Kaipaileva
Pois lähdit, kultain, kotoa,
 Ma tänne yksin jäin.
 Mont’ olen päivää, viikkoa
 Sua varronnut jo näin.

 Sa kuljit kauas maailmaan:
 Sun virvat vietteli.
 Ja vannoit nimeen taivahan
 Taas tulla luokseni.

 Vaikk’ itse näännyn ikävään,
 Sa viivyt poissa vaan.
 En kuullut oo, elätkökään,
 En hiiskaustakaan.

 Nyt rintani on riutunut,
 Sairasna sydän lyö.
 Ja kaikki, kaikk’ on muuttunut:
 On, kuin ois synkkä yö.

 Ja kasvonikin kalpeat
 On kyynel uurtanut.
 Kun kerta jälleen palajat,
 On kultais kuihtunut.

–r –r. [F. F. Brummer]

Lähde: Tampereen Sanomat  6.8.1888.

F. F. Brummer
Runot
Tampereen Sanomat
1888