Maa kauvan kantoi talven leimaa
Maa kauvan kantoi talven leimaa,
 Mut kevät nyt juhlia arrangeeraa;
 Nyt hymyy luonto ja riemuiten keimaa,
 Mut tuo ei vaan mua intresseeraa.

 Kukat tuoksuvat, kellot kaikuvat mailla,
 Ja linnut kuin kirjassa konverseeraa;
 Mut jutteluun olen halua vailla,
 Pää kaiken turhuutta filosofeeraa.

 Olo seuroissa on niin fånimaista,
 Hyvä ystäväkin mua irriteeraa; –
 Syy siinä: he armasta vienokaista,
 Jota slåasin, ”rouvaksi” tituleeraa.

de:Die Erde war so lange geizig
ru:Земля так долго скаредна была (Гейне/Вейнберг)