Iltahämärä (Uotila)
Vaalealla merenrannalla
 Istuin murhemielin ja yksin.
 Aurinko aleni, heittäin
 Hehkuvanpunaisia viiruja vetehen,
 Ja valkoiset, laajat laineet,
 Aallokon ajamat,
 Vaahdoten tyrskivät yhäti lähemmäs –
 Kummaa kuisketta, vikinää ja vinkua,
 Naurua ja murinaa, huokua ja suhinaa –
 Oli kuin kuulisin unheisia taruja,
 Ikivanhoja, sieviä satuja,
 Joit’ ennen poikana
 Naapurinlapsilta kuulin,
 Kun kesäilloin
 Kotiportaan paasille
 Kertoelemaan kyykistyimme
 Pienin, kuuleskelevin sydämmin
 Ja kärkkäänviisain silmin;
 Sill’aikaa kun isot tytöt
 Tuoksuisten kukka-astiain keskellä
 Vastapäätä akkunass’ istuivat,
 Ruusuposkisina,
 Hymysuisina, kuutamen kirkastamina.

Heinrich Heine

de:Abenddämmerung
ru:Сумерки (Гейне/Михайлов)
ru:Сумерки (Гейне/Вейнберг)