Runopätkiä


I. 

 Tuo kolkko talvi tuiskullaan
 Se peittäköön vaikk’ aina maan,
 Ja myrskytuulet riehukoon,
 Mä iloinen tok’ aina oon,
 Kun kannan kuvan armahain
 Ja kevät-riemun rinnassain.

II. 

 Nuo vuodet eelleen rientää
 Ja kansat kuolee pois,
 Vaan lempi, sydän-lempi
 Ei konsaan kuolla vois.

 Jos kerran viel’ sun nähnen,
 Niin etees polvillein
 Ma lankeen, kuolen lausuin:
 Sua lemmin kultasein!

J[ohan]. F[ridolf]. H[a]–g[for]–s.

Lähde: Ilmarinen 27.9.1876.

Heinrich Heine
Johan Fridolf Hagfors
Runot
Ilmarinen
1876