Seikkailija
Maa täss’ on. Pursi takaisin. He tietäkööt:
 nyt valtakuntaani mä olen astunut
 ja palaan ruhtinaana – tai en ensinkään.
 Miks viipyvät he? Yksin minut jättäkööt,
 on mulla kelpo miekka myötä, ratsu myös,
 maan vieraan pojat pestaan joukkohoni nyt. –
 Hyvästi – viekas meri jääköön selän taa –
 jo eikö linnat tuolla siinnä silmihin
 ja muurit, pystytetyt turvaks raukkojen,
 jo etkö silmä, vihollistas kaukaa nää!
 Mä ratsastan ja kavioihin kalahtaa
 pääkallot, lahot luut – ne pelätiksi kai
 on siroitellut polulleni sallimus?
 Ne murskaa, päistärikkö, yli niiden käy:
 he ovat heikot olleet – siksi kaatuneet!

Otto Erich Hartleben