Uusia katuja
Pääkaupunkimme kaunokainen, nuori
 Laventumistaan laventuu,
 Ja levitäikse kivityksen kuori
 Aloille, joill’ ol’ ennen röykkelikkövuori
 Tai suo, tai jäyhä luonto muu.

 Kas korkeutta kiviroukkioiden
 Ja hiekkaläjäin laajuutta,
 Ja laumaa katso kadunlaskijoiden:
 On kirjopaita päällä roimahousuloiden
 Ja housut saapasvarsissa.

 Sulasta armost’ työnsä meille myövät
 – Markoista – taiturimme nää:
 He kivistämme limppujansa lyövät,
 Ja limppunsa he tosin kyllä itse syövät,
 Mut kivet omiksemme jää.

1885.