Kesäilo
Sä sydän nouse, keksiös
 Nyt suven aika, etsiös
 Tuoll’ ilos töissä Luojan!
 Nääs! kauniit pellot viljaiset
 Ja kukkaiskunnaat hiljaiset
 Suo riemun aineen, suojan.

 Täys lehti puut nyt peittävi
 Maan pinta tuoksut heittävi,
 Sen kattaa vihrä puku;
 Nuo rastaat, leivot laulelee,
 Kas! Kaiku kaukaa naurelee,
 Ei laaksoiss’ äänet nuku.

 Nuo ojat vuotaa sannoille,
 Ui kalat leikkiin rannoille,
 Ja kaikki ruokkii Luoja;
 On niityt rikkaat heinistä,
 Soi sävel vuorten seinistä,
 On paimen soiton suoja.

 En itse uinu, päivät, yöt
 Nään suuren Luojan suuret työt,
 Mitk’ ottaa koko mielen.
 Kun kaikki laulaa, laulan mä
 Suot soinnun, kai’un Korkein Sä,
 Saa sielu taivaan kielen.

 On armast’ aivan täällä jo
 Suo rakas armon Aurinko
 Maan päällä meille olla;
 Mut mitä tahdon enempää
 Tuolt’ ijäisyydest’ etempää?
 Tuonn’ iloon taivaan tulla.

[Antti] T[e]rv[o].

Lähde: Tampereen Sanomien Lisälehti 20.6.1876.

Anonyymi
Antti Tervo
Runot
Tampereen Sanomat
1876