Myrsky-yönä
Käy ulkona tuuli tuima,
 yö on niin myrskyinen,
 ja hurjana aalto huima
 vain kuohuvi rannallen.

 Ja haaksi aaltoja halkoo,
 ja kohti kuohuja käy,
 ja se keinuvi niinkuin palko,
 ei muuta kuin vaahtoa näy.

 Vaan haahdessa suojassa yksin
 minä kanssasi olla saan,
 me istumme vieretyksin,
 mut tuuli se ulvoo vaan.

 Te käykää te vihurit tuulen,
 nyt teitä mä pelkäjä en!
 Vain rintasi lyönnit ma kuulen,
 ja sa painut mun rinnallen.

 Mua katsehes kaunis huumaa
 sysimusta kuin syksyn yö,
 ja mun rintani tulta on kuumaa
 ja se rintaasi vasten lyö.

 Ja tuuli tuima se soittaa
 kuin mahtavat myrskyt on
 poviss’ suurien valtamerten
 ja povessa inehmon.

 ***

 Oi myrskyjä meren pinnan,
 oi valkovaahtoja sen!
 Oi kuohuja ihmisrinnan,
 sen kaihojen, poltteiden!