Kauas on kadonnut tupasen tähti
Huutojas hillitä, sydämmeni,
 Ääntäsi pidätä, raukea rinta,
 Kauan, ah kauanpa kummastelin
 Miksikä ruikutit ääntä pahinta.
 Kujerrus kuuluvi kuutehen kylään,
 Seitsemän selkeä kaikuttaa. –
 Vastaa, vastaappas, tuskien orja,
 Mikä sun rauhaasi ahdistaa? –

 Sydän se kertovi vaivojansa,
 Taiten on ottanut vastataksensa:
 ”Tyhjä on talous, hajoomassa,
 Kylmille jäänyt ja rappiollensa
 ”Pihat ja tanhuat autiot aina
 ”Yksittäisyyttänsä kujertelee;
 ”Pirttihin vilun on vallassa varsin
 ”Kaipaus orrella kajahtelee”.

 ”Tyhjissä tuvissa isännöitsee
 ”Syksyn tuulet ja keltanen lehti;
 ”Emännän askelta turhaan etsit,
 ”Kauas on kadonnut tupasen tähti. –
 ”Voi, älä oudoksu kaipaustani,
 ”Pahaksi pane, jos kujerran;
 ”Valoni vaipunut yöhön onpi,
 ”Silläpä, vaivanen, vaikerran”.

Y[rjö Koskinen].

Lähde: Suometar 2.10.1857.

Runot
Yrjö Koskinen
Suometar
1857