Seitsemäntoistavuotias (Lönnrot)
En tieä’ itse’känä,
      Mitä mä kaipoan:
 Syämeni on täynnä
      Ja outo ainian,
 Unettomat on yöni
      Levoton päiväni.
 Mitä ajattelenki,
      Mik’ ompi mieleni?

 Jos ompelen kun orja
      Aamusta iltaseen,
 Ei eisty työni kurjan
      Tapahan taannoiseen;
 Mä pääni vaipuessa
      Unohan neulani.
 Mitä ajattelenki,
      Mik’ ompi mieleni?

 Mä tuota toivoin aina,
      Kun talvi lähtisi,
 Kinosten kanssa ehkä
      Sulais syämeni;
 Lumet sulivat, vaan ei
      Kinokset rintani.
 Mitä ajattelenki,
      Mik’ ompi mieleni?

 Ikäviä iloni,
      Ikävät riemuni;
 Jos päivä kuinka kirkas,
      Pimiä mieleni.
 Voi kenpä toisi jällen
      Iloiset aikani!
 Mitä ajattelenki,
      Mik’ ompi mieleni?

 Ah jospa jo olisin
      Majoista maailman,
 Ja rauhassa lepäisin
      Tuvissa Tuonelan!
 Vaan raahtisinko mennä
      Mä ystävistäni!
 Mitä ajattelenki,
      Mik’ ompi mieleni?

Lähde: Suomi: tidskrift i fosterländska ämnen 1845. Femte årgången. Finska Litteratur-Sällskapets förlag, Helsinki

Elias Lönnrot
Johan Ludvig Runeberg
Runot
Suomi: tidskrift i fosterländska ämnen
1845