Niinkuin Simson
Olet sortohon syösty ja lyöty
 ja kahlehin kaksin
 sä kamppia kiertää täydyt.
 Ja riistäjäin hyöty
 työs’ määrää.

 Sun silmies valon ja onnen
 he Delilan juonin
 vei, ryösti. – Jäykkänä jäydyt
 ja tarmon ja ponnen
 jo hukkaat.

 Sun orjana raataa pitää
 ja mykkänä käydä
 noin keskellä piston ja pilkan.
 – Mut vaiti, jo itää
 kiron siemen.

 Kiron siemen juurtuvi kumma
 jo pohjahan poves’. –
 Joit katkeran kalkin tilkan
 ja vereesi tumma
 iti kosto.

 Sä suljet huulesi tiukkaan
 ja kostoa haudot,
 kun herjat ne silmäsi sokas’
 ja pilkkansa liukkaan
 huus’ korvaas’.

 Kuin Simsonin vihlovi sulla
 sydänjuuria haavat,
 ne viilteli orjuus-okas’.
 Ne arvelle tulla
 ei ehdi.

 Mut kerta kuin Simson ihan
 sä jättinä jälleen
 yli uhmaat sortajain päiden,
 ja leimuvi vihan
 pyhä lieska.

 Noin nouset. Haa kuka tuhma
 sun sortuvan luulee
 ikiorjaks’ herjojen näiden.
 – On ikuista uhma,
 se nostaa.

Hilja Liinamaa.

Lähde: Työläisnaisen Joululehti IV. 1910.

Hilja Pärssinen
Runot
Työläisnainen
1910