Syntymättömille
Pienet jalat tepsuttavat,
 heleät äänet soivat
 ikkunani alla.
 Taivas valuu sinisenä hymynä
 suruttomain leikkijäin ylle.
 Katselen ikävöiden syntymättömäin maahan.
 Suloista olisi pitää käsissään
 iloista pientä potkijaa,
 jatkuvaa, sykkivää elämäänsä.

 Mutta pihalla on hiljainen mies
 kaivamassa roskalaatikoita.
 Suunnaton on silmien
 äänetön toivottomuus,
 ne eivät edes vihaa enää.
 Ja kerran oli pieni lapsi,
 ojensi hymyillen kätensä
 kohti elämää, kohti äitiä,
 joka uneksi hurmioitunein silmin
 poikansa onnen päivistä.

 Vapisen vuoksenne, leikkijät.
 Kaukana, aurinkoisella saarella
 ampuvat kanuunat,
 lentokone kiertää kaupungin yllä.
 Tänään on vielä rauha.
 Mutta milloin putoaa räjähtävä kuolema
 ihmetteleväin leikkijäin keskeen?
 Lapseni syntymättömäin maassa,
 häpeän maailmaa, johon tuon teidät.