Kultahääpari
Kevätliitto nuor’, ajat kullankukkurapäät,
 elon kutsuvan kukkahäät,
 ne tietävät, miten päilyä päivän koi,
 miten kukkia mieli voi.

 Iän pitkän työ, yhä itsensä unhottain
 ja muistaen muita vain,
 se virkkaa voi, mitä alttius aikaan saa,
 mitä rakkaus rakentaa.

 Ei mittaa nuorten mieli, miks on se niin;
 kuin marjoihin kultaisiin,
 joit’ uhkuu kypsän, siunatun syksyn puu,
 vain kilvan he kurkoittuu.