Korven ukko
Korven ukko, kylly yöhös:
          vilkkuu aamunkoi!
 Herää heti elontyöhös:
          kevatäänet soi,
 valveutuu Pohjan henki,
 elpyy laulut lintusenki,
 valo armas kimaloi,
 lämmitellen lieskuroi.

 Jätä talven kota tuttu,
          varjot synkät korpien.
 Astu valoon, karvanuttu!
          Kuule: kuohut koskien
 vyöryy, kiehuu, pauhaa pyrskää!
 Vetten vallat vimmoin hyrskää.
 Joukot Ahdin aalloillaan
 murtaa talvikahleitaan.

 Kilju vapauden kieltä!
          Käytä voimaas valtavaa
 työntämähän poijes tieltä
          takkuasi painosaa.
 Kohmekahleet sivuun suista.
 Uniotsat poikas puista
 pystyyn, tuupi, selkään lyö,
 jotta alkais kevättyö.

 Hyppää sitte ylimmilles,
          kuni oisit kuningas,
 kajahuta kunnahilles
          ankarasti raikujas:
 kaikki kansa ylös yöstä
 hyvinvointi saamaan työstä;
 raada, kaada voimallas
 sekä suojaa voittojas!

 Pidä tarmoin varasesi,
          mitkä työllä synnytät;
 käytä hyväks omiesi,
          kylvät kylvöt hyötyisät:
 sukus versoo vihannasti,
 kasvaa kansas kuulusasti;
 suurta synnyttää sen työ:
 kirkastunut valovyö.

 Loistaa leimut Pohjan mailla
          kautta kansan silmien,
 välkkehillä sielukkailla
          maan ja taivaan tenhoten;
 tiedonvalot kirkkaat väikkyy:
 taidelaulun laineet läikkyy;
 soitot suuret hurmaa, soi:
 kauvan elää Suomi voi!

–[Valpa]s.

Lähde: Työmies 5.5.1904.

Edvard Valpas-Hänninen
Runot
Työmies
1904