Petetty
Hän tuli lailla pilvyen
 Jot’ tuuli tutjuttaapi
 Ja loisti lailla päivyen –
 Niin pauloinsa mun saapi.

 Mä lemmin häntä, lempeään
 Hän hetken mulle leikki
 Ja sitten läksi, itkemään
 Mun raukan tänne heitti.

 Mun sydän itkee kaihoissaan
 Ja rinta raukka riutuu,
 Mun toivo hänen tulostaan
 Vain vähemmäksi hiutuu.

 Jos sattuiskin hän tulemaan,
 Ei löytäis neitoansa,
 Vaan äidin heikon, kalvakkaan,
 Mi vaalii kuvoansa.

1894.