Tytön kiehkura
Sitoo seppelettä impi,
 Siihen kiertäin laakson liljat,
 Nurmen ruusut kaunihisti
 Yhdistäen sitoelmaan.
 Varsin sievään ruusut taipuu
 Liljain vieress’ ollaksensa,
 Suloisesti levitellen
 Kumpaisetkin tuoksuansa.

 Tuli poika tytön luokse
 Kyselevi neitoselta:
 «Mikä aatos onpi siinä,
 Mikä johti päätöksesi,
 Ettäs olet laakson liljat
 Ynnä nurmen sorjat ruusut
 Seppeleeksi sommitellut?»

 Vastaten nyt tyttö lausuu:
 «Pelko Jumalan on liljat,
 Ruusut ovat rakkautta
 Kallihisen isänmaahan.
 Niissä onpi esinettä
 Hartauden, toimen mulle
 Koko elin-ajakseni,
 Vielä hautaan vaipuessa.»

Minna Krohn
Runot