Maan jako
Maanpiiri teidän on, se ottakaatte!
 –  Zeus ylhäält’ ihmisille julistaa. – 
 Sit’ ikiperintönä pitää saatte,
 mut veljinä se jakakaa!

 –  Nous silloin nuoret, vanhat viipymättä,
 mit’ ottaa osalleen, sen kukin ties.
 Ojensi maamies peitoin yli kättä,
 jäi metsäin herraks erämies.

 Ja kauppi aitat ahtaa käsin julkein,
 mut apottia viinit viehättää.
 Kuningas vaatii, tiet ja sillat sulkein:
 ’Minulle kymmenykset jää!’

 Mut myöhään jaon jälkeen runoilija
 myös jakopaikkaa kaukaa lähenee.
 Ah, toisten on jo joka jalansija,
 maa toisia jo tottelee!

 –  Voi mua, näinkö osattomaks yksin
 ma, pojistasi uskollisin jään?
 –  Zeun eteen valittavin kysymyksin
 hän herpoo, maahan painaa pään.

 –  Kun unohduit sa unelmies maille,
 mua älä soimaa, –  vastaus Herran on.
 –  Miss’ olit sa, kun osaasi jäit vaille?
 –  Sun luonas, lausuu osaton.

 Mun silmäni sun katsoi kasvojasi,
 ma taivaas sopusoinnut kuulin vain.
 Suo anteeks sielulle, mi valostasi
 näin huumautui, maan kadottain!

 –  Mi neuvoksi? Pois annoin maailmani!
 –  Zeus miettii – : sadot, metsät, markkinat.
 Mut ain’ on sulle avoin taivahani,
 jos milloin luonain elää haluat!

Suom. J. Siljo.

Friedrich Schiller
Juhani Siljo
Runot

de:Die Teilung der Erde
fr:Le Partage de la terre
nl:Die Teilung der Erde
ru:К Батюшкову (Жуковский)