Niinkuin kuuhut loistain nousee
Niinkuin kuuhut loistain nousee
 Alta pilvenhattarain,
 Niin nyt ajan hattaroista
 Kuultaa kuva sulokkain.

 Kannell’ istuimme me kaikin,
 Rheinin vartta viiltäen,
 Kesävehrät rannat hehkui
 Valoss’ iltapaistehen.

 Miettivänä lymyin kauniin
 Naisen syliin hentohon;
 Armaan rakkaat, kalvaat kasvot
 Punas kulta auringon.

 Kannel helkkyi, pojat lauloi,
 Ihmeellinen iloisuus!
 Taivas siinsi kirkkahammin,
 Sieluun aukes avaruus.

 Satumaisna siirtyi metsät,
 Linnat, vaarat rantaman; –
 Kaikki nuo näin päilyvinä
 Silmäteräss’ armahan.

de:Wie der Mond sich leuchtend dränget
ru:Как порою светлый месяц (Гейне/Тютчев)
ru:Как луна лучом пронзает (Гейне/Аксаков)
ru:Как сквозь облачного дыма (Гейне/Михайлов)
ru:Как луна, светя во мраке (Гейне/Фет)