Vain siintävä silta
Kun päättyvi elämän tie,
 vain siintävä silta
 on kuolema sille,
 ken Herrassa nukkui, –
 vain siintävä silta,
 mi täydellisyytehen vie.

 Ma kasvosi kaunihit nään,
 ja taivahan rauha
 on ylhäinen niissä.
 On vaimennut vaiva,
 ja Mestarin rauha
 se saartavi suojasi tään.

 On muistoja mielessä mun
 Niin useinpa täällä
 taa elämän nähdä
 sun henkesi halas,
 niin useinpa täällä –
 nyt vapaa on henkesi sun.

 Nyt näät sinä autuuden maan,
 ja kirkkaus Herran
 sun tielläsi loistaa,
 ja niinkuin sa uskoit
 on rakkaus Herran
 ain’ iäti rajaton vaan. –

 Kun päättyvi elämän tie,
 vain siintävä silta
 on kuolema sille,
 ken Herrassa nukkui, –
 vain siintävä silta,
 mi täydellisyytehen vie.