Tapahtukoon tahtosi
Kova kohtalo, tahdotko pois sen,
 mitä annoit, mun onneni uuden?
 Sydänparkani viipyvän sois sen,
 jos pitää, pitää vois sen,
 ajan kaiken ja ikuisuuden!

 Sydän, oikeudetta aina
 liet sykkinyt omistusaikein.
 Siis suorita saamasi laina,
 oma tahtosi maahan paina,
 opi tehtävä kaikista vaikein!

 Osa itseäs irti raasta,
 jos on luovutus raskas se tarpeen.
 Tapahtukoon tahtosi! haasta,
 vaikk’ koskaan et kohoisi maasta,
 syvä haavasi ei kävis arpeen.

 Sait kumminkin onnea maistaa,
 joka karkoitti tuskan ja pelon.
 Pala muiston kultaista kaistaa
 kuin auringon juova nyt paistaa
 savenharmaassa hurstissa elon.

 Koit ihmeen: ihmisen povi
 hyvä, lämmin on, suuri ja syvä!
 Sait paljon, ei nurkua sovi,
 ja jos kiinni jo onnen käy ovi,
 surun auki jää – niinkin on hyvä!