Kirkkoon
Tautivuotehella
 Heikki pienonen
 Lepäilevi; hellä
 Äiti, vaalien
 Valvoo kaiken yötä;
 Aamu valkenee:
 Heikin silm’ on tumma,
 Poski kalpenee.

 Isä surumielin,
 Pikku kultoaan
 Tähystellen, siinä
 Säälii poi’uttaan.
 Silloin isällensä
 Heikki ojentaa
 Pikku kätösensä
 Sekä lausahtaa:

»Kirkkoon, isä, kirkkoon!»
 – »Herran temppeliin
 Sunnuntaina pääset,
 Lapsoseni» – niin
 Isä vastoavi.
 Heikki vuorostaan:
»Tänään, isä, kohta
 Sinne mennä saan».

 Eikä ilta vielä
 Luonut varjoaan
 Maalle, kun jo Heikki
 Pääsi korkeaan
 Kotihin, miss’ aina
 Herraa palvellaan,
 Eikä huolet paina
 Siellä konsanaan.

 Siellä pienokaiset
 Aina laulavat,
 Lapset ihanaiset,
 Herran armahat
 Enkelit ja kaikki
 Pyhät veisaten
 Yöt ja päivät halki:
 Kiitos Herrallen!

 Sinne lapset Herra
 Hyvä armostaan
 Kokoaa: ne vainen
 Sinne lasketaan,
 Joill’ on lapsen mieli
 Nöyrä, vilpitön
 Usko, katuvainen
 Sydän, virhitön.