Syksyn ruusu
Sä syksyn ruusu viimeinen,
 Oi miksi vaalenet?
 Min tähden kuihdut, kalpenet,
 Ja oot niin murheinen?

 Niin kaipaavaisen kaltainen
 Sä oot, kun morsian,
 Min sulho vaipui hautahan,
 Taikk’ olj petollinen.

 Sä painat maahan, sammaleen
 Sun kasvos’ kaunihit,
 Ja lausut meille hyvästit
 Näin liian aikaiseen.

 Jo arvaan, ruusu, huolesi,
 Jo tiedän, miksi näin
 Sä asuskelet allapäin
 Ja kuihdut, kuoletki.

 Sä yksin syksyilmalla
 Huokailet armaiden,
 Jo tuonen maille menneiden,
 Siskoisi haudalla.

 Ja pois on aika kultainen,
 Se aika armahin,
 Kun luonas’ siivin silkkisin
 Liehuili perhonen.

 Sä kyllin riemut, huoletki
 Jo tunnet maailman;
 Siis vaivu hiljaa hautahan
 Luo helläin siskoisi!

[Juho] Laine.

Lähde: Päijänne 24.9.1878.

Juho Laine
Runot
Päijänne
1878