Vaatimus


I 

 Pois seitsentähden säilänkärki kääntyy,
 Kun aamu Karpaateilta ratsastaa.
 Vaan päivän airut ristikolle nääntyy
 Ja tyrmän muuriaukkoon raukeaa.

 Ja vanki miettii: ”Ensi vierahaksi
 Sa tulla tahdoit, kultaa seuloen
 Mun koppiini, sen saada kirkkaammaksi,
 Ja tuoda mulle viime terveisen.

 ”Sua kiitän... Siipes kultasulka kantaa
 Idästä mulle suuret terveiset.
 Ne tahdoit tänne luolan pohjaan antaa
 Vaan ethän tänne pääse koskaan, et!

 ”Vain kultaat kopistani katon rajaa
 Ja uuvut ruostehelle ristikon.
 Vaan sekin riittää kertomaan, kuin vajaa
 Se voitto, jonka meistä saivat, on.

 ”Niin, natsit petomaiset, luulko älkää,
 Ett’ olis lyöty vallankumous!
 Vaikk’ meitä hirtätte, vaikk’ joukot näkee nälkää,
 Niin meissä varttuu taistoon uskallus.

 ”Jokainen aamu, joka kylvää kultaa,
 Idästä heittäin meille säteitään,
 Se liehtoo rintoihimme taiston tulta
 Ja viittaa tietä valtaan, elämään.

 ”Kuin mulle tuo, se miljoonille tuonut
 On mailta Sovettien viestit nää:
 Siell’ luokka, puolue on vallan luonut,
 Mi voittamattomaks’ kautt’ aikain jää.”

II 

 Elämänsä viime yötä
 Uhrannut ei uinailulle,
 Unten vienot utuportit
 Auenneet ei tuomitulle.

 Taisteluiden kuvasarjaa,
 Niinkuin nauhaa kinofilmin
 Läpi yön on seuraellut
 Loikoessaan avosilmin.

 ”Pakoilleet ei toverimme,
 Taisteluun kun heitä vaadin.
 Moni uljas proletaari
 Kaatui luona barrikaadin.

 ”Veikko kaatui... Silloin kampiin
 Tartuin kohta kuularuiskun.
 Vaimo armas ammusvöitä
 Kantoi keskeen luotituiskun.

 ”Väistyttiinkö?... Ei! Vaan voimaa
 Sadoin verroin meitä vastaan
 Toivat hurtat, kanuunoita...
 Muurit murtui ammunnasta.

 ”Kaatui multa armas vaimo,
 Kaatui toverini vakaa;
 Iski tarkkaan vihamiestä,
 Ampui barrikaadin takaa.

 ”Sankaruus on kaunis kilpi,
 Mutta ei se riitä vielä.
 Monen monta täytyy seikkaa
 Huomioida taiston tiellä.”

III 

 Kuvat kulkevat ohitse aivojen;
 Eli mennehet päivänsä vanki.
 Ei murtunut, vaikka on murheinen,
 Ei armoa anomaan hanki.

 Hän petturijohtoa tuomitsee
 Ja joukkojen kuntoa muistaa.
 Ja uusista taistoista haaveilee,
 Pois poskelta kyyneleen suistaa.

 ”Mitä siitä, jos pyöveli valmistaa
 Tuhosilmua hirttämispuulla!
 Idän äärellä kaunis on Sovettimaa,
 Josta yhäti tahtoisin kuulla.

 ”Tae siitä se varmoista varmin on,
 Että taistelu ollut ei turhaa.
 On luokkani uljas ja voittamaton!
 Ei pyövelit luokkaani murhaa!”

IV 

 Aukee raskas rauta-ovi.
 Sisään astuu pyöveleitä...
 Nousee vangin raskas povi:
 ”Tarvitse en, pappi, teitä!”

 Kaunis aamu... Loimuin palaa
 Idän puolla aamurusko.
 Sinne vangin katse halaa,
 Mielen valtaa voiton usko.

 Katsoo nuoraa, hirttolavaa...
 Vaikka tuska rintaa raastaa,
 Rauhallisna suunsa avaa,
 Pyöveleille lujaan haastaa:

 ”Yhtä pyydän, vaadin teiltä:
 Että katsoa saan Itään!”

 Itään katsoo telineiltä,
 Eikä vaadi muuta mitään.

1933