Luinen agitaattori
Luinen nälkä irvistellen
 Astuu peräpenkin puoleen,
 Tuijottelee isään, joka
 Vaipunut on mustaan huoleen.

 Äidin laihat kädet alla
 Ryysyin lasten kaulaan kiertyy.
 Lasten sekä äidin silmist’
 Kuumat tuskanvedet viertyy.

 Nälkä vaanii, talven viima
 Puree tuvassakin pintaa.
 Perheen isä synkin mielin
 Miettii elämänsä hintaa.

 Miettii, miettii, raskahaksi
 Siinä miehen mieli vaipuu,
 Kytee povessansa palo,
 Kapinan jo nousuun taipuu.