Laulu Nuoruukaisille huvitukseksi ja neuvoksi
v. 1.

 Ah! aika ihanaista
 Lapsuuden leikkeisä,
 Ei saada samanlaista
 Rahvajen retkeisä,
 Vaan vilppi viekkahasti
 Nyt päällä pitäpi,
 Ja totuus tuntuvasti
 Seuroista sekopi.

v. 2.

 Muinaista muistaisani
 Menoa mailmasa,
 Tarkkasti tutkeisani
 Eloa ennosa;
 Niin tulen tundemahan
 Iloa ihanaa,
 Ja lauluun laskemahan
 Tahtoni taipuva.

v. 3.

 Rakkaus rinnoisamme
 Rakensi riemua,
 Ja totuus tunnoisamme
 Herätti halua
 Toisille itkemähän
 Hyvää, ja huonolle
 Myös arpaa andamahan
 Kuin oli kedolle.

v. 4.

 Ei kukan kapeuden
 Hengeltä hallittu:
 Ei kostoo kavaluuden
 Menoisa merkitty;
 Vaan riidat ratkaistuksi
 Tulivat taidolla
 Ja paha palkituksi
 Hyvällä halulla.

v. 5.

 Ei viha vaino silloin
 Seuroisa säilynyt:
 Ei eroo hyväin huonoin
 Herrakan hakenut;
 Vaan kaikki vaatimata
 Ystävät yhteiset,
 Ja sait soimamata
 Arvansa alhaiset.

v. 6.

 Kusa nyt kumpanini
 Ne Pojat Pijaiset,
 Kuin käsistänsä kiini
 Juoksit, ja iloiset
 Olivat, Osavaiset
 Pallia paiskamaan,
 Liuisuisa lentäväiset
 Ja kiistaan kimmomaan?

v. 7.

 He ovat hajotetut
 Jo pojes paikoista
 Ja varsin vieroitetut
 Veikkoisista vanhoista.
 Ei he nyt enä muista
 Nuoruuden nurmeja;
 Vaan suru heitä suista
 Etsimään etuia.

v. 8.

 Muutamat mukavasti
 Kunniasa korkiat:
 Muutamat moniasti
 Krouveisa kauhiat:
 Pijoista myös parhammat
 Nyt nähdän Rouvana,
 Ja juuri huonoammat
 Kyöpeliin Kulkiana.

v. 9.

 Ah! kuinga kamalasti
 Mailma muuttuva!
 Toimella taitavasti
 Mies kunnian kulkeva,
 Ja toisen täyty täällä
 Puhkaista peltoia,
 Ja kuormaa kuorman päällä
 Hakata halkoia.

Karle Simon Poika
Pöytyällä

Lähde: Turun Viikko-Sanomat 31.3.1827.

Carl Helenius
Laulut
Runot
Turun Viikko-Sanomat
1827