Katovuodesta
Taivaan Herra on nostanut
 Kohomma leipäkorin,
 Kun synti on kauvan kasvanut,
 Tuumannut tuhman torin:
 Peltohon paljon pantuna,
 Vaan vähemmän on saatuna
 Ruumiille ruoan apuu.

 2.

 Sielulle vielä vähemmän
 Evästä eineheksi:
 Ei ennättäneet enemmän
 Tarpeita tarpeheksi,
 Eipä voi itse ihminen,
 Maan mato varsin vaivainen,
 Kutoo kukkaista yhtään.

 3.

 Vähemmän vielä viljoja
 Kasvamaan kaikenlaista,
 Ei ihanoita ilmoja
 Mill’ kasvun antais maasta.
 Kaiketi kyllä kylvettiin
 Vähäpä niistä niitettiin
 Vähemmän laariin pantiin.

 4.

 Täm’ aika antaa arvata
 Kalliiksi kaikki murut,
 Tämä myös tuottaa murhetta,
 Kasvattaa suuret surut:
 Elon kun Herra vihastuu,
 Niin laiho maassa lakastuu,
 Siitäpä seuraa nälkä.

 5.

 Pitäis nyt tulla tuntemaan
 Syvyyttä synnin kerran,
 Ajassa armon arvaamaan,
 Mikä on meidän Herra.
 Hän taitaa taivaan salvata,
 Taas tahtonsa jälkeen auvaista
 Makeimmat makasiinit.

 6.

 Syystäpä saa nyt syntinen
 Puhua puutoksesta:
 Elo on syöty entinen
 Murheetta muutoksista
 Ol’et, akanat aivastaan
 Suuresta saivat vaivastaan
 Eineeksi ihmisraukat.

 7.

 Lapsparat parkuu nälissään
 Kuin ennen Jerusalmiss’,
 Hartaasti huutaa hädissään,
 Valitus ain’ on valmis.
 Isät ja äitit huokailee
 Ja kyynäleillä ruokailee
 Kalkista karvahasta.

 8.

 Nyt kunnian Herra kurittaa
 Langenneita lapsiansa
 Murheella meitä muistuttaa
 Ain’ alamaisiansa;
 Makeita antoi muruja,
 Nyt antaa suuria suruja
 Varmalla va’allansa.

 9.

 Se pensastava Betlehem
 Laveat lahjat antaa,
 Vaan raukka ei Jerusalem
 Voi karpiota kantaa;
 Mut itse Kaikkivaltias
 Maan, taivaan taitava haltias
 Osaapi antaa oikein.

 10.

 Jokos nyt tullaan tuntemaan
 Entiset ennustukset,
 Murheella myöskin muistamaan
 Ne uljaat uhkaukset:
 ”Ell’ette tehne parannust’
 Ja katkerata katumust’,
 Tulette kaikki hukkaan.”

 11.

 Menkäämme armoo anomaan
 Kristuksen ristin juureen
 Ja katkerasti katumaan
 Syntimme sangen suuren.
 Saa sitten vielä vaivastaan:
 Armosta vielä auvaistaan
 Leveä leipähuone!

Pentti Lyytinen