Joulun aatto
Uskomme, että seuraava meille lähetetyn Runebergin Jouluillan käännöksen alku on sen sujuvuuden ja kielen puhtauden vuoksi monille lukijoille ilahduttava katsella:

 Sytyteltyänsä piipun,
 Lämmitettyänsä, läksi
 Illan hämärtämisessä
 Vihdoin vanha sotamiesi,
 Miekka *), mökist yksinäisest
 Salon synkän sisuksesta.
 Eikä jäänyt kotomiestä
 Ontoniekan mökin varjoks,
 Eikä ollut seuraavaista.
 Ukon ainukainen poika,
 Ainukainen suvun turva,
 Turkin tuimaisessa so’assa
 Urhon töitä toimitteli.
 Kuitengan ei surumielell’
 Ukko matkaa ulottanut,
 Mutta toivoi muiten mukaan
 Joulun aaton iloisuutta,
 Iloisuutta avarata
 Huonehissa rikkaan hovin,
 Kuhun pyhiks kutsuttunna.
 Viimen muka kirkkotiellä
 Ukon vanha sotakumpal’,
 Vapasukuinen ja vaka
 Kunnioit’tu herra hyvä,
 Oli Miekkaa tervehtinyt
 Sanomalla seuraavaalla:

 ”Elä istu vanha Miekka
 Niinkuin Metso metsän varjos’,
 Pöyhistelty piilossansa!
 Miks en usiammast näe
 Naapuria naapurissa?
 Ei o’ vielä päivä päässä;
 Vielä jalka vaivainenkin
 Jaksa astu’ askeletta;
 Tule, käyppäs katsomassa,
 Viimestänkin Joulunpyhiks!
 Pitkät ovat Joulunpyhät,
 Mutta sinun muistijutut
 Sotateistä, tappeluista,
 Ajan hitaan, hiljaisenkin
 Mieluisasti mänettävät
 Uneliaalta perhekunnalta.”

 Herra noinpa haasteltua
 Kopsutellut kätellänsä
 Vanhan Miekan olkapäitä. –
 Senpätähten Sotamiesi,
 Kutsuntota kuulevainen,
 Hyvyyttä myös vapan herran,
 Mökistäns nyt matkusteli,
 Unhottaen matkan vaivat,
 Sekä soukan pimeyyten
 Salossa jo merkillisen,
 Että myöskin niatokset
 Päivän tuulilt’ tukettunna
 Tiellen talven tasaisellen.
 Kiirehtimällä hän astui,
 Surutoin kuin Kuningaskin,
 Nostain syvään uppoovaista
 Puista jalkaa lumihangest:
 Eteenpäinpä hiljaisesti
 Kulu matka liikkaavankin.

 Mutta mieli matkustajan,
 Ajatukset avaraiset,
 Sukkelammast suljehtivat
 Perillen ja hovin pirttiin.
 Puheli myös mennessänsä
 Ukko Miekka mielessänsä:
 ”Nytpä ilo aivan halpa,
 Pirtissä nyt pyhät alkaa;
 Surut nurkkaan sysäellään,
 Arkivaattet arkkuloihin,
 Sytytetään kyntteliä,
 Kyntteliä kiiluvia;
 Latjaellan lattiallen
 Olkikuvot keltukaiset:
 Ollappa myös Joulun ilot
 Entisellän, eletyllän,
 Salissakin sangen suures,
 Jossa leikit lakkaamata
 Lauluin mukaan lasketeltin!

B.

*) Pistolin mukailtu nimi.

Lähde: Saima 25.01.1844.

Johan Ludvig Runeberg
Runot
Saima
1844