Sensitiva
Arempi kuin lehti haavan!
 Leikkisanasesta saavan
 tunsin tuiman haavan.

 Mitä sitten tosi! – salaa,
 sanoiks saamatta mi palaa,
 hiiltää sydän-alaa!

 Kesää etsi hennoin kerkin,
 anoi aatos arin, herkin –
 alta talven merkin.

 Talven täytymys suo sovat
 kovemmat, kuin kuolon-kovat
 rinnan riidat ovat.

 Minne, aatos arka, väikyit,
 kunne, syvä kyynel, läikyit,
 sävel lämmin, säikyit?

 Kussa, sovitusta vailla,
 vieras hento, vieno, mailla
 vieret vilukkailla?

 Mieli heinän-hempeyinen,
 palkkas onko pakko hyinen,
 syksy murhansyinen?