Somat soudella virrat...
Vesi Kuittien vierivi kuohuellen,
 Enot, kosket ja korvat taivaltaen
 Kuin tahdissa tanssin riehakkaan
 Alas valkeaa Vienaa kohti.

 Se jo Kintismä laulaen muistuttaa,
 Että venhoset vinhaa vauhtia saa
 Ja korsikan partakin kastua voi,
 Kun hyökyjä uhmata tohti.

 Jopa Jyskivä järvikin vastahan saa.
 Jos on myötäistä, purjeita paisuttaa
 Avuks soutajan saapunut tuulonen tuo,
 Joka venheelle vilkettä antaa.

 Suvannoitakin käy tovin tyyniä tie;
 Vene Suapassalmella illalla lie,
 Ja toinen päivä kun sammuu pois,
 Poanjärvellä laskemme rantaan.

 Pian alkavat kosket hyrskeiset,
 Joissa ”Vellamon lempivät kaunottaret”
 Vuos’vuodelta vuottavat vieraitaan,
 Yhä kutsuen jäiseen juhlaan.

 Paha Valkean, Väärän ja Juuman on tie
 Osan ottanut uhreista Tuhkakin lie,
 Myös Kintismä, ehkä myös kosket muut,
 Jotka kuolemaankutsuja tuhlaa.

 Toki hauska on vuoksia viilettää,
 Kun meitä ei ”Vellamon tyttäret” nää,
 Kun kuohuja lentäen venheet vie
 Ohi kaiken, mi vastahan kiitää.

 Vaan ennenkuin Vuotsan ja Usman soi
 Kohu, tyyntäkin runsain soutaa voi
 Ja nähdä kuin sorsat rantoja ui
 Ja joutsenet joikuen liitää.

 Somat soudella virrat on Karjalan maan,
 Somat rannat sen järviä kaunistaa,
 Somat saaret ja salmet ja lehdon puut,
 Soma rahvahan on oma valta!

 Tämä valta se kasvaa ja kaunistuu,
 Sitä Karjalan rahvas ja rahvas muu
 Sydäninnoin hoivaa ja puolustaa,
 Sen nostavi huolien alta.

1927