Pääskyn laulu Lapsen kanssa
Koska Pääskynen palasi
 Kauka mailta matkusteli,
 Suven tultua suloisen,
 Kerkisi kesäksi tänne,
 Istu meidän ikkunalla
 Lasten kanssa laulamaahan;
 Siinä pisti pitkän virren,
 Tulo laulun tuikahutti.
 Lausu lapsi pikkuruinen,
 Vähän virkko vierahallen:
 Mitä pääsky pilpattelet,
 Iloitset ihana lintu?
 Pääskö lapsellen samassa,
 Pilpatteli pikkuiseen:
 Siitä olen hyvin mielin
 Riemu lauluja laatelen,
 Kuin pääsin omallen maallen,
 Tulin maillen tuttavien,
 Näillen syntymä sijoillen,
 Kaunihillen kartanoillen;
 Enkä luullut ensinkänä
 Sinä ilmoisna ikänä
 Tulevani tällen maallen,
 Pohjan pitkällen perällen,
 Yhdeksän meren ylitse,
 Siinä saarien sivutse,
 Niiltä Niilin aukehilta,
 Menisin maihen manterilta;
 Onkos kumma kuin kujerran
 Raukka lauluja laatelen,
 Emon vanhan valkamille
 Elo mailla entisillä,
 Matkan päähän päästyväni,
 Taas takasi tultuvani,
 Mailta muilta vierahilta,
 Ilman alta aukialta;
 Isännällen ilmoittasin
 Lupoa lukerteleisin,
 Anosin katon alusta,
 Pesän puikkoa palaisen,
 Kussa kultani asusi,
 Kesän aijan laittaisi;
 Itse vierellä viruisin,
 Pienet poikani pitäsin,
 Harakoilta hallitseisin,
 Varpusilta varjeleisin,
 Eli jos elo sijani
 Rakentaisin rauniollen,
 Siellä siipeni kulusi,
 Silkki mekkoni mänisi,
 Käärme poikani purisi
 Mato musta muikkoaisi
 Pesäni peräti veisi
 Kadottaisi kantamani.
 Lapsi vastasi vakanen,
 Pilpatteli pikkarainen:
 Kuta pääskynen kuleksit
 Silkki siipinen siristit,
 Kierrit kaiken talvi kauen,
 Katselit kaheksan kuuta,
 Memfin maihen manterilla
 Niilin virran vieruksilla?
 Ett’ ollut ollutta mailla
 Emosi elo tiloilla.
 Kuka käski kulkemahan
 Sinua siristämähän,
 Pitkin maata piirtämähän,
 Opetti ojentamahan;
 Vaiko veivät vanhempasi,
 Opetti oma Emosi?
 Ei ollut emoni syytä
 Eikä valta vanhempani,
 Syksyinen vilu sysäsi
 Talvi pakkanen pakotti,
 Kesä maillen kiertämähän,
 Elatusta etsimähän;
 Kuin kerran tulin tupahan,
 Pistin pirttihin sisällen,
 Lupoa kukertamahan
 Talven aikana asua,
 Noki nousi nokkahani
 Karsta päälleni pärisi,
 Kissat hyppi kiukoalla,
 Kasit orsilla kavehti,
 Koira karjo kolpin päästä
 Mullen silmänsä mulisti,
 Kuin oisin enemmän ollut,
 Vielä pirtissä pysynnä,
 Oisi kissa kiittänynnä
 Koira luuni korjannunna,
 Sukuni surullen jäänyt
 Pääskyset pahallen mielin.

Antti Puhakka.

Lähde: Maamiehen Ystävä 22.6.1850.

Antti Puhakka
Runot
Maamiehen Ystävä
1850