Oi ihmisosaa!
Oi ihmisosaa katkeraa!
 Hän kaivaa maata vaivoin –
 ei janoansa sammuttaa
 voi vesi syväin kaivoin.
 Hän matkaa kaukomerten taa
 levottomuuden laivoin –
 vain entinen on erämaa.
 Hän linnunsiivet rakentaa
 ja nousee sineen tai voin –
 vain yksi tyhjyys aukeaa.

 Niin viimein vihaan laukeaa,
 hävittää työnsä raivoin:
 vihata voi, ei rakastaa,
 ei totta ole, oikeaa,
 vain tuska, polte aivoin,
 janoa ei voi sammuttaa,
 ei tuskan tulta huojentaa
 vesi syvimpäinkään kaivoin.
 Oi ihmisosaa katkeraa!