Niin silloin
Kun joutuu ilta
 ja taivahilta
 jo sammuu kultaruskonen,
 ei linnut liiku,
 ei laula, kiiku,
 vaan lepää uinuen.

 Kun saan mä rauhan
 ja mielen lauhan
 taas jälkeen päivän taistojen,
 kun maailmasta
 mä pauhaavasta
 oon tyyneen saanut sielusen,

 niin silloin varmaan,
 mun oman armaan,
 näkyypi kuva muistossan.
 Autuutta tuopi,
 rintaani luopi
 se sulotunteen kaihovan.