Harjulla (1877)
Oi, Herra, maailmaasi
 Saan taaskin ihailla.
 Kuin voisin kunniaasi
 Ma kyllin veisailla!
 Sun armotyösi ovat
 Niin suurenlaatuiset.
 Ja luonnon jalot kuvat
 Niin vaihtelevaiset.

 Kas Kana-vuorta tuolla,
 Mi siintää silmihin!
 Sen kummallakin puolla
 On seutu kaunihin.
 Ja Haapakoski, puuhun
 Sen kuulen tännekin:
 Oi, Luoja, voimas laadun
 Nään luomastasikin.

 Kuvana lempeästä,
 Mi mielet kumoilee
 Ja luonnon liepehestä
 Kuin lapsi hymyilee,
 Nään Lohikosken lehdot
 Ne ihmeen ihanat;
 Sen kummut, kukka-kehdot
 Ja rannat vihannat.

 Jo Alve-järven vuossa
 On aallot nukkuneet,
 Ja väreet Tuomiossa
 On tyyten tauonneet.
 Tään seudun syvää rauhaa
 Ken hennois hämmentää? –
 Vaan rastas parvi laulaa,
 Ja peippo visertää.

 Kas Jyväsjärven pintaa
 Nuo purret kiitelee.
 Ne varmaan ennen iltaa
 Nyt kotiin rientelee.
 Ja höyrylaivat lentää
 Jo päässä Päijänteen.
 Ne piakkohon entää
 Äijälän salmehen.

 Ja kaupunki tuo sievä
 On tulevaisuuden.
 Se kansan viel’ on vievä
 Luo valon aarteiden.
 Tääl’ isänmaamme loipi
 Tiedolle alttarin,
 Ja monet järjet juopi
 Lähteestä Mimerin.

 Näin runsaast suloisuutta
 On isänmaassamme.
 Se hartautta uutta
 Tuo vastuksissamme.
 Oi. kuinka tunteet vaihtuu
 Näit’ ajatellessa!
 Pois kaikki huolet haihtuu
 Jo luonnon helmassa.

–r–r. [F. F. Brummer]

*) Harju on Jyväskylän kaupunnin lounaispuolella oleva korkea mäki.

Lähde: Keski-Suomi 17.3.1877.

F. F. Brummer
Runot
Keski-Suomi (lehti)
1877