Runebergin lauluista
Niinkuin salot soivat rauhaa,
 Suomen kosket, kuohut pauhaa:
 Niinpä lauluin luontoisuus,
 Niiss’ on hempi, sankaruus;
 Heiss’ on hempi, lasten vauva,
 Tenhovoima, sankarlauma;
 Näin ne lentää liitäen
 Maata, kansaa kiittäen.
 Kyllä arvion vieras saa,
 Kunnian myös heidän maa;
 Mutt’ on Suomi sulosin,
 Kansa armas, kallihin

 Täällä metsät, linnut laulaa,
 Hirvet, karhut kammoo paulaa,
 Lintu pieni pesivi,
 Tyytymystä neuvovi;
 Täällä kansa halla-mailla
 Lyöpi, raataa leipää vailla,
 Tyytyväisnä taistellen,
 Luottain Herraan, rukoillen;
 Täällä sankar miekkoineen,
 Peltomieskin auroineen
 Tulisess’ on toimessaan,
 Impi kaino kodissaan;
 Lues ”Hirven ampujat,”
 Laulas ”Stoolin tarinat,”
 Huomaas ”Hauta Perhossa,”
 ”Hanna” helmi kodossa!

 Näitä polvet tulevaiset,
 Sulo soinnuin suomalaiset,
 Riemuellen laulelee,
 Maamme kallis kuuntelee.
 Kerran äänet vienoisimmat,
 Laululinnut herttaisimmat
 Sulosemmin soinnuttaa:
 Saihan laulut synnyin maa.
 Oi, sä runoruhtinas,
 Suomen laulu-kuningas!
 Suomalainen muistaa myös
 Isänmaalles tehdyt työs.

Lähde: Tampereen Sanomat 8.2.1879.

Anonyymi
Runot
Tampereen Sanomat
1879