Pää ja sydän pelkkää taulaa
Jopa totta totisesti
 pikkusielut melun nosti,
 kielikellot alkoi soida.
 Häijy heitä sakin osti, –
 montako ei tietää voida.

 Melutkoon ja soikoon vainen, –
 siitä kai sa huolit viisi,
 kuljet tietäsi kuin ennen.
 Kielikellot korjaa hiisi
 ominaan kai ohimennen.

 Ystäväni, salasoima
 pois tuo mielestäs siis pannos.
 Antaapa nyt heidän laulaa,
 vaikk’ on ruma äänen annos,
 pää ja sydän pelkkää taulaa.