Tervehdysruno Kymäläiselle
Oi, tervetullut! Maalles vierahaksi
 sun sydämesi koskaan tullut ei.
 Me eksyimme, mut saman Suomen helmaan
 ikuisen kaihon tuli meidät vei.
 Ja katso! Minkä vuosisadat rikkoi,
 sen hetki parantaa ja anteeks suo,
 taas yhtenä kuin ennen elää Suomi,
 ja sinä olit hetken viesti tuo.

 Kun keskellämme noin sa seisot, veikko,
 kuvana luonnon rakkaan, rauhaisan,
 kun äänessäs soi kotimainen laulu,
 tuo laulu meidän muinaismaailman,
 niin tuntuu kummalta, on kuin ei koskaan
 me toisistamme oiskaan eronneet,
 ja niinkuin lapsi isän polvell’ istuin
 me näimme jälleen kodit, metsät, veet.

 Unelma? Olkoon uni haihtuvainen,
 mi jälkeen jättää varoituksen vaan,
 mut nyt on aamu kirkas, kaunis, jolla
 ei iltaa ole, aamu Suomenmaan.
 Me oomme vastaisuus, sen voiman väki,
 sen muinaisuuden tulkki olet sa,
 ja molemmista, yhteen liittyneinä,
 on Suomen uusi kansa kasvava!

Emil von Qvanten