Luettuani »Säkenien» toisen parven
Niin mä luulin, niin mä kuulin:
 Kaikki kuoli jo käköset,
 Laululintuset katosi
 Suomen maasta surkeasta,
 Pohjolan kolkoilta periltä:
 Mitk’ on nälkä näännyttännä,
 Mitkä kylmä kaatanunna,
 Mitkä, muuttaen tapansa,
 Havukoina harmajina
 Toinen toista raadellunna.

 Niin mä luulin, niin mä kuulin
 Tulipa tänne pohjatuuli,
 Tuuli tuttava läheni,
 Se toi laulut tullessansa,
 Saattoi siivillään runoset,
 Takaa vuorten viserryksen,
 Kauniin maastani kukunnan.
 Siitä syämeni sykähti,
 Rinta riemahti suruinen.
 Jopa tunsin, jopa tiesin
 Aamun alkaneen paremman,
 Palannehen onnen päivän
 Suomen synkille saloille,
 Pohjan raukoille rajoille.
 Taashan kaikuu, taashan raikkuu
 Entiset ilokäkemme,
 Muinahiset lempilinnut.
 Västäräkkisen viserrys
 Talvimyrskyn tauvottaapi;
 Kuultua kevätkäköstä,
 Jänkät jäykimmät sulavat.

Julius Krohn
Runot