Pietari Brahen muistojuhlassa
Väisty verho eestä muinaisuuden!
 Katso, kansa: Siellä loistossaan
 Seisoo mies, mi sulle ajan uuden
 Kulmakivet saapui laskemaan,
 Kulmakivet, jotk ei horju, kaadu,
 Jollei kunto meissä muutu, maadu.

 Hänpä tiesi mitä puuttui meiltä,
 Mitä kaipas vielä Suomen maa;
 Valo puuttui vielä hengen teiltä,
 Tähti, joka kansan johdattaa
 Tuntoon itsensä ja Jumalansa. –
 Hänen kauttaan sai ne Suomen kansa.

 Oppi, tiede, sivistyksen voitto
 Löysi tiensä näin myös meidän luo,
 Rannoilt’ Auran nousi päivän koitto,
 Joka siunausta vieläi tuo;
 Musat kodin sai ja yhä saa he.
 Siitä kunnian saa Pietar Brahe.

 Hän se tunsi maamme joka kulman,
 Kaupungeita syntyi missä hän
 Kulki. Vääryyden hän poisti julman,
 Pystyyn nosti kansan nääntyvän.
 Suurta toimeen sai tää lemmen taika,
 Silloin armas oli ”kreivin aika”.

 Kahden vuosisadan hammas suotta
 Brahen muistoa on jäytänyt –
 Sepä elää tuhannenkin vuotta
 Yhtä kirkkaana kuin vielä nyt.
 Jalon hengen muisto ajat kestää,
 Sillä rakkaus sen unheest’ estää.

Lähde: Hufvudstadsbladet 14.9.1880.

Runot
Wilho Soini
Hufvudstadsbladet
1880