Niin vait on ympärilläin
Kesä multa on mennyt umpeen,
 Ja kylvöni korjattu on:
 Niin vait on ympärilläin,
 Niin vait, kuin jos kaiku lumpeen
 Jäis kylkehen kallion.

 Jo helkkyvän lauluni siipi
 On poikki, ja mykkä oon.
 Niin vait on ympärilläin,
 Niin vait, kuni missä hiipi
 Yön enkeli kammioon.

 Jo hilpeät naurut haihtuu,
 Jäin seurasta ystävien.
 Niin vait on ympärilläin,
 Niin vait, että korviini aihtuu
 Mun hillityt henkäyksen’.

 Ja jo aatokset luokseni palaa: –
 Vain noitahan kuulla voin!
 Niin vait on ympärilläin,
 Niin vait, kuin jos kuolo salaa
 Ois ovessa tyhjän ko’in.

 Ne saapuvat kaikki sisään
 Taas lapsuuden-aioiltain.
 Niin vait on ympärilläin,
 Niin vait, että äitiä, isää
 Ma huudan jo tuskissain.

 Mut heiltähän päättyi päivät,
 Ja aatosten saapuvan nään.
 Niin vait on ympärilläin,
 Niin vait, että voitolle jäivät,
 Ja alas ma painan pään.

 Vaikk’ kammoni ensin kiihtyy,
 On ainoat rakkaani nää.
 Niin vait on ympärilläin,
 Niin vait, että täällä ne viihtyy
 Ja yöksi mun seuraani jää.

 Kera noiden ma riemuitsen silloin,
 Ja itken ja hymyyn niin.
 Niin vait on ympärilläin,
 Niin vait, kuni missä on milloin
 Elo hiipunut sammuksiin.