Impyen huvi
Pajupensaan luo tuli impyinen
 ja siitä hän oksan taittoi
 ja rallatellen ja naurellen
 pajupillin tuosta hän laittoi.

 Ja sitä hän soitteli soittaakseen
 ja siin’ oli kaunis ääni
 ja kummaksensa tuon säveleen
 sai kuullakseen koko lääni.

 Mut huimapää oli impyinen:
 hän soitinta liiaks’ koitti
 ja näin hän pillinsä pienoisen
 sorasointuiseksi soitti.

 Ja hän pois sen viskasi luotansa
 ja – naureli katketakseen
 ja taas ihan uudesta oksasta
 teki pilliä soitellakseen.