Keväinen koski
Kas, tyrskien hyrskien rientelevät
 nuo varsat valkoharjat,
 ja innoissansa, riemuiten
 käy eespäin Vellamon karjat.

 Kas, korskuva ratsu jo kiiruhtaa
 ja vaahto rantoja kastaa,
 ja syvänteissä nyt kumajaa
 ja kaikuen kalliot vastaa.

 Ja voimaa äänet ne uhkuaa
 ja kuohut ne raivoten ryntää,
 ne vasten paasia pauhoaa
 ja kallion kylkeä kyntää.

 Ja ne laulaa: into ja pelvottuus
 se teitämme aina ohjaa.
 Ken meitä sortaa uskaltaa? –
 Viemme sortajat pyörtehen pohjaan.

 On meissä voimaa ja tarmoa!
 Pois, pois sotiratsumme tieltä!
 Ei sortaja täällä saa armoa,
 ei kärsitä orjan mieltä!