Me suojaamme sua!
Pien’ siivekäs ystävä, löysitpä taas
 oman entisen pesimispuusi.
 Sydän syttyen kuulemme laulelmaas,
 on kultia täynnä sun suusi.
 Ja hopeatiukuina sävelet helkkää,
 on elämä riemua, riemua pelkkää,
 joka aamu on onnesi uusi.

 Vaan kenelle laulelet, lintunen,
 ehkä kukille puhjenneille?
 Vaiko viidakon vihreille virvillen,
 tahi kallion sammaleille?
 Me tiedämme, Sylvia, tiedämme hyvin,
 kun soi sinun sävelmäs kirkkain ja syvin,
 sinä laulelet lapsille meille.

 Miten palkita voisimme laulajaa,
 mitä annamme lahjaksi vastaan?
 Välit hellät ja herttaiset rakentaa
 voi rakkaus ainoastaan.
 Sua suojaamme, ystävä, kaiken kesää,
 me suojaamme sua ja pienoista pesää,
 jossa laulaja tuutivi lastaan.

1928.