Kiitos!
Kiitos, kun lemmit
 Puhtaalla miellä,
 Vaikka jo toivo
 Raukesi tiellä,
 Että se kiintyisi
 Kihloilla vielä!

 Tuntosi vaatis
 Astuvas toisin,
 Toisin kuin lemmestäs
 Huomannut oisin,
 Tai mihin kohtalos
 Johtaa ma voisin. –

 Tuttu on mulle
 Tuo äänetön kaipuu,
 Huokaus karvas,
 Mi itkuhun haipuu,
 Sydän kun tietää,
 Ett’ unhoon se vaipuu.

 Vaikkapa onni
 Vienyt ei meitä
 Riemuiten käymään
 Nuoruuden teitä,
 Niin älä murhein sa
 Päätäsi peitä!

 Lupaa se! – tiesithän
 Sieluuni haastaa,
 Jotta voin hunnun
 Lemmestä raastaa,
 Laulaa sen pyhyyttä, –
 Ilkkuin sen saastaa!

 Kiitos, – ma tunsin
 Mielesi alaa,
 Aavistin kyyneles,
 Itketyt salaa,
 Haavaas kun koitti he
 Myrkkyä valaa!

 Kiitos, kun nostaa
 Henkeni koit sa!
 – Milloin ma murruin,
 Hoivasi toit sa,
 Vikani kaikki
 Anteeksi soit sa.