Aallotar tytölle (Forsman)
Armas laps, jok’ uiden viillät
 Laineet leikiten ja kiillät,
 Niinkuin sorjin valkolilja päällä aallon vilpoisen!
 Ihmistyttö, mitkä tullee
 Vaihtuvaiset onnet sulle,
 Vuoni vaihtumatta aina juostess’ alta koivujen.

 Riemun, tuskan aikaa sinä
 Varrot – vaan en konsaan minä;
 Vaihtumatta aina aalloin tuhansin mä virtailen.
 Vast’ oot neinnä rakastava,
 Lemmen saapa, hehkuava,
 Vuoni hiljaa soljuessa kukkaslaakson tyynehen.

 Armas lapsi, mieleltäsi
 Vielä vilvas kuni vesi,
 Valko-lumme kaunihin, jot’ uitti aalto vilpoinen!
 Kohta uinnut unelmihin
 Outoihin ja suloisihin,
 Vuoni vaihtumatta vainen alta puiden solisten.

 Kohta utu-hunnussasi
 Morsionna, polvillasi
 Oot sä vieress’ miekkoisen, ken sai sun kainon sydämmen.
 Kohta äidin sydän hellä
 Sinuss’ alkaa sykähdellä,
 Vuoni hiljaa soljuessa kukkaslaakson tyynehen.

 Ihmisonnen salat summat,
 Toivon, lemmen kuolon kummat
 Syleillen, laps kaunokainen, aaltosin sua syleillen.
 Jahka päivät kierteleepi,
 Salot sulle selkeneepi,
 Vuoni vaihtumatta vainen juostess’ alla koivujen.

 Ah! ei juoksun määrää mulle
 Suotu, vaan se suodaan sulle,
 Kons’, sua kirkastellen elon riemujen ja murheiden,
 Kuolemaan saat sammuella,
 Niinkuin rusko iltasella,
 Vuoni hiljaa soljuessa kukkaslaakson tyynehen.

Kaarlo Forsman
Runot
Viktor Rydberg