Keväinen kotiintuminen
Suli hei, hepo, astele arvelematta,
 elä niskojas nakkele ensinkään!
 Sulonurmi jo kaunoset kunnaat kattaa,
 käki täyttää tienoot helkyllään.
 Ratas laulavi, raikuu raklattain,
 tulisirkoset pyörästä säihkyy vain.
 Suli hei, hepo, rattaita vinhaan vie!
 Kovin pitkä on tie.

 Ilo sammui maailman pauhinassa,
 sydän synkkeni kuohussa kaupungin.
 Suru pitkien iltojen valvonnassa
 tuli vieraaksi kalliomuureihin.
 Jopa lämpeni päivä ja hanget vei,
 elo elkeni, uhkeni, hei suli hei,
 kotitietä on riemukas taivaltaa,
 kun on vihreä maa!

 Tiehaara on kaukana kuonnuksissa
 ja se kotihin kulkijan johdattaa.
 Koko tien näen täältä jo aatoksissa,
 pää vaikkapa vaivoin silmiin saa.
 Lepät lehtevät vierellä versoo sen,
 ratas kuopissa keinuu horjuellen.
 Hepo tietävi tiensä kääntyessään
 ihan itsestään.

 Niin tuttuja tääll’ ovat pensaat, puutkin,
 ahot marjavat, niityt aitoineen.
 Kotitanhuat, metsiköt, tienoot muutkin
 sulomuistoja kiehtovat aatokseen.
 Lehdon lentävät lintuset laulelevat
 tulolaulelut raikkaat, riemuisat.
 Kotiseutuni, kuin olet armainen,
 miten armainen!

 Mäki eessäni vielä on männikköinen,
 koti ei ihan kuonnu kuumottamaan.
 Kevätaurinko laskee, hengetär öinen
 käy männikön lehvillä soutelemaan.
 Mäen rinteessä aattelen, onkohan vaan
 koti kaunonen viel’ ihan ennallaan.
 Hevon kaula se rinteessä kyömään käy,
 koti vaan ei näy.

 Se on tuolla, se tuolla on kummullansa,
 on tuolla se rannalla lahdelman!
 Kas, kuinka se nostaa kattoansa
 sädeloistoon päivyen laskeevan!
 Kas, rannalla tuuhea pihlajapuu
 kera kartanon lahdessa heijastuu!
 Katon harjalla viiri se viittaa päin
 mua tervehtäin.

 Suli hei, hepo hilkkase arvelematta
 mäen viettoa vierua laskettain!
 Ilokyynele silmää kastelematta
 ei anna mun katsoa armastain.
 Ratas vierivi, matka jo loppuun saa,
 hepo portilla riemuiten hirnahtaa.
 Kotiportti se vinkuu hiljaisen
 tuloterveisen.

 Kotihalli se haukkuu kartanolla,
 kunis tuntevi, alkavi riemuamaan.
 Ihanaisia hetkiä monta olla
 tällaisia ei voi päällä maan.
 Isä, äiti ja sisko ja perhe muu
 ulos pihalle pirtistä sulloutuu.
 Ilohaastelu vilpas viihdyttää
 ja viihtymys jää.

1898.