Vettenloisketta
Palatsein luona
 laguuni-vyössä
 veen vieno loiske
 soi kesäyössä.

 Portailla Jogen
 näät poikaräivän;
 hän nukkui riemuun
 taas taivaan päivän.

 Veet sivu kulkee
 ja vuotaan valaa,
 kuin jotain siinä
 ne kuiskis salaa.

»Kuninkaan alku
 nää onnessansa!
 Mut tokko miesnä
 käy valtahansa!

 Kuink’ käymme kiertäin
 ja kaartain maita,
 niin aavistamme
 me ruhtinaita,

 kun näämme lapsen,
 mut iän mukaan
 ei kuninkaaksi
 vaan vartu kukaan!»