Keväällä vuonna 1882
Oi, kevätpäivää helteistä!
 Jo lähtee jäätkin järvistä,
 Vaan rinnastain ei lähde jää,
 Voi, mistä tulle tää?

 Nyt kevättäkö sille ei
 Siis joudukkana? Kenpä vei
 Sen lämmön, ruusut herttaiset
 Ja runsaat toivehet?

 Sen, Helmi, sinä tiedät kai,
 Sun tähtes mulla talvi tai:
 Sun kylmyytes mull’ ankaran
 Loi roudan rintahan.

 Ja sitäpä ei sulamaan
 Yks’ aurinko saa konsanaan.
 Vaan kaksi sais sen aikahan:
 Nuot silmät armahan.

Runot