Leivonen (Runeberg)
Päivä korkealta
 Paistoi taivahalta,
 Hempi, ilo nousi tainnoksista;
 Ruoho kasvoi maassa,
 Käki kukkui haassa,
 Pääsky tuttu palas kadoksista;
 Ilma, metsä soitti,
 Lintu pienin koitti
 Hehkuansa äänin ilmoittaa.

 Riemua vaan kuulin;
 Suurimmaksi luulin
 Toki leivon onnen taivasalla:
 Lemmen ihanuutta,
 Hetken suloisuutta
 Hellemmin ken maistoi avaralla?
 Joka sävel siltä,
 Ilman äärisiltä,
 Tuntui soivan korvahani näin:

 Onni sillä suuri,
 Jot’ ei kolkko muuri
 Estä liikkumasta seestehessä,
 Joka, maassa käyden,
 Luonnon löytää täyden
 Sulhosessa vaan ja keväimessä!
 Niin ma laulun kuulin,
 Kaiku tuhat huulin
 Äänen mulle tuotti uudestaan.

 Päivää seuraella
 Veellä, manterella,
 Etelään ja Pohjolahan muuttaa;
 Suuta suikkaella,
 Aina lauleskella.
 Tunnon valtaa, luonnon herttaisuutta;
 Siin’ on onnes suuri,
 Siin’ on riemus juuri,
 Leivo pieni, leivo iloinen!