Pyhä kevät
Oi ihanuuttas, nuoruus,
 sun voimaas, intoas!
 On tinkimätön suoruus
 sun sotalippunas.

 Vain kutsumustas kuulet,
 näet innoitukses näyt.
 On hymyss’ uljaat huulet,
 kun uhritietäs käyt.

 Töin pohjaan asti alttiin
 sa intos ilmoitat,
 et mantteloidu malttiin
 kuin vanhat viisaammat.

 Ei nouse mielees nurku,
 kun kaikkes annat pois.
 Vain suruamme surku
 sun on – sit’ ethän sois.

 Niin korkealle tähtiin
 sua johtaa jyrkänteet.
 Mist’ unta vain me nähtiin,
 sa siitä totta teet.

 Viet intos hartiolla
 alt’ ikeen ihmismaat.
 Saat aamun ase olla,
 sen lunnas olla saat.

 Kuss’ isket, kahleet putoo
 ja murtuu teljet myös.
 Ja kumpus kukkiin kutoo
 sun kuolematon työs.