Kaukametsä
Alas kunnahalta lapsi riensi
 Luoksi armaan äitinsä;
 Lausui poika ilosilmin:
»Nähnyt olen taivaan maan!»

»Mitä haastelet, mun pienoiseni,
 Kaukamaasta taivahan?
 Missä näit sä autuaitten mailman?
 Sano, kultaomenani!»

»Kotopellon kunnahalla seisoin,
 Koillisehen katselin;
 Näinpä siellä sinertävän nummen,
 Ihanaisen hongiston.

 Nousi kumpu ylös hongistosta,
 Paistoi päivä kummulla,
 Ylös kummun kiirehelle juoksi
 Kultasantahinen tie.

 Tämän näin mä, sydäntäni poltti,
 Kyynel juoksi poskelleni,
 Enkä ymmärtänyt, miksi itkin –
 Mutta näinhän taivaan maan!»

»Ei mun lapsein! Tuolla ylähällä
 Onpi rauhan kaupunki;
 Siellä elon aurinko ei laske,
 Siell’ on istuin Jumalan».

»Ei! vaan tuolla, missä kaukarannall’
 Sinimetsä haamottaa,
 Siellä onpi koto onnellisten,
 Siellä autuaitten maa!»

Aleksis Kivi
Runot