Prinssi Arnaldo
Saispa moisen meren ihmeen
 nähdä näillä silmillään,
 jonk’ Arnaldo prinssi alla
 juhannuksen aamusään!
 Ajohaukalleen hän lähti
 riistan, eineen etsintään,
 laskevanpa laivan suuren
 näki rantaan lähimpään:
 silkkipurjeet, kultaköydet,
 hopeaa on pelkästään
 ankkurit, koralli hieno
 sillä keulakilpenään.
 Laivuri sit’ ohjaa, laulaa
 laivoin merta mennessään;
 meren aallot saa se laulu,
 ilman tuulet tyyntymään,
 kalat kuiluistaan se kutsuu
 aallon kalvoon välkkyvään,
 liki linnut lentäväiset
 mastopuulle liitämään.
 Virkki noin Arnaldo prinssi,
 kuulkaas, kuinka virkkikään;
 »Laivuri, kautt’ elos kalliin,
 laske laulus helkkymään!»
 Laivuri näin lausui, antoi
 hälle vastauksen tään:
 »Laulan keralähtijälle,
 vaan en muulle kellekään.»

Anonyymi
Otto Manninen
Runot