Soutaja (Bäckwall)
Kuu kumotti kaunihisti,
 Hohti hopiovalolla
 Järvelle tyvenehelle.
 Souti soutaja venettä
 Järvellä tyvenehellä,
 Kuun hopiovalolla,
 Ja sanovi soutessansa:
 Kuuni armas kultaseni,
 Hopiainen herttaseni!
 Ellös vaiketko valosi,
 Ellös kuvasi kaotko
 Järven aavalta selältä!
 Jos nyt tuuli pilven tuopi
 Ja sä peityt pilven alle;
 Jopa vaikenis’ valosi,
 Jopa kuvasi katoisi
 Järven aavalta selältä,
 Tulis pilkkonen pimiä;
 Kunne kurja kulkeusin,
 Kunne päätyisin polonen?
 Tuonne kurja kulkeusin,
 Tuonne tulisin polonen
 Tuulen tuuviteltavaksi,
 Aaltojen ajeltavaksi
 Järven aavalla selällä,
 Jossa raukka raukeaisin,
 Väsyisin vähäväkinen
 Pilkkosessa pimiässä
 Vetelän ve’en varassa.

 Tuli tuuli, peitti pilvi,
 Peitti kuun kumottavaisen,
 Tuli pilkkonen pimiä;
 Ei se soutaja polonen
 Tietänyt, mihin menisi,
 Kunne kurja kulkeusi
 Pilkkosessa pimiässä,
 Vetelän veen varassa.
 Siellä riehu jonka jakso,
 Siellä huusi huokaeli
 Vähävoimanen väsynyt:
 Tuho tulevi minulle,
 Hukka hetkille polosen
 Järven aavalla selällä.

 Mutt’ jo alko aamu armas
 Ijän reunalla valeta,
 Yöstä aurinko yletä,
 Pimiästä päiväpaiste.
 Näki soutaja väsynyt,
 Kuinka armas aurinkoinen
 Kaikki kullaksi kuvasi,
 Puut maalla mantereella,
 Siniseltä siintävällä.
 Tuosta virkoisi vähäsen,
 Kävi airohin käsiksi,
 Ja tuon sanoiksi virkki:
 Josk’ en raukka raukeaisi,
 Väsyisi vähäväkinen;
 Joska armias aurinkoinen
 Peittämätönnä pysyisi
 Saetpilviltä pimeiltä,
 Eikä vihuri vetäisi,
 Vastatuuli vastustaisi,
 Että mä vähäväkinen
 Tuonne tulisin polonen,
 Tuonne maalle mantereelle,
 Metsille ihanoille,
 Joss on mättähät metiset
 Vesat puissa vehriäiset
 Keot koriat kukista,
 Maatki kaiken kasvavaiset!
 Mutt’ on ilma muutteleva,
 Niinp’ on onneni minunki.

[Johan Bäckwa]–ll.

Lähde: Oulun Viikko-Sanomia 14.11.1840.

Johan Bäckwall
Runot
Oulun Wiikko-Sanomia
1840