Kukat
«Juoksustasi varmaan
 lienet väsynyt?
 Mennös maata, armaan’!
 Hyvää yötä nyt»!
 Äiti antoi suutelon.
 Fanny vaiti on.

 «Pääsi tyynyyn paina,
 lapsi, uinumaan!
 Ah! sä kuihdut aina
 joka päivä vaan».
 Fanny raukein katsehin
 silmää taivaihin.

 «Vedessä on kukkas,
 jotka kotiin toit;
 koko yönkö, rukka,
 niitä vartijoit?»
 Äiti kulta, katsoppa
 pilvein kukkia!

 «Tyydy kukkiin mailla,
 nukkuin, kasvaen
 maisten kukkain lailla,
 kevääst’ iloiten».
 Fanny ikikeväällen
 hymys huoaten.

 «Taivaan tähdet illoin
 tuolla tuikkivat,
 enkelein luo silloin
 mua kutsuvat.
 Äiti, jos mua kaivataan,
 olen siellä vaan.

 Kukat siellä loistaa
 eikä kuihdukkaan.
 Seppeltä mä noista
 vastaas laittaa saan.
 Näitä ensin tomullein
 kylvät muistoksein».