Elämän virsi
Niinkuin tähti tähtivyöstä
 tahi toive toukokuun
 lennät iki-usvain yöstä
 helmaan emon hymysuun.

 Elon ylhää lahjaa kannat,
 aamusoitot sulle soi,
 laulaa kaikki kukkarannat,
 virttä viidat huminoi.

 Herää kevättoivot nuoret,
 kauas katsehesi vie,
 uskos uljas siirtää vuoret,
 kautta kuohun kulkee tie.

 Kohoavi oma orsi,
 turva vastaan valtaa jään,
 hetki vain – ja valju korsi
 kertoo kieltä syksysään.

 Kohta korjattu on sato,
 tutkit, minkä työsi toi,
 veikö paljon siitä kato,
 mitä mieli unelmoi.

 Silloin hohto syksyillan
 välkähtää jo halki veen,
 kuuhut luopi kultasillan
 yli synkän syvänteen.

 Sielusi nyt silmiin piirtyy
 outo tuike tumman vuon,
 katsehesi kauas siirtyy
 taakse vinhan virran tuon,

 kussa elos toivon, uskon
 kaukorannat kajastaa;
 lennät siivill’ iltaruskon
 kohti suurta valkamaa.