Ihminen
Rannalla leikki lapsi
 lähellä aurinkoa,
 lähellä onnea ja naurua,
 pienten kaupunkien keskellä,
 jotka olivat hänen valtansa alla.

 Ja hänen kätensä piirsivät hiekkaan
 kaikkien rakkaitten ystävien nimet,
 mutta kiveen hän hakkasi sanan IHMINEN.
 Se sana oli suuri ja salaperäinen.

 Meri nousi rannalle
 ja huuhtoi pois ystäväin nimet,
 meri huuhtoi pienet kaupungit.

 Ja lapsi kasvoi,
 ja suurten kärsimysten meri
 vyöryi hänen sydämensä yli
 ja huuhtoi kaiken onnen ja voiman siitä,
 kaikki nimet ja kaiken harhan
 ja heitti sen ylle lapsuuden kiven,
 jossa oli sana IHMINEN.