Publius Pulcherille
Kun sinun pöydälläs tuo Kreikan vaahtosa viini,
 Lesbon ja Kiioksen rypäleet korukristalliloissa
 Loisti fasaanien kanss’ sekä pronssien hehkuva ryhmä
 Loi valon hurmaavan, min säihkyäviss’ sätehissä
              Marmori loisti,

 Kun sua houkuttivat nuo Memfin untuvapatjat
 Helmaansa uinumahan sybariittien kaunista unta,
 Tuudittaess’ unehen sua Attikan viehkeät huilut,
 Laalage hurmasi sun, kun mattoja tanssien lensi,
              Hurmasi viini,

 Silloin kiittelivät sua patriisit imarrellen,
 Silloin senaattorikin hymysuin sun viiniä nautti,
 Silloin ystävät nuo sadottain sua kerskuen kiitti:
 Rooman oot suurin mies, mies suurin Laatsiuminkin,
              Publius Pulcher!

 Kolkko on nyt talo sun ja pöydällä tyhjällä yksin
 Viinisi murhehtii sun atrias kelvottomuutta,
 Köyhän leipää vaan sekä köyhän huonoa ruokaa.
 Tyhjä on sun asumus, niin valju ja kolkko se on kuin
              Kaaprean vuoret.

 Varjo on vieraasi nyt, se vanhana veljenä aina
 Istuvi vieressäs, ja tuimana ääneti nyökkää.
 Kaikki on hiljaa nyt ja veikkojen ääniä kaipaa.
 – Autio on talo sun, on mykkä ja ääntä et kuule
              Tuttua missään.

 Saapuva kerran on toki päivä se, jolloin sä toivot
 Kurjahan pirttiisi taas, joka nyt niin tyhjältä tuntuu.
 Kattoa etsit – suojaa ei saa särkevä pääsi,
 – Nöyränä turvatteis käyt vielä sä vanhojen luona
              Kerjäten leipää.

 Mieroa kulkien kun matalaiseen krouvihin joudut.
 Aiheena pilkaksi oot, jota laskevat portot ja roistot,
 Kenties tuhlaamas tuhatmääräsi Laalage muistain
 Tarjoo juopunehin sekä kuivettunein käsivarsin
              Viiniä sulle.

 Älkösi sentään surko, jos aika sun onnesi käänsi,
 Ystävies sokas silmät, ne etteivät sua tunne,
 Tyhjensi aarteet sun, sinut orjan arvohon painoi!
 – Naamarin heittänyt on elämäs, nyt helpommin sulle
              Aukeaa Haades.

sv:Till Publius Pulcher