Kesämuisto (Leino)
Mä keskeltä tähkien kellertäväin
 kotipellolta notkon alta
 niin sinervän, kainon kaunokin näin,
 ett’ katselin loitommalta.

 Niin myös sinisilmäs, impeni mun,
 mua tenhosi hurmaamalla,
 en tohtinut luoksesi tulla sun,
 vaan kiertelin kaartelemalla.