Lumihiuteet
Vajoopi maahan
 Myrjaadit henget,
 Sylistä Luojan
 Erottamat;
 Hymyillen, itkein,
 Ne lempii, kärsii,
 Ne kukkii kotvan
 Ja kuihtuvat.

 Jokaisen hengen
 Sisällä piillen
 On ihmissielu,
 Miel’ lämmin on;
 Jokaisen sielun
 Syvyy’ssä piillen
 Ajatusmailma
 On ihmenon.

 Siin’ aina syntyy
 Myrjaadit aatteet,
 Miljoonat pyyteet
 Sekunnittain,
 Yläälle nousten
 Luo alkulähteen
 Laill’ aamutalmain
 Hajaantuvain.

 Ja Kaikkivalta
 Hän punnitseepi
 Myrjaadit aatteet
 Salaiset nää;
 Ja pahain antaa
 Hän kuolla yöhön,
 Hyvätpä kukkaan
 Iäksi jää.

 Miljoonat toiset
 Sydänten luomat
 Pahuuttomat ja
 Hyvyyttömät,
 Pään pälkähykset
 Nuo turhat, tyhjät
 Luvalla Luojan
 Elähtävät.

 Hän istuimenaan
 Ne hiutaleina
 Sydännä talven
 Pudottelee.
 Ja aurinkoinen
 Kun hiutaleesen
 Luo katsehensa,
 Se liukenee.

 Niin haihtuu aatteet
 Nuo turhat, tyhjät
 Valossa päivän
 Ja keväimen.
 Mi huokaus vaan
 Ei Hälle kelpaa,
 Uneesen kuolee,
 Kuin hiutonen.

Zacharias Topelius