Tulipalossa
Liekki roihuu taivahille,
 Savupilvi luhistuvan
 Huoneen varjostaa.
 Melske kuuluu etähälle:
 Ruiskuin loske, hiilten pauke,
 Miehet sammuttaa.

 Iloisa on nuorten katse
 Milloin savun tuprakasta
 Joku tuupertuu.
 Mieluisaa on nuorisolle
 Näyttää, miten iskuistansa
 Luonto alistuu.

 Mutta kadun kulmakkeessa
 Nojaa vanhus kalpeana
 Pattisauvahan –
 Arkistonsa arvokkainen,
 Vaivat vuoden viidentoista
 Roihui ilmahan.

 ”Uudestaanko alettava?” –
 Suojaan päästen peilin huomaa,
 Kyynel vierähtää,
 Hapset harmaat, ryppymuoto,
 Kumaraiset hartionsa
 Siinä selviää.

 Yönsä pitkän pöydän luona
 Valvoo, häärii kuten ennen,
 Aamu joutuu noin;
 Toimii yhä, papereihin
 Vaan ei muuta ilmesty kuin:
 ”Turma onnetoin!”