Kehtolaulu
Oi, nuku, nuku, nurmilintuseni
 ja väsy västäräkki pienoinen,
 kujoiset kukkimahan lapselleni
 kautt’ elon kaiken tien ma laulelen.

 Vaan ohdakkeet ma polultansa kitken,
 ne ettei pientä jalkaa pistää vois,
 iloitsen ilossaan ja kaikki itken
 mä ikävänsä pohjaan asti pois.

 Myös laulan hälle elon ylvään uskon,
 kuun kullat laulan, päivän hopeat,
 ja vielä viime säteet iltaruskon,
 kun syttyy taivaan tähdet kirkkahat.

 Lopuksi laulan poven polttavaisen,
 min kaiho kantaa kohti korkeaa,
 ja mielen kamppailun mi kautta maisen
 voi tähtitarhat kerran saavuttaa.