Kesäyönä
Yöllä unelmaini taivas
 armas aina aukeaa,
 maailma – sun monet vaivas
 silloin ei voi vaivuttaa.

 Silloin sielu askarissa
 onpi onnen löytävä,
 vaikk’ on ruumis vaivuksissa,
 tekee sielu töitänsä.

 Vähän muistan murheitani,
 luontoa kun katselen
 ja kun kynä kädessäni
 Luojan töitä aattelen.

 Auki onpi akkunani,
 raitis ilma aaltoaa,
 niinpä myös mun sieluani
 henki uusi valloittaa.

 Nytpä toivot, unelmani
 saavat uuden muotonsa,
 huonot, pienet laulelmani
 kalliin, pyhän verhonsa.

 Sielu uudet siivet saapi,
 sydän tuoreet toivonsa:
 toivo sinne vuodattaapi
 kauniin kultakasteensa.

 Mitä kuiskaa toivon ääni
 sydämeeni sykkivään?
 Ett’ en koko elämääni
 ole luotu itkemään.

Isa Asp
Runot