Mansikkatyttö
Ma nousin aamusella
 ja metsään kiiruhdin
 ja kiurun, kertun kanssa
 ma kilvan laulelin –
 hu hei, hu hei, hu hei.

 En ole yksin täällä,
 on puut mun tuttujain,
 on tuttu suvituuli,
 mi huokuu vastahain –
 hu hei, hu hei, hu hei.

 Ja hongat mulle haastaa
 ja männyt nyökkien,
 ja vuorten kaiku vastaa,
 kun laulan riemuiten –
 hu hei, hu hei, hu hei.

 Ma tunnen lehdot lempeet
 ja polut varjokkaat
 ja kukkakummut hempeet
 ja runsaat marjamaat –
 hu hei, hu hei, hu hei.

 Kun parhaan puna-ahon
 ma tuokkoon tyhjennän,
 niin päässä kannon lahon
 ma hiukan levähdän –
 hu hei, hu hei, hu hei.

 Sun rantaas, metsälampi,
 ma kotiin käydä saan,
 näin lienen rikkahampi
 kuin tytär kuninkaan –
 hu hei, hu hei, hu hei.
  
 Niin sitten kotitiellä
 ma taloon poikkean
 ja metsän herkut siellä
 mä leipään vaihetan –
 hu hei, hu hei, hu hei.

 On niukkaa kotosalla
 kun halla viljan vei,
 vaan uus on laiho kaunis,
 me suotta surra ei –
 hu hei, hu hei, hu hei.

1924.