Odottaja
Sydämessä armo rauhan
 varron mielin iloisin,
 kivun hetkin lyhyin, lauhan
 levon hetkin pitemmin,
 miten kääntyy elämäni,
 minne, askel, minut viet,
 vaikka vielä silmiltäni
 suljettu on kaikki tiet.

 Kahden valtakunnan rajaa
 tyyni laakso vartioi.
 Siellä odottajan majaa
 sydän harras pitää voi.
 Musta kuilu yksin johtaa
 maahan, jota tunne en;
 jyrkän vuoren jalka kohtaa
 tiellä kodin entisen.

 Ohenevan hunnun maisen
 tiedän tiellä molempain,
 selkenevän jumalaisen
 poven salaisuuden vain.
 Siksi laakson vihannalla
 helppo odotella on,
 rakkauden siiven alla,
 kypsyessä kohtalon.