Tää päivä on päivä Herran!
Tää päiväpä juhlien juhla lie,
 tää päivä on päivä Herran,
 joka sydän kun riemuten uhrin vie
 pyhän uhrimaljaan kerran,
 kun syömet syntiset saastastaan
 näin tahtovat irti päästä,
 pyhä kukka kun puhjeten kuorestaan
 pään nostavi talven jäästä
 ja tuoksullaan
 jo täyttää maan. –
 Tää päivä on päivä Herran!

 Oi nähkää, kuinka nyt taivaskin
 valon juhlahan lahjoittaapi.
 Oi nähkää, Pohjolan hankihin
 runot Jumala kirjoittaapi
 ja enkelit lentävät päällä maan
 – ihan siipien suihkehet kuulet –
 ja riemua taivahan, riemua maan
 nyt kuiskivat noiden huulet.
 Koko taivas, maa
 nyt julistaa:
 Tää päivä on päivä Herran!

 Katukerjuri heittävi sauvan pois
 ja rampa on terve jälleen,
 ja on kuin Luoja leivän sois
 sekä särpimen pyytäjälleen.
 Nyt nälkä ja tuskakin unhoittuu
 tähän riemujen juopumukseen.
 Nyt tyytyvi köyhä ja kurja muu
 ilohetkisen hurmaukseen.
 Joka ihminen
 nyt tuntee sen:
 Tää päivä on päivä Herran!

 Tää päivä on suurien tunteiden
 sekä suurien innostusten.
 Tää päivä on surmaa murheiden,
 surun, vaivojen vastustusten.
 Ajan tulevan viesti on päivä tää,
 ajan armahan, suuren, uuden,
 jona juhlahetkien hurma jää
 varaks’ vierivän vastaisuuden,
 kun päällä maan
 ain tunnetaan:
 Nyt aika on aikaa Herran!