Tähti (Ranginen)
Mä näen tähden pienoisen
 Mi taivahalla on,
 Sen valo on niin suloinen
 Sen loisto verraton,
 Kuin Pohjan talvi-illoilla
 Ja pimeöillä ajoilla
 Hän loistaa eikä himmenny,
 Ei koskaan hämärry.

 Sen taakse silmään minäki
 Ja huolellisna oon,
 Nään siellä kuvan kultani
 Se kohois taivohon!
 Mä silmään häntä vienosti
 Luon katseheni kainosti,
 Vaan kohta tunnen rinnassa
 Huokauksen raskassa.

 Jos sydämmeeni kuvastuu
 Kuin synkkä pimeyys,
 Niin tähti, hän vaan kirkastuu
 Ei estä synkkyys.
 O sydän! tydy kuitenki
 Vaan Luojan tahtoon sinäki,
 Sill’ Luojan töitä viisaita
 Ken voipi muutella?

J[uho]. R[angi]–nen.

Lähde: Pohjois-Suomi 24.9.1879.

Juho Ranginen
Runot
Pohjois-Suomi
1879