Lentotähti (1878)
Tuo tähti taivahalla,
 Oi, kuinka kirkas on.
 Ja kuinka korkialla
 Sai Luojalt’ asunnon!

 Maan tomusta ei tummu
 Sen kiilto konsanaan.
 Kun luonto lausuu: sammu,
 Näät jäljen loistokkaan.

 Se tieltä eksyneille
 Osoittaa kotoa,
 Ja elost’ uupuneille
 Se lausuu toivoa.

 Kas nyt – se katois, vajois
 Parhaassa loistossaan.
 Ken tähden laill’ ei tahtois
 Sammua kuollessaan.

Runot