Kaiho
Laakso tää on ahdas, pieni,
 usvat kolkot painostaa.
 Pois jos johtaa voisin tieni,
 minne mieli kaihoaa!
 Kunnaat kukkii lounaan mailla,
 ikikevään siellä nään:
 Saisin liitää linnun lailla
 yli vuorten etelään!

 Sulosoinnut, täyttäin tienot,
 taivaanrauhaa rintaan luo;
 yli kenttäin leyhkät lienot
 tuoksuin balsamia tuo.
 Kultaheelmäin loistoon kiehtää
 tummat viidat lehviään;
 mieltä kirjokukat viehtää,
 joit’ ei talvi riistäkään.

 Mitkä ihmeet silmää kohtaa
 säihkeess’ ikiauringon!
 Miten vuoret väikkyin hohtaa,
 miten lauha ilma on! –
 Oi, mua estää virran hyrskyt,
 jotka pauhaa kuohupäin;
 välillämme kohoo tyrskyt,
 sydänparkaa säikyttäin.

 Venho vaappuu, tullen tuolta,
 soutajaa en nähdä voi.
 Purteen hyppää ilman huolta!
 Henget sitä haltioi.
 Usko, tohdi, – sillä, tiedä,
 onni ei tuo takeitaan;
 sinut ihme vain voi viedä
 ihanuuteen ihmemaan.

Lähde: Juva, Valter 1926 [1916]: Sata runoa: valikoituja maailmankirjallisuudesta. Werner Söderström Osakeyhtiö, Porvoo.

Friedrich Schiller
Runot
Valter Juva
Sata runoa: valikoituja maailmankirjallisuudesta
1926