Nään liekin leimuvan hiljaa
Oon luona kuolevan miehen,
 on murtua sydän mun.
 Nään liekin leimuvan hiljaa,
 nään päättyvän taistelun.

 Ja kättään kuoleman kylmää
 ma siunaten sivelen,
 ja huomaan Jumalan suljen
 sun, ystävä ainoinen.

 Sa aamuaikani ylväs,
 sa päiväni valkeus,
 yl’ tuntemattoman kuilun
 vie Jumalan rakkaus.