Meille papeille
Oi aikaa kolkkoa, kaameaa,
 Kun ihmisyytensä kieltää kansa
 Ja valheen viittoja noudattaa
 Ja puhuu pilkaten Luojastansa!
 Oi kellä valtuus ja velvoitus
 On huutaa nuhde ja rangaistus?
 Oi sulla, kantaja Herran peitsen!
 Mut mieti, kuinka sä teet ja teit sen!
 Niin kuinka teet sen?

 Myös ulkopuolella pilkkaajain
 On turhuus suuri ja valheen valta,
 Kun monet luontoaan seuraa vain
 Eik’ etsi neuvoa Korkeimmalta.
 Oi kellä valtuus ja velvoitus
 On viedä kuolleille kutsumus?
 Oi Herran pappi, oi sulla, sulia
 Sen työhön suurehen kutsutulla!
 Sä kuinka teet sen?

 Myös monta hurskasta luonnostaan
 Niin kelpo naista ja kunnon miestä
 Ei tunne Jeesusta ollenkaan
 Eik’ etsi tietoa taivaan tiestä.
 Oi kenen valtuus ja velvoitus
 On saattaa orvoille ojennus?
 Oi sun, jok’ itselles oppaaks’ sait sen,
 Mi lausuu: armoin ma teitä kaitsen!
 Sä kuinka teet sen?

 Mut joku jättävi valheen tien
 Ja eksymystänsä itkein huokaa
 Ja liittyy seurahan etsivien
 Ja halaa taivaista hengenruokaa.
 Oi kellä valtuus ja velvoitus
 On antaa murheessa lohdutus?
 Oi sulla Jeesuksen saarnaajalla,
 Jok’ itkit itsekin ristin alla!
 Sä kuinka teet sen?

 Myös joukko astuvi pienoinen
 Päin toivon kunnaita mielin vakain
 Niin rauhaa kallista Jeesuksen
 Ain’ itse saaden ja muille jakain.
 Mut joku alkavi uupumaan,
 Kun risti raskas on harteillaan;
 Myös joltain sammuvi kodin kaipuu,
 Taas korven lähteille toinen haipuu.
 Oi mitä teet sä?

 Sä käytkö johdossa joukon tään
 Kuin taatto lastensa kesken valvoin
 Vai lailla käskijän itsekkään
 Tuot heille huolia pyytein halvoin?
 Sä hellin muistatko uupuneet
 Ja etsit sairaat ja sortuneet
 Ja tielle ohjaatko erhettyvää?
 Niin totta tahdot sä tehdä hyvää
 Ja totta teetkin!

 Niin paljon vaativa on sun työs,
 Niin monta sulla on vaikeutta.
 Siks’ paljon tarvitset voimaa myös
 Ja anteeks’ antavaa rakkautta.
 Mut sull’ on valtuus ja velvoitus,
 Oi sull’ on kallihin kutsumus
 Luo Herran uskossa huoles kantaa.
 Hän huolet ottaa ja voimaa antaa
 Ja siunaa työmme.