Inhuuden ihantelijalle
Sä kolme synnyinlahjaa suurta sait:
 Sait tietoniekan silmän salamoivan
 Syvälle ihmissieluun nähdäkses,
 Ja maalarin sait siveltimen oivan
 Kuvaillas kauneutta kansalles,
 Ja laulajan sait äänen kauvas soivan
 Jumalan kunniata julistaas –
 Mut kuink’ oot käyttänynnä lahjojas?

 Tahallas tallaat kauneuden lait,
 Rumuuden katsot esiin kaikenlaisen,
 Ja kilvoin kanssa juopporenttujen
 Sä päästät rahjus-äänen raakamaisen,
 Ja siveltimes aine mieluinen
 On inha kuva naisen lankeevaisen,
 Jon verhoat vain hoikin viivasin
 Tai hameryysyin läpikuultavin.

 Sä varjopuolet kansastasi haet:
 Näet maasi vaimot valapattureiksi
 Tai veltoiks, joill’ ei voimaa, kuntoa,
 Kuvailet maasi miehet perkeleiksi
 Tai sortajiksi ilman tuntoa,
 Ja maasi kodit laulat helveteiksi!
 Pahuuden valtaan vaivut yhtenään,
 Et jumaluutta näytä missäkään.

 Jo lakkaa laulamasta, ole vait!
 Jo karsastunut katsehesi peitä!
 Ja saastutettu siveltimes tuo
 Käsihin toisiin, puhtaampihin heitä,
 Tai käänny polvillasi Luojan luo!
 Kenties hän viel’ ei armoansa eitä,
 Kenties sun tahraamias lahjojaan
 Hän vieläkin vois käyttää aseinaan.

1889.