Kuninkaantytär kristallivuoressa
Kuninkaantytär Kristallivuoressa.

Kansansatu.

Kertonut ja kuvittanut R. Koivu.

Kulkipa kerran muuan poika
metsässä ja tapasi tiellään muurahaisen,
jolta orava ohijuostessaan
oli polaissut jalan poikki. Pojan
kävi sääliksi muurahaista. Hän otti
sen varovasti kämmenelleen ja vei
muurahaispesään. Muurahainen
kiitteli poikaa ja sanoi:

— Kultia ja kalleuksia en voi sinulle
antaa palkinnoksi hyväsydämisyydestäsi,
minulla kun ei ole
minkäänlaisia aarteita, mutta jos
sinua joskus huvittaisi muuttua
muurahaiseksi, niin kierrähdä vaan
kerran maassa myötäpäivään ja kun
jälleen haluat ihmiseksi, kierrähdä
vastapäivään.

Poika kiitti muurahaista lahjasta
ja läksi tyytyväisenä jatkamaan matkaansa.
Kuljettuaan jonkun aikaa
hän kuuli läheisestä pensaasta omituista
rapinaa. Hän kävi lähemmäksi
ja huomasi haavoitetun haukan
pyristelevän siellä. Metsästäjän
nuoli oli tunkeutunut sen ruumiiseen.
Poika veti varovasti nuolen
pois ja päästi haukan vapauteen.
Kiitollisena haukka opetti pojalle
haukaksimuuttumistaidon.

Poika halusi heti koettaa miltä
lentäminen tuntuisi ja niin hän haukan
neuvon mukaan hypähti kerran
oikealle ja muuttuikin samassa haukaksi.

Poika kohosi korkealle ilmaan ja
läksi lentämään maita ja meriä.
Lenteli kauan ja saapui suureen
valtakuntaan, jonka keskellä kohosi
korkea kristallivuori. Vuoren ympärillä
upeili komea kaupunki ja siinä
kaupungissa asui valtakunnan
kuningas.

Poika muutti itsensä jälleen ihmiseksi
hypähtämällä vasemmalle
haukan neuvon mukaan, ja läksi
katselemaan kaupunkia. Saapui
siitä kuninkaanlinnalle ja pyysi
päästä kuninkaan palvelukseen.
Kuningas otti hänet keittiöpojaksi.
Mutta kuninkaan kaunis tytär niin
mieltyi poikaan, että tahtoi hänet
välttämättä leikkitoverikseen. Kuningas,
joka ei hennonut tyttäreltään
mitään kieltää, suostui tämän
pyyntöön.

Eräänä päivänä, kun kuninkaantytär
ja poika olivat Kristallivuorella
kävelemässä, hypähti heidän
edessään olevalle kallionkielekkeelle
ihmeen kaunis kultainen kauris.
Se välkähteli auringossa ja hohti
niin, että silmiä häikäisi. Poika
tempasi jousensa ja läksi ajamaan
sitä takaa, unohtaen kuninkaantyttären
kokonaan. Mutta ei ainoakaan
ampumansa nuoli osunut kauriiseen.
Se hypähteli taitavasti kallionkielekkeeltä
toiselle, määki pilkallisesti
pojalle ja katosi lopulta
kokonaan näkyvistä.

Muistipa poika silloin kuninkaantyttären
ja asteli samalle paikalle,
mihin oli tytön jättänyt. Mutta
tyttöäpä ei näkynytkään missään.
Poika huuteli ja huhuili, vaan vastausta
ei kuulunut. Hän istahti viimein
suruissaan kivelle. Ilman
kuninkaantytärtä hän ei uskaltanut
palata kuninkaanlinnaan.

Kulki siitä ohi vanha karjapaimen
ja tämän seuraan liittyi poika. Paimenteli
karjaa ukon kanssa ja ukko
kertoi olevansa kuninkaan karjalauman
kaitsija. Vuoressa asui
ruma peikko, kertoi ukko, ja pysyäkseen
hyvissä väleissä peikon kanssa,
kuningas antoi joka ilta peikon valita
ilta-ateriakseen laumasta paraan
lehmän. Ilta tulikin pian ja
metsästä alkoi kuulua rymyä.

— Nyt saapuu peikko ruokaansa
hakemaan, sanoi ukko.

Samassa työntyi metsästä ruma,
vankkarakenteinen otus, kaappasi
laumasta kauneimman lehmän ja
raahasi sen karjuen metsään.

Paimen vei pojan majaansa yöksi.
Puolenyön aikaan poika heräsi.
Hän oli kuulevinaan kuninkaantyttären
valitukset jostain syvältä
maan alta. Poika hiipi hiljaa ulos,
painoi korvansa kalliota vasten ja
nyt kuuli hän aivan selvään kuninkaantyttären
itkevän. Keksipä hän
samassa raon vuoressa, muutti itsensä
muurahaiseksi ja alkoi kulkea
rakoa alas vuoren sisään. Saapui
viimein suureen kristallisaliin ja
huomasi eräässä nurkassa kuninkaantyttären
istuvan kultatuolilla
ja katkerasti itkevän. Poika muuttihe
jälleen ihmiseksi ja astui kuninkaantyttären
luo. Tyttö riemastui
nähdessään pojan ja kertoi, kuinka
ruma vuorenpeikko oli hänet ryöstänyt
heti kun poika oli kadonnut
näkyvistä kaurista takaa-ajaessaan.

Mitään muuta keinoa ei löytynyt
hänen vapahtamisekseen vuoresta
kuin saada nykäistyksi peikon suussa
oleva kultahammas. Sulattamalla
hammas ja kaatamalla siitä saatu
kultaliuos vuorelle, halkeaisi vuori
ja kuninkaantytär pääsisi vapaaksi.

Poika lupasi kuninkaantyttärelle
pelastaa hänet tavalla millä tahansa.
Muurahaiseksi muuttuneena hän
kömpi sitten pitkin halkeamaa vuoresta
pois ja läksi paimenmajaan
nukkumaan.

Seuraavana päivänä hän taas paimenen
kanssa kaitsi karjaa, mutta
illan tullen käski ukon menemään
majaan levolle, luvaten huolehtia
karjasta yksin. Ukko oli väsynyt
ja mielellään seurasi pojan neuvoa.

Kohta ukon lähdettyä saapui
peikko lehmänhakuun. Nähdessään
pojan yksin, ihmetteli se mihin entinen
paimen oli joutunut. Poika
selitti ukon saaneen lomaa. Huomasipa
poika samassa kuinka peikon
puhuessa kultainen hammas välkähteli
sen suussa.

Peikko valitsi parhaan lehmän karjasta
ja istuutui hyvillään hykerrellen
sitä syömään. Vaan poikapa
muutti itsensä haukaksi ja peikon
paljastaessa hammasrivinsä, iski
voimakkaalla nokallaan kultahammasta
niin, että se taittui ja vieri
maahan.

Peikko heitti heti henkensä,
mutta poika sulatti kultahampaan
ja kaasi kultaliemen vuorelle. Vuori
halkesi kahtia, ja kuninkaantytär
pääsi vankeudestaan vapaaksi.

Lähde: 

Rudolf Koivu
Pääskynen
1918
Sadut