Niistä kapitalismon häistä
Nyt laulua hellää laulellaan
 Noista kapitalismon häistä:
 On ihmislihaa ruokana,
 On ihmisverta juomana
 Ja morsiamen kaulassa
 On helmet ihmispäistä.

 Ja siellä laulut lauletaan
 Vaan pyövelitten suilla –
 Ja soittajilla rumpuna
 On hornan liemikattila –
 Ja teuraslaulua säestetään
 Vaan miesten sääriluilla.

 Ja juhlahetkein ratoksi
 On näytelmäkin luotu
 Ja vapauden veljekset
 On vankiloista tuotu.
 Ja immet nuoret, ihanat,
 Mi tyrmissä kauvan kituivat:
 Ne näyttämöllä vuottavat,
 Kun ”pääsinpäiv’” on tullut.

 Kun esirippu nostetaan,
 Niin siell’ on hirttopuita.
 On miehet köysi kaulassaan,
 Kun immet nuoret raiskataan;
 On takana teilatuita
 Ja hirtettynä muita.

 Ja kapitalismon vierahat
 Nyt lyövät käsiänsä;
 Niin hurmaavaista näytelmää
 Ei nähneet eläissänsä.
 Ja hurjan hullu riekuna
 Nyt alkaa vierasjoukossa,
 He särpii elonriemuja
 Ja taivastaan he muistaa.

 Ja orpolasten silmiä,
 Juur’ äsken leikatuita,
 On morsiusvaatteen helminä
 Ja seppel immen suista.
 Ja harsot verenvismasta
 Tuon morsian-immen punottaa.
 Ja irvistävät peikon suut,
 Puna-purppuralla ommellut,
 On silkki-manttelissaan.

 Ja ”alttarilla” prelaatti
 Nyt alkaa litaniian,
 Ja rukoilee hän onneksi
 Tuon nuoren, ”siveän piian” – –
 Ja notkistuu jo hirsipuut
 Ja vislaa miesten sääriluut,
 Kun uudet uhrit kymmenin
 Jo peitto päähän lyödään.

 Ja Lusifeerus itsekin
 Jo häissä itsens’ näyttää,
 Ja hornan henget tuhansin
 Nyt kaikki huoneet täyttää.
 Ja alkaa hurja riekuna
 Ja tuonen-koirain ulvonta;
 Ne hirtettäväin tuskia
 Nyt herkutellen juovat.

 Ja herran pyhä prelaatti
 Se ”hänen armostansa”
 Nyt haastaa, vehreää sappea
 Jo virtaa huuliltansa.
 Hän saarnaa ”Jeesusrauhasta”,
 Mi maailman päästi pahasta
 Ja esivallat, herraudet
 Soi suojaks sorretuille.

 Hän saarnas köyhän kuolosta,
 Kuin on se autuasta,
 Kun esivaltaa palvellen,
 Vaikka karkeaa palaa kastaen,
 Saa käydä kohden taivasta
 Ja siellä ”tasa-arvoisna”
 Keruupein kanssa laulella
 Valittuin pyhäin kanssa.”

 Ja limaisia käärmeitä
 Jo nähtiin kaikkialla.
 Ne naisten vaatepäärmeinä
 Hipuivat matamalla – – –
 Ja taasen notkui hirsipuu
 Ja vislas miesten sääriluu –
 Ja armoa uhkui paimensuu
 Ja tyyntä ”Jeesusrauhaa”.

 Pää-perkele perityssä kruunussaan
 Yksin voihkuvi purppura-vuoteellaan,
 Kun verta ei juoda jaksa
 Ja mädätä jo alkaa maksa.

 ”Olis voimia kestänyt hetken vaan,
 Oisin syönyt mä satakin miljoonaa – – –”
 Patriarkka se ristiä näyttää
 Ja viimmeisen maljan täyttää.