Suruisena
Paljas, paljas koivun oksa
    Talvell’ on,
 Paljahampi sydämeni
    Onneton!
 Oksaa toki huude peittää,
 Lunta vielä pilvet heittää
    Suojaks poloisen.
    Mutta sydämen’?
 Värjätellen verhotonna
 Surevi se suojatonna
 Pudonneita lehtiään,
 Kadonnutta lempeään.

 Kolkko, kolkko oksan olo
    Talvell’ on,
 Kolkompi on sydämeni
    Onneton!
 Oksall’ iloa on sentään,
 Tiainen kun joskus lentää
    Siihen tirskumaan
    Talvilaulujaan.
 Vaan tää sydän yksinänsä
 Kärsiä saa ikävänsä,
 Ketään ei sen lennä luo,
 Hoivaa huolivalle tuo.

Juhani H. [P. J. Hannikainen]

P. J. Hannikainen
Runot