Kouluvihko
Mikä mahtaja vuosien virtaan
 lepokohdan loisikaan?
 Ajan tarttua vinhaan pirtaan
 kuka kuoleva voisikaan –

 sekunniksiko siepata ehdin,
 pidättää unen köysin sen?
 Minä kouluvihkoa lehdin –
 romukirstusta löysin sen.

 Siis neljäkymmentä vuotta
 – pidättää miten taisinkaan! –
 veti kuoloa päin ajan nuotta.
 Se tottako laisinkaan?

 Heräs vastahan valoon heljään
 hän lapsuuden aamunaan,
 joka kymmeneensä neljään
 kavahtaa nyt haamunaan!

 Vuoskymmenet kuoloa päin mä
 siit’ ehdinkö kulkea,
 kun kouluiltaan jäin mä
 ja silmäni sulkea

 juur ennätin lepoon vuoteen?
 Olen vasta herännyt –
 lisäks viiteentoista vuoteen
 viiskolmatta kerännyt!

 Unennopsaan kuinka siirsi
 ajan virta lainettaan!
 Hän, poika, illalla piirsi
 tätä kouluainettaan

 sen koululaukkuunsa pannen,
 levolle ehtien.
 Miten? Yhdess’ yössäkö kannen
 sini virttyi? Lehtien

 silopinta on homeen ja tomun
 ja toukkien nuolema!
 Yön aikana joukkoon romun
 vihon viskasko kuolema?

 Romukirstusta nytkö sen nosti
 omin sormin vainaja?
 Omituista: vihkosen osti
 myös kirjanpainaja!

 Tää aamu lie aaveaamu
 ja kouluainettaan
 viistoistavuotias haamu
 ja laulajan mainettaan

 nelikymmenvuotias selaa
 näin romukopallaan.
 Ajan kummitus kujeillen pelaa
 vuoskymmennopallaan..