Canovan Pariksen edessä
Tule, keiju, ahtaassa liivissäs!
 Kas rintaa, kuinka on miehekäs,
 – Ois siinä uinua kerta!
 Ois siinä riemua auvoineen,
 Kun jo voima marmorijäntäreen
 Voi saattaa kiihkohan verta!

 Tule, keiju, ahtaassa liivissäs!
 Vai suotta taivaiset – mietipäs –
 Soi tuomiovallan hälle?
 Vai suotta Helena lähti, vai,
 Pois myrsky-yöhön, kun niin nyt sai
 Hän untua rinnalle tälle?

 Sa painat sievästi pienen pääs
 Ja näytät ynsänä ikävääs,
 Kun voimaa ylistää halaan;
 Mut teräsliivien kahleisiin
 Jää olo oudoks ja ahtaaks niin,
 Miten kätkenet aatostas salaan.