Määrä kävi väärään (1889)
Mä pitkin tietä kotiinpäin
 Tuot’ aina aattelin,
 Kuink’ ammoin nähtyä äitiäin
 Mä tervehyttäisin:

 «Mit’ armasta ja kaunista»
 «Sanoa keksinkään,»
 «Kun mulle kallis kantaja»
 «Levittää syliään?»

 Ja määräti mun mielehen’
 Tul’ lauseet armaimmat; –
 Mutt’ aika tuntui tauvonneen,
 Vaikk’ kiiti rattahat.

 Jo riensin pikku kammioon,
 Lens’ äiti vastahan’ –
 Huul’ huulta vasten ... vaiti oon,
 Kuin marja varressaan.

Sándor Petőfi