Satuiset saaret
Ja lapset hiljaa soutavat jo kotiin
 kesäisen tarun taikamaailmasta,
 siell’ oli kyllä kaunista, mut täällä
 tosikin kaikki tarua on vasta.

 He satuisia salmia nyt soutaa
 ja näkee, kuinka rannoilla jo umpeen
 teränsä sulkenut on öiseen rauhaan
 nyt joka kukka ulpukan ja lumpeen.

 Ja vihdoin saapuvat he saareen tuttuun,
 sen rannoilta niin tuores henkii tuokse;
 ja pirtistä jo isä, äiti, mirri
 nyt rientää odotettujensa luokse.

 Ja mirri ensi työkseen heti kohta
 kiveltä rannan teljolle jo hyppää
 ja veneestä myös ensi tuomisiksi
 se kauniin kiiskin käpäliinsä nyppää.