Kevätilta
Kevätillan autuas kirkkaus
 yli maan, yli aaltojen ui.
 Kuin pilvien loistoa pitkin liukuu
 minun purteni päivänlaskua kohti.
 Vesi taivaan hentoa kultaa huoaten hengittää.

 Olen puhdas nyt.
 En koskaan ma pettynyt, koskaan en uupunut kesken,
 en koskaan ma epäillyt valtaa kirkkauden.
 Olen kaunis nyt,
 on solunut sieluni pohjaan
 Hänen henkensä autuas hyväily,
 joka pilvet ja aallot loi.