Putoavat tähdet
Kalpeat tähdet, mereen
 helminä pudotkaa.
 Taivaanrannan jo vereen
 auteret verhoaa.
 Säkenöi itä. Jo hiipi
 vesille tuuli, sen siipi
 laineita keinuttaa.
 Kalpeat tähdet, mereen
 helminä pudotkaa.

 Mereen, aaltojen nuorten
 vaahtoon kätkeykää.
 Nuolia huippuihin vuorten
 aurinko lennättää.
 Livertää tuhannet villit
 kasteisten metsien pillit,
 musiikki väräjää.
 Vaahtoon aaltojen nuorten,
 kyynelet, kätkeykää.

 Murheiset maailmat, lymyyn,
 paratiisit kaukaiset, oi!
 Taivaan metallihymyyn
 peittää nouseva koi,
 liekit pehmeät yllään
 veen yli vihreänkyllään
 kultaa se pisaroi.
 Pois, kodit sielujen, lymyyn
 paratiisit kaukaiset, oi!

 Lännen taivaalle menkää
 öihin suloisiin.
 Lehdet ja sammalet henkää
 tuoksua kuumaa niin.
 Hirvet vauhtia virmaa
 lähteelle kylpyyn kirmaa.
 Kylissä herättiin.
 Pakenijat kalvaat, menkää
 taivaihin läntisiin.

 Unhoa, ikuista yötä,
 lamput, vuodattakaa!
 Onnekas, teidän ken myötä
 varjoihin peittyä saa:
 Rauhaan syvään hän vaipuu.
 Viha, rakkaus, kaipuu,
 ihminen katoaa.
 Meille, ah, ikuista yötä,
 unhoa vuodattakaa!

Charles Leconte de Lisle
Kaarlo Sarkia
Runot