Eespäin
Eespäin luonto on maailman
 Eespäin ehto on elämän,
 Eespäin on aikojen lento,
 Eespäin kaikkien ento.

 * * *

 Lähtehen pinta on päilyvä;
 Taivahan peili ei säilyvä:
 Kas, jo se taittavi telkeet,
 Suistavi äyrähän elkeet;

 Huimana hyppivi rinnettä,
 Laaksoa juoksevi vauhkona,
 Suukkoja ruusuille antaa,
 Joita on pitkin rantaa.

 Yhtyvä siskojen parvehen,
 Jatkaa vuoksena vyöryen,
 Muistaen lähtenen rauhaa
 Päin merityyneen pauhaa.

 * * *

 Siemen, mi uinuvi hongassa,
 Muuttuu kummasti mullassa.
 Tuntee innon niin oudon,
 Elämän kätkyen soudon.

 Van kaks nousevi varreltaan,
 Pilvet puhkovi latvallaan;
 Tuulien parvi sen löytää,
 Laulaen latvahan töytää:

 »Meille sä kerran oot kertova
 Nousevan vuossadan vaiheita».
 Latva se ui kuin sauhu,
 Soi kuni urkujen pauhu.

 * * *

 Nuoruus, hento ja ihana,
 Miksi on luontosi toivoa?
 Täällä on kukkien loiste;
 Ehkä et näe sitä toiste.

 Tuo, mikä vuorilla ruskottaa,
 On vain jäätikön kuolemaa.
 Turhaa: kaihon kun valta
 Kutsuu, jäädä et malta.

 Eespäin! Onnesi arvon saa,
 Vasta kun usva sen kaunistaa
 Kyynelhelmien juoksun,
 Jäähyväisruusujen tuoksun.

 * * *

 Eespäin laulu on laaksossa,
 Eespäin kaikuvi maailma. –
 Muisto vain eestyä empii.
 Rinta, mi toivotta lempii.

Vuorimaa [Herman Stenberg].

Herman Stenberg
Runot