Teppo Tyhjänen
Isä, hatara nuttu
 ol’ eloni tää,
 se kylmän pitää,
 ei lämpimää,
 ja ainut antis
 oli nuttu tää.

 Ylen hajallansa
 sen päällys on,
 ja tasku puhki
 ja pohjaton,
 – paha sinne säästää
 mun mitään on.

 Isä, käskevät paikata
 nuttua mun...
 Ah, paikkuutyöhönkö
 poikas sun –!
 Ja jok’ainut tilkku
 tulis kerjätä mun...

 Ja nuttu paikaten
 pahenis vain –.
 Ei, sellaisna kannan
 kuin sulta sen sain
 – ja ihmiskummana
 kuljen vain,

 kunis poliisi Kuolema
 tulee ja vie,
 – käsipuolessani
 hän piankin lie, –
 minut oljille korjaa,
 nutun nurkkaan vie.

 – Mut aamuna uunna
 puvun uuden saan.
 Ken verhoa vanhaa
 nyt paikkaamaan,
 kun kohta uuden,
 Isä, sulta saan!

Runot