Synnyinmaa
Mi kaikista on rakkahin –
 Lähinnä Jumalaa?
 Mi sana sulo-sointuisin?
 Mi nimitys on ihanin? –
 On armas synnyinmaa!

 Oi, siinä meille Herra soi
 Tääll’ onnen ainaisen:
 Murheista riemun, rauhan loi; –
 Mit’ toivotella mieli voi,
 Kas, täällä saimme sen.

 Jos riemujen me pyörteesen
 Vetäisiin vieraan vaan;
 Sen hylkäisimme autuuden,
 Kaiholla rientäin jällehen
 Saloille synnyinmaan.

 Tääll’ äiti armas kehtoas
 Tuuditti laulellen.
 On laulelmansa muistossas,
 Ne lieventääpi murheitas –
 Ne surma surujen.

 Ja huolin hellin taattokin
 Sun johti nuoruuttas;
 Kun askelin sä horjuvin
 Huojuillen kuljit, kyynelin, –
 Ol’ isä tukenas.

 Kun mieheks’ ehti poikanen
 Ja lemmell’ loihdittiin,
 Sai lemmen vastuun lempehen,
 Se synnyinmaans ol’ impyen –
 Sai taivaan kotihiin.

 Ja synnyinmaata puolustain
 On kuolo kaunoinen;
 Kun miel’ on puhdas, innon vain,
 Kun synnyinmaa on arvokkain, –
 On lämmin helma sen.

 Siis aina rakkain, armahin
 On meille synnyinmaa.
 Oi nimi maassa sointuisin!
 Kotimme kaunein, ihanin –
 Parempi onnelaa!

Vieno [C. Edv. Törmänen].

Lähde: Päijänne 29.5.1879.

C. Edv. Törmänen
Runot
Päijänne
1879