Illalla uneksin kerta
Illalla uneksin kerta,
 hautoelin haavehia
 takkavalkean valossa,
 eessä roihun riutuvaisen.

 Ylleni hämärä hiipi,
 varjoja vaelteleikse.

 Oli mulla polven päällä
 tyttö pieni, puhdas pulmu,
 kirkas, kaunis katsannolta,
 hipiältä hieno, raitis,
 asuja elämän aamun,
 päivän koiton, lämmön lapsi.

 Tyttönen kätensä kierti,
 käsivaret hennot, valkeet
 kahlehiksi kaulanani,
 sitaisi suloisen solmun,
 painoi päänsä povelleni,
 katsett’ etsi katseellansa.

 Himmeni takassa huike,
 tulen tuike sammui, riutui;
 puut oli palaneet poroksi;
 tuolta täältä tuhkan alta
 hiukan puunti pieni hiili.

 Syttyipä sydämeheni,
 pulpahti povehen mulle
 uusi aatos, aivan outo,
 haave herkkä ja valoinen,
 jota ma tajusin tuskin,
 en ees’ puolta ymmärtänyt –
 niin se oli outo, kumma
 ilmestys imehtivälle,
 mielikarvaan kantajalle
 vaivassa väettömässä.

 Hälveni surujen summa
 omantunnon tuska, polte;
 ehjänä sydän sykähti;
 veren kierto talttui, tyyntyi.

 Olinko unessa, vaiko
 valvehilla? Tuot’ en tiennyt.

 Tuosta tunsin, kuinka kasvoi
 rauha, riemu rinnassani,
 tunsin tuulen henkäyksen,
 kesäisen ihanan ilman
 ottavan olemukseni,
 kokonansa, kaikkinensa;
 kukkaset yleni, kasvoi,
 kedon korut keinueli
 tuossa ihan itsestänsä
 ilmassa, iloitakseni;
 lauloi linnut, luomakunnan
 kaikki kantelot kajahti.
 Kuulin laineen loiskinata,
 rantahiekan helskytystä,
 kahiloiden kumman laulun.
 Kuulin korpien kohinan
 sekä vuorten suuret äänet,
 erämaiden ennustukset.
 Kaikki, kaikki kuulin tunsin
 riemussa rajattomassa,
 ilossa iki-hyvässä.

 Itse mä kedolla kuljin,
 astelin alankomaita
 kera tyttösen korean,
 sinipiian sievänlaisen,
 soitossa suvisen päivän,
 illan viileän ilossa.

 Suuri ja suloinen rauha,
 rinnan rauha, onnen huomen
 oli mun osaksi tullut,
 tullut mulle, tuiretulle.

 Havauduin haavehesta,
 hurmauksesta heräsin.

 Polvelt’ oli poissa tyttö
 paennut povelta pulmu.

 Takka tumma niinkuin yöhyt,
 pirttikin pimeä aivan.

 Kuitenkin unikuvista,
 kukkasista kauno-haaveen
 jotakin jälelle säästyi
 iloksi elon ikävän:

 Usko, luottamus unihin,
 hartauteen haavehien!