Davidin 10 Psalmi
Kasvos, Herra, kätkeissäsi,
 Kova käsi
 Vihamiehen ilmestyy.
 Miksi olen, turvatonna,
 Avutonna,
 Kasvoistasi heitetty?

 Juonillansa viekas monta
 Voimatonta
 Tuimaan tuskaan saattelee;
 Puoleensa hän monta liittää:
 Paljon siitä
 Heikon tila pahenee.

 Teoistaan ne kerskaelee,
 Sadattelee
 Pyhäin töitä hyviä,
 Jumalaakin sananensa
 Neuvoinensa
 Ilkiästi irvistää.

 Synnin orja, pöyhkiänä,
 Röyhkiänä,
 Omaan luottain voimahan,
 Sanoo, avain sydämensä,
 Epäävänsä
 Olemista Jumalan.

 Toivoin jonkun toimen hyvän
 Menestyvän,
 Omaa vaan hän katselee,
 Hallitusti huolimaton,
 Perikatoon
 Kaiket muut hän tuomitsee.

 Ei hän luule muuttuvaisen,
 Puuttuvaisen
 Onnensakaan olevan,
 Ennen kun se katkeava,
 Katoava
 Hetkellä on kuoleman.

 Viatonta viekotella,
 Kadotella
 Tekee hänen mielensä;
 Alinomaa väijyksissä
 On hän, missä
 Koneihin sais köyhiä.

 Lohdutustakin hän ottaa,
 Lausuin: totta
 Sulkee Herra silmänsä,
 Vapahtaa mun tuomiosta
 Eikä kosta:
 Teinhän ennen tehtyä.

 Miksi kauvan voimas peität,
 Miksi heität
 Unhotatki omasi,
 Miksi häijyt pelkäämättä
 Saavat pettää,
 Pahaa tehdä iäti?

 Tietäin toki, ettet jätä
 Säälimätä
 Turvaavia armoosi,
 Asiani haltuus annan
 Sekä kannan
 Hyvin mielin vaivani.

 Sinun valtas, Jumalani,
 Kuninkaani,
 Kaiket vallat voittaapi:
 Nöyryttelet ylpeet ratki,
 Pelastatki
 Vihoistansa henkeni.

 Sinun armoos köyhä luottaa,
 Eikä suotta:
 Kuulet huudon hurskahan.
 Siis hän toivoo, kärsein, sietäin,
 Hyvin tietäin
 Ilon vihdoin tulevan.

–t–t–t– [K. L. Lindström]

Lähde: Sanomia Turusta 2.8.1859.

Johan Ludvig Runeberg
K. L. Lindström
Virret
Sanomia Turusta
1859