Pikku Heikki
Pikku Heikki, köyhän lapsi
 Kuluneessa lakissaan;
 Sinisilmä, keltahapsi,
 Puutteen kuvat kasvoillaan.
 Elon kovan kokemuksen
 On jo saanut koulutuksen.

 Loppunut on leipäkulta,
 Sit’ ei paljo ollutkaan;
 Eihän sitä vieras multa
 Hälle koidu kasvamaan:
 Äpäränä Heikki parka
 Syntyi raukka, pieni, arka...

 Nurkassansa yksin Heikki
 Puuttehissa vaikeroi.
 Miellytä ei muiden leikki.
 Äidin sanat sieluun soi.
»Odota oi, Heikki, vähän,
 Lähden leipää etsimähän!

 Matkalla on äiti hellä,
 Työtä siellä kyselee. –
 Suru seisoo sydämellä
 Katkerana kuiskailee:
»Et sä löydä lohdutusta,
 Maailma on synkkä, musta!»

 Murheen merta silmät soutaa,
 Armopalaa anoen.
 Huolten haltiatar noutaa
 Sydän surut kaihoten.
 Huulet helli kyyneleitä
 Kysellessä kylän teitä.

»Äiti, äiti missä viivyt?
 Tule, armas, Heikin luo!
 Pyydä enkeliltä siivyt,
 Joka sinut tänne tuo!»
 Pikku sydän näin se huokaa. –
 Lohtuna vaan kyynelruokaa...

 Tietä ajaa kuolo musta
 Kärsiviä kysellen,
 Antaa niille lohdutusta,
 Vapautta vaivoillen.
 Ottaa Heikin äidin sieltä
 Korjahansa kylän tieltä...

 Heikki yksin vuotti kauan
 Äitiä ei kuulukaan...
 Sai hän ruoti-ukon sauvan,
 Läksi kaihoin kulkemaan...
 Mihin meni? Sit’ ei tiedä,
 Mihin mahtoi tiensä viedä...

Eetu Lohipoika.

Lähde: Ihanneliitto. Liite Työläisnaiseen. 1903..

Edvard Hämäläinen
Runot
Työläisnainen
1903