Merimiehen runo
Vettä kynnän velloittelen,
 Minä aaltoja ajelen,
 Kynnän aika aurasella,
 Hevolla syömättömällä,
 Että vaahto vatsan alta,
 Käypi selkeä selästä.
 Valan pitkiä vakoja,
 Kynnän syltäkin syviä –
 Pellolla perättömällä.

 Vaikka tuuli tuudittaapi,
 Ilma kiivas kiidättääpi
 Laivaa lainetten välissä,
 Jotta pauhaapi pahasti
 Aalto laivan laitasella,
 Vielä viskaapi sisälle
 Myrskyn kourissa kovissa, –
 Tok’ on turva myrskylläkin,
 Vesi veljenäin omana,
 Sisarena aina aalto,
 Isot lainehet isänä,
 Äijät aallot äitinäni.

 Ei ne painuta pahemmin,
 Myrsky uhkaava upota,
 Joll’ ei päivät päätettynä
 Ole loppuhun osattu,
 Että Tuoni etsiskellä,
 Surma tahtoisi tavata
 Myrskyn kautta kaatamalla
 Syvyytehen syöksemällä!

Pietari Mansikka
Runot
Merenkulku