Aamu-huokaus
Kun aamutähti kirkkahasti loistaa,
 Ja päivä armainen yön sumut poistaa,
 Ma puolees käännyn, rakas Isäni,
 Ja rukoilen: oi, kuule lastasi!

 Ma olen rauhan unta jälleen maannut,
 Ja armaan valosi taas nähdä saanut;
 Se ansiosi on; oi, Herrani,
 Mun sydämeni Sua kiittävi.

 Vaan päivän helteestä kun sydän uupuu,
 Ja voimaa sua seurata jo puuttuu,
 Ma silloin teen, mit’en ma tahtoiskaan
 Ja vaivun syntiin synnist’ yhä vaan.

 Kyll’ olen kurja ansioita vailla,
 Vaan käskystäsi tohdin lapsen lailla
 Sun luokses tulla, Totuus, Elämä,
 Sä sentään et voi mua hyljätä.

 Oi, ole kanssani, kun myrskysäällä
 On sydän hukkumaisillansa täällä,
 Sä mua tue, neuvo, ojenna,
 Ja tietä oikeata osoita!

 Oi, että Sulle uhrata ma voisin
 Mun elämäni kokonaan, niin oisin
 Ma onnellinen aina tääll’, ja tuolla
 Elämän lyhykäisen tuolla puolla.

 Kun sitten joutuu illan kultahetki,
 Ja päättyneet on päivän puuhasetki,
 Iloa, rauhaa tunnen, rinnassa
 Ja voimaa taivaallista povessa.

Minna Krohn
Runot