Toivioretki Kevlaariin


I. 

 On ikkunan ääressä äiti
 ja poika vuoteessaan.
 »Sä etkö saattoa pyhää
 käy, Vilhelm, katsomaan?»

 »En voi, olen sairas, äiti,
 en kuulla, en nähdä voi.
 Minä Gretchenin kuoloa muistan,
 se rintaani tuskan toi.»

 »Ota kirja ja rukousnauhas,
 me käymme Kevlaariin,
 ja Kevlaarin pyhä äiti
 saa tuskani sammuksiin.»

 Ja kirkkoliput liehuu
 ja kirkkoveisut soi,
 ja Reinin Kölnin luona
 jo saatto kiemuroi.

 Jo saattoon pyhään äiti
 vie pojan murretun,
 ja sydän kuoroon yhtyy:
 »Oi, kiitos, Maaria, sun.»

II. 

 Ja Kevlaarin pyhä äiti
 on tänään parhaissaan,
 on paljon huolta hällä
 pyhävieraista, sairaistaan.

 Ja sairaat lahjoja antaa
 ja uhrilahjoja tuo,
 ken vahajalkoja, toiset
 vahakyynärvarsia suo.

 Ken vahasäären antaa,
 sen sääri jo terve on,
 ja ken vahakyynärvarren,
 käsi sillä jo moitteeton.

 Ja moni, ken tuli ontuin,
 jo nuoralla tanssia voi,
 ja kell’ oli sormet poikki,
 sen viulu sormissa soi.

 Vahakynttilän äiti ottaa
 sen sydämeks muovailee.
 »Tämä Jumalan äidille anna,
 hän tuskasi lääkitsee.»

 Vahan poika huoaten ottaa,
 kuvan juureen lankeaa,
 ja kyynelet silmistänsä,
 sanat huulilta tulvahtaa.

 »Oi Korkea, siunaeltu,
 pyhä Jumalan piikanen,
 sä Vallatar taivaan, sulle
 tuon sairaan sydämen.

 Kera äitini kaupungissa
 mä Köllenin asustin,
 mi kappeleita on täysi
 ja kirkkoja tuhansin.

 Mut naapuriss’ oli Gretchen
 ja hänet hautaan vein –
 tää ota lahjani, Neitsyt,
 tee terveeksi sydämein!

 Oi, paranna sairas rinta,
 ja myöhään ja varhain mun
 soi kiitosvirteni sulle:
 »Oi, kiitos, Maaria, sun.»

III. 

 On sairas poika ja äiti
 jo käyneet vnoteelleen,
 kun ovi aukee ja Neitsyt
 pyhä astuu huoneeseen.

 Ja kumartuin yli vuoteen
 hän hiljaa koskettaa
 pojan sairaan, nukkuvan rintaa,
 hymyää, pois liihoittaa.

 Ja uness’ äiti huomaa
 tuon kaiken ja muutakin,
 ja yöllisten koirain ääniin
 hän herää outoihin.

 Ja oudosti ojentuneena
 pojan huomaa hän kuollehen,
 ja kasvoillaan sädeleikin,
 helon nousevan huomenen.

 Ja kädet ristiin liittyy,
 emon oudosti ahdistetun,
 mut sydämestä nousee:
 »Oi, kiitos, Maaria, sun!»

Heinrich Heine
Iivo Härkönen
Runot

de:Die Wallfahrt nach Kevlaar
en:Littell's Living Age/Volume 154/Issue 1988/The Pilgrimage to Kevlaar
pl:Pielgrzymka do Kewlaar (Heine, tłum. Kraushar, 1880)
ru:Богомольцы в Кевларе (Гейне; Михайлов)
ru:На богомолье в Кевлар (Гейне; Василий Гиппиус)