Inkerin tuli
Hehkuu hiilet, tuliset hiilet
 Inkerin uumenissa,
 polttaa pahojen kirojen kimma
 majoissa matalissa.

 Painaa kataluus, kauhu ja petos
 Inkerin maata ja kansaa,
 hornassa punotaan hirttonuoraa,
 Inkerin kuolinansaa.

 Syöpyy se niinkuin poltinrauta
 syöpyvi vereslihaan,
 maassa on haikeus, vaikeus, nyyhke,
 hautova pakko vihaan.

 Polttaa mietteet, tuliset mietteet
 povessa sulhojen suurten:
 vielä ei kiskottu Inkeri irti
 kannosta Kalevan juurten.

 Tyrmähän teljetty ei toki sentään
 elävänä hautahan luotu,
 vielä ei Inkerin kuolinpaarien
 ääressä maljoja juotu.

 Hehkuu hiilet, tuliset hiilet
 syvällä sydämissä,
 syttyy valkea vapaususko
 silmissä himmenevissä.

 Inkerin miekkaa, Kalevan kalpaa
 karaistaan kyyneleveessä.
 Kerran ne tuomitut ukset aukee,
 aamu on seijaana eessä.