Casslis-purolla
Nyt rannat, rinteet vihannoi,
 ja laulaa linnut, oksill’ leijuin;
 nyt tuoksuu kielot Girvan-vuon,
 miss’ suviöin käy kisat keijuin.
 Suuss’ illan Casslis-puron luo
 vien rantain rauhaan immen kainon
 ja sieluun kätken katsehet,
 nuo silmäniskut Meerin ainon.

 Ken kysyy kultaa, kunniaa,
 vain hurjaa huolta saa hän kantaa.
 Mut omaksein kun Meerin sain,
 mit’ enää onni voiskaan antaa!
 Niin jään mä Casslis-puron luo,
 kanss’ immen heitän huolten painon;
 ma sieluun kätken katsehet,
 nuo silmäniskut Meerin ainon.

de:Die Ufer des Cassillis