Salliman virsi
Peljätköön jumalia
 ihmisten suku!
 He kantavat valtaa
 ikuisin käsin
 ja käyttävät sitä
 mielensä mukaan.

 Hän peljätköön enin,
 kenen kerran he nostavat!
 Vuorilla, pilvissä
 tuolit on valmiit
 ja kultaiset pöydät.

 Syntyvi riita:
 syöstähän vieraat,
 herjatut, häväistyt
 kuiluihin synkkiin,
 ja vartovat turhaan,
 vankeina, tuloa
 tuomarin hurskaan.

 Vaan ikijuhliin
 jumalat jäävät
 ympäri pöytäin.
 He vuorelta vuorelle
 kulkevat, huuruu
 rotkoista henki
 titaani-rintain
 tukahtuneitten
 kuin lemu uhrein
 tai kevyt pilvi.

 Kääntävät silmän
 siunaavan jumalat
 pois koko heimoista;
 välttävät pojassa
 armaita kerran,
 vait puhuvaisia
 piirteitä taaton.

 Soi salliman virsi;
 kuulevi kirottu
 kuilujen yössä,
 tuo harmaja, miettii
 heimoa, lastaan
 ja päätänsä puistaa.

Eino Leino
Johann Wolfgang von Goethe
Runot