Rukoushuoneessa (Weijola)
»Voi! Kuolema on synnin seurausta,
 On syntins’ suur’, on tarvis rukousta,
 Tuo meidän veli raukka Andersson,
 On langennut, hän mailman lapsi on».

   Vaeltaissamm’ synnin teitä
   Herra laupias armahda meitä!

»Hän armon runsaan kyllä taivahisen
 Tää Barnabamme, lahjan ihmeellisen
 Sai sanan voiman – moist’ ei pappia,
 Ja käänsi monta, enin naisia.
 Hän suloinen kuin Joosef tottamaar,
 Myös häntä pyysi rouva Potifaar.
 Voi nuorukaiset, vaara suuri on!
 Me luultiin sentään, vahv’ on Andersson,
 Hän taistelee ja voittaa pirun hän
 – Mut pirun näimme voivan enemmän».

   Oi, Ischabod, oi, Ischabod,
   Viel’ liha synnin kahleissa oot.

»Me hänet naitimme, sai vanhan lesken,
 Jonk’ kanssa eläissänsä kahden kesken
 Hän suojaa saisi pauloiss’ saatanan
 Ja lihan viettelyksiss’ sekä maailman.
 Sai eukon hartaan, hiljaisen ja aimon,
 Sai vahdiksensa hurskaan, hellän, vaimon,
 Mi joka hetki oli varuillaan
 Ja Anderssonin jäljess’ ainiaan.
 Mut turhaa ompi viisaus maailman,
 Kai seurakunt’ on kuullut varmahan:
 On Amerikkaan mennyt Andersson
 Ja Fiia Bergman mukanansa on!»

   Voi synnin hätää, tuskia,
   On murheen laakso tämä maailma!

sv:I bönhuset