Sinne tieni käy
Sinne missä varjot yön
 synkeänä kattaa maan,
 missä paikkana on työn
 puute, nälkä vaan, –
 sinne tieni käy.

 Siellä kova kohtalo
 säälimätön, julma on,
 niinkuin luola asunto,
 tyhjä, valoton.

 Hymy siell’ on vainaja,
 mieliä syö tuskan koi.
 Kuuluu itku, voihkina,
 kivun huudot – oi!

 Epätoivo, pettymys
 vallan saa, on musta yö.
 Kasvaa hätä, hämmennys.
 Köyhyys iskut lyö.

 Haavat ah ne kirvelee,
 kiroust’ on elo tää! –
 Siteet orjan vangitsee. –
 Vapautt’ ei nää.

 Sinne yöhön synkeään
 kalma vain luo varjojaan.
 Ihmiset kuin aaveet nään
 käyvän tuskissaan. –

 Sinne kalman majoille,
 missä toivo sammui pois,
 miss’ ei päivyt valkene
 – ah – ken hoivaa tois? –
 Sinne tieni käy!

Hilja Liinamaa.

Lähde: Työläisnainen: Sosialidemokratisen naisliiton äänenkannattaja. Huhtik. 25 p. 1907. N:o 17–18.

Hilja Pärssinen
Runot
Työläisnainen
1907