Vilu-Taudista
Muinen vanha Vilu-tauti,
 viksi-huuli, vihta-parta,
 roima-housu, home-silmä,
 jonga kallon harmaat karvat,
 hopiaiset, hohtavaiset,
 paistavat kuin päiväisellä
 tuohi-koivut kuusistossa, –
 muinen vanha vilu-tauti,
 kyssä-selkä, kongo-nokka,
 leuka-luiden louskuttaja,
 kulki kylmänä kesällä
 kauhtanassa karheassa,
 tappuraisessa takissa.
 Äijä hassu hallavana
 pitkin maata matkusteli
 ynnä pahan puolisonsa,
 poltto-taudin tuskallisen.
 Tämä paha parikunda
 emä eripuraisuuden,
 viipyi kerran vierahana
 kauan minun majassani,
 yli määrän matka-miehen.

 Ukko, se ukura-silmä,
 kova-koura, kylmä-kynsi,
 majan jääksi jähdyttäjä,
 jolla ovat otsan alla,
 ryppy-kynnöksen rajalla,
 silmä-ripseet riippuvaiset
 kaharassa kahden puolen
 nenän juurta juurevata,
 nosti metelin menoissa.
 Tämä ukko täydellinen,
 tämä kuuluisa kupias,
 ärjästeli äkeästi,
 kauas karkoitti kotoa
 ensin aina emändänsä,
 kovin hammasta kiristi,
 että silmät sameroiset
 iskit tulda tuimuudesta,
 parta jäisenä järisi,
 tukka luminen tutisi
 hartioilla hajallansa.
 Tämä ukko täydellinen,
 niin kuin nyt on nimitetty,
 ravisteli ruhoansa,
 että itse isännängin
 ruumis tärisi tuvassa,
 helisivät hambahatkin.

 Vaan ei vaimot myöden anna
 miehen kourista kovangan.
 Niimbä tässäkin todella,
 takaisin nyt tulduansa,
 vino-silmä, vipsu-huuli
 akka aina voiton otti.
 Ämmän posket punehtuivat,
 eukko otsansa rypisti,
 veti löylyn laupiolle
 kylmyydessäkin kovassa,
 ajoi pakkaisen pakohon,
 että virsut vilahtelit,
 josta jälle julma vaiva,
 tuska polttava povehen
 tuli tuvan haldialle,
 että kurkkukin kihisi
 kieldä kastaissa vetehen,
 hiki kiehui karvan päihin
 ruumihista riutuvasta,
 tauti päätäni porotti.

 Muistutellen vielä muita,
 kautta oman koetuksen,
 mainittava ombi myöskin,
 kuingan vasta viekkahasti
 pääsin vieraista vapaaksi: –
 minä syötin, minä juotin
 heitä häpemättömiä
 ensin vierahan varoilla;
 mutta koskan koetellen
 tulin tavat tundemahan,
 syötin heillä karvaat kaakut,
 juotin juomat katkerammat,
 annoin maistaa kiinan kuorta,
 latkia leivätä liendä.
 – Havaittaissa huonot herkut,
 näin on muinen moni muukin
 vieras viipyvä paennut.

Jaakko Juteini
Runot