Telefooni—pikapuhelin 2
— Telefooni—pikapuhelin.
Tällä otsakkeella lehdessämme viikko takaperin
olleen ehdotuksen johdosta kirjoittaa
nimimerkki Arvi F. U. Suomettaressa
m. m.:

„Olen arvoisan kirjoittajan kanssa samaa
mieltä, että jättäisimme pois käytännöstä
muukalaisen sanan „telefooni” ja
sen sijasta käyttäisimme suomalaista nimitystä.
Nimi „pikapuhelin” ei kuitenkaan
mielestäni ole sopiva, sillä ei telefoonista
puhuta sen pikemmin kuin muutenkaan,
vaan sen merkityshän on siinä,
että sen avulla voi puhua kauvas, pitkien
matkojen päähän. Ehdottaisin siis
käyttämällä hyväkseni „pikapuhelin” sanan
jälkimmäistä osaa, telefoonille nimeksi
„kaukopuhelin”. Se on aivan yhtä supisuomalainen,
vastaa paremmin tarkoitustaan
ja on mielestäni kauniimpi ja
sujuvampi. „Kaukopuhelin” (telefooni)
„kaukoputki” (kiikari) — siinä sanoja tarkoitustaan
vastaavia ja kauniita, soinnukkaita.”

Päivälehdessä kirjoittaa nimim. A.:

„Tarkoitus on kyllä hyvä, mutta eiköhän
voitaisi keksiä sanaa, joka tuntuisi
vähemmän oudolta ja tehdyltä kuin „pikapuhelin”.
Eiköhän esim. sana „puhelanka”,
jota paikoin käytetäänkin, aivan
yhtä hyvin kuin tuo kummallinen „pikapuhelin”
vastaa käsitystä telefoonista.
Voisihan luetella muitakin ehdolle, esim.
„kaukolanka” tahi voisi myös hyvällä
omallatunnolla sanoa „telefooni”, jota sanaa
käytetään useimmissa kielissä.”

Arvi F:lle pyydämme edellä olevan
johdosta huomauttaa, että kyllä „pikapuhelin”
on sekä sopiva että täysin tarkoitustaan
vastaava. Telefoonin merkitys
on juuri siinä, että sillä voi suorittaa
asioita  puhelemalla, matkan
tarvitsematta kaikiste olla mikään „kaukomatka”.
„Kaukopuhelin” olisi tietenkin
sopiva nimitys sekin, jollei se tuntuisi
kovin tehdyltä. Sitä paitsi se tekosanaisena
on kerrassaan ala-arvoinen ja soinnuton
„pikapuhella” sanan rinnalla. Jotta
„pikapuhelin”” on luonnollisempi kuin
„kaukopuhelin” todistaa se, että „pikapuhelin”
on kansanmiehen vaistomaisesti
keksimä — ja sille on pantava arvoa.
Muuten ei „kautopuhelin” ole mikään
uusi keksintö, vaan, niinkuin jo ensimäisessä
uutisessa mainitsimme, suora suomennos
saksalaisesta „Fernsprecher”.

Hr A:sta tuntuu „pikapuhelin” oudolta
ja kummalliselta. Sille ei tietenkään
voi mitään: maku on miestä myöten.
„Puhelanka'' on epäilemättä hyvä
ja sattuva nimitys. Mutta tässä tarvitaan
ehdottomasti sana, joka soveltuu
tekosanaisestikin käyteltäväksi — ja tuskinpa
hra A:takaan miellyttänee „puhelankailla”
tahi „kaukolankailla”.
</div>

Lähde: 

Anonyymi
Uusimaa
1897
Suomen kieli