Kauniille veljille
Kun olin ruma ja nilkku,
 kun kärsimysten häkkiin minut lukitsivat kohtalon teljet,
 välinpitämättöminä ohitseni kuljitte, kauniit veljet,
 näkyi silmistänne kylmyys ja ilkku.

 Kun ympärilläni sarvinen vanne
 minä kauneuden imagoa odotin rumuuden kotelossa,
 te viivyitte täydellisyytenne kammiossa
 omahyväisyyden kynttilät ikkunassanne.

 Kun vailla kuorta
 minä, äyriäinen, kannoin kärsimyksen vuorta,
 kun tomussa viruin, ihminen, hartioillani kohtalon risti,
 odat ylenkatseen, ivan mua kipeästi sydämeen pisti.

 Kun itkin heikkouden kuumia kyyneleitä,
 minut, vaarallisen, lujemmin kahlitsitte penseyden kylmin köysin.
 Kun kapaloni katkoin, kun tien omaan voimaani löysin,
 kukaties minun velvollisuuteni on kiittää teitä.