Illassa
Jo laske, armas aurinko. Tunteneet
 he eivät sua, palvoen pyhyyttäsi
 Sä oothan siivin vaivattomin
 raskautettujen yli noussut.

 Mä nousus, laskus näin, Valo, lempeät,
 tää silmä sinut ymmärsi, ihanin!
 Mä opin suuren palvomisen:
 joi sydän lääkettä Diotiman.

 Sua, taivaan sanansaattaja, kuuntelen,
 sua, Diotima! Rakkaus, luotas sun
 päin päivän kultaa silmä tämä
 kiittäen kääntyi! Ja iloisemmin

 nyt solisivat lähtehet, kukkien
 ol’ ihanampi, armaampi hengitys,
 ja kultapilvist’ alas satoi
 siunaus eetterin, niinkuin hymy.

Friedrich Hölderlin