Rakkauuen synty
Luoja laupias isämme
 Istu iänkaikkisuuen
 Pimeässä piiroksessa,
 Ontto olemattomuuen
 Yö on ylen ympärillä.
 Kaikkisuuen kaikkinainen
 Valta vaan on valvomassa,
 Luojan luonna luomatakin,
 Täytiläinen täyellensä.
 Jalo ilo, itsestänsä
 Siitä sytty, syämmeensä.
 Itepäällänsä, isänen
 Aiatteli aivoillansa:
 ”Ollapa tuota, toisen silmä
 ”Kahtomassa, kaikkeutta!
 ”Tullapa tätä täyteyttä
 ”Toisen tunto tuntemaahaan!
 ”Minä taian taivahita,
 ”Minä mahan maailmaita
 ”Luoa luontani sanalla!”
 Sano sanan; ja samassa
 Valo valtikan valasi,
 Päivä piilotti pimenon.
 Taivas täytti täisinensä,
 Maa piirit pieninsensä
 Isän istuimen eteheen.
 Kivi kirkas kiiltämällä,
 Päivän eessä ensimäisen,
 Keitti kullat kuohumaahan
 Vuoren korkian kohussa.
 Päärly, päällä seitemällä
 Loisti, silmistä sininen,
 Tahikk’ puoleksi punanen,
 Tahikk’ kaiken kärvallinen
 Jalan juurelta Jumalan.
 Tähti koitti korkialta,
 Tihverästi tirkistellen
 Mesi-tyynelle merelle,
 Joutsenta jo johtatellen,
 Joka laulo lapsitoina
 Elämänsä ennustusta.

 Seilatessa sintävällä,
 Ilman laajan lainehella,
 Kyyhky kylvetti kynänsä.
 Orih hirnu hileällä,
 Äleällä äänellänsä,
 Katsahtellen kahen puolen:
 ”Mistä muka miehen löyän,
 ”Kussa kuulen kaitsejani!”

 Aurinko alotteleepi
 Polttavia polkujansa;
 Päätti päivät maailmalle,
 Viiet jo viattomalle,
 Kulki kuuesten kululle;
 Lausu Herra hengellensä,
 Kuin ol’ kaikkia kaunistettu,
 Valmistettu valvomaahan,
 Paitsi päällen päätteheksi,
 Luonnon hiippa luomatoina,
 Luonnon ruunu ruumitoina,
 Luonnon sielu silmitöinä:
 ”Tehkämme nyt Temppeliksi
 ”Itelemme, Ihmisiä,
 ”Haamullamme haastavia,
 ”Kulkevia kuvallamme!”

 Nousi sannasta, samassa,
 Multaisesta, muoollinen
 Poroisesta, povellinen,
 Ilmi, ihminen Isälle;
 Seisomaahan seinähirsi,
 Nurkkakivi kiiltämäähän,
 Aivottuhuun alttarihiin,
 Tepittyhyyn temppelihiin,
 Tuolle sielun sieramihiin
 Herra hengellä puhalsi,
 Tuolle kasvot kaikkivalta
 Kaunisteli, kastamalla
 Auringonsa alkeissa,
 Päätteisä päiväisensä.
 Nosti siunaten sylinsä,
 Sano suulla suloisella:
 ”Käy nyt kaikki kahtomassa
 ”Ympärillä yrttitarhan
 ”Mitkä ovat mielelliset,
 ”Niitä nimellä nimitä!”
 Kävikin käskylle keveä;
 Että uupu ensikerran,
 Tuosta työstä työttömästä;
 Että nukku navallensa,
 Mahallensa marjekkohoon.
 Näki unta uupunutkin
 Toempata, toisen laista,
 Kuin on nähnynnä näkiä
 Siitä-päivin sielullansa.
 Näki Herran näössänsä,
 Sanovan sanoilla näillä:
 ”Eivät ole onnelliset,
 ”Hyötylliset hyvyyteni
 ”Yksinäiselle ylälle;
 ”Minä avun Aatamille,
 ”Otan, oikehen omasta
 ”Luustansa, luoakseni.”
 Otti kylen kynnellänsä,
 Lihan liitteli siallen.

 Teki naisen nauro-suisen
 Ihanaisen ihmiselle.
 Anto syntynyn sylihiin,
 Puolisoksi puna-posken,
 Itse Luoja luoullensa,
 Käellä kätkemättömällä
 Hiljoin, hiivasten povea,
 Syän kumpaankin sykähti.
 Niinkuin koitto korkeaisen,
 Pitkähisen piilin kärki,
 Nuolen kärki, nuolahteli
 Simaisessa sielussanne,
 Mesisessä mielessänne;
 Siinä itkut ensimmäiset
 Ilmestyvät ilon tähen.
 Siinä liittäyty likistys,
 Siinä synty suukkiminen,
 Lapset raitin rakkauuen
 Käsi käissä astumaahan
 Nousivatten, nojatusten,
 Isän istuimen eteheen,
 Alttariksi altoiseksi.
 Silloin raahti rakkauskin,
 Kuin ol’ tuskin tunnin vanha,
 Alaisesta asungosta,
 Tulla taivaitten tasalle.
 Silloin julkesi jutulle,
 Silloin aivoi ansiolle,
 Matalasta maailmasta,
 Vaikk’ ol’ nilko nimitöinä,
 Sanotoina saapuilla,
 Ristimätä ristityltä.
 Isä Eevalta esinä
 Vainko vaati Aatamilta,
 Vainko kuulla kummaltakin:
 Mingän sanan saisivatten
 Sillen sielun siemenelle,
 Josta yhtyvät yheksi.
 Suulla yhellä yhessä
 Lausuvatten laulamalla:
 ”Se on taivaitten tavara,
 ”Se on hellin hyvyytesi,
 Laupeutesi lavea!”
 Niinp’ ol’ nimellä hyvällä,
 Ylpeällä yksytenne
 Isä, äiti, ensimältä!
 Vaan kuin tuskalle tulitte,
 Alaiselle, alatuksi
 Paratiisistä pakohoon;
 Nimen panitte pahemman,
 Saitte sanan saastuttavan,
 Raaja-rikon Rakkauuen.

Lähde: Poppius, Abraham: Rakkauuen synty. – Mnemosyne, maaliskuu 1820, s. 160–164. [Tekstikorpus]. Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, Helsinki. Viitattu 17.12.2006. Sisältyy kokoelmiin 1800-luvun korpus: Poppius. Saatavissa osoitteesta http://kaino.kotus.fi/korpus/1800/meta/poppius/rakkaus1822_rdf.xml.

Abraham Poppius
Runot
Mnemosyne
1820