Kuin lammen laine
Hiljaa, juurikuin lammen laine,
 Syntyi lempeni ainoinen,
 Syntyi lämmössä kevätpäiväin
 Kera kaunisten kukkien.

 Sitten versoen vienoisesti
 Loi se syömmehen’ kukkiaan:
 Sulotoiveita, unelmoita,
 Iki-onnea ihanaa.

 Sinisilmät ne loistavaiset
 Sydänkukille päivää soi, –
 Sielun aattehet jalot, suuret
 Lemmenliekin mun poveen’ loi.

 Vuotten viertyä vielä kuulen
 Äänen armahan, heleän;
 Näen huulensa hymyn hellän,
 Näen katsehen lempivän.

 Eipä valkene koskaan päivä,
 Jona häntä en muista mä. –
 Aina sieluni syvyydessä
 Kuva kallis on säilyvä.

 Hiljaa, juurikuin lammen laine,
 Syntyi lempeni ainoinen,
 Syntyi lämmössä kevätpäiväin
 Kera kaunisten kukkien.

 Hiljaa, juurikuin lammen laine
 Kuolee rantahan iltaisin,
 Kuoli syömmeni kukat kauniit,
 Iki-onneni ihanin.