Mun lapseni, lasna ollen
Mun lapseni, lasna ollen
 Ol’ iloa meilläkin;
 Me ryömimme kanakoppiin
 Ja lymyimme olkihin.

 Me kotkimme kuin kanat,
 Ja ken kävi ohitsen –
 ”Kyykerikyy!” se luuli
 Kukon laulannaksi sen.

 Kaikk’ arkut kartanolla
 Ne tapetseerattiin,
 Niiss’ asuimme me kahden,
 Ja perhett’ oltiin niin.

 Kun kylän vanha kissa
 Tul’ usein vieraisin,
 Se lyykyä, kumarrusta
 Sai meiltä kyliinkin.

 Ja kohteliaat me oltiin
 Ja lausehin likeiset;
 Moni vanha kissa jälkeen
 Sai meiltä ne lausehet.

 Kuin aika-ihmiset, usein
 Myös haastoimme vierettäin,
 Valiteltihin, kuinka kaikki
 Nyt kääntyvi nurinpäin.

 Kuink’ usko ja rakkaus ovat
 Jo mailman jättäneet,
 Ja kuinka on kahvi niin kallis,
 Ja rahat niin harvenneet. –

 Poiss’ on nyt lastenleikit,
 Kaikk’ ohitse vyörivi näin –
 Raha, aika, mailma, rakkaus
 Ja usko lempiväin.

de:Mein Kind, wir waren Kinder (1827)
en:Littell's Living Age/Volume 135/Issue 1741/"Mein Kind, wir waren Kinder"
ru:Дитя, мы детьми ещё были (Гейне/Фет)
ru:Помнишь, мы с тобою были (Гейне/Страннопольский)