Murheen lapsi
Mä äsken lauloin, riemuitsin,
              vaan miksi lie
 Näin synkistynyt aikaisin
              jo elon lie?
 Kuin kirsikukka, raukesin
 Mä mustiin murheisin.

 Mä päivän ensikoittehen
              vaan nähdä sain.
 Se sammui! Rintaan’ ainoinen
              sai kaiho vain.
 Nyt varjo, öinen, himmeää
 Vaan mieltän’ synkentää.

 Kun toivon säde sammunut
              on viiminen.
 Jo murheen lapsi uupunut
              on unehen.
 Hän silloin vasta virkoaa,
 Kun luodaan uusi taivas, maa.

[Juho] Laine.

Lähde: Päijänne 24.12.1878.

Juho Laine
Runot
Päijänne
1878