Koston päivä
Koston päiv’ on julma, suuri,
 Silloin murtuu luonnon muuri,
 Tietäjät näin lausuu juuri.

 Silloin kaikki hämmästyvi,
 Luodut kaikki peljästyvi,
 Tuomari kuin ilmestyvi.

 Enkelit ne torvellansa
 Kutsuu kuolleet haudoistansa
 Saamaan palkan Luojaltansa.

 Luonto, kuolo kauhistuvi,
 Syntis-parka surkastuvi,
 Tuomari kuin julmistuvi.

 Luku silloin lasketahan,
 Teot tarkoin tutkitahan,
 Kaikki kyllin kostetahan.

 Ja kuin päätös annetahan,
 Pahat silloin rangaistahan,
 Hurskahat ne armaitahan.

 Kuinkas, kurjat, vastannemme,
 Kuinka puoltamme pidämme,
 Ken on puollusmiehenämme?

 Herra suuri voimallinen,
 Ole mulle armollinen,
 Tuomarini turvallinen!

 Vaikk’ on kaikki kirjassasi,
 Kuitenkin sä armostasi
 Armahtele lapsiasi!

 Jeesu armias, tuskallasi
 Ostit mun ja vaivallasi,
 Ota siis nyt kansahasi!

 Verta tähteni hikosit,
 Jumaluudestas’ erosit,
 Kuoleman väen kirosit.

 Keksithän Marian huolen,
 Muistit ryövärinkin puolen,
 Muista minutkin, kuin kuolen!

 Ansiot’ ei ole mulla,
 Vaan on armoa sinulla,
 Anna mun tyköösi tulla!

 El’ eroita karjastasi,
 Laske lammaslaumahasi
 Oikialla puolellasi!

 Ilkiät ulos sä heitä,
 Katuvia, Herra, meitä
 Kurjia poveesi peitä!

 Viimeksi rukoilemalla
 Pyydän, että hurskaalla
 Suot mun kuolla kuolemalla.

A. O[ksanen].

Lähde: Suometar 14.9.1852.

August Ahlqvist
Runot
Tuomas Celanolainen
Virret
Suometar
1852

en:Dies Irae
es:Dies irae
it:Dies Iræ
la:Dies irae
pl:Dies irae, dies illa
sv:Dies irae