Kerran vain...
Ikuisesti vihannoiva seppel nuoruuden!
 Itsekukin kulmillaan sen kantaa kerran vain.
 Kerran vain on aika aatteen – suurten unelmain.
 Onneton, ken kevytmielin hukkaa hetken sen.

 Helvetti- tai taivaskuvat sielun herkkään vahaan
 piirtyy lähtemättömästi silloin, kutsuu työ.
 Hurmiossa maailmaa syleillen sydän lyö.
 On ovi avoin elämässä hyvään taikka – pahaan.

 Onnellinen, suuntansa ken silloin oivaltaa.
 Hän ihmisyyden piennartuneen työmaan huokailun
 kuulla voi, hän olemassaolon ratkaisun
 kuin aarrelippaan avaimen tiellänsä löytää saa.