Äitini
Mä aina aattein rientelen
 Kotihin armaan lapsuuten’,
 Ja äitin syli suloisin
 On muisto siinä ihanin.

 En rakkautta suurempaa
 Ma osakseni missään saa,
 Kuin oli äitin armahan
 Lastansa, mua kohtahan.

 Mun tähteni hän valvoi yöt,
 Kaikk’ kielsi, teki suuret työt
 Kun sairaana mä makasin,
 Hän hoiti mua kyynelin.

 Ja noita hänen laulujaan,
 Joill’ lauloi mua nukkumaan,
 Mä kauniimpia kuule en,
 Niit’ usein vielä laulelen.

 Jos sävelet ja laulu tuo
 Mun rintaan sulo-tunteet, nuo
 Kaikk’ kaunis äitin laulu loi –
 Mun laulajaks’ se saattaa voi.

 Hän töissään sekä sanoissaan
 Jos nuhtelikin toisinaan,
 Ol’ lempeä, myös näki sen
 Kun hellän loi hän katsehen.

 Mi parhainta häll’ oli vaan,
 Siit’ antoi mulle, armauttaan
 Tuot’ äkillistä kaikittain
 Näin aina nauttia ma sain.

 Hän edestäni rukoili
 Ja taivahasta kertoili,
 Myös kuinka hyvät lapset vaan
 Sen enkel’-seuraan otetaan.

 On monta muistoo suloista
 Mull’ lapsuuteni ajoista,
 Vaan muisto äitistäni on
 Minulla armain, verraton.

P[aavo]. P[outiainen].

Paavo Poutiainen
Runot