Herrasluontoa
Olipa puisto pienokainen
 vierellä herraskartanon
 ja polku jäykkä, kaavamainen
 välissä penkkilöitten on.

 Puut vahtii tietä rivissänsä
 kuin haarniskoidut sotilaat,
 ja saksittuina yrmillänsä,
 on pensasaidat pullokkaat.

 Ja nurmen, joka vehmahasti
 yrittää nousta kukkimaan,
 puutarhuri sen nokkelasti
 koneella niittää oraassaan.

 Ja hovin herra mahtavasti
 kuin laiva kulkee polkua.
 On sillä rouva rinnallansa
 kuin aika auma pellolla.

 Kas, siinä sitä on sivistystä,
 on varakkuutta, arvoa!
 He etsivät nyt virkistystä –
 nähkääpäs! – luonnon helmasta...