Stalin
Sydänjuuria riemu on järkyttänyt
 Joka hetki, kun nään, miten kukkea nyt
 isänmaamme on; kuin joka hermo sen elää.
 Joka liikkeessä viilan ja siveltimen,
 Teräskotkan ja tankin – ja runottaren
 Sama pyrkimys on, sama riemu se helää:
 Se riemu, kun Stalinin johdolla saa
 Maan onnelliseksi näin muodostaa.

 Olen nähnyt kullassa kimmeltävän
 Syvän aavan tyynen ja äärettömän,
 Kun aurinko hehkuvaa loistetta valaa.
 Olen miettinyt silloin: Stalin on
 Paras vertaus aavan ja auringon:
 Syvä, valtava mielensä leimuu ja palaa.
 Sadat miljoonat Staliniin katseen loi
 Kuin päivyeen, maalle mi onnen toi.

 Olen kuunnellut pauhua myrskyisten
 Vesimassojen; vyöryjä seuraellen
 Minä mietin: tuon vertaan rahvahan vihaan.
 Sama voima on kiukulla miljoonien,
 Kun murskaksi iskee ne vihollisen,
 Joka tunkisi Sovettein valtion pihaan.
 Isänmaahan ja Staliniin rakkaus näin
 Vihan salamat lyö vihamiehiä päin.

 Minä Kivatshun rannalla seisoessain
 Olen kallion vahvuutta ihaillut ain:
 Pölypilviksi vyöryjä pirstoo se, tuhoo.
 Kun katselen tuota, niin mietiskelen:
 Luja meidän on valtamme, graniittinen,
 Se ei järky, jos vihamies kiukkua uhoo.
 Luja kallio Stalin ja puolue on.
 Kyy-trotskien vyyhdit sen muistakohon!

 Tasavalloista minkäpä mainita vois,
 Joka Sovettein vallassa kuihtunut ois?
 Ei!... Sosialismiin ne ihanaan havaa.
 Ihan satujen loistavaa puutarhaa
 Jo kukkeudessaan ne muistuttaa,
 Työn, kulttuurin uusia umpuja avaa.
 Puutarhuri Stalin on parhaiten
 Puutarhaamme vaalinut, hoitanut sen.

 Kun päivyt toi honkien kutreillen
 Häälahjoja – helmiä rubiinien
 Kesä-iltana – katselin kaunista kuvaa.
 Ja mietin: silmin jo seurata sain
 Joka puolella onnea miljoonain,
 Kylän, kaupungin ihmistä uudistuvaa.
 Se on Stalinin kansaa, Sovettein maan.
 Sen onnea kaikin me puolustetaan!