Uusia teitä


I 

 Ei sahrat, kaikkien vetämät,
 ei harsit, Aatamin tekemät,
 eikä vaivasta vääntyneet suut
 enää peltojen vakoja peitä.
 Nyt Neuvostoliitto
 jo astelee uusia teitä,
 on Neuvostoliitossa
 työkalut pelloilla muut.
 Ei huokaus rinnasta lähde,
 että: »Minkähän rikoksen tähden
 minä selkääni taivuttaa saan?»
 Ei pientaret riitoja laita
 ja taloa talosta
 ei erota korkea aita.
 On vallankumous
 uudeksi luonut maan.
 Yhä vähemmän puhellaan siitä,
 että: »Jumalaa, naapuri, kiitä,
 kun on kylvöille suotuisa sää».
 Nyt asiat toisin on aivan,
 ovat harvoja nuo,
 jotka antavat aivoille vaivan
 kääntyä jumalan luo –
 nämä jäljille toisista jää.

II 

 On tunnuksena meillä viisivuotinen
 ja neljässä tuo täytyy läpi viedä.
 On hyljättävä taival entinen
 ja astuttava
 VOITON TIETÄ.
 On sahrat muinaisuuteen painuneet,
 on harsit unholahan vaipuneet,
 ja voiton hymy kasvoilla nyt loistaa.
 Meidän kevät, bolshevistinen,
 kevät mahtava,
 kevät traktoristien
 ja taisto valtava
 vanhat tavat, tottumukset poistaa.
 Nyt pellot yhteiset jo myllertävi teräskoni,
 ne pehmentää ja kunnostavi kone moni,
 ei luonnonvoimista nyt paljoakaan haittaa.
 Nyt teräs toimii meillä
 sekä järki.
 Nehän ennemminkin aina vanhan särki,
 ja onnelan ne nytkin meille laittaa.
 On täytettävä viisivuotinen.
 Se täyttyy neljässä – on ääni joukkojen.
 Tuo ääni kutsuvana kautta maamme kaikaa.
 Siis voimat pelloille!
 Häpeä veltoille!
 Ei holtittomuus sijaa saa,
 kun työtä kaipaa maa,
 ei »laatnailuihin» meillä ole aikaa.
 On tunnuksena meillä viisivuotinen,
 ja neljässä tuo täytyy läpi viedä.
 On hyljättävä taival entinen
 ja astuttava uutta –
 VOITON TIETÄ.

1932

Josef Schultz