Lähde
Lähde kiehui, hymyili,
 Aurinko kun suuteli;
 Kirkas olj ja välkykäs,
 Syvä, selvä, ihmeikäs.
 Immyt arka lähteellen
 Hiivi, kalvee kasvoilleen;
 Näki siinä kuvansa,
 Vetti ruusun, liljansa.

 Lähde sekoi hetkeksi
 Pohjalla kun leikitsi;
 Mut olj väleen välkykäs
 Yhtä syvä’ ihmeikäs.
 Aika lensi leikkien
 Kohta kauno impinen
 Kalveena, käy lähteen luo,
 Katkennut on lilja tuo!

 Kun hän näki kuvansa
 Kyyneleet vuos’virtana;
 Vaikka vasta selkeä,
 Lähde on nyt pimeä.
 Siinä vaihtaa kevät, syys,
 Tumm’ on lähteen kiiltävyys;
 Aika lentää, lähde vaan
 Selkene ei konsanaan!

[Antti] T[e]rv[o].

Lähde: Tampereen Sanomat 22.2.1870.

Anonyymi
Antti Tervo
Runot
Tampereen Sanomat
1870