Harmaa laulu
Tahdoin laulaa laulun,
 joka olisi yksinkertainen ja hauras
 ja kuin pehmoista, harmaata savua.

 Sen piti kuvata hiutuvaa ikävää,
 raukeasilmäistä ja alistunutta.
 Eikä sen soinnuista pitänyt ainoankaan
 helähtää kuumaksi ja väkeväksi,
 eikä sen väreistä pitänyt ainoankaan
 säpsähdyttää silmää.

 Sellaisen laulun tahdoin laulaa,
 että sitä kuullessa tulisi mieleen
 pitkä, talvinen hämärä,
 jolloin on niin rauhallista ja uuvuttavaa
 istua lumeen uponneessa talossaan
 harmaanpunaisen hiilloksen ääressä
 helmaanvajonnein käsin,
 silmät raukeasti katsoen
 hiljaisiin, lempeisiin unelmiin.

 Se on kauan hyrissyt mielessäni
 tuo laulu,
 niinkuin unelias rukki,
 jolla kehrätään harmaata lankaa
 pehmoisista, pieniä pilviä muistuttavista lepereistä.