Luonnon kirja/Luku 14
Neljästoista Luku.

Painosta ja liikunnosta.

Tule, luetaanpa wielä, sillä luonnon kirja on sanomattoman rikasta.
Tämä kiwi on _kowaa_, tämä sawi on _pehmeää_ ja tämä lasipalanen on
niin _haurasta_. Helpommasti se murtuu rikki kuin tämä witsa, joka on
_sitkeä_. Tämä pihlajakeppi on _notkea_; se sujuu helposti. Tämä
teräswieteri lukossa on _pontewa_; sujutettua potkasee se itsensä
jälleen entiselle muodolleen. Pallini on myös pontewa; se kimpoaa
takaisin lattiasta. Plyijy ja sawi eiwät ole ollenkaan pontewia. Niitä
en saa kimpoamaan takaisin.

Tämä höyhen on _keweä_, mutta tämä kiwi on _raskas_. Kun sitä pidän
kädessäni, tunnen sen selwästi painawan alaspäin. Jos se on maassa,
täytyy minun käyttää woimaa nostaakseni sitä ylös; ja jos sen päästän
kädestäni irti, putoaa se kohta maahan. Miksikä niin? Siksi että maa
wetää sitä itseensä jonkunlaisella woimalla, joka tulee sen tiweydestä
ja suuruudesta. Se on _painowoima_. Siitä tulee kiwen _paino_. Raskaita
owat ne kappaleet, joita maa wetää kowasti itseensä, ja keweitä owat ne
kappaleet, joita maa wetää heikosti itseensä. Mutta walolla,
lämpimällä, sähköllä ja magneetiwoimalla ei ole painoa.

Jos kiwi woisi pudota maan sisään, niin se putoaisi aiwan maan
sisustaan; siellä se wasta pysähtyisi. Ja jos tahdon nähdä, mihin
painowoima wetää, annanpa plyijyluodin riippua wapaana nuorassa. Siitä
saan minä _luotilaudan_, jota rakennusniekat käyttäwät huoneita
rakentaessa. Luoti ja nuora riippuu suorana alaspäin, ja sitä kutsun
minä _pystysuoraksi_. Mutta tywentä wettä järwessä eli meressä ja
kaikkea, joka on suorana pitkinpäin, kutsun minä _tasasuoraksi_.

Nyt _punnitsen_ jotakuta kappaletta, tietääkseni sen _painoa_. Silloin
otan _waa'an tahi puntarin_. Jos waa'assa owat yhtä pitkät siwut ja
yhtä raskaat painot molemmissa kupissa eli molemmilla lewyillä, niin on
waaka _tasapainossa_. Jos siinä eiwät ole yhtä pitkät siwut, waan owat
yhtä isot painot, niin painuu pitempi siwu alaspäin. Jos siinä owat
yhtä pitkät siwut, mutta ei yhtä raskaita painoja, niin laskeupi
raskaampi paino alaspäin. Puntarissa muutan minä kanninta siksi että
puntarin paino peräpuolella kanninta tulee yhtä raskaaksi kuin paino on
puntarin päässä olewassa koukussa. Samallaista olet usein nähnyt
kiikkuissasi laudalla. Tässä on kaksi poikaa, jotka owat panneet laudan
hirren päälle kartanolla. Lauta on waa'an siwuin lainen. Jos pojat owat
yhtä raskaat, niin asettawat he laudan niin, että sen molemmat puolet
owat yhtä pitkällä. Silloin owat ne tasapainossa ja wuorottain
kiikkuwat ylös- ja alaspäin. Mutta jos ne panewat laudan toiselle
puolelle pitemmälle, niin jääpi pitemmällä puolella istuwa poika maahan
istumaan eikä pääse ylöspäin. Ja jos toinen poika on keweempi,
tarwitsee hän pitemmältä lautaa puolelleen, muutoin jääpi hän ylös eikä
pääse laskeumaan.

Jos kumarrun kowin alaspäin niin kaadun kumoon. Jos kannan wesiämpäriä
kädessäni, niin kumarrun käydessäni toiselle puolelle. Jos juoksen
hirttä myöten eli käwelen porraspuuta myöten, niin huiskin käsiäni,
pysyäkseni tasapainossa. Konstiniekat, jotka käwelewät köyttä myöten,
pitäwät silloin tankoa käsissään. Miksikä niin? Siksi että jokaisessa
kappaleessa on paikka, jota kutsutaan _painokeskustaksi_. Jos ei sillä
paikalla ole tukea alla, niin kaatuu kappale, juuri kuin kirja, jota
koetan saada seisomaan yhdellä nurkalla. Jos ei minun painokeskustani
ole kohdastaan sen jalan päällä, jolle astun, niin lankean. Pieni lapsi
oppii wähitellen tuntemaan painokeskustansa, ja sitten alkaa hän
käwellä. Kepin saatan pitää wiippumassa pystössä sormeni päässä, niin
että se seisoo suorana ilmassa.

Jos minulla on kaksi yhtä isoa plyijypalasta, niin yksi niistä painaa
saman werran kuin toinenkin. Mutta jos minulla on plyijypalanen ja
puupalanen, jotka owat yhtä isoja, niin painaa plyijypalanen enemmän
kuin puupalanen. Silloin sanon: plyijy on raskaampi kuin puu.

Miksikä uppoaa kiwi weteen? Siksi kuin kiwi on raskaampi kuin sama koko
wettä. Miksikä pysyy hirsi weden päällä? Siksi että se on kewyempi kuin
kokonsa wettä. Miksi makaa hirwen alapuoli wedessä? Siksi kuin se
painaa altaan pois saman painomäärän wettä kuin se itsekin painaa. Jota
raskaampi se on, sitä sywemmälle se painuu. Mutta se tulee kappaleen
muodostakin. Wene painaa pois altaan wähemmän wettä, kuin jos sen puut
olisiwat lauttana. Ulkomaalla rakennetaan laiwoja rautalewyistä.
Jokainen rautalewy yksityisenä uppoaisi pohjaan; mutta laiwan muoto
tekee sen, ettei se paina niin paljo wettä altansa pois. Jos nostan
kiweä wedessä, tunnen sen siinä keweämmäksi, mutta kun olen saanut sen
weden pintaan, tuntuu se raskaammalta. Jos putoan weteen, painunpa
pohjaan, jos en osaa uida. Mutta jos minulla on airo kainaloin alla,
niin pysyn weden päällä. Näin kerran pojan, joka oli hukkunut. Jonkun
ajan perästä nousi hän weden päälle; mutta se tuli siitä, että ruumis
oli turpunut isommaksi.

Ihmiset ja eläwät _liikkuwat itse_ paikasta toiseen. Mutta muut
kappaleet eiwät liiku itse. Tuolla menewät kärryt. Eiwät ne liikkuisi
paikalta, jos ei hewonen niitä wetäisi. Tuolla lentää palli. Se olisi
aiwan yhdessä kohti, jos ei sitä olisi nakattu menemään. Puun oksat
liikkuwat, kun tuuli niihin puhuu. Kerä wierii pöydältä alas, koska
painowoima wetää sitä alaspäin.

Jos laudan tai tien tai jonkun muun tasaisen toinen pää on ylempänä
kuin toinen, niin kutsun sitä _wiettäwäksi pinnaksi_. Jos lasken
jotakin pyöreää eli kuperaa yläpuolelta pintaa, niin se wierii
painollansa alaspäin. Mutta jos tahdon sitä wierittää ylöspäin, niin
tarwitsen siihen enemmän woimaa kuin silloin, jos lauta tai tie olisi
tasapinnassa. Siksi mennään mäkeä alaspäin hywää wauhtia, mutta ylös
mäkeen wetäwät hewoset waikeammasti kuin tasaisella tiellä.

Kellon napsauttaissa sekunnin, saatan käwellä kaksi kyynärää eteenpäin;
mutta samalla ennätän juosta 12 kyynärää. Ja samalla ajalla ennättää
hewonen täydessä laukassa 25 kyynärää, kyyhkynen lentää 45 kyynärää,
pyssyn luoti kulkee 500 kyynärää, ja walo lentää eteenpäin 29,000
peninkulmaa. Niin erilainen on _liikkeen nopeus_.

Jos on kaksi yhtä raskasta kiweä, ja yhtä niistä nakkaan wäkewämmästi
kuin toista, niin lentää se kiwi nopeammasti, jota nakkasin
wäkewämmästi. Mutta jos minulla on raskas kiwi ja keweä kiwi, niin
tarwitsen enemmän woimaa raskasta kiweä nakatessa, että se menee yhtä
nopeasti kuin keweä kiwi.

Nakkaanpa pallin ilmaan. Se lentää ensin winoon ylöspäin, sitten
wähenee sen wauhti, sitten alkaa se winoon laskeuda alaspäin, ja
tehtyänsä kaaren, putoaa se alas ja makaa maassa. Miksikä niin? Siksi
kuin ilma tekee sille wastusta ja maa wetää sitä alaspäin. Jos nakkaan
kiekun pyörimään, niin pidättää sitä wielä hierominenkin maata wasten.
Kaikki tämä wähentää ja estää liikettä. Ja jos ei olisi niin,
tapahtuisipa se ihme, ettei pallini eikä kiekkani kerran kädestäni
nakattuina enää koskaan pysähtyisi.

Muuan poika pani kelkalle kiwen ja weti kelkkaa. Toinen poika, joka oli
yhtä woimakas, tuli kumppanillensa awuksi wetämään. Nyt wetiwät he
kelkkaa kahta wertaa nopeammasti, kuin ensimäisen pojan yksinään
wetäessä. Wähän ajan perästä alkoiwat he riidellä. Toinen weti kelkkaa
eteenpäin, toinen taaksepäin. Eipä kelkka paikalta liikahtanut. Mutta
wiimein wäsyi ensimäinen poika, ja nyt weti toinen poika niin paljo
takaperin, kuin oli eroitusta poikain woimain wälillä. Kerran sitoiwat
molemmat pojat nuoransa rekeen ja wetiwät sitä, kumpikin puoleltaan,
winoon syrjään. Menipä reki aiwan suoraan eteenpäin, siksi kuin
molemmat wetiwät sitä yhtä lujasti. Mutta kun toinen wäsyi, weti toinen
poika re'en enemmän puolellensa. Kulkeissaan surwasi reki kelkkaa, ja
kelkka poikkeusi syrjään, kun oli rekeä keweämpi, ja reki meni
hitaammasti eteenpäin. Sitten surwasi reki olkikuormaan, mutta
olkikuorma ei mennytkään syrjään, kun oli raskaampi, waan reki
pysähtyi. Jos raskas olkikuorma olisi surwaisnut rekeä, niin olisi se
antanut reelle kowemman wauhdin, kuin reki antoi olkikuormalle. Näinpä
kerran weneen purjehtiwan hywää wauhtia ja paukahtawan laiwaan, joka
purjehti hywin hitaasti. Kuitenkin meni laiwa esteettä eteenpäin, mutta
wene musertui rikki.

Kartanollamme oli suuri kiwi. Isä halusi saada sitä pois siitä, mutta
ei yksikään saanut kiweä paikalta liikahtamaan. Ottipa isä _wiwun_,
jonka näet tässä kuwattuna. Hän pisti kiwen alle lujan kangin ja pienen
kiwen pani kangin alle aiwan likelle sitä suurta kiweä. Kun hän painoi
wiwun yläpäästä alaspäin, jaksoipa nostaa kiwen, joka sitten wedettiin
pois lujalla re'ellä. Samalla lailla oli kaiwon wintin kanssa, ja aiwan
niin oli lautakiikunkin (liekunkin) kanssa. Siinä oli hirsi alustukena;
tässä oli sinä pieni kiwi. Ja pitemmällä puolella wipua oli sama woima,
kuin pitemmällä puolella lautakiikkua. Olisi isä saattanut panna
alapuolen wipupuuta kiwen alle ja wiwuta yläpään ylöspäin. Silloin
olisi alustukena ollut wipupuun alapää.

Wintturi laiwassa ja wesiratas myllyssä owat myös wipuja. Weden, joka
on wetäwänä woimana, annetaan pudota wäkewimmästi rattaasen; mutta
myllynkiwet, joiden pitää pyöriä, owat kiinni lyhdyssä, jota pyörittää
hammasratas, joka taas on akselineen yhdistyksessä wesirattaan
keskustan kanssa. Sellaiset woimat enenewät sanomattomasti
_wuoroliikuntokoneella_, jossa suuremmat rattaat iskeywät hampaineen
pyörittämään pienempiä; sillä jokainen ratas tulee wiwuksi.

Toinen wipukone on _ruuwi_, jossa on kaksi osaa, wäännettäwä ruuwi ja
ruuwin torwi eli mutteri, joiden kierteet sopiwat toisissaan pyörimään.
Saatan nyt tehdä kahdella tawalla, joko niin että mutteri on kiinni ja
ruuwi irtanaisena, niinkuin näet tässä kuwatussa pusertimessa. Siinä
enenee woima ruuwissa olewalla tangolla. Taikka on itse ruuwi kiinni ja
mutteri irtanaisena niinkuin oikeissa kärryin rattaissa pidetään. Siinä
lisäypi mutterin woima sillä lailla että sitä wäännetään awaimella.

Wielä tiedän sittenkin wipukoneen. Isä aikoi halkaista pölkkyä, mutta
eipä woinutkaan saada sitä kirweellä halki. Siksi löi isä _nalkin_
pölkyn päähän, ja nyt halkesi pölkky muutamalla lyönnillä. Siitä
ymmärsin wipukonetten olewan monellaisia. Puukkoni ja hakkurautani
waikuttawat kuin kiilat. Keritsimien ja saksien terät owat kuin kaksi
kiilaa ja waikuttawat kuin wiwut. Mutta kairi on samassa ruuwina ja
nalkkina.

Jos tahdon käyttää _pyöriä_ ja _kinunkia_ nostaakseni suuria painoja,
niin panen ne riippumaan irtanaisina köysissä. Jos sidon ne kiini, eipä
olekkaan niillä enää wipuwoimaa. Mutta silloinkin on minulle niistä
suurta hyötyä; sillä silloin nostan painoa ylöspäin köydestä wetämällä
alaspäin, ja silloin enenee woimani oman ruumiini painolla.

Aiwan wähän olen ennen ajatellut sellaisia asioita kuin painoa ja
liikettä. Mutta jota enemmin niitä ajattelen sitä mieluisempi on niistä
kaikista ottaa waari. Enpä ole ennen kysynyt kiweltä: miksikä uppoat?
eli weneeltä: miksikä pysyt weden päällä? En ole ennen arwellut
pallista: miksikä lennät kaaressa? eli koskesta: miksikä juokset? eli
myllystä: miksikä pyörit ja käytät? Mutta nyt olen oppinut kysymään ja
waarin ottamaan monesta asiasta. Niin tahdon katsella kaikkia
ympärilläni ja ajatella: miksikä on se niin? Kyllä on Jumala pannut
paljo oppimista tawallisimpiinkin asioihin. Mutta sitä ei näe
ajattelematon. Hän ei ajattele pitemmälle omaa nenäänsä.

Luonnonkirja