Omistaminen
On jälleen kuultava kevät.
 Ja kun lehdin puhkeavin
 puut ihanat hymyilevät,
 koko talven unhoitin.
 Kun hivellen herkkää maata
 ujo tuuli puhaltaa,
 niin yhtään muistaa saata
 en sanaa kauheaa.

 Kun puistoja vihertyneitä
 taas yksin kulkea saan,
 kun ei johda armaita teitä
 mua kätesi milloinkaan,
 niin on kuin löytynyt vasta
 ois rakkauteesi tie.
 Sinun henkeäs autuasta
 ei mikään luotani vie.

 Ja kun peipponen, läheltä jostain,
 häälauluun puhkeaa,
 ja turhaan, kasvoni nostain,
 minä odotan suudelmaa,
 niin lopulta, pohjaan asti,
 sinun omasi olla saan.
 Niin, eroittamattomasti
 olet minun kokonaan.