Västäräkkiä uhkaa uusi vaara
Mutta elämässä usein
 uhkaa vaarat monenmoiset,
 toisista kun päästä ehdit,
 edessä on kohta toiset.

 Pankolla näet aikojansa
 vietti kissimiiri loikoin,
 kuuli jotain, unestansa
 heräs jäseniään oikoin.

 Loikkas lattialle, näki
 kuinka lintu yllään entää,
 mietti: harvoin paisti paras
 suoraa päätä suuhun lentää.

 Huikean se hyppäyksen
 teki tuosta; hopsis heipä,
 vapahana västäräkki
 enää lennellyt se eipä.

 Räpytteli siipiänsä
 Mirrin hirmuhampahissa,
 mutta lapset yhtä aikaa
 kirkasivat: kissa, kissa!

 Ovesta nyt kiivahasti
 kissa ulos päästä koitti,
 mutta Pentti pääsi niskaan,
 katin kamppailussa voitti.

 Hampaista sen kohta päästi
 lintuparan vapahaksi;
 vakavasti neuvoi sitten
 Mirriä hän kerran, kaksi:

»Kyllin sull’ on hiirtä, rottaa
 ajaaksesi kartanolla,
 muista, että västäräkin
 annat rauhassa sa olla.»

 Mirrin mielestä se kova
 vaatimus kyll’ oli moinen,
 kunnes vihdoin tunsi, että
 tottumus on luonto toinen.