Sammalruusu
Sammal kankaan vaatettaapi,
 urhon kummun, linnan seinän,
 lahopuun saa verhoihin.
 Sammalesta puhkeaapi
 ruusut, jotk’ ois sievisteinä
 Eedenin ja taivaankin!

 Ruusu, riemuin punastuvin,
 surun hetuletko syydät
 päälle punas purppuran?
 Mua seuraa tanssihuviin.
 Ei, sä kyynelin mua pyydät:
 luokses jäädä halajan.

 Onko kuva kuolon haamun,
 kuolon kolkon käärehissä,
 vienoisella varrellas?
 Ei, sä, kukkain enkel’, aamun
 valon sulosätehissä
 heräät, nouset haudastas.