Tyttö, lemmen voim’ on suuri
Usein lasna ollessani
 Kuulin äitini sanovan:
 ”Tyttö, lemmen voim’ on suuri,
 Esteet kaikki voittavainen.”
 Näin hän, äitini, varoitti,
 Opetti omenatansa.
 Kai sä, äiti, oikein puhuit!

 Usein rannalla mä seison,
 Kussa kultani erosi,
 Laiva pisti pilven taakse
 Meren rannan tuolla puolla.

 Meren julman vaahto’essa,
 Raju-ilman raivotessa,
 Käteni mä aaltoon käännän,
 Sormen lasken lainehesen.
 Asetu sä, julma aalto,
 Asettele muutkin aallot!

 Totta aalto pauhaavainen,
 Laine laivaa pieksäväinen,
 Kullan purtta puistavainen,
 Totta tuima meren impi,
 Ehkä etäälläkin raivoo,
 Unilauluni hän kuullee,
 Herennehen raivostansa,
 Koska lemmen voim’ on suuri,
 Esteet kaikki voittavainen.

 Usein, tuulen tuudittaissa,
 Männyn latvaa heiluttaissa,
 Lähetän mä kukkulalta
 Kullalleni huokauksen:
 ”Tule, kultani, kotihin!”

 Aamu, ehkä heikko onkin,
 Kuulunehen kullalleni,
 Se kai pääskyn lailla kiitää
 Ilman halki merten taakse,
 Koska lemmen voim’ on suuri,
 Esteet kaikki voittavainen.

–i–a.

Lähde: Tapio 4.8.1880.

Johan Ludvig Runeberg
Runot
Tapio
1880