»Henkipatto rakkaus»
Rakkaus henkipatto –
 ei ole julmempaa.
 Ei kodin minkään katto
 häntä suojata saa.
 Kammoten nähdä huolta
 lieden pystyttäjän
 sentään lämpöä tuolta
 lepoonsa vaatii hän.

 Kun on kylliksi syönyt,
 viivy ei vapaa mies.
 Lie jotain rikki hän lyönyt,
 muut sen korjata ties.
 Ei avutonta hän auta,
 kun veret vaatii pois.
 Armaampi maata hauta
 kuin hänen vuoteensa ois.

 Kelle on vieras vastuu
 toista töykätessään,
 lapsena tietään astuu,
 miehenä ei ikänään.
 Kylvöön ei nosta hän kättä,
 vaan ei katsoa voi
 satoa ymmärtämättä:
 hälle sen sallimus soi.