Saiman Höyry-Laivalle Ilmariselle
Kuin on meille kuljettanut
 Sanan Saattaja sanomat
 Erinomaisen olevan
 Haaksen hyvän hankkehissa
 Pannu-Laivan Puhoksella
 Kirkkokunnassa Kitehen,
 Jonka kaltaista kalua
 Ei ol’ ennen näissä nähty,
 Eikä Saimassa, Savossa.
 Jok’ on valmis varsin kohta,
 (Jos ei jo vaan liene valmis
 Viety veistämöisiltänsä
 Taappelilta talutettu
 Laskettu jo lainehille
 Saimahalle saatettuna).
 Niin mä lausun laajemmiten
 Millä lailla laitettuna,
 Mitä varten valmistettu
 Täm’ on haaksi, josta haastan
 Tämä pursi, josta puhun.

 Jos sä joudut Väinämöinen
 Laulun alkaja avuksi!
 Kuka oijeten osaisi
 Suoremmiten, Suomen kielen
 Sanat saada sarjallensa,
 Juonellinsa juotetuiksi
 Ilman sinuta Isäinen?
 Joka ennen ensimäisen
 Laivat laitot Suomalaisen,
 Veistit tiedolla venettä
 Ladot purtta laulamalla,
 Saa nyt sanoista samaten
 Laulu, laivasta somainen!
 Älä luule lukiani
 Ei se ole lasti-laiva
 Eikä Kiteen kirkko-paatti,
 Josta laajoin lausun sulle.
 Ehkä ovat kaaret kaikki
 Laidat kaikki laskuinensa
 Kasavanunna Karjalassa –
 Karjalassa kaadettuna.
 Kirves-miehet Kitehellä
 Niin kuin verkoilla vetivät
 Hopioita hongistosta
 Käärit kärpän nahkaisehen
 Kukkarohonsa kuristit.

 Maata myöden matkan päästä
 Ovat piiput Pietarista
 Suuren kansan kaupungista
 Kuuluisasta kuljetetut,
 Torvet toisessa kylässä
 Rauta-ruukissa raketut.
 Joit’ on jongin näköisiä
 Kaltaisia kappaleita:
 Mik’ on vaskesta valettu,
 Kuparista kuumennettu,
 Kirkastettu kiiltäväksi,
 Mik’ on jäänyt järjestänsä
 Rauta-kangin karvaiseksi.
 Kaikki ovat oivalliset
 Sepon parhamman pajasta,
 Sepon selvimmän tekoja,
 Jok’on tainnut taivuttella
 Raudan raakoja tapoja
 Ihmis kunnalle iloksi,
 Kaikenlaisiksi kaluiksi,
 Reikä päiksi, rengas suiksi. –

 Onpa ollut oivallinen
 Puungin Seppä Puhoksella
 Tämän laivan laitoksissa,
 Jolle minä mielelläni
 Kirjoittaisin kiitosvirren,
 Kuin on vielä kunniaksi
 Mainioksi meidän maalle
 Pohjan poikia omia
 Suomalaisesta suusta!
 Mutt’ on konna konstillensa
 Sekin vielä viisahampi
 Joka oivasti osasi
 Koko rauta-rakennuksen
 Panna laivan lantehille
 Reed on riivattu nimeltä
 Ummikko ja ulkolainen,
 Englanniss’ on Emä hänen
 Tehnyt itsekin terävä.
 Mitäs luulet lukiani
 Sanottavan Savon maalla
 Tämän aalloilla ajaissa
 Saiman selvällä selällä?
 Pojat kyllä kyselevät
 Peljästyksissä perätin:
 ”Kummako se kulkenoopi
 Sarviniekka Saimahalla,
 Jonka sarvi savuaapi
 Sekä tulta tuiskuaapi
 Niinkuin parhaasta pajasta.
 Ovat siivetkin sivulla
 Kahden puolen kainalossa,
 Joiden kanssa kannustaapi
 Aallon seljässä ajaapi,
 Että höyhen höyryäpi
 Sulka suitseepi sumua.”
 ”Mitä mörkö,” mölähtääpi
 Talon vanhin vaimonensa,
 ”On se kummin kulkevainen
 Ihan valloin vasta-tuulta?”
 Heti heittävät talonsa
 Lapsensakin lattialle,
 Kirun kiitäävät pakohon,
 Kohden korpea kokevat,
 Ettei haaksesta hakiat
 Tahdo saada taloloista
 Einettä rahan edestä.
 Matka-miehet mielellänsä
 Maistaisivat maitoakin
 Eli muutaman munankin. –
 Saari-kansoja Savossa
 Minä pelvosta penäjän,
 Vapistuksesta varoitan,
 Ettei oudoksi oteta
 Missä millonkin näkevät
 Tämän laivan lainehilla
 Ilmarisen ilmestyvän,
 Jok’ on laiva laitettuna
 Saattamaan Savon sahoilta
 Joutusasti Joutsenoon ja
 Lauritsalan laitureihin
 Lankku-lodjat lastinensa.

 Ei se ole mikään outo
 Tulta tuiskuva turilas,
 Se on tuttu muilla mailla
 Kauvan ollut jo kaluna
 Hyödytyksenä hyvänä.

 Minä kiitän sitä miestä,
 Jok’ on alkanut Alusta
 Tämän laista, tässä maassa,
 Rakennella rahallansa.
 Olkot kauvan onnelis’na
 Nämät makomat molemmat
 Isändä ja Ilmarinen!

A[ntero]. W[arelius].

*) Muualta lähetetty.

Antero Warelius
Runot