I. I. Puschinille
Sa ystävistäin ensimmäinen!
 Ma kohtaloain kiitin niin,
 Kun pihamaani yksinäinen,
 Luminen pihamaa ja jäinen
 Heräsi hepos kulkusiin
 Rukoilen järjen kirkastusta:
 Mun äänein sieluus soikohon
 Ja tuokoon sulle lohdutusta,
 Valaiskoon synkkää karkoitusta
 Säteellä päiväin lyseon.