Taru
Kylänkulkija orpona kuljeksi
 sitä mierolan tietä pitkin,
 eikä hän tiennyt aavistaa
 että yksi se häntäkin itki.

 Hän maailman polkuja poljeksi
 ja nauroi itkunsa takaa –
 Yks tyttö niin sievä ja herttainen
 oli muuten niin synkkä ja vakaa.

 Se mierolan kulkija eksyi kai
 ja epätoivohon hukkui –
 ja impi se hiljaa kuihtui pois
 ja mustaan multaan nukkui.