Runokirje
Tänä aamuna heräsin suuressa kaupungissa.
 Meren rannalla kohisi tori
 täynnä hedelmiä, vihanneksia ja kukkia.
 Suuri, valkea laiva
 vei minut pieneen kaupunkiin,
 joka oli täynnä kosteita ja kuumia puutarhoja.
 Nyt olen kaukana talossa,
 jonka pihalla kypsyvät omenat
 ja kirkkaat, kirpeät kirsikat.
 On miltei pimeää.
 Mutta taivas leimuaa äänettömänä ja ihanana.
 Olen uupunut kaikesta,
 mikä on ollutta ja on.
 Muistan näännyttävät päivät suurissa metsissä
 ja tupakkain tuoksun hievahtamattomina öinä
 keltaisessa kuutamossa.
 Muistan pitkät ruskeat jäsenesi
 ja sielusi – yhtä kullanruskean kuin silmäsi –
 jonka tuoksu on lempeä ja raskas,
 ja ikävöin sinua niin!