Laulun synty
Kun luoja linnut loi
 Ja laulu-lahjan soi,
 Niin juttu heillen nousi:
 Ken laulun alottaisi.

 Jokainen töistähän
 Kehoitti laulamaan,
 Ei ykskään tiennyt nuotit,
 Vaan toiseheensa luotit.

 He noin nyt juttelit
 Ja päivän viettelit;
 Vaan turhaan kaikki kansa
 Odottel’ lauluansa.

 Varispa, Valvoen
 Nyt yön ja tutkien,
 Jo suuren vaivan kanssa
 Sai äänen kulkustansa.

 Isosti riemuten
 Nyt nuotin keksineen,
 Jo päivän valjetessa
 Hän lauloi lentäessä.

 Sen kuullen korppi huus:
 Piä kiini hurja suus,
 Se ansahteepi naurun,
 Vaan multa kuulet laulun!

 Harakka korpillen
 Nyt nauro kuollakseen,
 Visertäellen: miksi
 Rupeette laulajiksi!

 Nyt lauloit leivonon
 Ja peippo kilvaten,
 Ja kaikellaiset linnut
 Merissä, maissa kiljuit.

 Vaan kiuru ilmahan
 Se lensi laulamaan
 Ja huusi: hurjat maassa
 Te ootte laulamassa!

 Ja niin kuin laulaneet
 Oli muut ja nauraneet,
 Niin kyntörastas yöllä
 Alotti hyräellä.

 Se vasta laulullen
 Nyt kuulu kaikillen;
 Sen luo jokainen lensi.
 Se mies ken pääsi ensin.

 Nyt huusi yks ja toinen:
 Mistähän suu suloinen
 On saanut moiset nuotit?
 Sano, mistä sie ne tuotit!

 Vaan kyntörastas näin
 Nyt lauloi: ystäväin,
 Nä lauluäänet heikot
 Mä teiltä kuulin veikot.

 Ruman ja kaunihin
 Mä kätkin muistihin,
 Ja niistä kauneuuden
 Mä löysin aivan uuden.

P[ietari]. H[annikainen].

Lähde: Saima 22.8.1844.

Pietari Hannikainen
Runot
Saima
1844