Vanki (Koskela)
Minun aurinkoni –
 kellertävä neliö
 rosoisella lattialla.
 Se on hyvä.

 Ei ole ihmisiä,
 on vain vartijoita,
 harmaapukuisia,
 heillä on kiiltäviä avaimia vyöllään.
 Olen turvassa.

 Jostakin kuuluu elämän hengitys –
 kaukainen, kumea läähätys.
 Petojen ääni.

 Aina, kun rautaiset saranat kirahtavat,
 vapisen:
 pian minut heitetään
 elämän kuumaan syliin.
 Voi, minä pelkään,
 että vapaus surmaa minut.