Koditon vapaus
Tänne rientäin joutukaatte
 Kaikki vapaamieliset;
 Orjina kyll’ olla saatte,
 Pois nyt orjuus, kahlehet!
 Missä enää vapautta
 Löytää joukoss’ ihmisten?
 Sitä vainotaan kuin sutta.
 Täällä vaan on suoja sen
 Luona täytten maljojen.

 Tuskin enää miestä tapaa,
 Jok’ ei pelkäis varjoaan.
 Tääll’ on mieli, kieli vapaa,
 Pelkoa ei laisinkaan.
 Rinnat nousee, kuohuileepi,
 Aatteet kiitää lentohon;
 Vapaus vaan vallitseepi.
 Muuall’ on hän koditon:
 Täällä hänen kotins on.

 Kuule ääntä vapahitten,
 Kuin se miehekkäästi soi!
 Mutta mik’ on kumppanitten?
 Tuskin seisoa he voi.
 Viinan orjiks vapaat vääntyy,
 Sammuu into tulinen:
 Vapaus selin heihin kääntyy,
 Eik’ ees luona maljojen
 Viihdy joukoss’ ihmisten.