Suomen kansanopistojen vienankarjalaisille oppilaille
Terve teille nyt siskot, veljet
 Väinön laulujen laajan maan!
 Poiss’ on sortajan este, teljet
 tulla toistamme oppimaan.

 Terve, terve nyt kaksin kerroin,
 kauan oommekin kaivanneet,
 toivon pettäen, monin verroin
 innokkaammin vaan varronneet.

 Kauan kahtia jaattu kansa
 yhtyäkö jo vihdoin sais?
 Väinön kannelko soinnultansa
 vielä puhdasna kajahtais?

 Toive kaunisko toteutuisi,
 haave vanha ja aina uus:
 riita, vainoko unhoittuisi
 työn ja laulun ois vastaisuus.

 Suuri-Karjala, sunko työsi
 laulu Suomen on uudistaa?
 Nosta pääsi jo, vyötä vyösi,
 nyt on aikasi ponnistaa!

 Aura routahan kyllin syvään
 henkisenkin nyt vainion,
 Luojan armopa tähkään, jyvään
 saapi raskaankin raivion.

 Uskon: suuressa Suomelassa
 pyhäpäivä on kerran taas,
 laulu, kunto taas Karjalassa,
 minkä riita ja vaino kaas.

 Uuden hohtavi pirtin hirret,
 kukkii pihlaja, pyhä puu,
 helkkyy uusina vanhat virret,
 laulaa lehto ja salmen suu.

 Paiste päivän ja armo Herran
 nostaa täytelät tähkäpäät
 hengen, aineenkin yhdenverran,
 sen, oi Karjala, kerran näät!

1918.