Orpo (Manninen)
Päällä hennon olkapään
 taittavainen taakka.
 Yössä kulku yksinään,
 kunne? kunne saakka?
 Satu saavuttamaton
 kaikki mikä kaunist’ on.
 Hohtaa kultaranta,
 hohtaa multa, santa.

 Kauas, kauas jäänyt taa
 maja maammon, taaton.
 Suojasi jo sulkee maa,
 sulla matka maaton.
 Tietymätön mieron tie
 sinne tänne siskot vie.
 Veljet, vierreet pois te,
 tunnetteko toiste?

 Outo lasta orpoa
 joku joskus autti.
 Enimmän ehk’ antaja
 almustansa nautti.
 Hyvää tarkoitti kenties,
 vaan oi, vilu vieraan lies,
 vaan oi, kovat, kovat
 oudon armot ovat.

 Päivät kiitää, vuodet käy,
 kukkuu kevätkäet.
 Konsanaan hänt’ eikö näy,
 jonka aina näet?
 Aina, kons’ on autioin
 yö, kuin kuiske aamun koin
 rinnallas hän kulkee,
 rinnalleen sun sulkee!