Syyslaulu (1934)
Me peitymme kohta sisään kylmän hämyn,
 lyhyt, heleä kirkkaus kesäimme, hyvästi jää!
 Minä kuulen jo pihoilta halkovaunujen rämyn,
 puut kiviä vasten kolkosti jysähtää.

 Koko talvi on astuva sisimpääni: vihaa,
 vilun puistatusta ja kauhua pakkotyön.
 Sydän enää on möhkäle punaista, jäistä lihaa
 kuin aurinko vankilassa napamaan yön.

 Jymy synkempi ei, kun veistetään mestauslavaa!
 Olemustani vavahduttaa joka putoova puu.
 Kuin torni, min kyljen muurinsärkijä avaa
 väsymättömin iskuin, henkeni lannistuu.

 Ykstoikkoisena, kolkkona jyminänä
 kuin kirstun naulaus kaikuvat iskut nuo...
 Ketä varten? Ol’ eilen kesä – syys päivänä tänä!
 Kuin lähtö soi salaperäinen ääni tuo.

Charles Baudelaire
Kaarlo Sarkia
Runot