Laulun synty (Franzén)
Äsken, henkäys kuin kerta ijäisyyden
 Oil istuimelta käynyt, kohta kohoilivat
 Kummut sekä laaksot aalloista syvyyden:
 Myös ruusun-rusoittavat hetket aloittivat
 Ilman itä-rantuelta
 Juoksuns myöden aurinkoisen
 Kulta kujia kaunoisen,
 Silloin pujaht’ punapilven reunuelta
 Pivost’ armaan enkelin
 Lintu kaikkein kaunihin.
 Jonka ihanainen nokka
 Oil kasteessa kastettu,
 Jota kantanut oil kukka
 Taivon tarhaan istutettu.

 Kuin lentänyt hän oli laaksoon Edenin,
 Pistiikse hän kaunoon palmupuuhun piilohon
 Ja lymyiteltyänsä tämän lehtikin
 Istui hiljaan kuudentehen päivän-koittohon.
 Vaan loistava kuin päiväinen
 Yön vaaleen tähti-seppelen
 Kullannut oil ruskoisen
 Loisteella, niin silloin lintu yläinen
 Loihe kohta laulamaan,
 Suloisuutta veisaamaan
 Luonnossa ja tunnossansa.
 Laulun tämän taivahaisen
 Kuuli Eeva unessansa,
 Heräis iloäänestä sen.

 Laulun tauottua ääni kaunis vielä
 On kaikui Eevan korvill’ ihastuneelle;
 Itse rupesi hän suloisella kiellä
 Nyt veisailemaan jällensä Aatamille.
 Myös molemmat nyt yhdessä
 Lauloivat kilvan ilosta
 Jumalalle kiitosta.
 Kummastuen omat sävelensä tässä
 Kuuli kohta lintuinen,
 Jota vielä ihminen
 ”Paratiisin lintuiseksi”
 Kutsuu, ehkä tunnollemme
 Tullut on jo vierahaksi
 Alku tämä laulullemme.

 Kuultuaan myös laulun ihmis-sydämestä
 Viel’ soivan sulommin kuin sävelensä omat,
 Hän laulamasta heti siitä hetkestä
 Jo herkeis, hyvillään ett’ ylähältä saamat
 Sävelensä sointuvaiset
 Herättivät lahjan taivon
 Ihmisessä, josta arvon
 Enkeleitten saavat vielä kuolevaiset.
 Jalatoinna pilvihin
 Lentäin on hän vieläkin
 Kaunoinen kuva laulusta,
 Kuin, nousten kohden taivasta,
 Mailman myrskyn pauhusta
 Ja elon tämän vaivasta
 Vie sieluisemme rauhan, riemun majoihin,
 Laulun iki-kotihin.

–s –s [Isak Alexis Wallenius].

Lähde: Suometar 4.11.1859.

Frans Mikael Franzén
Isak Alexis Wallenius
Runot
Suometar
1859