Kerjäläistyttö
Voi! kun mull’ on kylmä: vaatteistani
 Jälellä ei oo kuin riepaleet –
 Murheiseksi muuttuu maailmani;
 Silmistäni helmii kyyneleet.
 :||: Iloinen mä oisin
 Jos vaan joku voisi
 Antaa köyhän lapselle vaan leipää palaisen. :||:

 Äitini on sairasvuotehella –
 Pieni veikko kuolee vierehen –
 Heidän tähden minä pakkasella
 Kuljeskelen leipää pyytäen.
 :||: Siis rukoilen teitä:
 Säälitellen meitä,
 Antakaatte minulle vaan leipää palainen! :||:

 Niin se köyhän lapsi, pakkasessa
 Päivän kaiken kun on kulkenut,
 Illan hämäräisen joutuessa
 Riemuten on mökkiin joutunut.
 :||: Eipä iloitella
 Hän saa lapsuudella:
 Hänen täytyy leipää saada äitiraukalleen. :||:

 Kun on yli käynyt kynnyksestä,
 Äidin luona leipäpaloineen:
 Silloin niiden syöjää ei hänestä! –
 Hän on hiljennyt jo vaivoineen! –
 :||: Sielu loisteleepi!
 Taivas aukeneepi!
 Lapsiraukan leipäpalat – jäivät itselleen – :||:

 Ja sen pieni veikko kuolemalla
 Kohta seurasi jo äitiään –
 Tyttö kuiskehella vaipuvalla
 Polvillansa maassa – yksinään,
 :||: Lausui: maailmassa
 Ei, vaan taivahassa
 Nähnen teidät – sittemmin ei hänkään kerjännyt! :||:

–rt–

Lähde: Suomalainen Virallinen Lehti 24.1.1871.

Anonyymi
Laulut
Runot
Suomalainen Virallinen Lehti
1871