Syys-illan laulu
Syys-illan suuret tähdet
 syvihin vilkkuu vesiin.
 Näin kerran, näinkö lähdet
 ikuisten unten kesiin?

 Kun liioin kasvaa kaipuu
 vakaasen vaihe-säistä,
 kun viimeisin jo taipuu
 syysviljan tähkäpäistä.

 Sa multa pois, ma sulta!
 Käy kutsu illan-hiljaa,
 kun uinuu maassa multa
 uneksuin uutta viljaa.

 Se vartoo, tuskan-harras
 hyvästiheiton hetki,
 veen ikivievän parras,
 paluuton viime retki.

 Syys leikkaa kevään liitot,
 ja tyhjää sulkee syli.
 Vaan muistavasti viitot,
 yön tähti, vetten yli.

 Syvälle vilkut, päilyt,
 suruisa, suuri tähti,
 kuin viime katse säilyt
 sa kaiken sen, mi lähti.