Muista, rajaseutu
Rajaseutu.
 Suot ja metsän peitti paksu hanki.
 Pakkaspyry ryntää yli rajan...
 – Kerran, korpi, olit vainovanki.
 Kerro vaiheistasi vanhan ajan.

»Miksi? Miksi?
 Muistot raskaat nuo
 parempi on mielestä jo heittää.
 Ammoinhan jo kuivui kyynelvuo.
 Paksu sammal salohaudat peittää».

 Metsä kohahtaa kuin ravistaisi
 pahaa painajaista rinnoiltaan,
 huojuu hiljaa niinkuin raukeaisi
 unen valtaan valkovaipassaan.

 Silloin taajain lumilehväin takaa
 syöksyy suksijoukon uljas jana.
 Tiukka vauhti, katse valpas, vakaa,
 komennossa terästä on sana.

 Pyry päälle hyökkää vimmatummin.
 Talvi-fanfaariaan tuuli soittaa.
 Ilta leikkii hämyharsoin tummin,
 hyiseen vierasmajaan viekoitella koittaa.

 Suksijana liukuu eteenpäin.
 Viel ei tullut lauhan levon hetki!
 Esimerkkinä on hiihtäjäin
 kuulun Suksijoukon sankarretki.

 Hirvi-uros katsoo ihmeissään;
 sarvillansa miltei pilvet tapaa.
 Metsämies nyt voisi pyssystään
 surmanluodin syöstä liki lapaa...

 Kontiokin talvihorteessaan
 nostaa kuonoaan ja tuhnii vihaa.
 Hukka ulvoo – pedon vaistollaan
 vainuaa se ihmisverta, lihaa.

 Ennen pedot riehui raadellen
 karjaa, ihmisiä ylenmäärin.
 Sutta julkeammin valkoinen
 peto verta kahlas ruskein säärin.

 Rajan taakse lyötiin peto tuo;
 siellä ulvoo, kuolonarpaa heittää...
 Meillä uutta kertoo korpi, suo;
 onnen ilmapiiri maamme peittää.

1935

Emil Virtanen