John Anderson
John Anderson, mun ystäväin,
 kun vietettiin me häät,
 sull’ oli mustat hiukset
 ja sorjat poskipäät.
 Jo otsaas kurtut sait, John,
 ja lunta hiuksiss’ on;
 mut siunaan valkohapsias,
 mun ystäväni, John.

 John Anderson, mun ystäväin,
 kun noustiin kukkulaa,
 sun kanssas monta päivää
 mä vietin riemuisaa.
 Nyt alas kulku käy, John,
 mut tiemme yksi on;
 ja rinnan laaksoon uinutaan,
 mun ystäväni, John.

cs:Výbor z písní a ballad/Jan Andersen
de:John Anderson
en:John Anderson
hu:John Anderson
ru:Джон Андерсон, сердечный друг (Бёрнс/Михайлов)