Unohtumaton hetki
Eräs huvihetki
 Sielussani säilyy,
 Muistosta ei multa
 Murene se pois:
 Riemullisin retki
 Edessäni häilyy,
 Kuin sam’ aika-kulta
 Vielä nytkin ois.

 Venonen se viilsi
 Nopeasti nientä
 Kohden; – siinä kahden
 Me vaan kuljimme;
 Veden kalvo kiilsi,
 Koska monta pientä
 Lainetta nyt lahden
 Piirsi purtemme.

 Yltä päältä kastuin,
 Kun ma kovin sousin,
 Sillä varsin varmaan
 Innolla sen tein;
 Maalle sitten astuin,
 Nurmikolle nousin,
 Taluttaen armaan’
 Sivullani vein.

 Lämmin oli ilma,
 Päivä-kulta paistoi,
 Hyttysparvi huiski,
 Ilmass’ survoen;
 Hymyellen Hilma
 Mansikoita maistoi, –
 ”Kuule Aatu,” kuiski,
 ”Nyt on hupainen!”

 Peipponen se puussa
 Hilpeästi hääri,
 Kiiruhteli kesän
 Askareissansa;
 Silpoja ol’ suussa
 Niistäpä hän kääri
 Pienokaisen pesän
 Poikasillensa.

 Heleästi helkki
 Lintuin kuorolaulu,
 Myöskin puron tahti
 Tuotti huvia;
 Vienosesti välkki
 Luonnon sulo-taulu,
 Laineheton lahti,
 Täynnä kuvia.

 Taiten sitten taittoi
 Hilmaseni hieno
 Ruususia rannan
 Kauno-kädellään,
 Seppeleeks ne laittoi,
 Virkkaen näin, vieno:
 ”Sulle, Aatu, annan
 Muistoksi nyt tään!”

 Sepä huvihetki
 Sielussani säilyy,
 Muistosta ei multa
 Murene se pois;
 Riemullisin retki
 Edessäni häilyy,
 Kuin sam’ aika-kulta
 Vielä nytkin ois.