Mutanabbi
Sun hento vartes on kuin muskotkukan,
 Laiteella kahden hietakumpusen,
 Sun kasvosi kuin loiste päivyen
 Pilvestä tuuhean, yömustan tukan.

 Mun sydämmeni lyö. – Oi immyt rieska,
 Jos voinet tuntea sen polttehet,
 Niin, lemmen luottehiksi, myöntänet,
 Ett’ isomp’ ei lie helvetinkään lieska.

 Kun otsas pilvi, majesteetissaan,
 Minuhun, sytyttimees, salamoipi;
 Se lempes makeuden muuttaa voipi
 Myrkyksi kolokyntin tuskikkaan.

 Oi katse lumoisa ja liukas niin! –
 Jos se et ois, eip’ oisi posket mulla
 Kivusta kaihon voineet kalvaiks tulla,
 Ei niveltyä luut ain’ ytimiin!

 Mut epätoivoon jos mun kavalasti
 Sä syöstä armott’ olet päättänyt,
 No niin! – Sun lempes hylkiönä nyt
 Ma hurjastelen järjettömiin asti.