Nälkiintynyt
Piikkilanka-aidan takaa näen
 nuorukaisen laihan, kelmeän.
 Katsettaan mä väistyn säikähtäen.
 Haamu manalanko lienee hän?

 Aavesilmät tuijottaa kuin talman
 heittänyt jo tuoni niille ois;
 kasvoillaan on keltaväri kalman.
 Vaiti on, kuin kuolo kammitsois.