Rauha (Heine)
Korkealla seisoi päivä,
 taivaan valkeat pilvet peitti,
 oli meri tyyni
 ja miettien istuin ma perässä laivan
 haaveksien; ja puoli-unessa,
 puolivalveilla näin minä Herran,
 maan Vapahtajan.
 Vaatteessa valkean-aaltoavassa
 hän pilven-pitkänä kulki
 yli maan ja meren;
 kohos päänsä korkean taivahan kupuun,
 kätensä siunaten laski
 yli maan ja meren;
 ja rinnassa, sydämenään
 hän kantoi päivää,
 punaleimuavaa kesäpäivää;
 ja punainen, hehkuva aurinko-sydän
 se valoi armonsa säteet
 ja valonsa lempeän, armaan
 loistaen, lämmittäen
 yli maan ja meren.

 Kellojen kaiut juhlalliset
 niinkuin joutsenet kuljettivat
 ruusuköysin laivaa lainehilla;
 vetivät rantaan vehreähän,
 miss’ ihmiset asuu,
 kohoo kaupunki torni-kaunis.

 O, rauhan ihme! On kaupunki hiljaa,
 ei kuulu sen kumea pauhu,
 ei arkitointen kielevä, mielevä sorina;
 kaduilla puhtailla, kaikuvilla
 käyvät ihmiset valkea-vaatteet
 palmunlehviä kantain;
 ja kussa kaksi yhtyy,
 he katsovat poven pohjaan toistaan
 ja värähtävät
 vienosta, armaasta alttiudesta;
 he toistaan otsalle suutelevat
 ja katsovat ylös
 aurinko-sydämeen Herran,
 mi sovittaen alas säteilee
 punaista vertaan;
 ja kolmesti autuaina he lausuvat:
»Kiitetty olkoon Jesus Kristus!»

 * * *

 Jos keksinyt oisit tuon unikuvan,
 kuoma kulta,
 mitä antaisit siitä!
 Sa, jonka on pää sekä jäsenet heikot,
 sa uskossa vahva,
 mi yksinkertaisuudessa palvelet
 kolminaisuutta pyhää
 ja suutelet jokapäivä
 korkean suosijattaresi
 mopsia, ristiä, kamaripiikaa;
 ja olet hurskastellen päässyt
 hovineuvoksen arvoon,
 sitten kanslianeuvoksen arvoon,
 vihdoin hurskaan kaupungin hallitukseen,
 missä hiekka ja usko kukkii
 ja pyhän Sprean nöyrä vesi
 sieluja pesee ja teetä pilaa –
 josp’ oisit keksinyt tuon unikuvan,
 kuoma kulta!

 Sa veisit sen kaupalle paikkaan korkeampaan,
 sun kasvosi pehmeät, pilkkiväiset
 sulaisivat autuaina
 aivan nöyrään hartauteen;
 ja korkea suosijattaresi
 ihastuneena, ilonhurmassa
 rukoillen kanssasi polvistuisi;
 ja hänen silmänsä säteilevä
 sinulle lahjapalkkion lupais,
 sata Saksan taaleria
 käypää rahaa;
 sa kädet ristien sammaltaisit:
»Kiitetty olkoon Jesus Kristus!»

Eino Leino
Heinrich Heine
Runot

de:Frieden (Buch der Lieder 1827)
eo:Elektitaj Poemoj de Heinrich Heine/Paco