Luon silmäni Siionin vuorihin päin
Mä illalla myöhään, aamulla varhain
 Luon silmäni Siionin vuorihin päin.
 Mull’ auttaja siell’ on viisain ja parhain,
 Jok’ etsivi aina mun menestystäin.

 Kun sieluni pelkää, uskoni horjuu,
 Hän auttaja aina on horjumaton.
 Hän pelkoni poistaa, vaarani torjuu
 Ja aina hän valmisna auttamaan on.

 Hän auttaja ain’ on varma ja vakaa,
 En hukkua voi hänen suojaamanaan.
 Hän ei petä koskaan, torku, ei makaa:
 Mun luonani aina hän valvovi vaan.

 Kun kuolema minuun nuoliaan heittää,
 Kun helvetti juoniaan eteeni lyö,
 Hän kilpensä suojaan sieluni peittää,
 Niin turhaksi taas kävi saatanan työ.

 Kun maailma nostaa myrskyn ja tuulen
 Tai vainonsa valkiat myös virittää,
 »Älä pelkää, mä autan, huutos ma kuulen»,
 Näin lausut sä, Herra, ja pelkoni jää.

 Siks illalla myöhään, aamulla varhain
 Luon silmäni Siionin vuorihin päin.
 Mull’ auttaja siell’ on viisain ja parhain,
 Jok’ etsivi aina mun menestystäin.