Niin käy!
Me toisillemme suututtiin,
 (En muista enää syytä, mistä,
 Vaan ei se liekään tähdellistä)
 Ja suuttuneina erottiin.

 ”En koskaan lepy”, mietin niin,
 Ja Annill’ oli sama mieli,
 Sen näin mä kyllä, vaikka kieli
 Ei tuota tuonut kuuluviin.

 Ja kerta taas kun kohdattiin,
 Viel’ oltiin ”ärrinpurrillansa”,
 Mut tuuli kääntyi! – naurun kanssa
 Jo vihat poies viskattiin.

 Ja käden lyönti yhdisti
 Nyt meidät sopuhun, kuin köysi,
 Ja köyden – kiikuksensa löysi
 Het’ Amor – sit’ on veijari!

Juhani H. [P. J. Hannikainen]

P. J. Hannikainen
Runot