Niin vilu mun on
Niin vilu mun on, ah, halla mun on
 sydänruusuni suudellut pois.
 Sen kesäni kauniin ja kultaisen
 ken kuolevan luullut jo ois. –

 Sinitaivaissa silmies autuutein
 minä näin ja ma luulin jo niin:
 on onni se suuri mun omani, oi,
 hukun onneni huumeisiin!

 Tuli syys, tuli syys, tuli sydänten syys,
 tuli talvi ja lumi ja jää,
 sinitaivaat silmäisi sammuivat,
 minun harmeni sairas pää.

 Mut vieläkin öisin ma unissain
 sen suuren suveni nään,
 näen onneni ruusut ne tummaiset,
 näen impeni seppelepään.