Vanha laulu
Se vanha laulu mennyt
 taas iltaan hiljaa soi..
 Sen kauniin sävelen nyt
 mi kumma korvaan toi?
 Kuin muinoin kuulen sen nyt,
 niin selvään kuulen sen nyt –
 se nauraa, vaikeroi..

 On siinä talven lunta
 ja pirtin hämärää
 ja illan puoliunta
 ja rukin pyörintää
 ja lapsen haaveksunta,
 valoisa valtakunta.
 säveltä, säilyttää.

 Sen luulin lakastuneen
 ja kuolleen yksinään.
 Nyt soinnut unhoittuneen
 helähtää elämään,
 soi vielä talven uneen,
 soi illan valve-uneen
 suloista säveltään..

 On tuvan ruutu jäinen,
 sen läpi kuultaa kuu..
 On pirtti hämäräinen,
 hyräilee äidin suu.
 lyö tahdit yksinäinen,
 säestää tähtipäinen
 se pihan pihlapuu..

 Lie laulu aina soinut
 etäällä jossakin,
 iloinnut, vaikeroinut –
 sen luota loittonin,
 en kuulla sitä voinut..
 Lien kaukaa haparoinut
 tien pitkän takaisin..

 Tään hämyyn talviehtoon
 soi äänes, äiti, taas..
 Mun nukutat taas kehtoon,
 taas uinun tuudintaas..
 Saa kevät, riennän lehtoon,
 kun kevät saa, käyn lehtoon
 tuon vuokot ikkunaas..