Seitsentoista-vuotias tyttö
En tiedä, mitä toivon,
 Ja toivon kuitenkin,
 Sydämmein on niin autee,
 Ja täynnä kumminkin.
 Mitä rauhatuus tää tähtää,
 Jok’ ei vie perillen?
 Mä mitä mielin, tahdon,
 Mä mitä aattelen?

 Mä istun neuloskellen
 Kuin orja yhtenään;
 Teen työtä ahkerasti,
 S’ ei joudu sittekään.
 Käteeni otsa vaipuu,
 Unohdan neulasen.
 Mä mitä mielin, tahdon,
 Mä mitä aattelen?

 Mä sanoin: kevät tulee,
 Maa uuden puvun saa,
 Mun silloin mieli muuttuu,
 Ja huoli karkajaa;
 Ja kevät tuil ja kesä,
 Mä vaan jäin onnellen’.
 Mä mitä mielin, tahdon,
 Mä mitä aattelen?

 En lemmi ninkuin ennen
 Suloista seutuain;
 Mitä kirkkaammaks’ käy päivä,
 Mä synkemmäks’ käyn vain.
 Kons’ saan ma rauhan jälleen
 Ja mielen iloisen?
 Mä mitä mielin, tahdon,
 Mä mitä aattelen?

 Oi jospa saisin maata
 Levossa kuoleman!
 Kentiesi yksin hauta
 Luo rauhan rintahan.
 Mutt’ ah! kuin raskas jättää
 Elämä siskoineen!
 Mä mitä mielin, tahdon,
 Mä mitä aattelen?