Poika ja lähde
Noinpa lausui lähtehelle poika:
 Epäkelpo, kehno, nurmen raiska!
 Tuhat kertoa jos katseleisi
 Kultani sinussa silmiänsä,
 Et sä kätke kuitenkaan kuvaista.
 Kasvojen kuvoa kaunokaista;
 Kuvanensa lasket kulkemahan,
 Etten löyä’, ehkä kuinka etsin.
 Joko nyt sinua kurja kostanenki,
 Sullon suusi, velloan vetesi,
 Sotken suoksi kukkalaitehesi?"

 Lähe’ tuohon lausui lauhkiasti:
 ”Mitäpä minusta kostamista? –
 Olen lapsi laiha, veen sikiö,
 Elävä ikäni armahatta;
 Miksi siis sä raukan rankaseisit,
 Veteni saveksi velloaisit,
 Suoksi sotkisit kukat koriat? –
 Löyät lähtehen sinä lämpimämmän
 Syämessäsi – sekin usein
 Kaotti kuvanki kultasesi,
 Kaottua kullan silmistäsi”.

Lähde: Suomi: tidskrift i fosterländska ämnen 1845. Femte årgången. Finska Litteratur-Sällskapets förlag, Helsinki

Elias Lönnrot
Johan Ludvig Runeberg
Runot
Suomi: tidskrift i fosterländska ämnen
1845