Polttavin silmin
Ennen kun tuskat raasteli kovin,
 soi kyynelet lohdutustaan.
 Polttavin silmin, polttavin povin
 nyt tuijotan yöhön mustaan.

 Paljon mä ihmisten kovuutta itkin,
 myös lempeni suuren vuoksi.
 Lapseni hautaa ruohoista kitkin,
 niin kyynelvirrat juoksi.

 Aartehet nuo sinihelteiden lienen
 jo tuhlannut kuiviin asti.
 Itseni tähden, suruni pienen
 ne virtasi vuolahasti.

 Tulivat vainot, verinen tuho,
 ja heimoni hukkui peru.
 Rinnassa mulla nyt hyinen uho,
 ei pisarta yhtään heru.

 Polttavin silmin, polttavin povin
 ma tuijotan, yö on musta.
 Rintaani tuskat raastavat kovin
 ei itkusta huojennusta.