Ilmestyskirja
Myrsky on tullut.
 Tähdet varisevat
 kuin kypsät viikunat tuulessa,
 kun lohikäärmeen pyrstö taivaan pyyhkii.
 Palava vuori kaatuu mereen
 ja vesi vyöryy verenkarvainen.

 Nainen tähtiseppel, auringosta viitta,
 huutaa tuskaansa ja kauhuansa:
 lohikäärme seisoo synnyttäjän luona
 ja vartoo poikalasta saaliikseen.
 Vaan kotkansiivin paeta saa äiti
 ja poika turvakseen saa Jumalan.

 Merestä Peto nousee,
 käpälät karhun on ja kita leijonan.
 Se puhuu suurin sanoin.
 Kumartajat lausuu:
»Ei ole vertaistaan,
 ei taistelussa voittajaa.»

 Pilven päältä maahan
 putoo enkeleiden sirpit,
 maan viinipuusta kypsät tertut leikataan.
 Jumalan vihan suuri kuurna täyttyy
 ja poljettaissa roiskuu veri kauas
 ylitse peltomaiden, hevosten.

 Maan ja taivaan täyttää taisteluiden kumu
 ja linnut sotapäälliköiden lihaa syövät,
 kun Käärme, Peto syöstään syvyyteen.

 Hiljaisena seisoo temppeli
 täyttämänä kirkastuksen savun.
 Ihmisen pojan paluuta se vartoo
 ja laulun suurta huminaa.