Kirjeitä Afrikasta/11/1
: Ruumiinrakennus. — Toiminta. 
— Asu koristukset. — Aseet. — Asunto. —
Työ ja talouskalut. — Perhe-elämä. — Kyökki- 
eli keittiötaidetta.

Tavallisesti ajatellaan ja kuvaillaan
neekerit ihan sysimusta-ihoisiksi, mutta
se on erehdys; sillä aniharvoin mustaihoisimmissakaan
heimoissa tapaa ihan
kiiltävän mustaa. Esim. Aa’mboheimoissa,
jotka jos mitkään vastaavat
joka suhteessa neekerikäsitettä, kohtaa ainoastaan
harvoja, joilla on iho yhtä
musta kuin padankylki. Useimmiten sittenkin
tapaa näissäkin vaaleahko- eli
kelta- kuin musta-ihoisia.

Ndongalaisten samoin kuin muidenkin
samansukuisten kansojen ja heimojen ihon pääväri on tumman-ruskea.
Tämä väri lähenee kumminkin siksi
mustaa väriä, jotta sitä ylipäänsä voi
hyvällä omalla tunnolla sanoa mustaksi.
Kämmenet ja jalkapohjat ovat melkein
yhtä vaaleat kuin valko-ihoisella. Ihon
väri äskensyntyneillä lapsilla melkein
koko ensimmäisen ikävuoden on siihen
määrään vaalea ja täysikasvuisten ihonväristä
eroava, jotta heitä ensinäkemällään
luulisi mulateiksi. Vieläpä
voipi samassa henkilössä olla iho paikkapaikoin
tummempi, paikkapaikoin vaaleampi.
Omituisena luonnon oikkuna
sopinee mainita valkoiset ”neekerit”,
joita ndongalaisissakin on useita. Nämä
niin kutsutut albinot ovat iholtaan melkein
yhtä vaaleat kuin europalaiset,
vaikka ovatkin syntyneet mustista vanhemmista,
siis täydellisiä neekerejä suvultaan.
Täällä nämä näkyvät pitävän
valko-ihoisuuttaan jonakin häpeällisenä
asiana, ja koettamat, tahrimalla
ihoaan rasvalla ja punamullalla, peittää
tuota valkoisuuttaan, mutta siitä
syntyykin mitä inhoittavin likaisuus.

Ndongalaisen ihossa itsessään — olematta
rasva-aineilla voideltuna — on
ainetta, joka tekee sen sileäksi ja kosteaksi,
ja antaa sille hikoilevan ruskeaksi poltetun
kahvipavun värin. Ndongalaisissakin
on tuo neekereille omituinen, ilkeä
haju. Mistä se tulee, on vaikea sanoa.
Toht. Bauman arvelee sen syntyvän
vanhentuneista öljyistä ja rasvasta,
joilla neekerit ihoansa voitelevat, mutta
sekään arvelu ei ole oikein paikkansa
pitävä; sillä sellaisissakin henkilöissä
(palvelijat esim.), jotka käyvät vaatteissa
ja siis aniharvoin tahi hyvin
vähässä määrässä käyttävät voitelemista,
on haju yhtä voimakas kuin
alastomissa ”rasvapakanoissa.” Falkenstein’in
arvelu, että tuo haju syntyy
likaisissa elämän-oloissa ihoon kiintyneestä,
hapantuneesta hiestä, näyttää
todenmukaisemmalta, varsinkin kun
otamme huomioon sen tosiasian, että neekerit
eivät mitään niin pelkää kuin
puhtautta, erittäinkin pesemistä ja peseytymistä.
Mistä se syntyneekään, se
vaan on varmaa, että tuo usein mainittu,
omituinen neekerin haju, sitä kun
vielä lisää rasvan y. m. inhottavat
hajut, on niin voimakas, että katsot onneksesi
—  olemattasi mikään ”hienonokkainen”
— jos saat pysyä siitä niin
kaukana kuin mahdollista.

Ndongalaiset samoin kuin muutkin
neekerit ovat vähemmin karvoittuneet
kuin valko-ihoiset. Hiukset ovat lyhyet,
karkeat ja villaiset. Ne kasvavat pieninä
pensaina eli tupsuina — saarekkeina
— ei yksinäisinä haituvina. Kaljupäitä
tapaa harvoin. Miespuolisilla on
parta lyhyt, harvoin 5:ttä cm. pitempi
ja villainen samoin kuin hiuksetkin.
Vanhempina ikävuosina harmaantuu
parta ja hiukset, kuitenkaan saavuttamatta
tuota juhlallista ja kunnianarvoista
hopean hohtoa, kuten usein europalaisilla
vanhuksilla.

Kooltaan ovat ndongalaiset keskinkertaista
rotua. Miesten keskimääräinen
korkeus on 167 cm., naispuolisten:
155 cm. Vartaloltaan ovat nämä solakoita,
lihavia, suurimahaisia tapaa hyvin
harvoin. Muutoin ovat miehet
samoin kuin naisetkin vartalorakennukseltaan
hyvin sievää tekoa. Usein tapaa
miehiä, joiden vartalo takaapäin
katsoen eroaa hyvin vähän naisen vartalosta.
Lanteiden kohdalta ovat, näet,
miehenpuolet täällä melkein yhtä hoikkia
kuin vaimonpuoletkin. Poikkeuksia
kumminkin on olemassa. Rinnan ja hartioiden
leveys on keskimäärin melkein
kuin europalaistenkin normalileveys.
Vatsa ei ole niin silmäänpistävästi
ja alaspäin riippuva kuin Namoilla
ja Buschmanneilla. Sääret ovat
hoikat, pohkee-lihaksia ei sanottavasti
ollenkaan. Jalkaterät ovat leveät, varpaat
lyhyet ja hajallaan, kantapää useimmilla
pitkällä taaksepäin pistävä. —
Käsivarret ovat tavallisesti pitkät ja
laihat, sormet hoikat ja pitkät, kynnet
pitkät, niitä kun ei koskaan leikata.
Kaula on enimmiten lyhyt, mutta ei
siltä paksu. Pää on eteen ja taaksepäin
pitkulainen. Sen tekee luonnollisesti
tuo — kuten tunnettu — Afrikan
useimmille kansoille omituinen pitkältä
ulkoneva takaraivo. Päälaki on useilla
milt’ei tasainen; otsa useimmiten korkea
ja jyrkkä; nenä matala ja leveä. Huulet
ovat vähemmän paksut ja eteenpäin
törröttävät kuin esim. Namoilla ja Vuoridamroilla.
Hampaat suuret ja valkoiset.
Näistä pitääkin ndongalainen erinäistä
huolta, pesten ja hangaten niitä
hienoksi pureksitulla palmun lehdellä
pia kertoja päivässä. Silmät ovat ihan
pikimustat. Silmäterän ympärillä ei
ole mitään eriväristä rengasta — sinistä, harmaata, ruskeata — kuten valkoihoisilla,
vaan koko silmäterä, valkuaista
myöten on ihan musta. Kasvojenpiirteet
ovat ylipäänsä säännölliset; poskiluut
eivät ole enemmän ulkonevat kuin
europalaisellakaan. Usein tapaa ndongalaisissa
varsin sieviä ja miellyttäviä
kasvoja, toisinaan sellaisiakin, jotka muistuttavat
milloin yhden, milloin toisen
valko-ihoisen tuttavan kasvoja. Korvat
eivät ole sen kummemmat kuin
muillakaan ihmisillä.

1890
Suomalainen
August Pettinen