Pellavan kitkijä (1897)
Muien  paioiks pellava kasvaa,
 Minä vaan sen kitken.
 Muien iloiks iloan;
 Mut itsekseni itken,

 Katselen päivän laskua,
 Ja kaunis on pilven rusko.
 Ennen minä uskoin, mitä minä uotin
 Nyt en enää usko.

 Pilvet on pilviä, vaikka ne kuinka
 Kullassa ruskotelkoot,
 Toivot on turhia, vaikka ne kuinka
 Onnea uskotelkoot.

O[tto]. M[anninen].

Otto Manninen
Runot