Tiensuun muorin vaalireisu
Se kirkas sekä kylmänlainen kevätpäivä on
 Kun kansa pääsi ensi kerran viivan vetohon
 Se ennen oli ollut yksin herrain tehtävä
 Sikäli oli tuo nyt monen mielest’ ihmenähtävä.

 Nyt suometaarit ”lailliset” ne ympäri lenteli
 Ja vaalikarjaa hakemassa pitkin kierteli.
 Joka pyhä kirkossa se pauhaa pappikin
 ”Ken timokraatei äänestää se joutuu helvettiin!”

 Niin naurattaa kun muisteleepi vaaliaikoja
 Kun piiat, rengit talossa sai pullakahvia
 Ja mökin vanha Kuppar’ Liisa taloon kutsuttiin
 Ja maitotilkka, vas’kanpaisti hälle luvattiin.

 ”Ne saat kun vedät ”kriipusi” tos’ kansallisille,
 Ja nimeen Herran Jeesuksen käyt vaaliuurnalle!”
 Mut’ muista! – älä sus’listeille anna ääntäsi
 Ne kirkot polttaa, papit tappaa, Herraa pilkkaapi.

 Kun vaaliaamu sarasti, ja päivä valkeni
 Niin talon renki kiirehesti konin valjasti
 Ja rekehensä kokos’ kaikki rammat, vaivaiset
 Joill’ ennen oli heitetty vain ivakatsehet.

 – – –

 Tuoll’ laitapuolla kyläkunnan, metsänreunalla
 Tiensuun muori luolassansa asuu kurjassa
 Hänt’ tapaamas’ ei kukaan käynyt vuosikausiin
 Siell’ nälän, kylmän kärsikin vaikk’ kuollut oisikin.

 Siks’ ihmeeks’ otti vanhus nyt lik’ satavuotinen
 Mieshenkilö kun hiipivi nyt sisään hiljalleen.
 ”Mit’ asiaa!” näin kysyvi tuo katse pelokas
 Tää mieshän on se kylärakkein tuttu kellokas!”

 ”Nyt muorikulta joutukaa mun reessän’ vaalihin
 Jos ette tahdo lähteä te linnaan, rautoihin!”
 Niin isäntä se käski mun nyt teille sanoa.
 Ja raihnas mummo kauhusta ol’ vallan kalpea.

 Kun mummo vihdoin selvisi niin lähtiin matkahan
 Ja komeasti ajettihin vaalipaikkahan
 Nyt ihmeissänsä siunaileepi ikäloppu tuo
 ”Oi Jeesus minut mailmasta jo luokses päästä suo!”

 Jo saapuu tämä ”karavaani” vaalipaikalle
 Ja kyyryisenä vanhus vaappuu vaaliuurnalle
 ”En tiedä mitään! Neuvokaa! Oo Jesus Herrani!”
 Näin peloissansa kauhistunut mummo valitti.

 Jos linnaan vielä joutuvi, oi Herra Jumala!
 Mä ikinä en tällaisissa viel’ oo ollunna!”
 Ei ”ohjelmisto” mummoraukka mitään tiennytkään
 Kaikk’ virvatulen tavalla vain väikkyi silmissään.

 On kuivettunut, kärsimysten tuimain murtama
 Tuo raukka luolan asukas, ja käynti huojuva
 Ja murtuneessa hengessään on pelko kauhea,
 On silmiensä edessä jo kolkko vankila.

 Hän hetkeksi jo rauhottuu – ja vaalilipun saa
 ”En tiedä mitään! Jeesus aut! – hän verkkaan laahustaa
 Luo verhon, siellä vetää viivan vaalineuvoja
 ”Tos’ suomalaisten”, – mummon sekä ”uskon puolesta.”

 Nyt mummo ulos talutetaan – sisään astuvi
 Yks’ vanhus tuttu valkohapsi – kunnan elätti
 ”Te vaalihinko aiotte!” kysyttiin vaarilta
 ”Niin käski tulla isäntä, Jumalan puolesta.”