On ihmiselo ilman oikeutta
On ihmiselo ilman oikeutta
 kuin Pohjan talvi kylmä, valoton,
 se vailla veljeyttä, vapautta
 on kärsimysten malja pohjaton.
 Ja ihmisyys kun maahan poljetaan,
 sen suurta valtiuutta sorretaan,
 se routaa rinnat niinkuin talvi luonnon.

 Vaan niinkuin talven pimeyyden alta
 taas pyrkii kevään valo voittohon,
 niin myöskin oikeuden suuri valta
 taas nostaa valtikkansa valohon.
 Ja niinkuin valo varjot valloittaa,
 Myös kerran ihmisyyskin voiton saa,
 sen voittoa jos sorto viivyttääkin.

 Vaan itsestään ei valta pimeyyden
 ja sorron yöhyt poistu konsanaan,
 vaan eestä oikeuden ja ihmisyyden
 ain’ yhä taistelua tarvitaan. –
 Kun saapuu uusi vuosi, voimaa uutta
 ja tässä taistelussa onnekkuutta
 me tovereille täten toivotamme.

[Olavi] P[ur]–o

Lähde: Eteenpäin 24.12.1907.

Olavi Puro
Runot
Eteenpäin
1907