Runottareni ja minä
Hän astui vitkaan luokseni,
 Oil loisto silmässään,
 Ja kielo, lempikukkani,
 Oil hällä kädessään:
 ”Tän annan sulle merkiksi,
 Sit’ usein katsele;
 Kun päiväsi käy pitkiksi,
 Taas mua muistele!

 Ma tottunut oon kuulemaan
 Kuohuja koskien;
 Oon harras ollut laulamaan
 Tunteita sydämen,
 Mi sykkii povess’ impyen,
 Ku kaitsee karjoaan
 Tai salon jäykkäin poikien:
 Oon halpa tyttö vaan.

 Min kukkakummut kertoili,
 Sen lauluks sommitin,
 Ja lehdot mitä uinaili,
 Sen sulle selitin.
 Oon innostunut laulamaan,
 Kun Suomi soittelee,
 Mutt’ täällä mulle kuiskataan:
 ”Parletz, ma chère, francais!”

 En täällä viihtyä ma voi,
 Tääll’ outo ollenkin;
 Tääll’ äänet vieraat yhä soi,
 Pois, pois ma riennänkin
 Ja siksi luotais luopunen,
 Mon pauvre adorateur;
 Näin sinusta nyt erkanen,
 Hyvästi ja – bonheur!”

–r–r.

F. F. Brummer