Pannahinen
Kuin hylkiö, öinen varas
 käyt iloon empien, salaa,
 vaikk’ on suviaikasi paras
 ja aurinko kirkkainna palaa.

 Yli päilyvän lahden pinnan
 soi onnea karjain kellot
 ja siintävät riemuna rinnan
 kylän kaukaisen tanhuat, pellot.

 Mut ylle sun pannaisen pääsi
 pian nousevi pilvet ja tuulet,
 pian huutavan häpeääsi
 lokin, turmionlinnun, kuulet!