Martti ja kissi
Pien’ Martti äidin vierellä
 on vuoteen lämpimissä,
 on vaiva vaikee pienellä,
 ei rauhaa saa hän missään.

 Juur’ uneen päähyt kallistuu
 ja painuu luomi raukee,
 taas tuskihinsa havahtuu
 ja sinisilmä aukee.

 Vastikään äidin rinnalla
 sai parhaan lääkejuoman,
 ja hetkeks’ lepo makea
 on unetarten tuoma.

 Ei kauan kestä unonen
 se hertas, makeainen,
 pois vatsavaivat häätää sen,
 jo itkee pienokainen.

 Ei muuta äiti neuvoa
 nyt keksi kullan suhteen,
 kuin kantaa käsivarrella
 sen pitkän iltapuhteen.

 Hän astuu, astuu laulellen –
 jos voisi tuskat poistaa!
 Jo kuuhut nousee taivaallen
 ja yönkin tähdet loistaa.

 Vaan viihdytellen pienoista
 jo uupuu käsi, jalka
 ja uutta unikeinoa
 hän etsiskellä alkaa.

 Hän hiljaa pikku nupukan
 nyt verkkokiikkuun kantaa,
 käy itse sohvan nurkkahan,
 ja nauha vauhdin antaa.

 Käy kaikki hyvin hetkisen,
 vaan saapuu unetarkin.
 Jo painuu silmät umpehen
 ja nukkuu äiti Martin.

 On mieli vapaa huolestaan,
 on armas öinen rauha,
 vaan silloin liukuu lattiaan
 myös verkkokiikun nauha.

 Vaan viimein ruusuin, kukkasin
 jo idän ääret hohtaa,
 ja ikkunata kamarin
 ens’ päivänsäde kohtaa.

 Ja kamarinpa nurkassa
 pien’ kissi vielä nukkuu.
 On päivän kerä korkeella
 ja käki puussa kukkuu.

 Jo herää pikku mirrinen,
 kun päivä silmiin paistaa,
 se unta juuri näkihen
 niin ihmeen ihanaista.

 Se auringolle harmistuu,
 kun herätti näin varhain.
 Nyt tositoimiin valmistuu
 se jälkeen unten harhain.

 Vaan hörhökorvin kuunnellen
 se äkkää itkun lapsen,
 se hyökkää verkkokiikullen
 ja lasta lohdutaksen.

 Se verkon nuoraan kiepsahtaa
 ja tekee ilmaretken,
 ja hui ja hei, se huristaa
 näin saaden hauskan hetken.

 Huhei, nyt ylös, alaskin
 jo verkko huimaan kiikkuu,
 ja pikku mirrin sääretkin
 ne liukkahasti liikkuu.

 Ja Marttipoika rauhoittuu
 ja jokelluksen alkaa,
 sen käypi hymyyn pikku suu,
 hän nostaa pientä jalkaa.

 Hän sitten jalkoterähän
 käy kiinni sormin somin,
 saa siten leikin käymähän
 hän neuvoin aivan omin.

 Nyt nukkuu äiti herttaisin,
 kun kissi nykii nauhaa.
 Ja Martin vatsatautikin
 saa siitä vihdoin rauhaa.