Kehno-vaari
Vai ettäkö Kehno kuollut ois?
 – Ehei, ei lain;
 hän kituuttain
 viel’ elää, usko pois!

 Mua vastaan Suomalaismetsässä sai
 pukinpartamies;
 – kaikk’ elkeet ties,
 ett’ tuo on Kehno kai!

 Hän Jösseläispuvussa nilkutti päin
 tanukengissään;
 – kuin kynnenpään
 ma saumansuussa näin.

 Suu irvissä häijysti karsasti hän
 kuin mikä, hyi!
 Kun lähestyi,
 niin tuntui käryyvän.

 Oli ukko raihnas ja saamatoin,
 hän selässään
 piti säkkiään,
 mut tyhjäks sen nähdä voin.

 Pois tallusti, vilkaisi taakseen niin,
 mut kääntyi pois,
 kuin saatu ois
 hän ilkityössään kiin.

 Mä ääneen jo huusin:»Iltaa, hoi!
 Hoi, minne ties?
 No kuinkas, mies,
 nyt Hiiden väki voi?»

 Kävi karjaisten ensin peljättämään:
 suu ammottain
 sähis tulta vain,
 ja kiilui silmät pään.

 Mut tässä ei peljätty, hai ja hui,
 en häikäillyt;
 – hän aivasti nyt
 ja talttui, masentui.

»Miten ammatti Kehno-vaarilta käy?»
 – »Ei kiittämist’,
 tää jumalist’
 ei leiville lyövän näy!»

»Ei toimeni tuota sieluakaan;
 – käyn ahertain,
 mut ketun vain
 ma silloin tällöin saan!»

»Pyhän Pietarin ruotulaiseks jo
 kai antaudun,
 maan päältä kuu
 jo hävis uskonto!»

 Sähis tulta hän taas, mut jätti sen,
 kun en häikäillyt;
 – hän aivasti nyt
 ja poistui häveten.

sv:Gamle Skam