Juokse porosein!
Juokse, porosein,
 Poikki vuoret, mât!
 Seista, syødæ sât
 Majall’ impysein;
 Siellæ verraton
 Sammal ârre on.

 Pæiv’ on lyhyinen
 Mutta pitkæ tie,
 Laulaissain nyt vie
 Matka joutuen!
 T^æll’ on sudet vân
 Usva-majoissân.

 Jos ma lentæisin,
 Miten kotka tuo,
 Kultapilven luo,
 Ehkæ nækisin
 Silmæs lemmityn,
 Hûles hymyilyn.

 Sydæmmeni sæ
 Kohta kietoit nîn
 Lemmen pauloihin
 Ett’ en selviæ;
 Vedæt totta kuin
 Koski innostuin.

 Sitten kun sun næin,
 Sûrest’ ikævøin
 Aina pæivin, øin
 Mietin mielessæin:
 On se onni vân
 Kun ma sinut sân!

 Vaikka kætkeisit
 Lâkson kiven tâ,
 Taikka porolla
 Mets^æn rientæisit:
 Kivet, hongat ois
 Tieltæin kæypæ pois!

O[lli]. W[uo]r[ine]n.

Lähde: Kansan Lehti 19.3.1870.

Frans Mikael Franzén
Olli Wuorinen
Runot
Kansan Lehti
1870