Ainon lempi
Asteli, asteli kulkuripoika,
 kylästä kylähän kiersi,
 neitoja nuoria syleillen kauloi
 ja kulkurin lauluja viersi.

 Aino, tuo Impilän ihana impi
 niitylle kerran kulki,
 täälläpä kohtasi kulkuripojan
 mi miettehet kummat toi julki.

 Metsätietä he kierteli, kaarteli,
 koivut toisiaan kauloi,
 kulkuripoika tuo Ainon vierellä
 lemmen lauluja lauloi.

 Lemmestä aaltoili Ainon rinta,
 hilpeni nuori mieli,
 lempeä kohisi vaahtova koski
 ja lauleli satakieli.

 Kosken rannalle istahti poika,
 neitonen vierelle vaipui,
 nuoren kulkijan lemmen lauseita
 kuulemaan immyt taipui.

 Ilta jo lepäilee lehdon puissa,
 leuto on länsituuli,
 kulkurin polvella neitonen kiikkuu,
 huulihin yhtyy huuli.

 Vierivät viikot, poissa on kesä,
 syksyä kohisee koski –
 kosken rannalla Aino taas istuu,
 vaan kalpea on sen poski.

 Poissa on kaihottu laulajapoika,
 on rauhaton Ainon rinta,
 kesäisen lemmen laulelmista
 on maksettu kallis hinta.

1930

Matti Husu