Laiva kiitää ilmojen merta, alhaalla näkyy vihdoin leikkitaloja
Mutta yhä kauemmaksi
 laiva ilmain merta ajaa,
 eikä etehen sen saavu
 missään rantaa eikä rajaa.

 Näin jo vauhti vinha tuota
 vienyt tuntia on monta,
 kaikk’ on yhtä aukeata,
 rajatonta, rannatonta.

 Alahalla ainoastaan
 näkyy hiukan maata, merta,
 sinne kun vain katsoo, melkein
 huimaa päätä joka kerta.

 Näin kun matkattu on kauan,
 maasta vihdoin hohtaa valot,
 näyttää niinkuin siellä oisi
 pienet pienet leikkitalot.

 Tuumii kissa: »Varmahankin
 tässä alas lasketahan.»
 Leikkikaupunkia kaikki
 tahtoo mennä katsomahan.

 Mutta mikäli nyt laiva
 laskeutuu vaan alemmaksi,
 sikäli se kaupunki jo
 kasvaa yhä suuremmaksi.