Omani olet
Kuule’ tyttö, kultaseni!
       Ota’ minä omaksesi!
 ”Eipä tule’ tuumistasi,
 Julkioista jutuistasi,
 Minkään laista millonkana;
 Kapakasa, kannunakin
 Hopiaissa, heliseisin
 Ennen kuin sun omaksesi
 Rupiaisin, poika rukka!”
       Minäpä sen isännäksi
       Tultuani, tyttö kulta!
       Pitäjiin sun pivosani.
 ”Eipä tule’ tuumistasi,
 Julkioista jutuistasi,
 Minkään laista millonkana;
 Ennen piennä, piilotellen,
 Leipojaissa lenteleisin
 Laiho-pellon pensikoisa,
 Kuin ma sinun omaksesi
 Rupiaisin poika rukka.”
       Minä sillon ansa-miessä
       Ottasin sun omakseni.
 ”Eipä tule’ tuumistasi,
 Julkioista jutuistasi,
 Minkään laista millonkana;
 Ennen toki kalanaki
 Sukeltasin sukkelasti
 Meren pohjaan potkitellen,
 Kuin ma sinun omaksesi
 Rupiaisin poika rukka”.
       Mutta minä muuttununna
       Verkoksiki, reikkoseni!
       Saisin sinun sukkelosta,
       Omakseni omistaisin.
       Pyri’ sinne, pyri’ tänne.
       Minun olet siellä, täällä.
       Jospa vielä mihin menet,
       Millä lailla mieloiletki;
       Ainaki sä olet minun.

*) Serviska Folksånger, öfvers. af Runeberg.

Lähde: Oulun Wiikko-Sanomia 9.4.1831.

Johan Ludvig Runeberg
Runot
Oulun Wiikko-Sanomia
1831