Yli Atlantin suurten aavain...
Yli Atlantin suurten aavain
 pyhä side jo solmittu on,
 yli kaipuun kirpeäin haavain
 tää lohtu jo suotakohon:
 Isänmaa, me saavumme tälleen,
 ota syliisi, äiti, nyt jälleen!

 Näin miettehet miesten rintaa
 kävi kaunein karkeloin,
 kotisyntymämaan, ah, hintaa
 lie harvoin tunnettu noin:
 Isänmaa, me saavumme tälleen,
 ota syliisi, äiti, nyt jälleen.

 Ota syliisi niinkuin ennen,
 kesäilta kun tuoksuja toi,
 ja päivien tullen mennen
 kun peipot ja pääskyset soi,
 kun tuoksut pihlajapuiden
 yli lensivät salmien suiden.

 Oli syreenit akkunan alla
 niin uhkeina kukassaan,
 kuin muuta ei maailmalla
 sen vertaista oisikaan,
 ja lainehet järven rantaa
 ne hiipi ja suuteli santaa.

 Ota syliisi, äiti, kuin lassa,
 näin sielumme kellot soi,
 ja äiti, tuo kultakassa,
 noin vastasi: »Tule jo, oi,
 ei siteitä hengen ja veren
 voi katkoa voimat meren.»

 Yli Atlantin aavojen suurten
 sinitoivojen silta jo on,
 yli lapsuusaikojen juurten
 lujan liiton luova se on.
 Isänmaa, sua kiitämme tälleen,
 iätkaiket – me palaamme jälleen!