Kansaneduskunnan kokoontuessa
Elä ärsytä Suomen leijonaa
 se seisovi paikallansa.
 Tuliliekein säihkyvät silmät sen. –
 Sä näätkö, valvovi kansa!

 Syvät rivit jo nousevat kuilustaan.
 Vait! Kenpä nyt kansoa parjaa,
 kun leijona jänteret pingoittaa
 ja uhmaten nostavi harjaa.

 Ken tallata uhkaa tahtoa sen
 kavahtain nähdä sen saapi,
 kun leijonan silmät liekehtii
 käden iskuun se ojentaapi. –

 Tule sortaja. Nuolesi tähtäile!
 Ei osu ne! Turha on koitos!
 Kun Suomen on leijona valveillaan,
 vihamiehet se häätävi loitos. –

 Suur leijona sua mä tervehdin,
 noin aina sun seistä on määrä
 ja valvoa, ett’ei valtaa saa
 kotimaassamme halpa ja väärä.

 Suur leijona vartiopaikaltas
 sinä ellös väistykö ikään.
 Tulisilmin Suomea suojaile,
 sit’ ett’ei sortane mikään!

 Siis terve! Uhkuva voimas tuo
 ajan uuden enne on varmaan,
 ajan, jolloin veljeys, vapaus
 luo maallemme elämän armaan.

Hilja Liinamaa.

Lähde: Työläisnainen: Sosialidemokratisen naisliiton äänenkannattaja. Kesäk. 6 p. 1907. N:o 23.

Hilja Pärssinen
Runot
Työläisnainen
1907