Kruunaus (Uotila)
Te laulut! Te kelpo lauluni!
 Ylös, ylös! Aseisin!
 Antakaatte torvein soida,
 Ja kilvelle nostakaa
 Tää nuori neito,
 Joka sydäntäni solkenaan
 On hallitseva, kuningattarena,
   Eläös! nuori kuningatar!
   Auringosta tuolta
 Ma tempaan paistavanpunaista kultaa,
 Ja kudon siitä diadeemin
 Sun pyhään päähäs.
 Liehuvasta, sinisilkkisestä taivaanpeitosta,
 Joss’ yödiamantit tuikkivat,
 Leikkaan kalliin kappaleen,
 Ja lasken sen kruunausmantteliksi
 Kuninkaalliselle olalles.
 Mä annan sulle hovikunnan
 Supisu’ittuja sonetteja,
 Upeita terziinejä ja sieviä stanzeja;
 Juoksurina sua palvelkohon kompani,
 Hovinarrina mielikuvailukseni,
 Sanansaattajas, vaakunassa hymyinen kyynel,
 Mun humorini olkoon.
 Mut itse, kuningatar,
 Mä eteesi polvistun,
 Ja kunnioiden, punaisella samettipieluksella,
 Tarjoan sulle
 Sen hitusen järkeä,
 Kuin säälistä viel’ on mulle jättänyt
 Sun edeltäjättäres valtakunnassa.

Heinrich Heine

de:Krönung
ru:Коронование (Гейне/Михайлов)