Huolen tullen
Voi, että jäin ma sinusta
 juur kun ma sinut löysin
 ja kun ma luulin, että ma
 sun sidoin vaskiköysin.

 Voi, että onni unteni
 kuin kuollut kukka raukee
 ja maahan pilvilinnani
 kuin tuhkakasa lankee.

 Mut huoli pois! On elo tää
 vain vaihtumista pelkkää;
 tääll’ ilon kannel heläjää
 ja surun virsi helkkää.

 Ne kilvan kaikuu keskenään
 ja niitä kuulla täytyy,
 siks että ruumis raihnas tää
 yön ikijäähän jäytyy.

 Nyt murhetta ja huomenna
 ehk’ erä ilon hurmaa.
 Ma uskon, luonto, ettet sa
 mua suruhuni surmaa.