Orja-väestä
Jop’ on jaksanut jalaton
 Ruveta runon sepäksi,
 Siukkana ollessa osannut
 Tehä virren tervehestä,
 Väestä kemeenimmästä,
 Oulun kaupungin omista,
 Jotk’ on tulleet tuokempata,
 Matkustaneet maan kylistä,
 Piikat, rengit rehtevämmät,
 Kaupunkia katsomahan,
 Viimein kaupamiesten kanssa,
 Tulivat hyvin tutuiksi.
 Joita pääsit palvelemaan,
 Niille orjana olehen,
 Rualle rukihiselle,
 Reikä leivän partahalle,
 Jossa pojat pulskemmasti,
 Ittensä pidit isona;
 Tytöt kiltiksi tulivat,
 Kovan korjana asuvat,
 Tulivat tupi-hameisin,
 Köyhät pitkä körttisiksi.
 Eikä entisen verosna,
 Piä piikat ittiänsä,
 Eikä suinkain suatte,
 Tulla köyhäin tykönsä,
 Vielä he ovat viikolla vihassa,
 Vaston mieltä poika miesten.
 Kyll’ eivät suutu sunnuntaina,
 Tanssi-paikoissa pahastu,
 Kuin savat iloa kuulla,
 Huilun soiton huonehista.
 Pojat portit aukasevat,
 Käskevät heti kaulta,
 Tytärten tykönsä tulla,
 Juosta kaffen juominkihin.
 Sitte taasen tanssattihin,
 Ilta viuhka viimeiseksi.
 Tuohon tuumahan samahan,
 Tyttäret pian tytyvät,
 Kuin ei heitä herjämmäksi,
 Ylönkatso yrkämiehet,
 Menevät hyvillä mielin,
 Rinnatusten riemutellen.
 Käestä pojat pusersit,
 Olit vastahan ovella,
 Suuta pistävät pikemmin
 Kaulasta halaavat kanssa,
 Kosk’ on tässä korjat piiat,
 Kaikki kaupungin parahat,
 Jotka ei joukosta katua,
 Mene poijes mies-väestä.
 Käskevät Kallen pelata,
 Soitella sokian pojan,
 Eli Väänäsen väelle
 Panna matkahan parasta.
 Taassa paikassa tapahtu
 Parahat kemeeni paalit,
 Joit’ ei kärsi kärryt herrat,
 Oulun Porvarit olevan,
 Joihinka heitä joutusasti
 Piikat, renkit pistäyvät
 Ittiään ilahuttamaan,
 Hekumata maistamahan,
 Josa on monta morsianta
 Saatu kihlata sanoilla,
 Tyttäret tykönsä yöksi
 Vietellehet vierehensä,
 Siell’ ovat ystävät yhessä,
 Kahen kesken kammioissa,
 Liialla lihan himolla.
 Pojat vattat vahvistavat,
 Josta tuntuhun tuleepi
 Keski paikka paksummaksi,
 Kaunis muoto morsiamen
 Käypi toisen karvaiseksi.
 Sitt’ ovat vihassa vielä,
 Kiivahimmat toisellensa,
 Eikä tiedä tyttö riepu,
 Joko hän miehen mielisuosin
 Varsin ottaapi omaksi,
 Ikuseksi kumppaniksi.
 Siinä hän viimmen vieraupi
 Iloisista ihmisist,
 Kohta korjasta väestä
 Käypi köyhän kaltaiseksi.
 Jopa on joutunut hänelle
 Kaksi tietä karkiata:
 Jos ei hän miestä mielellänsä
 Ota kanssansa olehen,
 Niin siitä häntä haukutahan
 Rumalla nimellä Ruosan.
 Vielä myös viekkahat tekevät
 Siitä laulut sievällaiset,
 Joita on täynnä poikajoukko,
 Kyllältä joka kylässä;
 Narrit nauravat isosti,
 Kuin häntä hävästä saavat.
 Ainap’ on akkana parempi,
 Kunnialla kuljeskella,
 Kuin olla kylän väellä,
 Maakunnan manattavina.

*) Henrikki Väänänen veisannut vuonna 1796.

Heikki Väänänen
Runot
1796