Elämä (Soini)
Ei ole elo unelma,
 Eikä haave häilyväinen.
 Elo on kovan kiven lainen,
 Myllyn pyörivän kivosen.
 Myllyn kivi pyörii kyllä,
 Mut se pyörii paikallansa
 Päässä navan teräksisen.

 Minä nuori huijetuinen
 Istun kiven kulmakkeelle.
 Siinä pyörin, siinä vierin,
 Kehän lailla liekuttelen,
 Sekä nautin pyörinnästä.

 Joskus kivi tärähtääpi,
 Kun on röykköjä kivessä;
 Silloin on hyvin lähellä
 Etten syöksähdä sivulle.

 Joskus – sit’en tiedä, miksi –
 Kivi tyyten seisottuupi.
 Silloin nousen, työnnän, autan,
 Sekä hakun järkäleellä
 Paukutan pahantapaista,
 Kunnes irti hievahtaapi,
 Alottaapi pyörintänsä.

 Sitten kiven kielekeelle
 Istun, pyörin riemuellen –
 Kunnes vierelle tipahdan...

L[auri]. S[oin]–i.

Lähde: Työmies 12.10.1895.

Lauri Soini
Runot
Työmies
1895