Sata vaunulastia
Sata vaunulastia. Purettava päivässä.
 Kullankeltaista, tuoksuvaa puuta,
 lankkujen päissä kirkuvat leimat.

 Ja me teemme työtä!
 Emme ehdi edes kiroamaan,
 sillä tapulin takana vaanii
 äkäinen pomo ja likainen muistikirja
 ja lopputili.

 Viisikymmentä vaunua.
 Veturimiehet noituvat, että me laiskottelemme.
 Neljäkymmentä vaunua.
 Grönroos jäi putoavan taakan alle
 ja vietiin taksabiilillä sairaalaan.
 (Kukahan maksoi kyydin?)

 Viimeinen vaunu.
 Ohitse kiitää pikamoottorivene
 täynnä valkopukuisia naisia
 ja valkohousuisia miehiä.
 Kyllä me tiedämme:
 auringonkylpyjä, krapuja,
 kahvia ja konjakkia,
 ja välillä aina hiukan
 – pthyi – hakkailua.

 Joku kiroaa kamalasti,
 kun veturi laahaa eteemme
 kolmekymmentä uutta vaunua.