Sairas mies
Oli sairas mies ja hän toivoi
 kevätaikaa armahimpaa,
 jona aurinko korkeella kiertää,
 jona kukkia versoo maa.

 Ja hän syksyn kesti ja talven
 yli pääsi hän ponnistain,
 kun keväästä kaunista unta
 sai paljon nähdä hän ain.

 Ja kun tuli näin kevät vihdoin,
 suli jäät, suli nietokset
 ja räystäät riemusta itki,
 palas lintuset poistunehet,

 niin sairas mies tuo tunsi
 ilon huutavan, hurjimman,
 ja hän unohti sairautensa
 ja vaivansa kurjimman.

 Ja hän terveeksi itsensä uskoi
 sekä lauleli riemuissaan,
 ja oli kuin oisi hän ollut
 uus sielulta, ruumiiltaan.

 Vaan voi sitä sairasta miestä
 ja voi hänen haaveitaan,
 kun kevät se kaunis ja valkee
 hänet mursikin multaan maan!