Levon maassa
Levon Maassa, Laaksossa Kuutamon
 kukat tummat on.
 Yön hengessä värjyy myrtti.
 Luona lähtehen erään
 on Kuoleman vilvas yrtti.
 Oi, katso sen terään:
 Pisar tuoksuva, musta
 suo tuskalles unohdusta.

 Valo himmeä. Rantaa vastaan
 veden huokaus ainoastaan.
 Levost’ ikuisesta
 hämy kuiskii, tuottaen lohdun.
 Iäks suojaan metsien kohdun
 kuin heijastus loitto.
 kuin hohde kirkkaudesta
 jää päivän koitto.