Sananen merioloista
Jo pitkä aika takaisin juttelimme usein
meri-oloista, mutta kumpikaan ei tiennyt siitä
paljon mitään. Mutta koska nyt juuri hiljakkoin
kaukaisilta vesiltä palattuani rakkaaseen
synnyinmaahani, sain suureksi ilokseni

nähdä ilmestyvän Raumaltakin uuden sanoma-lehden
”Rauman lehti”, ja olen varma,
että sinäkin olet tilaisuudessa lukea tätä
kaunista lupaavata lehteä, niin toivoisin
saavani tähän painattaa muutaman sanan
meri-elämästä.

Sinä tiedät, että olen tämän purjehdusaikani
ollut vaan yhdessä laivassa, enkä
siis voi antaakaan mitään täydellistä kertomusta
tästä; sen lupaan ehkä vasta pitemmästä
kokemuksestani. — Otaksukaamme, 
että ensikerran olet ottanut hyyryä umpisuomalaiseen
laivaan. Mutta sitten palvelukseen
astuessasi havaitsetkin heti, että kaikki
laivan paikkain nimet ovat ruotsalaisia, samoin
kaikki komento sanatkin käyvät ruotsiksi.
Sinulla ei suinkaan ole pitkiä miettimisen
aikoja, sillä karkea komento osoittaa, että
käsky on pikaisesti pantava toimeen. Sinulla
on siis alussa muutamaksi ajaksi ahkerasti
oppimista, tullaksesi tuntemaan nämät
ruotsinkieliset sanat, jotka suomeksi käytettyinä
ymmärtäisit heti. Tämä seikka kenties
johonkin määrin muuttuukin, jahka
saamme suomenkielisten merikoulujen hedelmiä
yleisemmin käytäntöön. — Muuten yleensä
täytyy meidän omistaa, että huonosti
tiedämme tuolla ulkona isänmaallisista pyrinnöistä.
Mutta tämä tapahtuu osaksi
pakostakin, sillä joskus päästessäsi satamaan,
on siellä ainoastaan ani harvassa paikassa
suomenkielisiä sanomia saatavilla. Kummallista
kyllä, mutta yleisempiä ovat siellä
Suomen ruotsin kieliset sanomat, jotka minun
kaltaisille ovat yhtä muukalaisia, kun ulkomaankin
lehdet. Tämäpä juuri tekeekin sen,
että kansallistunteemme suuresti veltootuu,
jota vastoin väliäpitämättömyys kasvaa,
— mielellään ??mme vanhoillaan olijoita.

Niinkuin luonnollista onkin, on laivan
väestö jaettu puoliksi kahteen vahtiin.
Näistä pääsee toinen vahti illalla kahdeksalta
maata ja saa olla aina k:llo 12, jolloin
se päästää toiset sisälle ja on itse kannella
aina neljään asti, jolloin se taas pääsee
sisälle kahdeksaan asti aamulla. Viimeisen
vapaan tunnin ajalla pidetään rukoukset
ja syödään suurusta. Kello 8:lta
astuu taas toinen vahti sisälle ja herätetään
kahdeltatoista, jolloin taas molemmat
vahdit muorottain syövät päivällistä. Ehtoopuolella
ovat molemmat vahdit kannella
aina kolmeen asti, jolloin taas vapaa-vahti
pääsee sisälle kello 7:ään, syöden tällä ajalla
jo iltasensa. Puoli kahdeksalta, jolloin toinenki
vahti jo on syönyt illallista on taas
puolen tunnin rukous-hetki, kuten aamullakin.
Täten pitkitetään sitten vahti vahdin
perään, jos eivät vaadi muutosta pahat
ilmat, tai joku muu sellainen työ, johon
tarvitsee kaikkein yksimielisesti ryhtyä. —
Rukoukset pitää kummankin vahdin vanhin
mies lukemalla virsikirjasta tavalliset aamu-
ja ilta-rukoukset; sitten lopussa samoin
kuin alussakin veisataan joku virren
värssy. Päällysmiehet eivät milloinkaan
ota rukous-hetkiin osaa. Muuten koettavatkin
he pitää väestön kanssa niin suurta
sääty-eroitusta, kuin suinkin mahdollista on.
Ainoastaan ani harvoin sopii meillä sanoa
pyhäpäiviäkään miksikään lepopäiviksi, sillä
silloin useinkin on päällysmiehillä runsaasti
sellaista pyhä-työtä, joka heidän mielestänsä
ei käy toistaiseksi lykkääminen, etkä siis saata
montakaan hetkiä käyttää hengellisiin harjoituksiin,
vaikka jollain olisi vähän haluakin
siiheu. Tämäkin seikka, niinkuin kaikki tässä
kerrotut asiat, ovat tietysti vähän erilailla
eri laivoissa, mutta minä kirjoittelen vaan
siitä, mihin itse totuin. Mutta olkoon miten
onkin, niin kyllä merimiehen käytös ja
elämä sekä meressä että maissa ollessaan
riippuu suureksi osaksi päällysmiehistäkin.
— Kenties haluat tietää jotain ruastammekin.
Se on varsinkin, kun ruokatavarat
ehtivät vanhentumaan ja samassa pahentumaan
joteenkin yksinkertaista, jonka luulenkin
ainakin suureksi osaksi olevan syynä nii- 
hin moninaisiin karkauksiin, joita melkein
aina kuuluu tapahtuvan. Käytännössä oleva
ruoka-järjestys ainakin Turun ja Rauman
kaupunkien pitemmillä matkoilla kuleksivilla
laivoilla myöntää kullekkin miehelle
viikossa 10 naulaa kuivaa leipää, lihaa 1
n:la neljäkertaa viikossa sianlihaa  naulaa
kolmasti viikossa, naulaa, ryynejä 2 naulaa,

viikossa ja vettä 1  kann. päiväänsä.
Jos jotakin näistä puuttuu, saavat he tehdä
muutoksia, vaihettelemalla toisiinsa. Keitos-ruuat
valmistetaan ainoastaan päivälliseksi.
Iltaseksesi saat liotella leipääsi teevedessä,
vaikka kyllä tosin saat särvintäkin
hakea, jos sattuu jotain osastasi olemaan
jälellä. Suurukseksi on ruoka muuten samaa,
paitsi teen sijaan annetaan kahvia,
Kahvia tavallisesti keitetäänkin kolmasti
päiväänsä. Satamissa annetaan joko lihan
tai sianlihan verosta tuoretta lihaa tavallisesti
kolme kertaa viikossa, mutta perunia
ei anneta, vaikka tiedämme, että ne täällä
kotonakin ovat helpointa ja samassa parasta
jokapäiväistä ruokaa. Ne eivät ole ulkonakaan
aivan kalliita, enkä tiedä mikä lienee
syynä, kun ei niitä käytetä. Mielestäni
sopisi niitä vaihettaa johonkin muuhun ruokalajihin
ilman että siitä tulisi sanottavasti
mitään enempää kulutuksia laivan omistajille.
Täten tulisi ruoka useimmin muutteesen,
ja siis myöskin paremmaksi. — Muuten
koetetaan sekä koko laivassa että etenkin
omissa asunnoissa kaikin tavoin harrastaa
puhtautta, joka etenkin kuumissa maissa on
sangen tärkeätäkin terveyden säilyttämisen
suhteen. Tietysti herrain asunnoissa on
aina hienompaa ja somempaa, mutta tosiaan
en ole missään miestenkään ruffeissa tavannut
sellaista likaisuutta, josta ”San. Turusta”
joku vuosi sitten kerran kertoeli.

Olkoon tämä jo riittävästi tällä kertaa,
toisten ehkä jatkan vielä.

1882
Rauman Lehti
Merenkulku