Krenatöörit (Laethén)
Pois vankiudesta halk’ Wenäjän juur’
 Päin Ranskaa kaks’ urhoa kulki;
 Vaan kohta heit’ ennätti uudelma suur’,
 Mi surman heill’ elohon sulki.

 Maa isäin ol’ poljettu; onnettomuus
 Ol’ voittanut valloittajanki,
 Hajoon oli joutunut sankarius,
 Ja Keisar’, ja Keisar’ ol’ vanki.

 Ja uristen itkuhun toivottomaan
 Nyt purskahti urohot tuosta;
 Yks’ vaikersi: ”Polttehen haavani saa,
 Kuin tahtoisi kuivihin juosta.”

 Myös tyrskähti toinen: ”Jo lähtisin pois
 Ja tahtoisin kanssasi kuolta,
 Ell’ ei mulla lasta ja vaimoa ois;
 Ken heistä siis pitäisi huolta?”

 ”Mit’ on mulle vaimo tai lapsi tai muut,
 Ei heitä mun mieleni hanki;
 Pois mierohon, jos ompi kuivilla suut –
 Mut Keisar’, mut Keisar’ on vanki!

 ”Yks pyyntö vaan, veikkoni, nyt mulle suo:
 Jos kuolen, mu’ ällös sä heitä,
 Vaan vie minun ruumiini omaini luo
 Ja kotimaan multahan peitä.

 ”Suo kunniaristini rinnallen’ jää –
 Se valaiskoon hautani yötä –
 Ja kourahan’ sovita kivääri tää,
 Kupeeni myös miekkahan vyötä!

 ”Niin tahdon mä levätä haudassain,
 Kuin vartia, valvoen varmaan.
 Jos kuulisin jyskehen kanuunain
 Ja ratsujen poljennan armaan.

 ”Yl’ hautani silloinpa kulkee kenties
 Myös Keisari kalskuvin kalvoin,
 Ja ylös mä riennän aseissa, kuin mies
 Taas Keisarin henkeä valvoin.”

Heinrich Heine
Rafael Laethén
Runot

de:Die Grenadiere
ro:Grenadirii
ru:Два гренадера (Гейне/Фет)
ru:Гренадеры (Гейне/Михайлов)