Kruunauskirkossa
Oville taivaan aukee huima tie,
 vuossadoin pystytetty, ihmispolvin.
 Sen kaaret kaarten päältä ylös vie,
 ja tähdet sinkoo tähtiparviin holvin.
 Niin nöyrin sätein kivet kimaltaa,
 kumartuu jumaläidit yli lasten,
 ja hymyyn pyhimysten autuasten
 tuliset lasivärit lankeaa.
 Vaan missä yli kaarten huimimmin
 pois syöksyy kaaret, kohoo valtavasti
 se risti, jolta käsin haavaisin
 luo Kristus katseen sydäntomuun asti,
 kun korkealla aukee pyörryttäin
 sen taivaan ukset, josta varjon näin.