Kansan Laulu Venäjästä
”Älä armaani kauvan ehtoilla
 Polta’ kynttilää, älä hereellä
 Odottele’ mua puoliyösehen.
 Ah jo poissa on aika ihana,
 Ilon ihanan myrsky myötänsä’
 Vei ja hajotti kaino-nurmelle
 Niinpä tahdoi mun oma isänen,
 Niin mun käski myös oma äitinen
 Toisen tyttösen vaimoks’ ottamaan!
 Eipä aurinkoa kahta taivaalla,
 Kahta kuuta ei loista’ taivaalla,
 Eikä rakasta’ kaksin jalo mies!
 Nyt en isääni tahdo’ vastustaa’
 Äitini nyt tahdon totella’ α),
 Tahdon naida’ siis oudon impisen,
 Oudon impisen – Tuonen-neitosen,
 Tuonen neitosen väkisin ja pian.”
 Kyyneleitä kuohui silmä suloinen
 Kyynelissä poskin neitsy vastailee:
 ”O, sä rakkaani! oma kultani!
 Empä mailmasa minä eläne’
 Sinuta mun valon’, mesileipäsen!
 Kyhkystä ei kahta kyhkyläisellä
 Eikä joutsenella kahta kumpania:
 Sydämen’ ei suostu kahteen sulha’seen.
 Ei hän enää’ kauvan valvo’ ehtoilla,
 Mutta vielä loista β) vaski-kynttilä.
 Ruumiin arkku on uusi pöydällä,
 Neito lempiä makaa arkussa.

α) Venäläiset, niinkuin Suomesaskin herrasväki, poltavat kyntilöitä ruumin vieressä.

β) Venäläiset ovat tottelemaan tottuneita enämmän kuin Suomalaiset.

Anonyymi
Antero Warelius
Runot