Kirje Amur’in maasta (1872)
Kirje Amur’in maasta.
Eräs sinne lähteneistä suomalaisista siirtolaisista 
B. G., kotoisin Lemusta, on herra Tuomioprovasti 
Toht. T. T. Renvall’in kautta lähettänyt 
mainitussa pitäjässä asuvalle vanhalle
äidillensä 10 ruplaa sekä kirjeen, josta hyväntahtoisesti 
on meille osa annettu, ja joka huvittanee 
S. T.n lukijoita, jonka tähden siitä tähän
painatamme seuraavan otteen:

Amurin maan Nahdka’sta
elokuun 4 p:na 1872.

Rakas Äitini!

Vanhain ikäpäiväinne huviksi tahtoisin
oijentaa hoikan käteni täältä kaukaa itäisen
maan rannikoilta uloittumaan aina rakkaan
isänmaan syntymäpitäjääni asti, tarjoten
Teitille kaikesta sydämestäni paljon kristillisiä 
ja rauhallisia tervehdyksiä ja onnentoivotuksia, 
pitäen Teitä aina sydämessäni.
Rakas Äitini, vanhain päiväinne suurimpäin 
puutteittenne pieneksi avuksi lähetän
minä tässä teille kymmenen ruplaa rahaa.
ministerikunta on t. k. 25 p. esittä’
Aikomukseni oli lähettää 20 ruplaa, mutta
epäilin sitä, että kunnian Herra kukatiesi jo
olisi korjannut Teidät pois täältä katoovaisuuden 
maasta. Jopa sisareni Gustavakin 
on kuollut. Sen sain Turun sanomista 
lukea, vaikka en muutoin sieltä ole
saanut mitään tietoa, eletäänkö, vai onko
kuoltu. Gustava vainaja kerta kirjoitti,
että äiti vielä elää ja jaksaa niinkuin vanhat 
tavallisesti voivat. Meidän, terveytemme 
täällä, Jumalan kiitos, on pitkin aikaa 
ollut tavallisessa mitassa, ja muutoin
voiminen samalla tavalla. Ei minua ole
juuri rikkaus kohdellut, mutta ei myöskään
köyhyyskään ahdistanut. Lapsia on Jumala
minulle siunannut kolme. Heistä kaksi ensimmaistä, 
kaksoistyttäret, molemmat ovat
kuolleet. Kolmas, jälkimmäinen, Edla Lovisa, 
joka vielä elää, tulee 27 p:nä syyskuuta 
kahden vuoden vanhaksi.

Mitä elatuskeinoihin tulee, olen minäkin
käyttänyt karjanhoitoa, mutta se on täällä
huonolla kannalla ja vähän antavaista.
Se on paras lehmä, joka lypsää tuopin erältänsä, 
ja senkin sitten kuin vasikka ensin
imee ja heruttaa. Jos vasikka kuolee, sitten 
lehmä lakkaa perättömään lypsämästä.
Minulla on ollut luontokappalten Luku toisinaan 
isompi, toisinaan vähempi; minä olen 
niitä mulkannut, myynyt ja taas ostanut. 
Tätä nykyä minulla nyt on kymmenen 
kappalta, ja kaksi viikkoa takaisin myin
neljä kruunun sotakomantoon. Hinta täällä
on noin sata ruplaa parhaista lehmistä, ja
härjistä sen mukaan enempi sekä mullikoista
vähempi. Maanviljelys ei täällä ole edistyttänyt 
ketään meitiä, paitsi sitä, että perunoita 
on saatu syödä ja vähän myydäkin.
Kaloja täällä on monenlaatuisia ja runsaasti.
Ilmat ovat toisenluontoiset kuin Suomessa:
lämmin on helteempi ja pakkainen kovempi
sekä sade ja pouta ankarammat kuin Suomessa. Heiniä täällä kasvaa paljo ja hyviä.

Mutta, rakas Äitini! Jos vielä elätte,
niin toimittakaa minulle tieto elämästänne
sekä voimisestanne. Vieläkö asutte vanhassa 
torpassanne; vieläkö net siinä ympärillä 
olevat maat ovat teidän hallussanne;
vieläkö puutarha on voimissa, ja kuka niitä
hoitaa? Sanokaa veljelleni Villelle ja T:lan
Juhalle erittäin paljon terveistä, samoin
kuin kaikille vanhoille tuttavilleni, jotka
minun tuntevat. Mieleeni on johtunut,
että, jos Jumala suo ja ikäpäiviä lisää,
taidan minäkin vielä siellä Isänmaani polkuja 
kuljeskella. Aikomus minulla olisi,
mutta en tiedä, käykö se toteen. Sisarestani 
Karolinasta tahdon myöskin ilmoittaa,
että hänen perheensä voi hyvin ja ovat
olleet terveinä. Heillä on jo neljä perillistä,
kolme tytärtä ja yksi poika. — Kun tänne
kirjoitatte, on Teille paras toimittaa kirje
Turusta kauppaneuvos Julin’in konttorin
kautta, että siellä kirjoitetaan päällekirjoitus
venäjän kielellä; sillä ei kirje muutoin tule
paikalle. Postiraha maksaa 40 penniä. —
Ei muuta tällä kertaa, vaan Herran rauhaa 
ja siunausta toivottaa Teille, Äiti kulta,
Teidän rakas poikanne rakastetun puolisonsa
ja tyttärensä kanssa kaikesta sydämen voimasta.

Tietämättä Lemun oloista, oli kirjeen tekijä
erityisesti pyytänyt Tuomioprovastilta, että, jos
äitinsä olisi kuollut, rahain edestä teetettäisiin
risti ja häkki hänen haudallensa. Äiti elää
vielä tavallisissa vanhuuden voimissa ja nauttii 
vaivais-apua, mutta asuu, niin kuin ennenkin,
vanhoissa huoneissaan. Myöskin kirjoittajan
veli on elossa ja asuu Lemussa. Siis tämä
omaisten ja isänmaan rakkautta todistava kirje
on löytänyt omistajansa.

Toim.

Amurinmaa
Siirtolaisuus
Uudelleen julkaistut kirjeet