Toivoni
Mä huonoks’ itseni tunnustan
 Ja syystä kyllä sen teen.
 Mut puutteen alta ja kuoleman
 Mä sentään toivossa katsahdan
 Jo aikaan täydelliseen.

 Niin kohoon lentimin leppoisin
 Mä yli myrskyn ja jään.
 Kun vaipuu siipi, mä kiirehdin
 Uskossa Jeesuksen sylihin
 Niin hellään, lämmittävään.

 Sen sydänlämmössä vapautuu
 Taas sielu painoista maan,
 Taas taivaat toivolle avautuu
 Ja ajast’ uudesta laulaa suu,
 Min valot nähdä jo saan.

 Mä heitän synnit ja maailman,
 Mä kiidän haudankin taa
 Ja siellä huoleni unhotan,
 Kun hengin usvista puhtahan
 Maan ilmaa virvottavaa.

 Oi toivo auvoisa, autuas!
 Oi ällös uuvu sä vaan!
 Tee, Jeesus, vahvaks’ se armollas,
 Siks’ kunnes peitteettä kasvojas
 Mä pääsen katselemaan!