Uuden vuoden virsi
Kulunut on laasti vuosi,
 Vuosi armon aikoa;
 Käännymme, Jumala! luokseis
 Mielin: meitä armahda,
 Meille lempeä ole’,
 Anna kaikki, ku rikottu
 Oli, olla unhotettu
 Jälle, Jeesuksen nimeen.

 Kostamahan jos sä, Herra,
 Rupeaisit, ken-hän lie
 Viatoin? Ken joka kerran,
 Kun hän rikkoi, tietänee?
 Yhden vaan me tiedämmä
 Ett’ yks’ on sovittamassa,
 Sinä sille säästämässä,
 Meidät joka-ainoan.

 Tuhansittain armostasi
 Sua, Herra! kiitämmä;
 Viisahass’ on neuvossasi
 Hyvämme ja huonomme.
 Mukahan jos mielemme
 Kaikk’ olisit antanunna,
 Min olimma pyytänynnä.
 Voi onnettomuuttamme!

 Mikä miellyttääpi meitä?
 Himojamme seurata’;
 Mutta päiviä pimeitä
 Annoit ynnä selkeitä.
 Missä mieli paisuvi,
 Surun sinne annat tulla:
 Vaan murehen murrettua
 Laitat lohdutuksesi.

 Kuritukses anna haavat
 Parata, ett’ antamas
 Ottamaiski kartuttavat
 Uskoa ja toivoa;
 Uusi vuosi siunoa,
 Että harvemmilla, Herra!
 Synnillä olisi, kerta
 Senki meiltä lähteissä.

 Elämämme kiiruhtaapi
 Joka-päivä maalihin;
 Tuon kuin viimen ennättääpi,
 Ota meidät luoksesi.
 Miss’ ei vuosia enää
 Lueta, mikään ei muutu,
 Ilon vaan, mik’ eipä puutu,
 Annat uskovaisille.

 Yks’ on ku pysyy iäti;
 Taivossa ja päällä maan
 Turvaa antavi vakaasti,
 Jumala! sanasi vaan.
 Osaksemme suo’ sä se,
 Varaksemme riemunamme,
 Huviksemme tuskissamme,
 Kallihimmat helmeksemm’.

 Äläs anna sen kadota
 Meiltä, Herra! milloinkaan;
 Ennen kaikki muu hajota
 Niinkun tahtonet sä vaan.
 Kansa siunoa ja maa,
 Meidät uskoss’ yhdistä sä;
 Viisaudess’, armoss’, iässä,
 Uunna vuonna kartuta!

H. K. K[orander].

Lähde: Suomen Julkisia Sanomia 3.1.1859.

H. K. Corander
Johan Ludvig Runeberg
Runot
Virret
Suomen Julkisia Sanomia
1859