Uni (Harmaja)
Sinut unessa näin, sinä mennyt.
 Ihanasti itkien
 sua suutelin puhellen:
»Surun pistoa tunne en nyt,
 en taakkaa kipeää,
 joka niinkuin kivi ja jää
 mua painanut on sinun vuokses,
 kun hirveitä harhoja kuulin,
 sinun tuskassa kuolleen luulin,
 ja ne päästäneet ei edes luokses
 mua nyyhkyttävää.»

»Miks’ loistat niin», minä kysyin.
»Olen autuas», virkoit vain.
»Myös kauan harhassa pysyin,
 nyt valoon kulkea sain.
 Rakas siskoni sairas ja pieni,
 kipu iäksi voitettu on.
 Nyt kirkkaudessa tieni
 olet kuolematon.»