Elämän talvi
Oi, väike ehtoon viel’ äsken lehtoon
 loi loiston hehkeän;
 yön sulo vihmeet toi ilmi ihmeet,
 näin kukkain päilyvän.
 Nyt talvi riemut vei,
 on poissa vihannuus!
 Mut kevät ehtii, ja puut ne lehtii,
 taas uhkuu into uus.

 Vaan hyytä parmaan ei enää varmaan
 voi lientää kevätsäät!
 Tää varsi taipuu, se maahan vaipuu,
 kun riehuu tuulispäät.
 Niin raskas päivä on,
 yö vaivaks vanhuksen!
 Oi, onnen päivät ne iäks jäivät,
 jäi nuoruus kultainen!

de:Der Winter des Lebens