Vanha-Junkkari
Saattas’, sanot veikkoseni,
 Tulla aikaan akattaki,
 Toveritta tansaella,
 Kuolla ilman kumppanitta.

 Et sa veikkoni eläisi,
 Tulis aikahan akatta;
 Jos ei akkoja olisi,
 Vielä puusta vesteleisit,
 Haapa-puusta hakkeleisit,
 Koivusta kokisit saaha
 Vaimon valkian-verevän,
 Jok’ ois’ varrelta valittu,
 Kaunis kansa kasvoiltansa.

 Muista myöskin, veikkoseni,
 Akkain avut kolminaiset:
 Syän rinnasa sytevä,
 Sulohinen suussa kieli,
 Talon anti tarkka päässä.

 Jos sa vaimon valmistaisit,
 Kasvot kullasta kuvaisit,
 Rinnat, hoikan, hopiasta,
 Yöksi vierehen viruisit,
 Käsivarrellen valuisit;
 Kylm’ ois’ kulta kumppaniksi
 Vilun hohtaisi hopia.

 Muista vielä, veikkoseni,
 Akkain avut kolminaiset:
 Huulet kauniit,  hunajaiset,
 Varsin sievät käsivarret,
 Rinta lämmin, läikkyväinen.

 Naippa, veikkoni, välehen,
 Ottaos valittu vaimo
 Suloisesta Suomen-maasta,
 Elikkä etemmä vielä
 Saahos Saksan neitosista,
 Kaunis Riian kaupunnista,
 Vereväinen Venäjältä.

*) Muualta saatu.

Lähde: Oulun Viikko-Sanomia 5.1.1833.

Anonyymi
Elias Lönnrot
Runot
Oulun Wiikko-Sanomia
1833