Luokseni-pyrkijät
Klinglingling! No sill’ on hätä!
      Kellon särkee kunnoton.
      Hitto tuota helinätä!
      Kalle, katso ken siell’ on.
 ”Herra, onpa vanha nainen,
 Kurttunaama, vääräsuu;
 Nimi sill’ on oudonlainen:
 Itse Viisaus – ei muu.”
 Runotarten armaat emme
 Huoli siitä vieraaksi.
 Neuvo Ritarhuoneesemme!
 Sano mua sairaaksi.

      Klinglingling! No sill’ on hätä!
      Kellon särkee kunnoton.
      Hitto tuota helinätä!
      Kalle, katso ken siell’ on.
 ”Rouvan rutju, näöltänsä
 Sangen kuiva – mikä lie
 Säästäväisyys nimeltänsä.”
 Akka hiiteen täältä vie!
 Aarteeni on lauleloita.
 Ruusuist’ onko kitsas ken?
 Tuhansittain kasvaa noita,
 Mistä taitat kukkasen.

      Klinglingling! No sill’ on hätä!
      Kellon särkee kunnoton.
      Hitto tuota helinätä!
      Kalle, katso ken siell’ on.
 ”Onpa neito kaunokainen,
 Rohkeasti käytäksen.
 Kulmilla on kiehkurainen;
 Vapaus on neitonen.”
 Tulkoon! Mutta urhouttaan
 Haastaako? ”Kuin pakosta!”
 Pois! En usko vapauttaan
 Sanoista, vaan sanasta.

      Klinglingling! No sill’ on hätä!
      Kellon särkee kunnoton,
      Hitto tuota helinätä!
      Kalle, katso ken siell’ on.
 ”Voi, kuin sievä lapsukainen,
 Koltti päällä kiiltoinen,
 Ruusuposki, nauravainen:
 Hulluus nim’ on herttaisen.”
 Kiitos Luojan! Runojemme
 Saapui parhain suosija,
 – Hulluiks’ jäämme ijäksemme! –
 Tänne lasta jouduta!

B. F. Salonen
Franz von Gaudy
Runot