Riemuitkaamme
Riemuitkaamme, vielä on
 suonissamme tulta.
 Jälkeen nuoruutemme armaan,
 jälkeen vanhuusajan harmaan
 meidät perii multa,
 meidät perii multa.

 Missä ovat entiset,
 vanhat ystävämme?
 Ehkä tähtimaailmoissa,
 tumman tuonen kartanoissa.
 Turha kyselymme.

 Lyhyt elämämme on,
 loppuun äkin päästy.
 Kiirehesti kuolo kulkee,
 meidät ryntäillensä sulkee.
 Eikä kukaan säästy.

 Eläköön yl’opisto,
 opin ohjaajatki!
 Eläköön sen veteraanit,
 fuksit, civikset, beaanit,
 kukoistakoot ratki!

 Eläköön myös neitoset,
 keijut kaunokaiset,
 emännätkin hellät, oivat,
 ahkerasti askaroivat,
 töissään taitavaiset!

Suom. Hj. Nortamo.

Christian Wilhelm Kindleben
Hj. Nortamo