Verivelka
Mun elämän-intoni ylin,
 syke lämpöisin läikkyvän veren,
 mi syöksynyt avoimin sylin
 ois aaltoon aamujen meren –

 mitä tein minä, teit sinä siitä!
 Sitä anteeks ei elo anna.
 Voi lempeä, joka ei liitä,
 voi kaihoa, joka ei kanna!

 Pisar iäisen itkun ja parun
 sen elon on vähyys ja lyhyys,
 jano hehkussa hietikon karun
 sen pylväspyhimys-pyhyys.