Radiomiehei, hei!
Radiomiehei, hei!

”Kovaääninen” = ”ämyri”.

Tehän tarvitsisitte kunnollisen suomenkielisen
vastineen sanalle ”kovaääninen”,
eikö totta?

Tuollainen sanahan on kaikin puolin
hankala käyttää eikä se muutenkaan
ole rikkaalle äidinkielellemme kunniaksi.
Eikö sille ole kunnollista suomenkielistä
vastinetta?

On toki! Kuulkaahan:

Lueskelin ”Seitsemän veljestä”, ja
sattuipa tuosta aina uudesta, tyhjentymättömästä
tuttavasta esiin kohta,
jossa kerrotaan Simeonin paosta metsään
surkean Hämeenlinnan matkan
jälkeen. Simeon! oli kadonnut, ja toisille
veljeksille tuli vihdoin hätä käteen:
lähtivät miestä etsimään, kuusi
muuta veljestä, kukin suunnaltaan. Ja
näin sanotaan ”Veljeksissä” sitten:

”Hänen, joka pakolaisen saavuttaisi,
piti saattaa se kotia, astua ylös Impivaaran
vuorelle ja, puhaltain koivutorvea,
ilmoittaa asia muille. Toi nyt
Eero torvensa kalpeasta pensastosta,
koivutorvensa ankaran, kahden kyynärän
pituisen ja ,
ja upotti sen yöksi sudentarhan solisevaan
ojaan. Sillä, tehty jo keväällä
parhaana mäihän aikana, oli 
nyt kovin ravistunut ja kuiva.”

Siinä se on, se ”kovaääninen”:
.

Kivi toistaa sanan vielä varmemmaksi
vakuudeksi muutamaa kymmentä
riviä jälempänä: ”Ja asetti Juhani
huulillensa ankaran ämyrin — —”

Pidemmittä puheitta; heitetään ”kovaääniset”
kielelliseen romukoppaan ja
otetaan  käytäntöön!

</div>

Lähde: 

Anonyymi
Helsingin Sanomat
1928
Radio
Suomen kieli