En silloin
Kun päivä peittyy pilvehen,
 Ja taivas synkkenevi,
 Kun murhe hiipii mielehen,
 Ja rintaa viiltelevi,
 Ma lohdukseni laulelen
 Ja huvikseni hyräilen.

 Kun päivä taasen kirkastuu
 Ja varjot valkenevi,
 Kun rintain jälleen rauhoittuu
 Ja mielein riemuitsevi,
 Ma iloisna taas laulelen,
 Ja hilpeänä hyräilen.

 Vaan kun mun jätti impeni,
 Pois muihin maihin riensi
 Ja hyljäsi mun lempeni,
 Vaikk’ ikuiseks sen tiesi,
 En silloin vainen laulellut
 Enk’ huvikseni hyräillyt.

–r.–r. [F. F. Brummer]

Lähde: Tampereen Sanomat 22.5.1889.

F. F. Brummer
Runot
Tampereen Sanomat
1889