Auran alla
Kauan jo aura
 viilteli sydämeni maata.
 Nyt se ei enää
 tyhjänä vartoa saata.
 Suo sade kiihkeä,
 suo, kevät, tulista kultaa,
 niin että paisuis
 siemen, ahmien multaa.

 Mullasta katto
 on joka elämän päällä.
 Pimeän puhki,
 sokeat, kasvamme täällä.
 Sen, jota tänään
 raateli kyntäjän teräs,
 armo on huomenna
 tuntea: siemenet heräs.