Yksin maailmalla
Ken koko yksin ja vierasna
 Saa liikkua maailmalla,
 Se on kuin kukkanen syksysään,
 Jon juuria hyytää halla.

 Sen mielt’ ei tajua yksikään,
 Se muille on vieras vento,
 Ja ihmisjoukkojen vilskeessä
 Se on kuni tähtilento.

 Käy, syvä kaipaus rinnassaan
 Ja aatteita, unelmoita –
 Mut sydän itkevi, värisee –
 Ei tajua ykskään noita.

 Ja silloin on, kuni kylmeneis
 Sydänhelpehet hienoisimmat,
 Kuin kellot soisivat lepohon
 Sydänkukkaset kaunihimmat.