Keväinen kaipaus
Kävin kukkivat Eedenin tarhat
 minä keskellä talven jään,
 elin onnessa elämän harhat,
 nyt ma kaikessa vaiheen nään.

 Kevät luonnossa, tuoksuja tiellä,
 kukat aukeevat umpuistaan;
 mulla syömessä syys, elon siellä
 se hyytävi halloillaan.

 Kuin haamu ma kevään mailla
 käyn kuolema rinnassain,
 ypöyksin ja viihtyä vailla,
 mua muistoni seuraa vain.

 Siellä rinnassa, kaiholla kuulen,
 elon vaatimus vaikertaa,
 mutta turhaan, turhaan, ma luulen,
 pian kuolema seuraa saa.