Voipa!
Voipa iltaa syksyistä!
 Tuo niin paljo apeaa,
 kun ei yhtään näytä mistä
 oman immen tavottaa.

 Synkkä, häijy sysimusta,
 minne kätkit kultani?
 Ei sen kuulu vastausta,
 vaikka rintain huokuvi.

 Katsoi siihen vaikka minne –
 eessä yhä mustimpaa!
 Toki kuulee käynnin. – Sinne
 siirryn. Tunnen suudelmaa.

–[Valpa]s.

Lähde: Työmies 22.12.1903.

Edvard Valpas-Hänninen
Runot
Työmies
1903