Kahta on minun ikävä
Kahta on minun ikävä,
 hullu, hourehaavehetta:
 kevättä ikuista kerran,
 rajatonta rakkautta.

 Kukkisi alati tuomi,
 tuulen leuhka leyhyttäisi,
 vene salmia soluisi
 ilman sormin soutamatta.

 Rakkaus rajaton oisi
 lehdokin lemussa kerta,
 kysymättä, syyttämättä,
 antia anelematta.

 Kahta mä ijäti toivon,
 hullu, hourehaavehetta:
 kevät on ikuinen mennyt,
 rakkaus rajaton rampa.