Mieron vanhus
Mies vanha tietä tasaista
 Vain hiljaa asteleepi,
 Keppinsä kehnon varassa
 Kulkunsa ohjanneepi,
 Kosk’ sitä aina ahkeraa
 Hän kupellansa kuljettaa.

 Ei tiestä kauas katsettaan
 Hän riennellen heitä. –
 Mutt’ tunne rientää joutuisaan
 Vain kärsimysten teitä...
 Ja kyynel poskuella vaan
 Hän asteleepi matkojaan...

 Mut ennen nuorna ollessa
 Kuin kulki kivikoita
 Ja tuiman tuulen tuiskaissa
 Kun seilas vaahtuvoita:
 Hän katsettansa kyllä vaan
 Jous’ muuallenkin johtamaan!

 Tuo mennyt aika nuoruuden
 Vain muistossa on hälle.
 Ei tunnu olo vanhuuden
 Nyt onnen elämälle:
 Vain tuskan tuulet riehuu, soi
 Ja vanhus huoahtaa: oi...!

Anton Hasti.

Lähde: Työmies 5.9.1902.

Anton Hasti
Runot
Työmies
1902