Mietelmiä (Pärssinen)


1. 

 Mihin suuria sanoja tarvitaan?
 – Kas pieniä tekoja verhoamaan.

2. 

 Näet miehen rohkeuttaan kerskuvaisen.
 – Tuosta arvaat kohdanneesi arkalaisen.

3. 

 Sinua toki hieman sietää vois,
 jos aina toisia et mestarois.
 Ja itselleskin älyn pisar jäisi,
 jos kaikkeas et muille tyrkyttäisi.

4. 

 Sinut mallikelpoiseksi mainitaan.
 Pieninkään ei satu kompastus
 tielläs. Sääli, että hyveittesi vaan
 syynä sielusi on latteus.

5. 

 Mistä on heillä nyt siveys-into ja hätä,
 kaikkiin suuntiin käännetyt tähystyspeilit.
 – Näät, omain kaapujen alta jo pursuvi mätä,
 öitsi he liikaa, siemasi viinoja leilit.

6. 

 Naisasian ajo on tautina sulla.
 Et muuta sä nää, sun sietäispä
 naisvankilahan elinkautiseks tulla,
 naisvihaajana jopa kuolisit sä.

7. 

 Jokaisen astumani vaaksan paimennatte
 te tuiki tarkoin, etten liikaa käydä sais.
 Retkeilen aatoksin, – kai kerran oivallatte:
 tuo sentään vaarallisintapa olla tais.

8. 

 Ikäs kaiken kuiva kirjatoukka
 olit. – Oppiasi suurta kehutaan.
 Mutta sittenkin sä lienet houkka,
 elämän et kirjaa tunnekaan.

9. 

 Sä väität: elämä on ilvenäytelmää,
 siks joka tilanteessa naamiota vaihdat.
 Myös yksin ollessasi itseäsi kaihdat
 ja näytät omahyväisosaa pettävää.

10. 

 Huomattu mies olet julkisuuden,
 saavutit näyttelytaituruuden.
 Kuiskivat: ”sydämes kylmä kuin jää,
 vieraita läksyjä täynnä on pää”.

11. 

 On kurjat etupyyteet; huimin, panoksin
 nyt köyhälistön onni peliin suistuu.
 Mut kelle hautain uhrit mieleen muistuu,
 hän veljeskiistaa suree verikyynelin.

12. 

 ”On lemmen laki lauhkea, ei julma”,
 niin lausutaan, mut tuossapa on pulma:
 jos aviohon eksyy ihmislapset,
 saa murehista harmajiksi hapset
 ja sydän vallassa on kauhun, pelon,
 kun kahle painava on läpi elon;
 taas naimisiin jos säästyy joutumasta,
 voi yksin jäädä, armasta ei kohtaa.
 – Tää kamalaa: ei umpisopukasta
 tie mikään lemmen onneen taida johtaa.

13. 

 Niin mies ja vaimo yhteen kasvavat
 kuin puu ja kuori, noinpa sanotaan.
 Mut miksi toukka kaivaa vakojaan
 ja uurtaa kuoren alle poukamat.
 Miks sydän häilyvä on lemmessään,
 ei sovi sääntöihin se ensinkään?

14. 

 Oman arvon varmaan pienoiseksi
 tunnet, koska sille täytteheksi
 arvonimeä sä toivot pöyhkää.
 ”Salaneuvos” hienolta se löyhkää.
 ”Herra majuri” kun korviin soipi,
 aateliin sen verrata jo voipi.
 Nimi nähdään: Heipä hei;
 – apinata ei!

15. 

 Ei ahdas henki rinnasta katoa,
 ei kasva sielu ja kunniantunto,
 jos kuinka koittavat nuttuunsa latoa
 tähtiä, ristejä. – Vieras on kunto.

16. 

 Ei varttune päähän viisaus, äly,
 jos paisuu kukkaro, loisto ja häly.
 Ei oppia liian karttune silloin,
 kun markkoja laskevi aamuin ja illoin.
 Ja kun lemmen ostavat rahoin,
 se on väärennettyä pahoin.

17. 

 Nahan alta aasi voi pilkistää,
 ei leijonan talja aina sovi.
 Soma naamio tuokin on: kyyhkyn pää,
 mut höyhenten alla haukan povi.

18. 

 Taas on tullut muotiin
 keskinkertaisuus.
 Mitta, joka luotiin,
 pois. On sääntö uus:
 Liika viisaus on houkkaa,
 kas se tyhmyreitä loukkaa.

 Rohkeus ja mieli suora,
 niitten paikka hirttonuora.
 Luoviminen, luikerrus,
 salajuonin saalistus
 metsän elävien tapaan
 luopi yhteiskunnan vapaan.
 Ilveilyhyn: Heipä hei!
 Hyveet hitto vei!

19. 

 Vapaus suussa sulla,
 povella pannabulla.
 Tuli sen toinen kokemaan,
 ken ei taipunut hokemaan
 tunnustustasi. – Vapaus niin
 kehtohon ristiinnaulittiin.

20. 

 Ei kuollut rikas mies,
 ei Latsaruskaan.
 On yhä lämmin rikkaan lies,
 Latsarus nääntyy tuskaan.

 On syvä juopa välillään.
 Latsaron haavat
 ne tuskin polttoon kipeään
 niin pisaraista saavat.