Sashkan remmi
Ovat taistojen melskeet
 jo häipyneet,
 ja umpehen käyneet jo arvet.
 Ovat taakse jo jääneet
 vuodet nuo,
 kun samoiltiin salot ja korvet.

 Moni korpihin uinumaan
 iäksi jäi.
 Sai sankarin kuolon siellä,
 moni kotihin sai
 ja muistelee nyt
 miten kulki hän sankaritiellä.
 |alaotsikko=
 |tekijä=
 |huomiot=
 }}

 Minä kertoa tahtoisin
 Sashkasta, –
 punaurhosta mennehen ajan.
 Tulin tuntemaan miehen
 kun itsekin
 olin vartija luoteisen rajan.

 Hän nuori ei enää,
 vaan reipas mies,
 nyt kommuunan hommia hoitaa.
 Ja iltaisin
 tupakkajuttuina
 hän menneitä kertoa taitaa.

 Näin ratkes hän kerran
 kertomaan –
 vyöremminsä naulasta päästi.
 On remmi jo vanha
 ja risainen,
 vaan Sashka sen sittenkin säästi.

 – Sillä katsokaas veljet,
 näin sanoi hän,
 tämä remmi tuo paljon mieleen.
 Koko taistojen taival
 remmissä on,
 saa muistojen ketjun se kieleen.

 Kun kotoa poistuin
 ja tappeluun käin,
 oli remmissä reikiä viisi.
 Vaan vuodet ne vierii
 ja lahtarikin
 sai selkäänsä niinkuin hiisi.

 Oli kerrankin kuumat
 ottelut taas,
 koko päivän ne pyssyt paukkui,
 siinä kranaatit räiskyi
 ja »Maksim» soi,
 tykit jyski ja haupitsat haukkui.

 Sai lahtari ruutia
 silmilleen,
 punaurhojen lyijyä maistaa,
 ja lisäksi
 remmini reiän sai,
 kun en keittoa saanut haistaa.

 Kun kylään me
 rymisten rynnättiin –
 näki lahtarit kaunista unta.
 Siinä pauhina nousi
 ja upseerit
 sai kahlata valkoista lunta.

 Me päälle vaan
 hurjina painettiin
 kuin pyörremyrskyssä aivan.
 Ja remmiä tiukemmaks
 vedettiin –
 sehän punnitsi kaiken vaivan.

 Näin reikiä remmiini
 lisääntyi,
 kun taistelut yhä vaan kiihtyi.
 Kun reiän sait,
 niin mieluummin
 sitä remmissä taasen viihtyi.

 Ja niinpä, veljet,
 te näette nyt,
 että viisi on viiden päällä.
 Ei ihme se lie
 kun taisteluinto
 on miehellä miehekkäällä.

 Ja jokainen reikä
 se mieleen tuo
 sotavuodet ja taistelut roimat,
 kun iskuja iskuista
 annettiin –
 ja murskattiin lahtarivoimat

1931

Matti Husu