Sonetti (Kaikk’ inhoittaa mua)
Kaikk’ inhoittaa mua, muut mit’ ikään kiittää,
 maa täynn’ on kiusaa, tympeytt’ ainoastaan!
 – Mik’ on sun mielees sitten? – Siihen vastaan:
 ett’ yhä toisiaan ne miekoin niittää,

 pois silmät, korvat silpoo, valkamastaan
 päin pohjaa laivat ui, ett’ aika siittää
 vois uuden Neeron, kuihtuis kukinnastaan
 niin kaikki kauniit rumiks, että riittää.

 Iloa, lohdutusta inhoon kovin,
 mua miellyttää, mik’ ikävintä ihan,
 sais päivät päästään hourupäät mua johtaa.

 Perustaa mielisin mä Itkun hovin
 ja tappaa ne, jotk’ aatoksissa vihan
 siell’ iskin jo, miss’ oma kuolo kohtaa.

Cino da Pistoia
Otto Manninen
Runot