Kevätsävel
Ja hiirenkorva herkin,
 mi puuhun puhkeaa,
 se meille antaa merkin:
 ei mieltä katkeraa!

 Ja laine läikkypäinen
 se meille laulaa näin:
 viel’ olin äsken jäinen,
 nyt läikyn kimmeltäin.

 Ja aamun kiurut soittaa
 jo alta auringon:
 kuss’ ikään kevät koittaa,
 siell’ laululinnut on.

 Ne vaipuu, talven vallat,
 kuin niit’ ei ollut ois.
 Ei yöt, ei hyyt ja hallat
 kevättä polje pois.

 Se saapuu, uutta, uutta
 taas ihmett’ eikö tee!
 Sen nuorta ihanuutta
 maat, ilmat iloitsee.

 Pois kirpoo talven taakka
 sen koittoon kultaiseen.
 Povesi pohjaan saakka
 se saapuu saattoineen.

 Ei estää eljet kateet
 voi tietä voitokkaan,
 ja laulut, kukkasateet
 on kosto laupiaan.