Paljain jaloin
Niin mä kerran
 tieni aloin,
 niin mä kuljen:
 paljain jaloin.

 Avohaavat
 syvät näissä
 ammottavat
 kantapäissä:

 rystysihin
 joka kiven
 jäänyt niist´ on
 verta hiven.

 – Mutta niinkuin
 matkan aloin,
 päätän myös sen:
 paljain jaloin.

 Silloinkin, kun
 tuska syvin
 viiltää, virkan:
 – Näin on hyvin.

 – Tapahtukoon
 tahtos sinun,
 Kohtaloni,
 eikä minun.

Runot
Uuno Kailas