Eksyneet
Öin, päivin kauhusta pitkin
 sua, kadotettua, itkin,
 öin, päivin rukoilin
 sua takaisin.

 Hän, Lempeä, armahti meitä
 yön piirissä eksyneitä.
 Sain tuntea värähtäin
 taas kätesi kädessäin.

 Oi kuuntele – tuskamme raukee.
 Läpi saartavan metsän aukee
 valojuova ja himmeä tie.
 Tule! – Kotiin meidät se vie.