Paras Ystävä
Ystäväin on ihanainen, – kaunukainen,
    Hän on rakkain kaikista!
 Ei ou maassa, – taivahassa,
    Ketään hänen kaltaista.

 Hän on mulle uskollinen, – avullinen,
    Elämäni vaiheissa;
 Ompa vielä varallinen, – voimallinen,
    Auttaa mua kaikissa.

 Hänen kasvons on kun tähti, – joka lähti
    Tuolta puolen pilvien.
 Se on mulle näyttäjänä, – käyttäjänä,
    Aina taivaan porttihin.

 En siis huoli, jos ma täällä – surunsäällä
    Täyvyn kärsii jotakin;
 Ystäväni outtaa tuolla – toissa puolla,
    Auttaahan hän viimeinkin.

 Koska viimein äänein vaipuu, – tahon taipuu
    Ystäväni sylihin;
 Hän mun saattaa – kuollon kautta,
    Taivaalliseen salihin.

 Jos sä tahot, matkamiesi – kukatiesi –
    Tietää Hänen nimeäkin,
 Niin on Jiesus – Natsarenus,
    Joka outtaa sinunkin.

A[ntti]. R[äty].

Lähde: Suomi 7.8.1847.

Antti Räty
Runot
Suomi (lehti)
1847