Auringonkukka
Töllin töyräällä kalveessa kasvoit
 kuin heleä auringonkukka,
 päivässä hienoksi huoliteltiin
 sun poskesi samettinukka.

 Elämänlanka se seinää kiers’,
 soi räystäältä pääskysen ilo,
 hentoina nousi sun povesi kummut
 ja silmissä paloi kilo.

 Aholla kuljit yksin aina
 ja haastelit kukkies kanssa,
 koivunranka ja mäellä mänty
 ne näki sun iloissansa.

 Siell’ olet majassa matalassa
 vain virsikannelta kuullut,
 elämänsurujen suhinaa
 olet honkien humuksi luullut.

 Siell’ olet käynyt kuin keiju kaino
 kotoisen koivun alla,
 ei sua tahrannut maantien tomu,
 ei koskenut huolien halla.

 Niin sinut kulkija kaukainen
 näki kalveessa harmaan kuistin,
 lempeitä silmiäs katseli
 ja kauvan sinua muisti.