Kun äiti kuoli
Suuri suru! lauloi laulurastas ja lensi metsään,
 kun aurinko painui punaisena mailleen,
 surusta parkui pöllö ja lähti pois
 talolta, jossa äiti oli kuollut.
 Kaksitoista lyöntiä löi kello talonpojan talosta,
 kun talon väki ristissä käsin
 piti rukouksen Herralle, joka vihastuneena ja kovana
 lähettää ankaria koettelemuksiaan.

 Levätkää! lauloi käki kasteisessa lehdossa,
 kun aurinko meni pois tulipunaisena.
 Ja ihana oli niitty päivänkoiton hetkellä
 ja kostea jokainen ruusunnuppu.
 Mutta raskaasti nukkui äiti hämärän verhoamassa tuvassa,
 eikä hän enää koskaan herää,
 ja jäsenet, jotka vääntyivät kuolinkamppailun tuskissa,
 saavat vihdoin kylmetä ja oieta.

Dan Andersson
Runot
Käännökset

sv:När mor dog