Aatami ensimmäinen
Sä laitoit taivaasta santarmin,
 mi kantoi miekkaa vihan,
 mun paratiisista hääti pois,
 se julma, armotta ihan.

 Nyt vaimoineni mä vaellan
 ja etsin eloa uutta.
 Toki nautin jo tiedon hedelmää,
 sit’ et taida sä enää muuttaa.

 Et estää voi, että tiedän mä
 sun kääpiökasvusi kurjan.
 Sä suotta surmalla mahtailet
 ja nostat myrskyn hurjan.

 Oi luoja, kuinka sun harkintas
 ylen viisaan toimen keksi,
 sitä kehua kylläkin kannattaa
 maanpiirin valkeudeksi.

 Nyt en minä koskaan unhota
 sitä vanhaa yrttitarhaa.
 Paratiisi ei oikea ollut se,
 kun kielsi se hedelmän parhaan.

 Vapautta mä vaadin täydelleen.
 Jos huomaan salpoja milloin,
 paratiisini vankilaks’ vaihettuu
 ja helvetiksi silloin.