Keski-Suomen Nuorisoseuran vuosijuhlassa 18 17/8 90
Syntyi kerran aate jalo,
    sukeutui suureksi.
 Minne kulki, sinne valoo,
    valistusta levitti.

 Kulki yhä matkojansa,
    saapui Keski-Suomehen.
 Kummastellen kysyi kansa:
    ”Suostummeko aatteesen?”

 – ”Miksikäs ei suostuttaisi?”
    – näinpä moni saneli –
 ”Sittepähän nähdä saisi,
    onko aate onneksi”.

 Niinpä sitte suostuttihin,
    aatteesehen jalohon.
 Silloin seura perustettiin,
    jonka juhla tääkin on.

 On sana yksi herttainen,
 mi sykkimään saa sydämen.
 Se sana ompi: Isänmaa
 ja sepä syömen innostaa.

 Ja kansalainen jokainen,
 mi lemmen tuntee tuntehen,
 hän alttarille isänmaan
 käy uhraamahan voimiaan.

 Ja että lempi Suomehen
 ain’ kasvais’, puhkeis’ kukallen,
 – sit’ tääkin seura tarkoittaa,
 – siks’ olemassa olla saa.

 Niin kunniaksi Suomenmaan
 täss’ seurass’ myöskin puuhaillaan.
 Ja sitä aate tarkoitti,
 mi Keski-Suomeen matkaili.

 – ”Valoa! valistusta!”
    – näin vaatii aikamme -
 ”Pois, pois tuo kaihi musta
    jo päältä silmäimme!”

 Se nuorisoomme tarttuu
    tuo valon vaadinta.
 Se ponnistaa, sen karttuu
    jo voimat innosta.

 Ja pian vieno vilja
    saa syömmiin juurtumaan.
 On kevät, missä hiljan
    syys näytti kauhujaan.

 Niin Suomen kunniaksi
    puuhailee nuoriso.
 Ja yhä kirkkaammaksi
    käy kansan tieto jo.

 Myös sitä aate tarkoitti,
 mi Keski-Suomeen matkaili.
 Sit’ tämä seura tarkoittaa,
 siks’ olemassa olla saa.

Kaarlo –[Forsgre]n.

Lähde: Keski-Suomi 19.8.1890.

Kaarlo Forsgren
Runot
Keski-Suomi (lehti)
1890