Kulnev
Kun iltaa viel’ on hetkinen,
 Ja huvitusta muisto suo,
 Ma Kulnevista juttelen,
 Lie sulle tuttu tuo.
 Sep’ oli oikein kansan mies,
 Hän elää ja hän kuolla ties,
 Mies parhain missä taisteltiin,
 Tai maljaa maisteltiin.

 Yöt, päivät yhä taistella,
 Sit’ ilonansa piti hän,
 Ja kaatumista kukkana
 Vaan sankar-elämän.
 Mi aseheksi puuttuikaan
 Ol’ yhtä, kunhan kaatui vaan,
 Jos miekka taikka pikari,
 Jos joi tai tappeli.

 Hän harras myös ol’ lempimään,
 Nopeesti kullan valitsi,
 Sodasta tuskin pääsikään,
 Niin tanssit toimitti.
 Yön sitten armasteltuaan,
 Hän kengän riisui kullaltaan,
 Sen viinaa täydellänsä toi
 Ja lähtömaljan joi.

 Jos kasvons’ oisit nähnynnä!
 On kuva outo laatuaan
 Monella nytkin seinällä,
 Paljasta partaa vaan;
 Mut astu liki, näetpä kuin
 Se parran alta hymysuin
 Ja silmin loistaa lempe’in,
 Se Kulnev ompikin.

 Mut kylläp’ outo vaalistui
 Kun Kulnev päälle karkasi,
 Ken hiukan hiittä kammoksui,
 Se pelkäs häntäki.
 Viel’ enemmän kuin piikillään
 Peloitti hän jo näöllään,
 Miekkaansa katsoit mielemmin
 Kuin hiuksiin mustihin.

 Näin näytti hän, kun ratsuaan
 Kädessä miekka kannusti,
 Ja näinpä myöskin, sanotaan,
 Kuu joskus lepäili –
 Kun, lyhyt turkki päällähän,
 Talosta toiseen kulki hän,
 Ja missä piti parhaana
 Viivähti vieraana.

 Mon’ äiti kertoo tauhuaan,
 Kun kursaamatta Kulnev tuo
 Kehdolle astui suorastaan
 Laps’-armahaisen luo,
 Mut lisää: ”lasta suuteli
 Hän vaan ja nauroi lempeesti,
 Kuin kuvansaki seinällä,
 Jos astut lähemmä”.

 Se varma, että luonnettaan
 Ol’ ukko Kulnev herttainen,
 Hän liioin joi, niin moititaan,
 Syy oli sydämen;
 Tään sydämenpä kanssahan
 Hän rauhaan vei ja sotahan,
 Hän suuteli ja surmasi
 Ain’ yhtä hartaasti.

 Mon’ oli Ryssäin päällysmies,
 Mi historiassa mainitaan,
 Jost’ ennen täälläkin jo ties,
 Kuin sota alkoikaan.
 Kamenski, Bagration, Barclay,
 Ne oli meille tutut kai,
 Ei tule lasten leikki tuo,
 Sen ties, kun ryntää nuo.

 Vaan Kulnevist’ ei tiettykään
 Kuin vasta sodan syttyen,
 Hän silloin tuli äkkiään
 Kuin myrsky merillen,
 Kuin pilvest’ ukon salama,
 Niin ankarana, outona,
 Ja tunnettiin ens-lyönnistä,
 Mit’ oli miehiä.

 Illalla leikist’ uupunut
 Ol’ Suomen mies kuin Ryssäkin,
 Jo luullen: ”kaikk’ on loppunut”
 Vaivuimme unihin;
 Mut kultaa, hopeita kun vaan
 Unissa näimme parhaillaan,
 Niin vahti huusi: ”aseihin!”
 Ja näimme Kulnevin.

 Tai Ryssäin teiltä kaukana
 Kun kuormain kanssa kuljettiin,
 Ja syöden, juoden parhainta
 Juur’ oikein ahmattiin;
 Niin Kulnev kuokkavieraaksi
 Paraasen riemuun joutuvi,
 Tomua pilvi pölähtää
 Ja piikit välkähtää.

 Jos vankkaan silloin seisottiin
 Ja tehtiin mikä tehtävä,
 Niin parta kyllä poltettiin
 Ukolta kestissä;
 Mut tuimana jos oltu ei,
 Niin hän se viinat meiltä vei,
 Ja lupas lainan kuitata
 Don-virran rannoilla.

 Jos oli kesää, talvea,
 Yö, päivä, tuiskut, satehet,
 Ain’ nähtiin jokapaikassa
 Kulnevin kujehet.
 Ja myös kun rivit armeijain
 Järjestyneet ol’ vastakkain,
 Niin tunnettiinpa otteistaan
 Tuo poika aromaan.

 Vaan Suomen koko joukossa
 Eip’ ollut miestä yhtäkään,
 Jok’ ei ois Kulnev ukkoa
 Pitänyt veljenään.
 Kun kasvot nuot hän huomasi,
 Niin iloissansa irvisti
 Tuo karhu Saimaan seutujen
 Kasakka-veljellen.

 Ja kokemiinsa kämmeniin
 Tää myöskin katsoi ilolla,
 Ja kun hän ryntäs, oli niin
 Kuin maksais vaivoja.
 Sitäpä nähdä kelpasi
 Kuin Suomen mies ja Kulnevi
 Ne kilvan kamppaelivat,
 Ne vahvat molemmat.

 Jo aikaa raukes kätensä,
 Hän kaatui miekoin taistellen,
 Mut loistoks’ yhä nimensä
 On hänen maallehen.
 Ja missä häntä mainitaan,
 Hän ”sankariksi” sanotaan,
 Oi kallis sana: ”sankari!”
 Kun saat sen maaltasi.

 Syviä meille haavoja
 Vaikk’ usein löikin piikillään,
 On rakas meille maineensa
 Kuin meidän oisi hän;
 Ei lippu niin eik’ isänmaa
 Voi veljeyttä vahvistaa
 Välillä sotamiehien,
 Kuin miehuus yhteinen.

 Siis Kulneville hurraamme,
 Et usein mointa löytää voi;
 Jos vuodattikin vertamme,
 Sen sota hälle soi.
 Hän oli meille vihamies,
 No, senpä hänkin meistä ties,
 Jos hän, kuin me, löi riemuten,
 Ken siit’ ois vihainen?

 Vihattakohon pelkuri,
 Häpeä, pilkka hälle vaan;
 Mut eläköhön sankari
 Jos missä tavataan.
 Iloisen hurraan saakohon
 Ken sodass’ uljas ollut on,
 Jos oli meille veikkona
 Tai vihollisena!

* Näinä päivinä ilmestyvästä J. L. Runebergin ”V ä n r i k k i  S t o o l i n  T a r i n o i s t a”.

Lähde: Suomalaisen Wirallisen Lehden Lisälehti 5.3.1867.

Johan Ludvig Runeberg
Runot
Suomalainen Virallinen Lehti
1867

sv:Kulneff