Äänettömyys
Äänettömyys! sie
 Elämän kuolo
 Kuoleman elo,
 ja Tutkinnon äiti
 Aatoksen lähde
 Rauhoa tuo!
 Sielullen tuota
 Lepo, ja poista
 Pois se maailman
 Hirmuinen pauhu!
 Lämpöisten siipeisi
 Suojaan syämmeni
 Levollen suo!
 Että se huoletta
 Että se äänettä
 Ois kuin aalto
 Tynell’ on vait
 Äänettömyys! sie
 Elämän kuolo
 Kuoleman elo
 Rauhasi tuo!
 Vait oli ensi-
 Imisen aatos
 Vait ens ihmisen
 Ruoko’uskin.
 Vait Paradisin,
 Riemuinen rauha.
 Kukkaiset joivat
 Valon ja kasteen, –
 Valo ja kaste
 Taivaalta tullessa
 Olivat vait.
 Äänetti ylpeet
 Puut viheriäiset
 Kohoilivat;
 Aurinko heitä
 Säteillänsä
 Kruunasi vait.
 Ensimäisellä
 Äänellä kuoli
 Viattomuus.
 – – –
 – – –

*) Syystä, jolle emme mahda mitään, on tämä kirjoitus täytynyt ilmaantua tälläisnä, ja myös lehden ulosanti viivähtyä.

Lähde: Kanava 12.11.1846.

Karl August Nicander
Runot
Kanava
1846

sv:Tystnad