Amalia
Jalo, kaunis niinkuin ruusu kukkiessaan,
 Armas niinkuin aamu rusossa
 Oli häin, ja sulo silmu salamassaan,
 Välkky, loisti lumovalossa.

 Limotteli rakkauteen rakastaissaan,
 Tunnot vihki taivaan kirkastus!
 Riemun antoi rintaa vasten painaessaan
 Suu’elmainsa syvä ihastus!

 Lensi, pauhas’, syösty, suli henki henkeen,
 Huulet, kasvot huohtit, vapisit,
 Sielu vuosi sieluun, lempi intyi lempeen,
 Maa ja taivas kaikki katosit.

 Ikävöitsen – mielen suru musta muokkaa,
 Murtaa, sillä – hän on poikessa;
 Epätoivon huoli haikiasti huokaa,
 Huokaa, itkee – hän on poikessa!

Lähde: Saima 21.11.1844.

Friedrich Schiller
Runot
Saima
1844