Huojennus
Kas, toinen toistansa tyrkkien
 käy ihmiset elämän tiellä,
 ja valta on suurien nyrkkien,
 ne kaiken määräävät siellä.

 Niin moni eespäin laahustain
 käy onnettomuuttaan surren,
 ja kuormaa raskasta raahustain
 kiroilee hammasta purren.

 Niin moni heikompi huoliaan
 huokailee hautaan saakka.
 On vaikea pitää puoliaan,
 kun niskall’ on raskas taakka.

 Vaan kellä mieli on iloinen,
 ei raskain askelin astu,
 ja taakkansa tuhannenkiloinen
 on kevyt kuin höylänlastu.

 Sill’ ilo on köykäistä tavaraa,
 ei paina se painona mieltä;
 se kulkee tietänsä avaraa
 ja kaikki sen väistyy tieltä.

 Vaan suru on raskas ja okainen
 ja kulkee vaikeita teitä,
 ja turmion oma on jokainen,
 jok’ ei sitä ajoissa heitä.

 Sä rauhaa, lepoa kaivannut,
 jo suorista köyryä niskaa.
 Oot suotta itseäs vaivannut,
 siis taakkasi maahan viskaa.

 Näin iskuihin voit sinä vastata
 ja pitää pystyssä pääsi,
 ja kukaan ei enää lastata
 voi kameelinkyttyrääsi.