Äiti unhotettu
Äidillä köyhällä mökki on tuolla
 Suon hallaisen laidassa luotehen puolla.
 Siellä se vanha nyt huokailee
 Ja viimeistä matkaansa valmistelee.

 Miksi hän huokaa, mi painavi mieltä,
 Vai ootko sä eksynyt taivahan tieltä?
 Lapseni, poikani onneton tie
 Mun sieluni murtaa ja rauhani vie.

 Orjana synnin se sielunsa hukkaa.
 Mä kasvatin häntä kuin kaunista kukkaa,
 Vaalin ja hoidin ja Herralle vein
 Ja kaikkeni koitin ja parhaani tein.

 Palkaksi saan nyt haavat ja vaivat,
 Kun kieltäjät kalliini kiedotuks’ saivat.
 Niin, hyvä Jeesus, hän hylkäsi sun
 Ja mailmalle lähti ja unhotti mun.

 Siellä nyt lyövät ja pieksevät häntä
 Himon tuulet ja tuonelan tuisku ja räntä,
 Sielunsa sortuu ja ruumiinsa myös.
 Oi turhaanko, Jeesus, sä teit hyvät työs!

 Auta, ett’ ei sitä maailma hukkaa
 Mun sieluni aarretta, sydämeni kukkaa!
 Vaikka jo kauvaksi eksynyt ois,
 Viel’ etsi se sieltä ja kuljeta pois!

 Näin sydän mietti ja näin sanat kulki
 Ja rakkaus puhtahin puhkesi julki.
 Mutta se laps’ sydänrukousten,
 Hän istuvi seurassa pilkkaajien.