Aamuhiihto
Nyt väikkyy aamupilvet hohtein vienoin.
 Ne himmenee, ne hehkuun lehahtaa,
 ne hymyyn syttyy värein kullan-hienoin,
 mut tumman sinen taivaan-läikät saa.
 Mua mustin hiuksin vartoo koivu hento
 ja päivä paistaa hankeen heleään.
 Ma olen koivu, olen pilven lento
 ja kevein sinivarjo rannan jään.

 Sinessä läikkyy lumi luona ladun,
 on raikkaimmillaan tuoksu maaliskuun.
 Voi tomuisia asujoita kadun,
 voi nielemiä kivimuurin suun!
 Voi häntä, jok’ on jäsentensä vanki
 ja metsän syliin milloinkaan ei saa
 sujahtaa aamulla, kun kantaa hanki
 ja huikaisevin harjuin loistaa maa.