viipyi siellä viikon, kaksi,
 Kuletteli kuukaudenkin.
 Itku siirtyi silmän alle,
 Murehesta muoto muuttui.
 Käy ei kätöset työhön,
 Suu ei ruokoa suvaitse;
 Sylin sydäntä pitääpi
 Käsin varsin vatsoansa – – –
 Hyvä tahto Tauriaisen
 Saattoi vaivoja Vapulle – –
 Vappu koitatti kotihin
 Elomaalle entiselle.
 Urahtaapi nuori Kupso:
 Ei ole sijoa sinulla,
 Mene toisellen talohon.
 Vappu juoksi joutusasti,
 Päälle harjun hartahasti
 Kaikkien kaluinsa kanssa
 Tuonne toisehen talohon,
 Kaiketi kasakkuehen.
 Viipyy siellä viikon, kaksi,
 Kuukauden kuluttelovi.
 Olli koitatti kotihin,
 Elomaalle entiselle,
 Eipä entistä näkynyt.
 Itku siirtyi silmän alle,
 Murehesta muoto muuttui,
 Suu ei ruokoa suvatse.
 Hytytär hyvä emäntä,
 Moilatar mokoma muori
 Sanoi Ollille saloa:
 Tuoll’ on toisessa talossa
 Kaikkien kaluinsa kanssa.
 Oh, kuin ihastui Olli!
 Olli juoksevi kujoa,
 Päälle harjun hartahasti
 Tuonne toisehen talohon;
 Tuollakos tuttunsa näkevi,
 Tuolla yhtehen yhyttiin,
 Luuli auringon näkyvän,
 Päivän koiton kuumottavan.
 Hytytär hyvä emäntä,
 Moilatar mokoma muori
 Laittoi herkut herjattomat,
 Ruuat rasvaset rakensi,
 Sekä makkarat makeat.
 Sanoi Annille saloa:
 Saatapas sana kylälle,
 Viepä vielä viime kerta,
 Tahdo sieltä Tauriaista,
 Vappua varoita varsin.
 Anni juoksevi kujoa,
 Menövi mäkeä päälle
 Makkara makea kädessä.

 Vappu se vahvasti kysyypi
 Tauriainen tarkemmasti,
 Onkos mieli ollenkana
 Ottoa koti-vävyä.
 Anni ainakin sanovi,
 Aivan on oikein asioit,
 Mi soisi mielellänsä
 Vaikk’ ei veljeni suvatse.
 Anni eellä astelevi,
 Vappu vahvasti perässä.
 Tuolla taisi Tauriainen,
 Vakasti Vapun jälessä.
 Näin nyt vietihin vävyä,
 Kuljetettihin Kupsolahan
 Pöystin luokse pöydän päähän.
 Anni Uksen aukasevi, –
 Jo on pöystit pöydän päässä.
 Hytytär hyvä emäntä,
 Moilatar mokoma muori
 Sanovi sanoilla näillä:
 Ota tuosta Olli rukka
 Suuhusi suloinen ruoka,
 Maistapas pala makia!
 Tuostako Olli ottelovi,
 Vappu vahvasti purovi
 Hamuaapi hampahiton,
 Lovi lammas lohkelovi.
 Kun oli Olli ottanunna
 Ruokoa rehellisesti,
 Vappu virren veisoavi,
 Anni auttaapi vähäsen.
 Tuota Kupso kuuntelovi
 Penkin päässä pitkänänsä
 Päästipä pakan sävelen,
 Pitkän porinan puhalsi. –
 Hytytär hyvä emäntä,
 Moilatar mokoma muori
 Laitti nuoria levolle,
 Sanovi sanoilla näillä
 Tauriaiselle talossa:
 Kuin sä Vappua rakastat,
 Kaikki ma kaluni annan
 Tauriaisen taltosehen,
 Hyttisen ison hyvyyden,
 Moilasen mokomat riistat.
 Kupso kuulepas satua!
 Mitäpä, minun olisi,
 Toisen tuumahan tulisi;
 Kuk’ on saanunna tavaran,
 Itse on isäntä sille.
 Vielä virkkeni vihakin,
 Karttui sitte karjastakin,
 Leikki lehmistä etehen,
 Mitkä ammoit ammehissa,
 Kiljuit suolain seassa,
 Mitkä pääsit penningiksi.

 Tämän on laulun laittanunna
 Juuso Mursu juorukontti
 Kylän kylmissä tuvissa,
 Osannut ovettomassa,
 Aivan akkunattomassa.
 On se kauvan kaunis ollut,
 Ennen kuin Aatami asettui;
 Ei oo laipiot lahonna,
 Eikä seinät puristellut,
 Vaikk’ on tuuli lunta tuonut,
 Viskonut vihurin voima,
 Säkehillä säihkötellyt
 Miks’ oon yksin yötä maannut?
 Oravat’ olen ajanut,
 Viisikynttä kyörännynnä,
 Koira on karannut multa,
 Huinahtanut haukkujani
 Kokemahan korpin kanssa,
 Raatoa repelemähän,
 Kuollutta kuluttamaan,
 Kun nyt Kurtin kuulu härkä,
 Poro parahan pohatan
 Tuonne on suolle sortununna,
 Rämeään rätistynynnä,
 Oijennut ojan noruhon,
 Kuivan kuusen juuren luokse,
 Möyliälle mättähälle,
 Jost’ ovat koivet kotihin saatu,
 Pala taljoa talohon.

Lähde: Oulun Viikko-Sanomia 31.10.1857.

Juuso Mursu
Runot
Oulun Wiikko-Sanomia
1775
1857