Kehrääjä-äiti
Ja äiti istuvi, kehräjää,
 Ja kyynel silmähän vierähtää.

 ”Pois aurinkoiseni läksi, pois,
 Oi, jos pian taas hänet nähdä vois!

 Ihanainen hän oli, kaunoinen,
 Oli puhtoinen kuni pulmonen.

 Samanlaisena jos hänet nähdä sais,
 Oi, aurinkoiseni jos palajais!”

 Ja rukki se hyrräten, pyörien käy,
 Mut armasta poikaa vaan ei näy.

 Ja äiti istuvi, kehräjää,
 Ja kyynel silmähän vierähtää.

 – ”Iloitse, äiti, sun poikasi
 Jo mainehen siivillä kiitävi”.

 – ”Ylistetty luoja!” ja viuhuen
 Nyt rukki se hyrrävi pyörien.

 – ”Hän luokses saa, kotimatkall’ on,
 Mut niinkuin syksyn puu alaston”.

 ”Ylistetty luoja, kun vaan hänet saan!”
 Mutt rukki se tyyntävi vauhtiaan.

 Oi äiti parka ja vaivainen
 Sun kuollut on poikasi kaunoinen.

 ”Ylistetty luoja, kun puhdasna saa
 Hän äidin helmahan taas nukahtaa”.

 Eik’ enää rukki se hyrräten käy
 Eik’ enää kyynel vierivän näy.

P[aavo]. C[ajander].

Paavo Cajander
Runot