Syysiltana
Niin kalvettunt on kaih, ja nääntynyt
 Se kukkasuus kesäinen kuss’ on nyt?
 Jo kasvut rankiaavat, vait on lehto,
 Ja hauvan synke’ys nyt on jo ehto.

 Mut silmä autuasti katsahtaa
 Ja rintani sulosti riemahtaa
 Kun taivolla pimeessä välkkyväiset
 Näen mun hengelleni koit yläiset.

 Sitä syysiltana ajatelen,
 Ja lehtien pu’ontaa katselen.
 Alaston ranta järvessä kulostaa
 Ja pilvien välitse kuu valostaa.

Lähde: Kanawa 23.9.1846.

Johan Ludvig Runeberg
Runot
Kanava
1846