Vastukset
Mit’ ois elo vastuksitta? –
 Elämää ei ainakaan.
 Ois kuin lempi unelmitta,
 Kuihtumista rauhassaan, –
 Velton uinailua vaan.

 Ihminen, mit’ oisit, kurja,
 Ilman valtaa vastusten?
 Sallima jos ei ois nurja,
 Johtais mieltäs toimehen,
 Elon virran pyörteesen?

 Hengetön ois sielus, lieto,
 Onsi, uupuis unehen;
 Järkes tylsä, mieles mieto; –
 Puuksi muuttuis ihminen,
 Haihduttua vastusten.

 Virta se vyöryvi verkalleen,
 Jos sen ei väylässä vastusta lie.
 Paasi kun pistävi polvekkeen,
 Voima on uusi, mut uusi ei tie:
 Vanhalla vastus sen voittohon vie!

 Ihminen rauhass’ on innoton,
 Vastuspa vasta sen virkeäks’ saa:
 Vastus kun töissä ja toimiss’ on,
 Voimansa velttokin ponnistaa. –
 Henkinen hengettömyys katoaa!

 ”Herra, Sä kylliksi vastusta suo!” –
 Näin rukoelkohon kansamme ain’ –
 ”Sieluhun voimia uusia luo
 Voittamaan vastukset vaikeat vain!”
 Siinäpä valkama Suomellain!

Vieno [C. Edv. Törmänen].

Lähde: Päijänne 30.1.1879.

C. Edv. Törmänen
Runot
Päijänne
1879