Missä on rauhaa?
En rauhaa tunne sielussain,
 en rauhaa tunne missään.
 Mä vaikka onnee nautitsen,
 se rauhattuutta lisää.

 Mä raamattua katselen
 ja luen hartahasti,
 vaan aatteet minun kiitävi
 maailman ääriin asti.

 Ei elontiellä rauhoa
 mun tunne raukan rinta.
 Se riehuu, kuohuu, myrskyää
 kuin valtameren pinta.

 Mä raukka kuinka unhotin
 tuon kirkon, rauhan lähteen?
 Ehk’ rauhan siell’ saa sieluni:
 mä sinne heti lähden.

 Mä kirkkoon käynkin kuulemaan
 kuin kaunihisti siellä
 tuo pappi saarnaa: »Parannus
 tehkäätte elontiellä!»

 Hän meille kertoo taivaasta,
 ilosta autuoiden,
 ja kertoo ihanuudesta
 hän taivaan asunnoiden.

 Ei tuosta sielun’ rauhaa saa,
 ei ymmärrä se tuota:
 pois kävelen mä kirkosta,
 pois kirkon papin luota.

 Tuo aatos mulle selveni,
 kun kuoli oma kulta.
 Mailmassa mulla rakkahin
 men’ tuonne hautaan multa.