Mist’ ruotsi Suomeh lienee tullut
Karjalattaresta painatamme seuraavan runon:

 Mist’ ruotsi Suomeh lienee tullut,
 Ken kutsut häntä tänne lie?
 A mie olen täällä kuullut
 Ett’ oman muan mies out sie.

 Vaikk’ häjyks muuttut out
 Kansaas’ ja kielt’ sen vihaamaan,
 Jokos nyt jälleh mieheks tulet,
 Rupeutkos maasi tuntemaan?

 Tahotkos leipää Suomen syödä,
 Tyytytkös alle asetusten sie,
 Teetkös jo maasi eistä työtä?
 Muutoinhan leivän toinen vie.

 Heitä jo niskoittelu, heitä!
 Nyt sie kuin kala merras’ out,
 Peitä ruotsiutes jo peitä
 Nimismies ja ruununvout’.

 Siehäi kansas poikii omii olet,
 Kansan palvelukseh tulitkin,
 Siehäi paistit, leivät monet
 Talonpojilt’ suimitkin.

 A mie sanon viel’ sanan, kaksi
 En hauku, enkä manaile,
 Min nähnet herru parahikksi:
 Suomii puhu tai virast’ erkane.

 A sie, jok’ Suomeh ei tyyty,
 Sie Pohjanlahden yli uiksentele,
 Siel’ etsi parempat hyötyy
 Sillit eineheks pyytele.

 Riitaa siun kera ni mit’ei ou,
 Sen its’valtiias Keisar ratko jo
 Sovus hyväs tahtonet olla ni ou
 Etsi Suomen muas ansio.

 A sie herru viisas vaikka lienet
 Neuvuu pitää sinuu viel’,
 Montu kohtoo vaikka tiennet
 Lijaks ei siulle neuvo lie.

 Suomen mies kuin olet
 Sie rakasta maatasi,
 Vaikka virkah korkiah tulet
 Kielen takih ei alene arvosi.

Ivan.

Lähde: Aamulehti 2.2.1884.

Anonyymi
Runot
Aamulehti
1884