Pienokaisen syntymäpäivä
Vai vuoden vanhako olet nyt?
 Oi, lastansa armahaista
 On äiti hellästi holhonut;
 Ja siipeins’ alla hän suojellut
 On käpyä pienokaista.

 Ja «mamma» lapsensa lausumaan
 Saa äidin rakkaus varhain;
 Ja pienet jalatkin taipumaan,
 Kun pitkin tuoleja johtaa vaan
 Saa äiti lempeä parhain.

 Tuo ruusun-hohtava pieni suu,
 Se armaasti hymyileepi;
 Kentiesi nauruunkin asettuu,
 Kun veli, sisar tai joku muu
 Sun kanssasi leikitseepi.

 Mut lapsuus vierivi suloinen,
 Ja «pikku» mieheksi varttuu,
 Ja isänmaa, tuo armainen,
 Työn vaatii lastensa kaikkien;
 Siit’ onnea sille karttuu.

 Kyll’ ääntä rakkahan isänmaan
 On «pieno» kuuleva varhain;
 Kun pari kymmentä kuluu vaan,
 Hän seisoo vahtina Suomenmaan
 Ja on sen pojista parhain.

Minna Krohn
Runot