Ma katson ylös ja alas
Mä katson maahan ja taivaaseen,
 Mä katson ylös ja alas.
 Kun maahan, joudun ma murheeseen;
 Kun taivaseen,
 Jo rauha rintaani palas.

 Miks maa mun mieltäni painostaa?
 Miks siihen katson ma surren?
 Kun synnin myrskyjä täynn’ on maa
 Ja kuolemaa:
 Ne pirstoiks lyö elon purren.

 Kun katson ylös, en kiistaa nää
 Mä ilkeän itsekkyyden.
 Nään rauhaa, sielun mi tyydyttää
 Ja elämää:
 Nään aikaan täydellisyyden.