En tarttua sinuun voinut
En tarttua sinuun voinut
 Käsin rohkein rakastajan,
 En tohtinut vertas syttää
 Tulen kiihkeän valtahan.

 Olit kalliimpi verrattomasti
 Kuin juhlien tenhotar vain,
 Niin kaiketi kalliimpi muita,
 Joit’ yhdytin matkallain.

 Olit vestaalin kylmänä itse, –
 Ei sanaa, et katsonut päin!
 – Sanat, katseet ja voittoja muita
 Sait multa, missä sun näin.

 Niin toinen se tulee tuosta,
 Reaalisempi kuin mä,
 Hänen silmissänsä ei sulla
 Ole vestaalin pyhyyttä.

 Hän ei sua olennoks tiedä,
 Jota saisi syleillä kai
 Vain kaunein laulajan aatos,
 Min kärsimys kiiraaks sai.

 Et itsekään sitä tiedä,
 Ja muuten et pyrkivän näy
 Vain henkeväks ihanteeksi,
 Mihin kenkään kourin ei käy.

 Niin ristityin käsin seison,
 Luon silmäni maahan vain,
 Kun templihin kolm’jalka sortuu
 Tulen vestalta sammuttain.