Lähteen silmä
Pohjosessa Pohjanmaalla
 olen raukka auennut,
 korpikuusten oksain alla
 olen ilmi puhjennut.

 Syväll’ ovat maassa tuossa
 alkusuonet raukan mun,
 mutt’ en tahdo piillä suossa,
 päälle maan mä ilmaudun.

 Vesisuonistani aina
 uutta vettä pulppuaa.
 Vettä en mä muilta lainaa,
 vaikk’ on oma samakkaa.

 Veteni se juoksee samaan
 puroon mihin muidenkin,
 kohtaloaan odottamaan
 juoksee vesi minunkin.

 Toivookaan en tohdi että
 joku luonain viivähtäis,
 että huulillensa vettä
 lähteestäni hiukan jäis.

 Vaikk’ on vesi huonompaakin,
 juoskohon se kuitenkin!
 Toivon, että kirkkaampaakin
 suoda joskus saattaisin.