Kevätlaulu (Hellén)
Nyt herää horroksista maa,
 nyt pääskyt, peipot palajaa,
 kun taittui talven valta.
 Nyt välkkyy vienot siniveet,
 ja elon uuden säveleet
 soi kirkkaat kaikkialta.

 Mi riemu puron juoksussa,
 mi tenho kukan tuoksussa
 ja lauleloissa tuulen!
 Kuin ihanata satua
 niin uutta ja niin tuttua
 ma kaikkialta kuulen.

 Nyt maamies kylvää siementään,
 on sillä kiire itämään,
 ja oras päänsä nostaa.
 Ja kaikki, jotka hengen saa,
 ne taivaan valoon kohoaa,
 pois pyrkii pimennosta.

 Niin, enkös, enkös minäkin
 pien’ taimi suuren tarhurin
 nyt valoon nousta soisi?
 Kuin kukka puron partaalla
 ma enkös miellä hartaalla
 nestettä elon joisi?

 Ma kasvaa tahdon raitisna
 kuin nuori koivu kunnaalla
 tai sinirannan raita.
 Pien’ taimi suuren tarhurin
 on kiire nousta mullakin
 nyt kohti valonmaita.

1925.