Vangit työssä


1. 

 Haudoista kaivetuita »valkoisia»
 on vangit komennettu pesemään,
 kuin itse olisivat vainajia
 niin valjuja he kaikki näöltään.

 He vitkastellen ryhtyi työhön inhaan.
 Iletti mätänevät ruumiit nuo,
 kun täytyi kannella ja pestä. – Vinhaan
 nyt eipä suju heiltä puuha tuo.

 Syrjässä seisoi valju nuorukainen,
 ei työhön käskettyyn hän tarttunut,
»en moista tee, oon punakaartilainen,
 ei työtäni mun ruumiin huuhtelut!»

 Nyt päällikkö kun kuuli uhmaa moista,
 vilkaisi silmiin nuoren sotilaan
 ja tiuski: »Lurjus, sanas vielä toista!» –
 Niin nuorukainen lausuu uudestaan:

»En pese vihollista!» päättää innoin,
 kivääri vaikka kohti kohouu.
 Hän kaatuu maahan lävistetyin rinnoin
 ja nurmi hurmehesta punertuu.

2. 

 Kumpua sankarihaudan
 luurankomiehet ne aukoo.
 Painavat lapioraudan
 multahan. Helle se raukoo,
 tippuvi otsalta hiki.

 Hauta on auki jo. Kajoo
 kouransa arkkuihin siellä.
 Lahonut seppele hajoo
 pudoten jalkoihin tiellä. –
 Tuollapa hautoa liki

 parvet on vartijamiesten
 katsoen jälkiä tuhon.
 Vangit työhön he piesten
 saivat; ne uhmansa uhon
 salaavat hammasta purren.

 Päätänsä puistavi honka
 kohisten, nähdessä ilveen.
 Taivaalla harmaja lonka
 peittävi päivyen pilveen,
 ihmisten ilkoja surren.