Hurmio (Hugo)
Läpi tähtisen yön tie rannalle vei.
 Ei pilveä, aavoilla purjetta ei.
 Näkyväisen sieluun ma kauaksi näin.
 Ja rinnasta vuorten ja metsien
 näin nousevan hämärän kysymyksen
                meren aaltojen luo, yön tähtiä päin.

 Ja vastaus tähtien kultaisten
 läpi ilmojen soi, tuhatsointuinen.
 Ja ne kumarsivat palavia kruunujaan.
 Ja aavojen aallot ohjattomat
 ylös syösten ja vaipuen vastasivat:
                Se on Herra, valtias taivaan ja maan!

Runot
Saima Harmaja
Victor Hugo