Nuori enkeli
Lensi taivaasta syvyyteen
 nuori enkeli alas.
 Vastaluotuine siipineen
 maata nähdä hän halas.

 Vaan oli matka kauhea,
 tyrmistytti se mieltä.
 Yksin äänin maailma
 haastoi tuskan kieltä.

 Näki hän puhtaat ja hiljaiset;
 kyynel leipänä noilla,
 vaikk’ oli kovat sydämet
 vallan kukkuloilla.

 Näki hän lapsia kutsutun
 niinkuin teuraaksi vuona;
 isäin, äitien hourailun
 pienen vainajan luona.

 Tuskaa hengitti sairaalat
 yli maapallon pinnan.
 Kera syyllisten kituivat
 syyttömät rintarinnan.

 Kipu liekkinä mielessään
 nuori enkeli mietti,
 miten Jumala päiviään
 kultatuolissa vietti.

 Ei voi silmänsä tavoittaa
 taivaasta ihmisteille.
 Jospa Hän kerran valtikkaa
 lainaisi enkeleille!

 **

 Soittivat ehtoohartauteen
 kellot taivaan mailla.
 Mutta enkeli yksikseen
 itki lohtua vailla.

 Itki itsensä uuvuksiin
 keskellä pilvilunta.
 Liljavuoteelle nukkui niin
 nähden outoa unta:

 Puhui Säätäjä Ikuinen
 sädeaaltojen takaa:
»Tästä hetkestä alkaen
 tahdon armoa jakaa.

 Sinun tähtesi, laupias,
 tahdon ihmistä säästää.
 Joka kärsijän kohtaamas
 saat nyt taakasta päästää.»

 Lehahti siivin autuain
 jälleen enkeli alas.
 Tuskan vangitut vapahtain
 ihmisin ajoihin palas.

 Liekit nosti hän sammuneet
 kiviin särjetyn lieden,
 kalliin pettäjän askeleet
 luokse hyljätyn vieden.

 Missä kulki hän hurmassaan,
 kuivui itkijän poski.
 Heräs vainajat unestaan
 kun hän siivellä koski.

 Työnsä valtavan tehtyään
 vielä nähdä hän tahtoi,
 miten nyt hänen jäljissään
 taivas puhjeta mahtoi.

 Luoden kasvonsa hohtavat
 kivusta parantuneihin
 näki hän: aukeni sairaalat
 uusiin kärsimysteihin.

 Kauhua! Sydämet kytketyt
 toinen toistansa söivät.
 Sähisi liesi särkynyt,
 liekit kattoja löivät.

 Lapsen kuolosta palanneen
 kun näki kädessä teräs
 pistävän äitiä sydämeen,
 silloin enkeli heräs.

 **

 Iltavirsistä ihanin
 vielä ilmassa eli.
 Tähtikukkasin syttyvin
 niityt hengähteli.

 Maahan vartiopaikoilleen
 lensi lempeä saatto,
 valontuojina syvyyteen,
 niinkuin määräsi Taatto.

 Rauha mielessä huoaten,
 hyvin nöyränä siipi,
 luokse Jumalan istuimen
 pieni enkeli hiipi.

 Kaikkitietoa Korkeimman
 laulaissa autuasten
 painoi poskensa kostean
 kultaporrasta vasten.