Engelsmannein käytöksestä Oulussa
Tekisi mieleni minunkin,
 Jos ma oikehen osaisin,
 Etten tulis tukko suuhun
 Enkä solmuhun sanoista,
 Rueta runon tekohon,
 Jos ei herrat Helsingissä
 Eikä Oulussa olevat
 Pahastuisi paljo tästä,
 Jos työni tyhmästi tekisin;
 Alotan nyt asiasta,
 Vihollisen liikunnosta,
 Joka taisi tapahtua
 Ensin Raahen rantehella,
 Josta Ouluun osasi
 Kesäkuussa kuluneessa
 Ensi päivän ilta puolla
 Tuhat kaheksan satoa
 Neljä kuutta kymmenettä.
 Tuli tänne tuorustaina
 Ennen helluntai pyhiä.
 Voi kuin kurjalta näkyypi,
 Kamalalta kuumottaapi
 Engelsmannia elämä;
 Ei nyt auta ajatukset
 Eikä miesten paljoukset,
 Saapi vaan katsella surussa,
 Mielipahalla paloa:
 Tuli tuima tupruaapi,
 Salmen rantoa samoopi,
 Pikisaarta paisteleepi;
 Kaikki on lauvat, kaikki lankut,
 Kalkki varvit valkiassa,
 Kaikki tervatkin tulessa,
 Laivat, laivain teokset –
 Voi, on kummasti asiat
 Tänä suurra sota-vuonna,
 Pahana palo kesänä –
 Poltti laivat, poltti lastit,
 Vielä muutakin muassa.
 Voi sitä jumalatonta
 Ananiasta armotonta,
 Joka vei vihollisia
 Oulun kaupungin kavulle,
 Jotka täällä sota-polton,
 Julman valkian viritit;
 Hänen saatamma sanoa
 Pakanata pahemmaksikin,
 Julmimpata julmemmaksi,
 Suuremmaksi ryöväriksi
 Isänmaansa pettäjäksi,
 Vihollisen ystäväksi;
 Kerran kyllä koston sulle
 Tuopi taivahan Jumala.
 Olis ollut ilmankin jo
 Kyllä suurelta surua,
 Kun on rauha rauennunna,
 Soaksi jo sortununna;
 Liekö Luojan laitoksesta
 Ihmisille ilman alla,
 Synnin tähen syntisille,
 Palkaksi pahalle menolle!
 Kauppa katoaa peräti,
 Laiva vauhti vaikeneepi;
 Mistä suola saatanehen
 Suomen maahan souttanehen,
 Mistä kahvi kattilaan,
 Mistä tulleepi sokuri.
 Akat itkevät isosti,
 Vesi suuna virittävät,
 Kun on kahvista kapuli,
 Sokurista suussa puute;
 Mistä vielä muukin tarve,
 Kun katoisi kaupungista
 Alukset ja ainehetkin;
 Ja jos oisikin jälellä,
 Joku laiva kaupunkimme
 Ulkomailla aikehessa
 Kotipuoleen peräytä,
 Niin ei pääse kulkemahan.
 Kotimaalle koitumahan. – –
 Saisi miehet Pohjanmaalla,
 Suomen Lapin laitehella,
 Muistutella muinosia,
 Elettyjä, entisiä
 Rauha vuosia monia,
 Niitä aikoja hyviä,
 Joita ennen elelimmä,
 Turhuudessa tuhlasimma,
 Ettei luultu Luojan töiksi,
 Laupiahan laitokseksi,
 Kun ei nähty näissä maissa
 Vihollisten valkioita
 Polttamassa paistamassa
 Rauhan maassa mainiossa.

J. F. G[ranlud]-n.

Lähde: Oulun Wiikko-Sanomia 26.8.1854.

J. F. Granlund
Runot
Oulun Wiikko-Sanomia
1854