Hämärissä (Taas illan hämyssä tummuu maa)
Taas illan hämyssä tummuu maa.
 Tätä hetkeä rakastin vuosien ajan.
 Polut päivän peittyvät, aukeaa
 tie hämärä toiselle puolen rajan.

 Niin mustin oksin ja hentoisin
 puut seisovat nöyrine unelmineen.
 Valo ylhäällä häilyy lumoavin,
 pois paeten pilvien arkaan sineen.

 Oi taivaan väriä syvenevää!
 Ylimaallisena se loistaa ja vaipuu,
 on poissa ja jälleen himertää.
 Sitä seuraan, rinnassa tuska ja kaipuu.

 Hymy tajuamattoman kauneuden,
 vain sinua rakastin vuosien mennen.
 Tuhat kertaa henkeni uupunehen
 veit pois, hämärimpiin maihisi ennen.

 Miks, Ylhäinen, mua väistyt nyt,
 miks suonteni virta pois luotasi vie mun?
 Miks poveltas minut työntänyt
 olet syliin vieraan riemun?