Pohjolan valkeneminen
Pohjolan pitk’ oli yö!
 Kauvan ol’ synkkä’, Suomeni, kulkus,
 Pimeydessä riemuton polkus,
 Vaikea vaivas ja raskas työ,
 Pitk’ oli Pohjolan yö;

 Vaan ei yö valoton!
 Tähtyet tuikki välkähytellen,
 Otavanais Sua tiell’ opastellen
 Loisteli säihkyen sammumaton
 Lempi Juslenion.

 Vaan jopa Pohjolaan
 Aurinko aamun riens’ rusotellen. –
 Valkeni, loistollaan herätellen
 Kalevan urhot kaikk’ unestaan.
 Nerosi, oi Porthan!

 Pitk’ oli Pohjolan yö!
 Vaan pimeä kesäpäivä jo paistaa,
 Sätehin sammumattomiin loistaa.
 Pohjolan, kun kesähetkens’ lyö,
 Päivänä paistaa yö!

Lähde: Porin Kaupungin Sanomia 23.11.1861.

Julius Krohn
Laulut

sv:Morgonens gryning i Pohjola