Rauha (Uotila)
Taivaan laella loimusi aurinko
 Valkeiden pilvien vaiheilla;
 Meri tyynenä päilyi,
 Ja aatoksissani istuin
 Perässä purren,
 Uinuviss’ aatoksissa, – ja puoleksi hereillä
 Puoleksi unessa näin mä Kristuksen,
 Maailman Vapahtajan.
 Aaltoavissa valkeissa vaatteissa
 Vaelsi hän jättiläissuurena
 Yli meren ja maan;
 Pää hällä tavotti taivasta,
 Kädet hän siunaten kurotti
 Yli meren ja maan;
 Ja sydämmenä rinnassa hällä
 Oli aurinko;
 Tuo punainen, hehkuva aurinkosydän
 Vuos’ armonsäteitä
 Ja suloista, lemmenhellää valoa,
 Kirkasta, lämmittävää,
 Yli meren ja maan.

 Kirkonkellot soivat juhliaan,
 Kaiut veivät niinkuin joutsenet,
 Ruusunauhoista, liukuvaa laivaa,
 Veivät sen soitatellen vehrähän rantaan,
 Jossa inehmoilla on asunto, ylävä,
 Korkeatorninen kaupunki.

 Oi rauhanihmettä! Miten hiljaa kaupunki,
 Oli levolla kumea kohina
 Kielevän kaupan, lipeän liikkeen,
 Ja puhtaita, kaikuvia katuja
 Vaelsit ihmiset, valkovaatteiset,
 Palmunoksia ojentavat,
 Ja kussa kohtasi toisensa kaksi,
 He katsoivat toistaan liittomielin,
 Ja arastellen,
 Rakkaudessa ja kainossa kieltäymyksessä,
 He suutelivat toistaan otsalle,
 Ja silmänsä loivat ylös
 Vapahtajan aurinkosydämmeen,
 Jok’, ilolla sovittaen, punaista vertaan
 Säteili alas,
 Ja ani autuaina he lausuivat:
 «Kiitos Jesuksen Kristuksen!»

 Josp’ oisit tän unikuvan nähnyt,
 Mitä antaisit siitä,
 Hyvä veli!
 Sinä, jolla pää on ja nivus niin heikko,
 Mut usko niin vahva,
 Sinä, ku kolmiyhteyttä kunnioitat
 Yhtenäsi,
 Sylirakkia ja ristiä ja käpälää
 Ylhäisen suosijattaresi
 Joka päivä suudellen,
 Ja itses olet hurskastellut
 Hovineuvokseksi,
 Sitten oikeusneuvokseksi,
 Ja vihdoin hallitusneuvokseksi,
 Tuossa hurskaassa kaupungissa,
 Jossa hiekka ja usko rehottaa,
 Ja pyhän Sprean laupias vesi
 Sielut viruttaa, teen vedellyttää –
 Josp’ oisit tän unikuvan nähnyt,
 Hyvä veli!
 Sen saattaisit julki korkeampaan paikkaan,
 Sun pehmeä, vilkkuva naamas
 Varsin valuisi hartauttaan,
 Ja armollinen rouva,
 Ihastuksissa riemusta täristen,
 Rukoukseen polvistuisi sun kanssas.
 Hänen silmänsä, autuaast’ äilehtivä,
 Sulle lupaisi eläkkeeksi
 Sata taaleria Preussin kuranttia,
 Ja sä änkyttäisit, kädet ristissä:
 «Kiitos Jesuksen Kristuksen!»

Heinrich Heine

de:Frieden (Buch der Lieder 1827)
eo:Elektitaj Poemoj de Heinrich Heine/Paco