Keväällä (Suppanen)
Kevät aurinkoinen armas
 Maahan luopi säteitään,
 Ihmislasten sydämmiä
 Ilahuttaa paisteellaan.

 Ylös kohoo aatos, mieli
 Turhuuksien majasta,
 Sinne, missä enkelkieli
 Laulaa taivaan riemuja.

 Sinne, mistä valovirta
 Maailmalle tulvailee,
 Sinne, mistä siunausta
 Runsahinta vuotelee.

 Siell’ on onni, siel on autuus,
 Siell’ on pyhyys, siunaus,
 Siell’ on puhtaan rakkauden
 Koti, iki-asumus.

 Luojan henki siellä liehtoo
 Valon iki paljetta,
 Kirkkauden vaippaan kiehtoo
 Onnellisten sieluja.

 Kauas katoo elo musta
 Elon huolet unhottuu.
 Sieltä vuotaa virvotusta
 Mieli kurja rauhoittuu.

 Sinne aatokseni lennä
 Elon kirkkaan lähteen luo!
 Rauhaa, virvotusta sieltä
 Mieleen rauhattomaan juo!

A[lm]–a [Suppanen].

Lähde: Suomalainen 9.5.1889.

Alma Suppanen
Runot
Suomalainen
1889