Riitta Tussu-vainoon poika
Hyvät herrat, hulivilit,
 Kääntykääpä kuulemaan,
 Kun ma rupeen runotyölle,
 Vetäydyn nyt laulamaan.
 En ma laula lavealta,
 Pienen virren laulan vaan,
 Ett’en tulis niinkuin viimein
 Sakkoa taas maksamaan.

 Riitta Tussu-vainoon poika,
 Muistoon saatte panna sen.
 Oli, kun ma häntä tunsin,
 Kolmentoista vuotinen.
 Päivä paistoi suloisesti
 Yli koko Suomen maan,
 Kun ma satuin muitten kanssa
 Kiuruveelle kulkemaan.
 Taipaleen niin kylän luona
 Tämä poika poloinen
 Kiekkaa viskas yksinänsä,
 Nauroi ja ol’ iloinen.
 ”Kennen poika” kysäisimme.
 ”Riitta Tussu-vainajan”.
 ”Missäs isäs? Kuka laittoi
 Äidilles tuon penikan?”
 ”Hyvät herrat! miten tämä
 Raukka sitä tietää vois!
 Kun on tullut iltasella
 Aamusella mennyt pois!”
 Kiekkaa lyödä rapsahutti,
 Hyppäsi ja leikki vaan.
 Kuvan otin muistihini,
 Ruvettiin pois astumaan.

bs. [B. F. Salonen]

B. F. Salonen
Runot