Suvi Suomessa
Jo taasen, jo taasen, on
 Suomessa suvi,
 Suvi-linnut eteläst’
 Tänne jo tuli:
 Käköset kukkuu,
 Kunnahilla tuhatta
 Sulo-ääntä tuttuu;
 Pakkanen, Pohjan herra,
 Loukossa nukkuu,
 Tuollepuolen Tunturivuorten.

 Kah nyt, kah’pas nyt, miten
 Nurmet jo hohtaa!
 Ruohonpäinen ruunu on
 Koivuilla kohta.
 Kukkia puhkee,
 Talonpoika niittuinsa
 Veräjöitä tukkee;
 Senpä seikan tähden ja
 Juuri sen suhteen,
 Halla huvi nyt korpehen pois!

 Jo sulanneet ovat taas
 Järvistäki jäät,
 Myös herenneet riettahat –
 Nuo räntäiset säät;
 Kaskes vaan pauhaa.
 Lintuparvet ilmassa
 Lentelee ja laulaa.
 Sodasta suokoon toki
 Jumala rauhaa,
 Nyt rakkahassa Suomessamme!

 Järvien rannikoilla
 Ven’eitä kiikkuu,
 Kalastaja-miehet ne
 Vesillä liikkuu.
 Orahat paisuu;
 Peltomiehet taasen nyt
 Airoihinsa taipuu;
 Paimenten torviloista
 Koneetkin kaikuu.
 Luonnotar liehtoo mehuisuutta.

 Niin mihin voip’ nykyään
 Verrata Suomen,
 Kuin sisältää taasen niin
 Herttasen luonnon?
 Nytpä on hauska!
 Neitosten silmistä tuo
 Lempeys vaan paistaa.
 Täällä voipi elellä –
 Valo kuin loistaa –
 Suopihan niin nyt kotoinen maa?

– – s.

Lähde: Suomettaren Lisälehti 2.6.1854.

Anonyymi
Runot
Suometar
1854