Sonetti tuntemattomalle
En läheltä mä nähnyt silmiäsi,
 ei sanani sun korvaas kaikuneet,
 ei koskaan kättä koskettanut käsi,
 ei hymyt yhtyneet, ei kyyneleet.

 En kuunnellut sun nuorta sydäntäsi,
 ei kiharaista tukkaas kierrelleet
 mun sormeni. Vain ohi käydessäsi
 on joskus katseet toistaan hipaisseet.

 Oi Kohtalo, sa toivottomin, julmin!
 Mun Ihanteeni kaartuvaisin kulmin,
 näin iät oudoksiko mulle jäät?

 Viel’ iltaa tuskallisen lohdutonta
 näin elää täytyykö mun monta, monta,
 kun vieraana sun nään ja sa mun näät?