Hautakammion vainajain laulu
Kiven sisässä täällä me oomme
 vuossatoja nukkuneet.
 Vuossatoja kammioomme
 on kellot tornista kumisseet.

 Yöt lankee, syttyvät päivät,
 kevät vaihtuu, talvi ja syys.
 Ne ei liikuta meitä – ne jäivät
 iäks jälkeemme. Meidän on äänettömyys.

 Me olemme kaikesta poissa
 ja päässeet pimeyteen.
 Sanat himmeät paasissa noissa
 vain kertovat tomumme eläneen.

 Mit’ et, veljemme, kärsiä saata,
 mit’ et maksaa siitä sa vois,
 näin että saat kerran maata
 myriaadeja öitä, tuskasta pois!