Sotalaulu pojilleni
Ei aasinkyytiin tyytyä
 Käy teikäläisten laihin,
 Ei istuimiinne hyytyä,
 Kiinn’ kasvaa leipämaihin:
 Te Suomen poijat reippahat,
 Te hevosmiesten aaluvat,
 Ei veltostella kelpaa!

 Viel’ leikkijousin urhoat,
 «Tutoni», varma piltti,
 Ja leikkitorvees toitotat,
 Pien’ Eljas poika kiltti;
 Hyv’ on: käsivarsi varmistuu,
 Ja silmän tarkkuus tarmistuu,
 Ja korva tottuu torveen.

 Ykskolmatta kun täytätte,
 Soi torvi toisenmoinen,
 Te miekat saatte vyöllenne,
 Ja leikki alkaa toinen;
 Te raisut saatte ratsahat,
 Ja silloin niinkuin patsahat
 Selässä istukaatte!

 Jos silloin päälle täyttäen
 Vihollisjoukko karjuu,
 Pelotta, tyynnä olkaatten
 Kuin Kangasalan harju!
 Kun käsky soipi: eteenpäin!
 Rivissä Suomen ratsuväen
 Kuin leivot lentäkäätte!

 Niin, entäkää kuin lentimin
 Vastaamaan vainolainen,
 Ja saakaa nimi sankarin
 Kohottain maanne maineen,
 Ja eestä ehjän Suomenmaan
 Ja uskollisen ruhtinaan,
 Jos tarvis, kaatuotte!

 Ei aasinkyytiin tyytyä
 Käy teikäläisten laihin,
 Ei istuimiinne hyytyä,
 Kiinn’ kasvaa leipämaihin:
 Te Hakkaa-päällit nousevat,
 Te uudet Suomen rakuunat.
 Ei veltostella kelpaa!

1889.