Erämaa
Rajaton erämaa,
 hiedikkoaaltosi ruskeat nukkuu,
 rannattomuuteesi ajatus hukkuu,
 kaukana yhtyy taivas ja maa
 hohtaen kultaa ja purppuraa,
 kaukana – sinne en koskaan saa.

 Edessä kulkijan
 yhä se loittonee loistava ranta,
 ääriä vailla on aavikon santa. –
 Tuntematonta kohti näin vie
 ihmistä elämän taival ja tie.
 Missäpä matkansa määrä lie?