Tinan valaminen ja sarvipää eläin
Kotilieden kultaloimu
 tupahan tuo tunnun lauhan,
 hehkuvaksi liekki kohta
 kuumentavi tinakauhan.

 Kaatamaan sen sisällystä
 lapset vesisankoon ryhtyy,
 räiskähdellen tina kuuma
 ynnä vesi vilvas yhtyy.

 Tina jähmettynyt tarkoin
 tuosta sitten tutkitahan,
 jotta nähtäisiin, se tuoko
 vuoden hyvän vaiko pahan.

 Ja kun jatkettu nyt sitten
 valamisia on noita,
 monenlaisiapa saatu
 kummia on kuvioita.

 Maija jäniksen on saanut,
 Mikko kuokan, Matti kirveen.
 Entä sitten pikku Pentti?
 Hän saa pedon perin hirveen.

 Tutkitahan, tuumitahan,
 mikä ois tuo otus moinen,
 merkillisempi kuin mikään
 valamisen tulos toinen?

 On kuin sill’ ois pää ja sarvet,
 lisäksi myös neljä jalkaa.
 Pentillepä silloin seikka
 selväksi jo tulla alkaa.

»Se on hirvi», huudahtaa hän
 heti kohta riemuisasti,
»seljässä sen matkatahan
 pian maita mahtavasti».