Koivikko kunniavartiana
Koivikko kaunis vartioi
 vanhan haltian unta,
 ääneti on, ei huminoi,
 kuulee, iäisyysvirret soi,
 tuntee että nyt läsnä on
 Jumalan valtakunta.

 Koivikko seisoo miettien:
 Täällä haltia lauha
 elämän työnsä täyttäen
 lemmellä liikkui, iloiten,
 surren, kärsien, häll’ on nyt
 Jumalan suuri rauha,

 Koivikko kaunis vartioi
 unta haltian hyvän,
 ääneti on, ei huminoi,
 siunaten nöyrää kunnioi,
 joka elämän ongelman
 käsittää suuren, syvän.