Sananen Suomen rääkännöstä
Kuni Neittä kiilistelin,
 Suometarta silmäilin,
 Katselin Suomen kanasta;
 Tytön helmassa havahin,
 Löysin liepeistä palasen,
 Solmuja sotkun näkyä.
 Siellä oli soikuloita,
 Somahia kirjaimia,
 Äänikkeitä keruksissa;
 Muinas ajan murtehita
 Vanhan latinan lukua. –
 Katsellessa koukkuloita,
 Nuita naurulan naarmuja,
 Jopa nauroa hyrähin,
 Veti suuta solmukkeelle,
 Nähessä näitä näkyjä,
 Köyven mutkia monia,
 Sarvikkeita silmukoita,
 Vastatusten vantehia,
 Härän silmiä somia;
 Nuita kauvan katseltua
 Viikon viessoen sanoja,
 Aivo aivohon kysymys,
 Mitään sanoo Suomalainen
 Näistä viurun vantehista?
 Mitään virkkoo Suomen veli
 Vihta vauluista ouvoista?
 Ensi näki etu päässä
 Alku sanan Æ-stä,
 Jota ääksi ääntänevät,
 Entäs toista Œtä,
 Sekä Ø seipähässä,
 Kuta ööksi kutsunevat,
 Viisaat pulskeat puhuvat;
 Totta ovat aivan ouvot
 Sekä silmille sotkuset. –
 Entäs viivat vinollansa
 Pisto-piirrot äänten päällä
 Kynän nenällä nykityt,
 Kukon kynnen kaapsimia,
 Nuiksi nuota Suomalaiset
 Sanois omalla sanalla,
 Vielä liittäs liian nimen,
 Sanos suomuksen nävöksi,
 Meri-kalasen mekoksi;
 Kuka kuksi, mikä miksi
 Nimitäs nuita koneita. –
 Eikä voittoa vähäänä
 Koukkusista kirjaimista
 Nuista silmukka-sanoista –
 Eiköön vaiva enänisi,
 Luku tuhollen tulisi,
 Sanasia sanottaissa
 Suomen kielellä sulolla.
 Otas kynä kätehesi,
 Teräs-puikko pivohosi,
 Miesi oppilan pajasta; –
 Toinen pistä toverilles,
 Suomen synty-sikiälle,
 Maamme umpi-uroholle,
 Pohjolan perän pojallen:
 Koitelkaapa kumpi teistä,
 Voisi sanan suoritella
 Ennen ennättää kirjaimen
 Pistää paperi-levylle.
 Luulen minä lukiani,
 Että jäätki jälki-päähän
 Kiini soikura-sanoisi,
 Viurun vaurun viivohisi,
 Sinnek tännek suunnittaissa,
 Kuni köysi kääreisihin
 Silmä solmusten sisähän. –
 Vaampa silmääppäs sivulles
 Katsos tuota tollompata,
 Kuinka höyhen heilahtaapi,
 Kärki käypi luikkahasti,
 Selvästi sanat sitoopi,
 Vanhan suomen kirjaimilla,
 Äänikeillä äitin kielen,
 Sanan sauvoilla parailla
 Ilman vauluitta venosen;
 Empä usko, enkä luule,
 Että Suomi suvahteepi
 Taikka tahtoopi oppia
 Vanhan latinan lateita,
 Muitten kielten murtehia,
 Muinas Munkkehin lukuja,
 Komppa koikura sanoja
 Ottaa kielehen omahan.

J. Léman.

Lähde: Sanomia Turusta 14.11.1862.

Johan Léman
Runot
Sanomia Turusta
1862