204. Rikkaasta miehestä ja köyhästä
Pois hehkunesi, maailma,
 Kut sielun rauhan raataa,
 Pois rikkaus ja kunnia,
 Kut monen miehen kaataa;
 Pois herkku-ruoka, hekkumat,
 Ne tuottavat vaan huolta,
 Meist’ armeuden poistavat,
 Ja vievät Luojan puolta.

 O kuinka monta täällä on
 Himoissa vallatointa,
 Joill’ elo ompi ohjaton
 Ja ilman työtä, tointa;
 He syöden, juoden tuhlajaa,
 Mink’ antoi Herra heille,
 Ja pauhaa kuin se pohatta,
 Jok’ on kuvattu meille.

 Jos kerjäläinen vaivainen,
 Jolt’ aivan kaikki puuttuu,
 Lähetä heitä rohkenee,
 He siitä kohta suuttuu;
 He istuu herkku-pöydässä
 Ja luojan viljaa syytää,
 Vaan köyhä heiltä nälkäänsä
 Muruja turhaan pyytää.

 Vaan annas rientää hetkinen,
 Pian on kello lyönyt
 Rikas on yhden-arvoinen
 Kuin toisen leipää syönyt:
 Kuin kuolon maille joudutaan
 Ja tieksi käypi hauta,
 Niin purpurakin riisutaan
 Ja kaatuu kerjuu-sauva.

 Kuin lähtään täältä toisaallen
 Ja haut’ on mullitettu,
 Niin kellä silloin sielulleen
 Varoj’ on valmistettu,
 Se ainoastaan rikas on
 Ja yksin onnellinen,
 Muu onni ompi turvaton
 Ja varsin vaarallinen.

 Voi riemua tään-maallista
 Jon saat surulla ostaa,
 Sen riemun meille tuonela
 Kyll’ kyyneleillä kostaa!
 Voi hehkua ja rikkautta
 Kuin kuolo meihin puuttuu
 Jok’ ei voi suuta sammuttaa,
 Kuin kieli kulkkuun juuttuu.

 Ei, Jesu, mulle ennen luo
 Kov’ onni tässä maassa,
 Vaan hautani takana suo
 Osanen taivahassa;
 Vaan jos hyvyyttä täällä saan,
 Suo sydän hellä, nöyrä,
 Ett’ oisin kerkäs auttamaan
 Vaivaista ynnä köyhää.

August Ahlqvist
Johan Ludvig Runeberg
Runot
Virret