Muistelmia matkaltani Ruskealan pappilaan uuden vuoden aikoina vuonna 1983/5
”Mitä mietitkään Vilho kun astut
saliin esiliina edessäs!” — huudahti
pruustinna. Vilho pysähtyi oven luo
ja oli kovasti hämillänsä. Katsellen ja
molemmilla käsillänsä pidellen, silitellen
ja levitellen esiliinaansa, virkkoi hän hiljaisella
äänellä: ”Mutta onhan tämä ihan
puhdas, äiti kulta, juuri äskeisin pesusta
tullut! Tänä aamuna Heikki sen silitti.” —
”Vaikka niinkin, niin ei sinun kuitenkaan
sovi pitää esiliinaa seuroissa. Riisu se
nyt heti pois!” — sanoi pruustinna, lisäten
kääntyneenä meihin: ”Maitotalouttamme
hoitaessansa on Vilho tottunut käymään
esiliinalla, jotta hän ei enää muulloistenkaan
muista sitä jättää pois.” Kun
Vilho oli saanut esiliinansa riisutuksi talutti
äitinsä hänetkin meidän luoksemme
”kauniisti tervehtimään vieraita.” Vilho
olikin vilkas poika ja toimitti miellyttävällä
tavalla tehtävänsä, sievästi niiaten
ja ystävällisesti hymyillen. ”Mitä nyt
olette tehneet meille uuden vuoden lahjoiksi?
Arvaan, että teidän ahkerat kätenne ovat
jotakin saaneet aikaan” — kysyi Saima
dosentti sitte kuin tervehtämispuuhat olivat
ohitse. — ”Meillä on ollut askareistamme
niin vähän loma-aikaa käsitöihin,
ett’ei ole juuri mitään sanottavaa ehditty
saada valmiiksi sillä alalla — vastasi Heikki
— kuitenkin olen kutonut kolme paria
sukkia ja neulonut yhden paidan kullekin
veljelle” — ”Ja minä olen kutonut talvisormikkaat
solmiskellut kaulahuivin
kullekin teistä” — huudahti Vilho. —
”Kas vaan, onhan siinä jotakin! Mutta
tästä lähtien ei teidän tarvitse vaivata
sormianne sukkia kutoessanne; — minä
toin teille Uudenvuoden lahjaksi uudenaikaisen
sukankutomiskoneen, jolla viidessä
minuutissa voi punota kokoon sukkaparin.”
— Tämä Saima dosentin antama lahja
miellytti molempia nuoria sanomattomasti.
”Nyt me iltapuhteilla kudomme sukkia myytäviksikin!”
— huudahti Heikki. ”Me lähetamme
niitä Pietariin ja tempoamme
sieltä kelpo rahasummat kukkaroihimme!”
— arveli Vilho. — Illemmalla kuin ainoastansa
provasti ja hänen molemmat
vanhemmat tyttärensä sekä Teemu kauppias
ja minä olimme salissa saapuvilla
otti provasti puhuaksensa siitä, että Ainan
olisi päättäminen opintonsa Yliopistossa
ja jäämään kotia äidin avuksi ja pojat
sen sijaan lähetettävät johonkuhun oppikouluun.
Tämä esitys nostatti molempien sisarien
mielikiihkoa. — ”Se on mahdotonta,
että Ainan opin rata katkotaan hänen
veljiensä tähden! Sellaista menettelyä sopisi
kutsua hurjuudeksi, vielä hulluudeksikin!
Varmaan saavutta Aina aikaa voittaen
korkean aseman oppineitten joukossa
taikka ylhäisissä valtiopiireissä!” — huudahti
Kuopion yliopiston rehtori. ”Mitä
hyötyä voisi äidillä olla hänestä? Eihän
Aina ymmärrä maitotalouteen ja kyökkipiiriin
kuuluvia asioita ensinkään! Isää hän
voisi auttaa saarnaamalla, mutta kun tuo
meidän tyhmä kirkkolakimme estää häntä
sitä tekemästä, niin ei hän ole miksikään

hyödyksi täällä kotona” — sanoi Saima
dosentti kiivasti. ”Pait sitä — lisäsi rehtori
— ovat pojat kansakoulussa käydessänsä
saaneet niin paljon oppia kuin tarvitsevatkin!
Ajan vaatimukset eivät ole
suuret miespuolisten suhteen ja sääntö tietysti
on se, että jokainen, joka vastoin ajan
vaatimuksia niissä oloissa, joihin luoja on
hänen asettanut, on tarpeeksi oppinut ja
sivistynyt”. Vanha provasti oli tuskissaan.
”Onko asian laita sinunkin mielestäs
siten?” — kysyi hän minulta.” ”Näin
rikkioppineitten väitteitä minä en kykene
arvostelemaan” — vastasin häveliäästi.
”Entäs mikä on sinun ajatukses tämän
asian suhteen?” kysyi provasti Teemulta.
Teemu kauppias katsoi ällistyneenä suu selällänsä
kysyjään: Vihdoin vastasi hän:
”Minunko? Jos Saima sanoisi, että kissa
on koira taikka että hevonen on härkä,
niin olen ehdottomasti samaa mielipidettä
kuin hänkin!” Saima dosentti nyykähyttä
mielihyvällä päätänsä ihailijallensa. Minulle
hän kuiskasi: ”Kyllä minä sittenkin
luulen, että nain tuon Teemun.” — Muuten
kului ilta hauskasti ja hupasti. Ruokaa
ja juomaa oli yltäkyllin. Illalla maata
mennessäni luin ikkunan ruudut, kuinka
monta niitä oli, että yöllä näkemäni uni
muka olisi totta. Omasta kokemuksestani
voin nyt vakuuttaa, ett’ei se temppu miksikään
auta, sillä satuinkin samana yönä
näkemään sellaista unta, että mailma oli
nurin päin. Seuraavana päivänä elikkä
Uudenvuoden päivänä kävimme Ruskealan
marmorilouhoksessa katsomassa siellä tekeillä
olevaa kuuluisaa taideteosta. Vaikk’ei
tämä taideteos vielä ole valmis, on sitä
ihailemassa kuitenkin jo käynyt satoja tuhansia
ihmisiä kaukaisimmiltakin mailta.
Jok’ainoassa junassa saapuu niitä sadottain
Ruskealan pysäkille. Eikö sitä ole ihmettelemistä.
Sillä niistä ajoista asti, jolloin
E’gyptin pyramidit tehtiin, ei ole näin suureen
työyritykseen ryhdytty. Tämä mahtava
teos tehdään, niinkuin jokainen hyvin
tietää, Suomen valtion kustannuksella niiden
Kuopion naisten muistoksi, jotka päättivät
perustaa ensimmäisen naislyseon Suomessa.
Aikomus oli saada se pystytetyksi
Kuopion yliopiston edustalle jo viime syksynä
samana päivänä, jolloin mainitut
naiset sata vuotta takaperin tekivät tuon
kansamme edistymiselle niin ylen tärkeän
päätöksen, mutta sitä ei saatu siksi valmiiksi,
vaikka sitä jo on taottu, hiottu ja veistetty
enemmän kuin viisikolmatta vuotta.
Paraikaa täällä työskentelee 20 naistaiteliaa
ja 300 työmiestä. Viisitoista niistä
kahdestakymmenestä polvistuneista naisista,
jotka kohottaen tulisoittoja (valon ja sivistyksen
pyhiä soittoja) Suomettarelta vastaan
ottavat laakeriseppeleen, ovat jo valmiit.
Työn vaikeutta voipi arvata, kuin
ajattelee että koko tuo äärettömän suuri
muistopatsas yhtenä kappaleena hakataan
ulos vuoresta ja että yksin Suomettaren
(hartioihin asti valmis) kuva on lähes 150
jalkaa korkea. Uusi sivurata, jota myöten
tätä hirveän raskasta patsasta ai’otaan kul-.
jettaa Kuopioon, on jo lähes valmis ja
eräs naisinsinööri on keksinyt hyvin nerokkaan
vipukoneen, jonka avulla se nostetaan
rautatielle. Ensin oli ai’ottu viedä
se määrätylle asemallensa ilmapallon avulla,
mutta tästä tuumasta luovuttin, kun
pelättiin, että patsas matkallansa sysäisi kumoon
kaikki tiellä olevat kirkontornit ja
ehkä loukkaantuisi korkeita vuorenkukkuloita
vastaan kolistellessansa. Voi! Mahdikkaasti
mieltä valtaava on tämä patsas
jo puoleksi valmiinakin! Mitäpä sitte, kun
se täydellisesti valmistuu, kun siinä suurilla
kultaisilla kirjaimilla nähdään nämät
kansalaistemme sulintta kiitollisuutta osoittavat
sanat piirrettyinä: Kun Jumala tahtoo
että jonkun suuren mietteen pitää kulkeman
halki Suomen kansan, niin antaa
hän sen syntyä Kuopion naisten povessa! 
— Seuraavana päivänä läksin Ruskealan
vieraanvaraisesta pappilasta, annettuani
”rehtorille” sen lupauksen että odottaisin
häntä kaksi päivää Sortavalassa. Kolmannen
päivän aamujunassa hän lupasi
tulla ja sitte olla matkakumppalini aina
Turkuun asti, hän kun muutenkin oli aikonut
matkailla tänne ottaaksensa osaa siihen
suureen naiskongressiin, joka huomenna
avetaan täkäläisen naislyseon suuressa juhlasalissa.
Puheena olevalla junalla hän

tulikin ja hänen seurassaan lukematon joukko
oppineita naisia Kuopiosta. Jok’ainoalla
pysäkillä, jok’ainoassa kaupungissa, jonka
kautta kuljimme lisääntyi Turkuun pyrkivien
naisten luku ja uusia vaunuja otettiin
tuon tuostakin lisäksi siksi että juna
Auran pysäkiltä lähtiessämme oli kasvanut
kolmen virstan pituiseksi. Tokkohan
niin pitkää junaa milloinkaan ennen on
saapunut Turkuun! Kylläpä se näky jo ansaitsikin
sen, että enemmän kuin kolmekymmentätuhatta
Turkulaista soitolla ja soitti
milla oli ottamassa junaa vastaan. —
Kongressi-julistus on jok’ ainoan kadun kulmaan
naulattu, jotta jokainen helposti saattaa
nähdä ja lukea, mitkä kysymykset kongressissa
tulevat keskustelviksi. Tahdon
vaan mainita, että korkeasti oppinut matkakumppalini
erittäin lupasi puolustaa seuraavia:
1. Kolme viidettä osaa senatin,
hovioikeuksien, valtiopankin hallituksen ja
kaikkein muitten hallituskuntien jäsenistä
pitää oleman naisia. 2. Uusi naisyliopisto
on perustettava Ouluun. 3. Puolet
vaikuttamassa olevista lyseoista poikia
varen ovat mitä pikemmin sitä parempi
muutettavat naislyseoiksi. 4 Haaraosasto
miehiä varten E’voisten metsäkoulussa
on oppilaiden puutteessa heti kohta lakkautettava.
5. Samasta syystä on samoin
tehtävä Mustialan naispuolisen karjakkoosaston
kanssa. 6. Käsitöistä poikakansakouluissa
on ompelutaito pidettävä tärkeimpänä.
— Niille jotka huomena aikovat
mennä kongressin avausjuhlaan, mutta
jotk’eivät tarkemmin lue sanomalehdissä
löytyviä ilmoituksia, saan tiedoksi tehdä,
että miehille jaetaan ainoastansa kalteripilettejä
ja että niitä on saatavina kaikissa
kirjakaupoissa. 

1883
Aura