Työmiehille (Pärssinen)
Pää pystyssä
 ja katsehessa raudan kestävyys
 se miehen käytöstä.

 Ja yksi vaan,
 jonk’ eessä kunniata tehtäköön
 se suur’ on ihmisyys.

 Pois kullan kumarrus,
 pois nuoleminen sortajaimme jalkain
 ja tästä aikain
 vain tasa-arvo olkoon vaatimus.

 Pää pystyssä
 ei röyhkeästi, mutta arvokkaasti
 ja suorin kielin käyköön haasti.
 Pois sanat verhotut
 ja imartelut hunajaiset,
 työmiesten huulille ne eivät kelpaa.

 Pää pystyhyn
 myös silloinkin kun toiset taipuu.
 Työkansa paljaaks riistetty
 sä uhri järjestelmän julman
 sä tiedä kautta vankilain
 ja kidutusten totuus voittaa,
 ei liehakoitsijain se jälkiä
 oo koskaan kulkenut.

 Pää pystyssä,
 et oikeutta pyytämällä saa
 sen saamiseen on toiset keinot.

 Työkansa Suomenmaan
 sä lausuntosi laske vaakaan,
 kun kaikki verhottu on myrskypilviin,
 ja kasvaa sekasorto, mielivalta,
 jonk’ eessä ryömiminen tavaks’ tulee.

 Pää pystyhyn
 jok’ ainoalla, jota ryysyt verhoo,
 ja jolta koti autioks’ on lyöty.
 Jo koittaa täytyvi
 sen tilipäivän, joka sortajalta
 lyö murskaks istuimen ja sijaan nostaa
 lait uudet, pyhän kansanvallan
 tuon ainoon oikeuden tukipylvään.

 Työkansa Suomenmaan
 vuossatain kahlehet sä ratko, katko
 ja voittos voita.
 Yks’ vain sun töittes olkoon mitta, määrä:
 suur ihmisyys.

Viipuri, 1902.