Se oli ennen
Ylhälle santaan
 Järvi jo myrskyää,
 Jäänyt ei rantaan
 Koivua vihriää;
 Maata jo kylmää jää.

 Sie kera kukkain
 Luotani mennyt pois,
 Kyynele-rukkain
 Jos sinut tänne tois,
 Mieleni haastaa ois:

 ”Tyttö, ka, kuin on
 Muoto jo lehdon muu!
 Vihreä muinon
 Siell’ oli lemmenpuu;
 Kaikki jo surkastuu”.

 Tyttöpä mennen
 Haastelis sitten niin:
 ”Hohtipa ennen
 Poikani poskikin,
 Vaan –s’ oli ennen niin!”