Kovaäänisen vastike
T. l. 30. numerossa ehdottaa hra K.
R. S., että »kovaäänisen» sijasta otettaisiin
käytäntöön »». Tämä
sana kuuluu »hätikkö»-sanan tyyppiin,
eikä sovellu. Sen sijaan en voisi kääntää
kovaäänistä »kulttuurikielistä»
suomeen muulla sanalla kuin »»,
jolloin se liittyy »heristin», »soitin»
j. n. e. tyyppiin sekä kuuluu todelliseen
kieleen niin muodon kuin sisällönkin
eli käsitteen puolesta. Ehdotan
sitä käytäntöön.

Koska radio-kovaäänisestä on ollut
palstoillanne kirjoituksia tuon nimen
muuttamisesta soveliaammaksi tarkoitukseensa,
rohkenisin viitata mielestäni
sopivaan nimitykseen sille. Tarkoitan
»kaiuttaa»-verbin verbaalinominimuodon
»kaiuke» käyttämistä siihen. Puuttuuko
sanalta sointua tai tarkoituksenmukaisuutta?

”Kovaäänisestä” virinneessä keskustelussa
on ehdotettu ”ämyrin” tilalle:
„äänikkö” ja „äänentäjä”. Lyhennysopin
kannalta katsottuna, mikä nykyisin
jo pitäisi ottaa huomioon, ei ”kovaääninen”
lyhenisi paljoakaan, jos sen
tilalle hyväksyttäisiin esim. ””.
Rohkenen siis ehdottaa vielä
uuden, lyhimmän muodon yllä esitettyyn
tarkoitukseen: ”äänö!” -- 
”” jäisi vielä gramofoonin suomalaiseksi
vastineeksi.

Radion tullessa yleisemmäksi on
päässämme askarrellut ajatus keksiä
tälle suomalainen nimitys, ja varsinkin
”kovaääniselle” onnistuneempi. 
Onpa „ämyriä” jo jonkunverran käytettykin.
Huonolle ”ämyrille” se kai
sopiikin, ja huonolle radiolle sopisi
vaikka ”rämyri”.

Eikö esim. ”ääntäjä” sopisi nimeksi
”kovaäänis-rämyrille” ja radiolle
”saattio”? Saattio muistuttaisi vieraskielistä
radiota ja vastaisi ainakin
osaksi tarkoitettua käsitettä, se kun
saattaa äänen ja ”tulevaisuudenkuvat”
paikkakunnalta toiselle. Mikään ”kiva”
nimitys tämä kyllä ei ole. Mutta
kun asiasta keskustellaan, löytynee ehkä
sellainen, kun ei hätäillä. Ehdotettu
„raiku” olisi vähän sitä, mutta ei
vastaa niitä ”tulevaisuudenkuvia”.

</div>

Lähde: 

Anonyymi
Helsingin Sanomat
1928
Radio
Suomen kieli