Kirje entiselle ystävälleni
Vaikk’ aika muuttuneena
 Nyt vastahani käy,
 Elooni suuttuneena
 En sittekään ma näy.
 En etsikkään ma rauhaa,
 En tyyntä toivokkaan.
 Kun elon myrskyt pauhaa,
 Ma nauran vaan.

 Kas ystävitten mielet
 Kuink’ onkin muuttuneet!
 Myös parjaajitten kielet
 Ei okaa puuttuneet.
 Ma isieni maata
 Tok’ lemmin ainiaan.
 En valittaa siis saata,
 Oon vaiti vaan.

 Oil mulla muinoin kulta
 Noin sievänlainenkin.
 Oil myöskin lemmen tulta
 Ja olis vieläkin.
 Nyt yksinäni tulla
 Saan illan kuutamaan.
 Ei tuskaa tuosta mulla,
 Ma laulan vaan.

 Kun vanhempani kuoli
 Ja maahan mullattiin,
 Silloinpa raskas huoli
 Poveeni painettiin.
 Oi äiti armas! Kenpä
 Sun sais unohtumaan.
 Ma voisinkohan? Enpä;
 Ma itken vaan.

Runot