Kultainen keskinkertaisuus
Oi armas keskinkertaisuus
 niin laajalla on kotis pielet.
 Ja ylistykses ain’ on uus
 ja joukkos valtaa kaikki mielet.
 Oi armas keskinkertaisuus
 on valtas’ suur’ kuin avaruus.

 Oi armas keskinkertaisuus
 sä ostolemmen hempukkainen,
 ei elon taistot, riehakkuus
 häiritse lepoasi vainen.
 Syvyydet taiston kuohujen
 ne vältät, taiten kierrellen.

 Märehtii keskinkertaisuus
 viisasten jätteet, tallaa oraan.
 Ja hengen jano, joustavuus
 sen eessä hukkuu multaan, soraan.
 Ja kirjaimista saivartaa
 sen mielestä on nokkelaa.

 Oi armas keskinkertaisuus,
 on vieras sulle yhteistunto
 ja liiallista toveruus
 ja mielen ylevyys ja kunto.
 Jos etees sattuu puhdasta,
 et pelkää sitä tahria.

 Kultainen keskinkertaisuus
 vihassa, lemmessäkin heikko.
 On kurjaa poves onteluus
 jonk’ yksin kateuden peikko
 on vallannut, ja tyhjyyttä
 on surus’, ilos’ helinä.

 Kultainen keskinkertaisuus
 mi suurta, siihen iskit nuolen.
 Sun kylvöäsi katkeruus.
 Ja jalot riennot alle huolen
 hukutit. – Itse alhaisuus
 oot armas keskinkertaisuus.

Robert Seidel