Georgiini
Heitti sammuvan päivän miilu
 ikkunoihimme ruskon viinin.
 Tukkas mustassa yössä: hiilu
 syksyn ylpeimmän georgiinin.

 Päivät syksyiset, säteilevät
 hurman ylpeän tuta soi mun.
 Valmut, neilikat vei jo kevät,
 jätti daalian kultaloimun.

 Kukka ylpeä sulle säilyy,
 syksyn kultainen georgiini.
 Juomasarkassa eessäs päilyy
 täysivuotinen, valmis viini.

 En ma kysele: »Ikuisesti?» –
 ensi yönä jo tulkoon halla!
 Hehkun pelotta, tulisesti
 niinkuin daalia talven alla.

 Kuuma, rohkea, kirkas, hellä
 olkoon tunteeni kypsä viini,
 hehku kuoleman kynnyksellä,
 syksyn ylpeä georgiini.