Kuninkahansa eessä karkeloipi
Kuninkahansa eessä karkeloipi
 Salome, itämaiden ihanin,
 symbaali helisee ja harppu soipi,
 kun tanssii tulisilmä suloisin.

 Ja hiljaisuuden halki humajoipi
 sävelten hurma vankitornihin,
 min paasilattialla unelmoipi
 mies idän ylevistä ylevin.

 Ja säveleitä kuullen vanki havaa
 kuningasunistaan ja värähtää
 ja autuaana kättä vapahtavaa

 ylhäältä odottaa hän pyhimpää.
 Vaan Kastaja kun katsehensa avaa –
 niin piilu pyövelin vain välähtää.