Runoelmia (Heine)
Neiti Ida Aalberg’ille

Suomen taiteen tukijalle,
Suomen kielen sointajalle

Oskar Uotila.

Alkulause. 

Pieni kokoelma Heinrich Heine’n runojen suomennoksia tarjotaan täten yleisölle. Runoelmat ovat, harvaa poikkeusta lukuun ottamatta, alkuteoksen, Buch der Lieder-kirjan järjestystä noudattaen, poimitut runoilijan Junge Leiden, Lyrisches Intermezzo ja Die Heimkehr nimisistä runosarjoista. Suomentaja on jakanut kääntämänsä kappaleet vain kahteen jaksoon: Romanseihin ja Lyyrillisiin lauluihin, samoin kuin Heine’n ruotsintajat K. A. Renvall ja K. Collan aikoinaan tekivät.

Jos tämä vihkonen saa lukijoita, on suomentajan aikomus vast’edes toimittaa toinen, sisältävä näytteitä Heine’n myöhemmistä Aus der Harsreise, Die Nordsee ja Neue Gedichte nimisistä runoryhmistä.
 
 Helsingissä, Huhtikuulla 1887.

 Suomentaja.

 Romanseja:
 Kaiku
 Veljekset
 Sota-urhot
 Viesti
 Don Ramiro
 Belsazar
 Pyhäretki Kevlaariin
 Opetus
 Lyyrillisiä lauluja:
 Kun ihanuuteen toukokuun
 Mun kyyneleistäni entää
 Kuun, auringon, kyyhkysen, ruusun ja liljan
 Tuoll’ ylähällä tähdet
 Sun, armas kultani, kauvas
 Vain tuskaan lotoskukan
 Tuo, kultani, kätöses rinnallein
 Vuoret, linnat kuvastuvat
 Et lemmi, lemmi mua, et
 Sydänkäpysen armaan hiuksista
 Näin unissani miehen lystikkään
 En kaiho, en, jos sortuis sydänkin
 No ompas luikkuja näitä
 Kun lehmus kukki ja laulut soit
 Nuo sinivuokot silmien
 Sinitaivas ja manner on loistossaan
 Tuoll’ yksin kalliolla
 Loi lempensä poika neitoon
 Sua rakastin, rakastan vieläkin
 Kesä-aamuna kirkkahinna
 Teepöydässä istuivat, kunne
 On myrkkyä mulla laulut
 Ma nousen vuoren huippuun
 En tiedä, mitä se lienee
 Kun matkalla sattumaltaan
 Sa kaunis saaren neito
 Mustiin pilviin peitettyinä 
 Ma astuin tuonne lehtoon asti
 On nukkunut neitonen. Kuuhut
 Ma onnettuuden Atlas! maalimaa
 Näin vierivät vuodet vainen
 Näin unta: kierohon katsoo kuu
 Nyt on niin rankka ilma
 He lempivät toistaan, mut tuota
 Kun vaivaani teille ma valittelin
 Kun pirua huutelin, tuli tää
 Mun lapseni, lasna ollen
 On synkeä mieleni. Murhein
 Niinkuin kuuhut loistain nousee
 Näin unessa kultani armaan
 Sa olet niinkuin kukka
 Ja sulla on renkahat, helmet
 Antoivat mulle opetusta
 Näin unta: taatto taivahan
 Me kuljimme vaunuissa kahden
 Kun kerran tulet vaimoksein
 Sun valkeille olkapäilles
 Nyt ratsasrykymentti
 Mut kastraatit ne voihkii

Runoteokset
Vuoden 1887 kirjat