Kiltti setä ja hänen puolisonsa
Kenpä oli mies, ja ulos
 saapunut hän oli miksi
 aivan niinkuin korkeamman
 kohtalon nyt lähetiksi?

 Tutustuessamme häneen
 tutustumme kilttiin setään,
 jota kiltimpää ei ole
 maailmassa ollut ketään.

 Metsän laidass’ oli hällä
 tässä koti mitä parhain,
 suojatkin sen oli aivan
 kaltaisia kukkatarhain.

 Somisti sen tällaiseksi
 puolisonsa käsi hellä,
 jolla kodin onni oiva
 oli aina sydämellä.

 Kodin ympärillä puissa
 linnut säveleitään soitti,
 kevään, kesän tuojaa kielin
 tuhansin ne kunnioitti.

 Rauhan, rakkauden työssä
 meni aika täällä luistain,
 armast’ oli myöskin elää
 vielä mennehiä muistain.

 Silmät oli kirkkaat, joskin
 aika harmensi jo hapset,
 yhtä rakkaat oli heille
 ilman linnut, ihmislapset.