Maamme kirja: 17. Inarinjärvi
On järvi Pohjolassa,
 Ei sitä muisteta,
 Sen rannat on paljasna,
 Nimettä saaria.
 Kun jäät sulaapi heinökuu,
 Niin kesä Lappiin koteutuu,
 Mutt’ syyskuun kylmäisöinä
 Sen aalto tampistuu.

 Kuvauvat tunturitkin
 Veteen sinertävään,
 Tulevat venehetkin
 Kaloja pyytämään.
 Sulossa uipi sorsia,
 Poroj’ on pitkin rantoja;
 Ja sääskiä miljonittain
 On päivän sumuna.

 Ja Lappalaisen kerran
 Pit’ saada selveä,
 Jos vett’ ois minkä verran
 Inarin-järvessä;
 Mutt’ nuora katkes’, laulettiin:
 Niin syvä on kuin pitkäkin!
 – Kukaan sitt’ ei mitannut
 Syvyyttä Inarin.

 Poloinen Pohjolassa,
 Ei sua muisteta,
 Ei mert’ oo mailmassa
 Niin unhotettua;
 Sä vuorten jylhäin välissä
 Saat aina yksin piileä
 Kesistä lyhyistä
 Talvia pitkiä.

Maamme kirja
Runot