Licinukselle
Parhain teet sa, oi Licinus, kun aina
 kulje aavaa et etkä liioin pelkää
 merta myrskyisää etkä liioin
                     rantoja seuraa.

 Tuuli tutjuttaa väkevimmin honkaa
 lakkalatvaa, suistuvat suuret tornit
 ryskinällä, näin salamatkin lyövät
                     huippuja vuorten.

 Toivoo viisas mies pahan päivän tullen,
 pelkää onnessaan elon oikkuisuutta.
 Katso, talvet antavi kolkot, kylmät
                     Juppiter, hänpä

 keväätkin. Ei ain ole ahdas, joskin
 nyt on ahdas. Eipä Apollo itse
 aina joustaan jännitä, virittää myös
                     virren ja soittaa.

 Näytä uljuutt’ ain elon ahdingoissa,
 mieltä miehen myös! Puhaltaissa tuulen
 liian myötäisen, ole viisas, reivaa
                     paisuvat purjeet.

Eino Leino
Horatius
Runot

fr:Ode II.10 - À Licinius Muréna
la:Carmina (Horatius)/Liber II/Carmen X
ru:К Лицинию (Гораций/Мерзляков)