Ulapalle
Luo katseen ulapalle Yrjö ylväs
 ja sydämessään kuulee kutsun kumman,
 ja salaisuuksia nyt tutkiella
 hän halaa Ahdin aarreaitan tumman.

 Ja hurmaava ja houkuttelevainen
 lisäksi viel’ on vetten tuores tuokse,
 ja pinkoaa jo pirttiin poika reipas
 ja tuulispäänä lentää Lailan luokse.

 Hän lausuu: »Makailla ken maalla voisi,
 kun ulapat jo aivan kuohuu kalaa,
 sä etkös ongelle mun mukanani
 nyt Lohisalmen taakse tulla halaa?»

 On Laila nukkumaan jo saanut nuket,
 senvuoksi virkkaa: »Nythän aikaa vähän
 mull’ olis kyllä. Mitäpä siis muuta
 kuin toimeen tuumasta ja lähdetähän.»

 Ja koht’ on koossa kaikki kalakompeet,
 ja ulapalle lykätään nyt venho.
 Ihana ilta on ja ihmeellinen,
 ja ulapoill’ on unelmainen tenho.