Punnittu Amor
”Nyt mä kerran koetan,
 ”Kosk’ on tässä punlar;
 ”Miten painat kunnar,
 ”Jonka tuskin voitan?”
 Lausu neito muinen,
 Vimma, nauro-suinen.

 Vaakka-puulle laitto
 Aphroditen lapsen;
 Vasta-painoks hapsen,
 Palmikosta laitto:
 Hapsi maahan sousi,
 Amor ylös nousi.

 ”Raskas on kuin lammas
 ”Joka karva mulla!
 ”Miss’ on paino sulla,
 ”Pieni irve-hammas?
 ”Eikös voima aina,
 ”Väkevässä paina?”

 Tyhjän olla anto
 Toisen vaaka lau-an;
 Sitä ilma kau-an,
 Jossa hän ol’, kanto:
 Hän lensi päällä ilman
 Ja käänsi Neijon silmän.

 Neito päätä visko
 Ja ihmetteli: ”Kass’! kass’!
 ”Ja povessa niin raskas!
 ”Sinua, sisällisko!
 ”Kuka taisi luulla,
 ”Keveämmäks tuulta!”

 Vielä koitti kerran
 Sini-siiven kanssa;
 Vaan perho painollansa
 Taas voitti pienen herjän:
 Hän kiikku vaaka-puulla
 Ja nauro sormi suulla.

Lähde: Sanan Saattaja Wiipurista 2.3.1833.

Abraham Poppius
Runot
Sanan Saattaja Viipurista
1833