Herran edessä
Sun ristisi juurelle vaivun mä taasen,
 Oi Jesus, mun syntejän’ tunnustamaan.
 Oi käännä sä kasvosi kirkkahat, käännä
 Taas lapsehes heikkohon lankeilevaan!

 Oi kyllä mä tunnen mun syntini suuret,
 Ei päivin, ei öisin ne mielestä jää.
 Siks’ tunto on tuskassa, sielu on sairas
 Ja huuleni huokaa ja painuvi pää.

 Niin ansiotonna mä etehes astun
 Ja luotan sun armohos ainoastaan.
 Oi ethän sä huonoa luotasi heitä,
 Oi totta mä syntini anteeksi saan!

 Niin anteeksianto, oi kallis se lahja!
 Ja suuri ja autuas seuraus sen:
 Niin Jumalan lapseus, kunnian-kruunu
 Ja kuollessa kirkkaus taivaallinen.