Missä laulajat?
Mikä lie laulajat lumonna,
 Nuoret miehet nuuvuttanna,
 Kun ei kuulu luikausta
 Suomen suurilta saloilta.
 Lauloi ennen nuoret miehet
 Rinkilöissä ollessansa,
 Lauloi vähä vanhemmatki
 Puoli ryypyn saatuansa.
 Laulelin minäki ennen
 Nuorempana ollessani,
 Kun oli vapaampi aika,
 Huolistaki huoliampi.
 Vaan mahtini on masenna,
 Vähän voimani vähennä;
 Kun on hampaat harventunna
 Tukka tuulissa kulunna.
 ”Täysi hammas tarvitahan
 Uro-töitä tehtäessä” –
 Sanoi ennen poppa-poi’at,
 Narrit konstien kokiat.
 Vaan he vielä vanhoillansa
 Kerskuivat kykenevänsä
 Paremmin kuin parrattomat,
 Miehet nuoret naimattomat. –
 Aina olis’ aihetta ilohon,
 Luonnoksia laulelohon,
 Ympärillä yhtätoista,
 Katsellessa kaikenlaista.
 Eikä estä Suomen kieli
 Tahtiloihin taipumusta,
 Vaikka vallassäätyläisten
 Korviin kaikunee pahalle.
 Mikä lieneepi vikana,
 Mitä syynä mieletöinnä,
 Ettei kaikki korkeimmasta,
 Vallassäädystä vakaisesta
 Suosi tätä Suomen kieltä,
 Kotimaamme kaimakieltä.
 Vaan se näyttääpi enemmin
 Niinkun tahtoisit vihata,
 Josta ne monet mokomat
 Kielikiistat syntynevät.
 Syy on tässä tutakseni
 Minun mielestä mitätöin,
 Jok’ei juuri ansaitseisi
 Toinen toistansa vihata.
 Kun lie Suomi alkujansa
 Yleisempi kansankieli,
 Jota taitaapi puhua
 Tämäki alhainen kansa,
 Halpa kansa kalkutella;
 Sekö se vähäpätöinen
 Kieli-arvon alentaa? –
 Muistakaamme syntyämme,
 Syntyämme lähtöämme,
 Että kai yhtälaiset
 Veri-veljekset olemme;
 Vaikka on eroitus täällä
 Kutsumuksemme viroilla.
 Kukat on kedolla kaikki
 Aivan arvosta samasta,
 Vaikka on eroitus täällä
 Paljon kasvipaikoillansa:
 Toiset kasvavat koreissa,
 Ryytimaissa mahtavissa;
 Toiset pellon pientarilla,
 Joku korven kolkossaki.
 Yksi on aurinko yläällä.
 Joka heitä lämmittääpi;
 Yksi pilvi taivahalla,
 Joka, myöski virvottaapi;
 Ytsi pakkanen paneepi,
 Josta lehti lakastuupi, –
 Niin on ihmisen elämä;
 Näihin verrata sopisi. –
 Saisikko sanan sanoa
 Vielä verrata veljillemme.
 Lyökäämme käsi kätehen,
 Liketysten kiittäkäämme.
 Tehdään ikuinen sovinto,
 Sydämmestä syntyväinen.
 Lämmin on täs’ suomalaisen,
 Sydän vielä lämpimämpi.
 Et’ei meitä moitittaisi
 Toiste tuolla tuonelassa,
 Et’ on suotta syrjintäyty,
 Toinen toistamme vihattu. –
 Sitte mekin Suomen poi’at
 Ujomatta uskallamme
 Kilpaella kielellämme
 Kirjallisuuden alalla;
 Ehken virsi vihkojaki
 Somiaki sommitella.

Opatti Lyytinen.

Lähde: Savo 11.2.1881.

Optatus Lyytinen
Runot
Savo (sanomalehti)
1881