Ruotsalaisille
Se maa, ku tuol’ on puolen Itämerta,
 Joss’ yhten’ ennen muinoin runsaasti
 Vuos’ Ruotsalaisten, Suomalaisten verta,
 Hartaasti meissä teitä tervehtii.
 Eerikkein muurit, linna Birger Jaarlin
 Ja tornit Thorkelin ja Oolovin
 Ja kansa, ollut Kustaavein ja Kaarlein,
 Nyt meidän kautta teitä tervehtii.

 Ne vanhat, vahvat siteet katkesivat,
 Kut kuusisataa vuott’ ol’ kestäneet;
 Ikuiset muka liitot ratkesivat,
 Tapausten tulvaa ei ne estäneet.
 Kas, meidän maan ja mantereenne teidän
 Jo rajapyykit oudot eroitti;
 Koettu kumppal’ täytyi jättää meidän!
 Se sydäntämme silloin kirveli.

 Kov’ onni, joka teidät, meidät voitti,
 Ei kumpaakaan tok’ vienyt hukuksiin;
 Yöst’ uusi päivä kummallenkin koitti,
 Uus’ ala laajempi nyt aukaisiin:
 Ne, joilt’ ol’ teille verivainot tulleet,
 Nyt veljinänne teihin yhtyivät,
 Nuo tunturinne, torjumuurein’ olleet,
 Seljäksi yhden rungon sääntyivät.

 Ja me? Me rajoin uusin veljiämme
 Ja Suomen syntysanat löysimme;
 Tuo kansa, ollut vihamiehenämme,
 Nyt rauhan kättä tarjos’ maallemme;
 Ja rakennus, jon’ Ruotsin lak’ on luoja,
 Kerroksin uusin nousee, leviää;
 Valoa, oikeutta, rauhaa suojaa
 Valtikka vakava ja lempeä.

 ***

 Siit’ aikaa mennyt on, kuin rivitellen
 Näin seisoi Suomen poiat kanssanne;
 Nyt kättä lyöden, poven paisuellen,
 Viel’ kerran liitymme me lippuunne,
 Vannoen valan, kilvan teidän kanssa
 Ain’ uljaast’ eelleen kamppaillaksemme
 Sen eteen, minkä miesi kalliinnansa,
 Mink’ armainnaan hän oloon saattanee.

A. O. [August Ahlqvist]

August Ahlqvist
Runot