Mustalainen (Kramsu)
Yksin kulku kolkoks käy. Terve matkamiesi!
 Mustalaisen seura suo hupaa kukatiesi.
 Kulkenut oon iloiten
 Halki maitten useitten.
 Koti kaikkialla
 Mull’ on taivasalla.

 Kysyt, enkö kaivannut koskaan kotimaata?
 Mitä sillä tekisin, arvata en saata.
 Luona kansain kaikkien
 Ilon löytää iloinen.
 Näin jo maata monta,
 Mut en riemutonta.

 ”Mik’ on minun uskontoin?” Tahdotko sen kuulla?
 Tuta riemu rinnassain, laulaa sitä suulla.
 Elämämme meille on
 Suotu vuoksi nautinnon.
 Sen, ken sit’ ei nauti,
 Tappakohon tauti.

 Sanot, että maailma oma onpi Tuonen,
 Että elo loppuupi. Kernaasti sen suonen.
 Kuka täällä viitsiskään
 Elää, elää yhtenään?
 Uupuu vihdoin henki
 Keskell’ ilojenki.

 ”Mutta jälkeen kuoleman?” Kukapa sen tietää?
 Tuskin tutkimistakaan asia tuo sietää.
 Kuihtuu kukka, kaatuu puu,
 Linnun laulu lakastuu:
 Niin käy elävitten.
 Mitä tulee sitten?

 ”Oonko tuskaa tuntenut?” Turhanpäiväisillä
 Älä mua rasita enää kyselmillä.
 Sulaa suru suurinkin,
 Kuivaa kyynel kuuminkin.
 Omat huoles kanna,
 Iloita mun anna.