Ero (Vala)
Päätimme unohtaa rakkautemme,
 päätimme kulkea eri teitä
 toisiamme muistamatta.

 Mikä mieletön päätös se oli!
 Ikäänkuin katkaistun oksan jälki
 koskaan voisi umpeutua näkymättömiin puussa!

 Nauraen ja kalvennein kasvoin
 raastoimme rakkautemme punaista liljaa
 ja murskasimme hehkuvat terätehdet
 jalkaimme alle.

 Mutta punainen lilja ei tahtonut kuolla.
 Sen elämänvoima oli hirveä nähdä.
 Murskattunakin värisi ja hehkui jokainen lehti
 ja katkotut oksat kohosivat taivaita kohti
 äänettöminä hätähuutoina.
 Vastasatanut lumi punastui pisaroivasta hurmeesta,
 ja ilmaan nousi verinen huuru.

 Sen lävitse yhtyivät katseemme
 kuin kahden murhaajan,
 ja me käännyimme pois
 kauhistuen toistemme silmiä.