Lystillinen Laulu suuresta Tupakan puutteesta
Tupakast’ on kummat tullu
 Äsköin isot imehet,
 Joit’ ei ole ennen kuultu
 Eikä nähty näitä vielä
 Pohjan maalla poltettavan.
 Minä mielellä pahalla
 Suru suurra surkuttelen,
 Puhun tästä puutoksesta
 Ihmettelen ittekseni
 Kuin tuli tupakan nälkä
 Savu-ruoka saamisehen,
 Ettei ole ollenkaan
 Mitä piippuhun panisi
 Mistä saisit sauvukasta
 Miehet heikot henkeensä,
 Kosk’ on tyhiä kukkarosa
 Ett’ on tyhjä tynnyrisä
 Ett on laastu laarin pohjat,
 Viel’ on laastu laattiatkin.
 Ei ole saatuna Sauvosta,
 Kuljetettu Kuopiosta,
 Eikä veetty Viipurista,
 Eikä ole ostamalla
 Ole saatu Oulustaan,
 Eikä Raahesta rahalla
 Eikä koosa Kokkolasa.
 Kävi kaikki kallihiksi
 Tuli tyhjä tyyriiksi:
 Tolpan makso massin täysi,
 Killingin piipun sisusta.
 Mitä nyt miehet polttaneepi,
 Kuin on piiput piinan alla,
 Tuskasa tupakka-massit!
 Kaikki polttavat poloiset
 Kuluneetkin kukkaronsa
 Vanhat nahka-vartensakin,
 Puu-vartensa purevat
 Tuomi-varren tutkametkin,
 Piityneetkin piipun perät
 Vanhat karstat kaivelevat
 Poika parat poskehensa.
 Kuin siitä tuska tuleepi
 Pakko päälle painaneepi,
 Niin käyvät kärsän päälle.
 Vinkuupi visanen piippu
 Savi kärsät sairastaapi,
 Kuin on tyhjä kukkarosa,
 Eipä massit paljo maksa,
 Kuin on massitkin mahona
 Kukkarotkin kuulla käynyt.

 Tämän on tuska tuottanunna
 Tämän on pakko päälle pannut,
 Ett’ on muutkin muuttunehet
 Tupakiksi tulleet,
 Katajatkin kaikki tyynni
 Pahimmatkin papin-kuoret
 Kanervatkin kankahilla
 Kaikki ruohotkin ruvenny,
 Kaikki maasta marjan varret
 Tullehet tupakan sukuhun,
 Potun-varret poltettuna
 Kärvettynä kärsäheinät
 Viholaiset vielä kans
 Huonotkin humalan varret
 Sammaletkin salvoiksista.
 Tästä on muorilla muretta
 Valitusta vaimollakin,
 Hekin poltavat poloiset
 Varretkin iän ikuiset
 Kuunpäiväiset kukatkin
 Nuputkin nurkantakaiset.
 Kivun kärsi kirkko-miehet,
 Kivun kärsi kerjäläiset,
 Kovin huusi huonemiehet,
 Pahoin parku palkolliset;
 Tuskan on tupakka tuonut
 Kivun kirvesmiehillenki,
 Jotka korvesta kokoisit
 Kuusen navat kukkaroonsa;
 Halko-miehet hangeltakin
 Kovin lehtiä kokoisit
 Haavan lehtiä hakivat;
 Kyntö-miehet kynnökseltä
 Kuin varren vavolta löysit
 Sitä pistit piippuunsa;
 Heinä-miehet heinätyösä
 Suolta vehkoja vedit,
 Rapakoilta raattehita
 Sauvukaista saadaksensa;
 Kala-miehet kaunihitkin
 Poltit piippunsa poroksi,
 Varsiansa vainustelit,
 Nuita haistelit halulla,
 Nuolit vanhan varren päätä.
 Maantiellä matkamiestä
 Kuin tämä tarves tapasi,
 Tuli mielehen tupakka,
 Poltti reestänsä rehuja
 Haluunsa hartaasti.
 Nuita poltti nuori kansa,
 Poltit vanhat vaivoksensa
 Josta on yskä yltynynnä,
 Räkä-tauti tarttununna,
 Josta tulit nuoret nurumaan,
 Tulit vanhat vaivan alle,
 Huonot huono-henkiseksi,
 Kuin on juotu juotavia
 Paljo poltettu pahoja
 Tupakoita turmioita.
 Kyllä muistan muinoselta
 Kuin tuli tupakka-vuosi,
 Maahan lehtejä levesi,
 Mitkä olit tuumat tuttavilla,
 Mikä laatu Langoksilla:
 Kuin tutut yhteen tulit
 Kahden kesken kankahalla,
 Kohta toinen toisellensa
 Maistatteli massiansa,
 Siinä olit kestit keskinäiset,
 Pannut pantiin tulelle
 Kiiruhusti kiehumaan.
 Eipä nyt viitti vierahalle
 Maistatella massiansa,
 Eikä oikasta osaansa
 Toosaansa toisellensa.
 Kuin on roskat ruuhehina
 Tupakkana tuomen kuoret,
 Pois on tulleet tututkin
 Langotkin kauvos karanneet.

 Täst’ on miehet mieli-pahalla
 Savun tähden sairastavat,
 Mutt’ ei tapa tämä tarve,
 Eikä saata sairahaksi,
 Eikä voita vuotehelle,
 Eikä tuota Tuonelaan,
 Mutta nälkä miehen näännyttää;
 Kuin vahta vaille jääpi
 Saattaa se miehen sairahaksi,
 Voittaapi vuotehelle,
 Tuottaa viimmein Tuonelaan.
 Tämä on laulu laitettuna
 Tämä on runo rustattuna,
 Kuin olin omasa työsä
 Kerran kengän suutarina.

*) Elias Tuoriniemeltä.

Elias Tuoriniemi
Runot