Kun vienoinna aamu hohti
Kun vienoinna aamu hohti,
 Ja usvat siinnossa näin,
 Rusomaininki purttani johti
 Kevätunten impehen päin.

 Mä näin, miten tieltäni luisti
 Hän rannan rimpien taa
 Ja kaihoten tukkaa puisti
 Hajakutria, kiiltoisaa.

 Kun kyntörastas jo puussa
 Univalvein lauluhun käy,
 Kun veet heräs salmen suussa,
 Niin häntä ei enää näy.

 Sanotaan, jos kuoleva kohtaa
 Yliluonnollisen näin,
 Tiet vaaroihin häntä johtaa,
 Vaikk’ kääntyisi kuinka päin.

 Mut vaara on oma rinta,
 Hän ei sitä välttää voi,
 Kuvasarjaa vaarallisinta,
 Min mielikuvitus loi.

 Soi laulelo lounahan mailta
 Koen sorjasti kietoa yhteen
 Jos säteen ma tavottaisin
 Täss’ istun ma yössä myöhään
 Etköpä sulkea halaa
 Hetki hetkeltä
 Saa siivet, sa sorja
 Välin haipuvat, vienot äänet
 Miten lempemme on käyvä vielä
 Ja kun syämeni liekutetuksi nyt sait
 En mä usko sanaa, silmää
 En tarttua sinuun voinut
 Älä luule mun tuhanten lailla
 En suontani kaupaks saata
 Mua likell’ olit vainen
 Kun ilta jo kaukometsät
 Verkkaan kuin hohde illalla haipuu