Kuin tuomana taian
Ne nukkuvat vielä metsät ja maat
 ja näkevät armasta unta.
 Ne nukkuvat ve’et ja notkot ja ha’at –
 niin paljon on jäätä ja lunta,
 ja tuimana tuuli ilmassa karkeloi,
 mut paju sai »kissat», leppä jo aaluvoi.

 Ja viikko kun muuan vieriipi vaan,
 niin lehdossa käki jo kukkuu,
 ja päivyen lämpö käy yli maan
 ja kukkihin jalka se hukkuu.
 Kuin tuomana taian riemu se helkähtää
 ja valon on valta, yötä ei enää nää.