Jaakkima Berends
Berends herra hovissansa
 Mies ol’ aimo aikanaan,
 Kauas kaikui kunniansa
 Yli suuren Suomenmaan.

 Jalo oli herran henki,
 Suuria se mietti vaan:
 Rovon rosvos viimeisenki
 Köyhältä hän miekallaan.

 Naapurina Peipon maata
 Talonpoika omistaa.
 Koskaan tavata et saata
 Talonpoikaa parempaa.

 Naapurihin Berends kerran
 Hovistansa ratsastaa.
 Uljas oli ryhti herran,
 Uljaast’ orhi korskuaa.

 Joutuisasti hepo juoksi,
 Kohta kulunut on tie:
 Peippolahan, talon luoksi,
 Ratsu isäntänsä vie,

 Katsojalle kaunoisasti
 Viljapellot vihannoi.
 Talonpoika taitavasti
 Raataa siellä, minkä voi.

 Mutkat halpaa halvemmiksi
 Herran jalo mieli ties.
 Asiansa ajoi siksi
 Suoraan Berends, niinkuin mies.

 ”Maistasi”, hän ärjyy, ”näistä
 Luovu, minulle ne suo.
 Tieltä voimakkaamman väistä,
 Tapa viisahan on tuo.”

 Talonpoika joutuisasti,
 Herran eessä paljain päin,
 Kumartaapi maahan asti,
 Vastaa herralle nyt näin:

 ”Vieroittaa te ette saata
 Talonpoikaa tavastaan:
 Ei hän tahdo toisen maata
 Eikä luovu omastaan.”

 Berends herra aikanansa
 Aina oli aimo mies.
 Työnsä kerran alkamansa
 Myöskin lopettaa hän ties.

 Maaksi Peippolan ens yönä
 Tuli tuima tasoittaa.
 Muu ei isännällä työnä:
 Vaivojaan vaan valittaa.

 ”Mut ei hädäst’ itku päästä”,
 Niin hän miettii vihdoinkin;
 ”Itse auttaa itsens hä’ästä,
 Se lie keino viisahin.”

 Aika riensi. Riemahdellen
 Piti Berends pitojaan.
 Vieraista yks ilkkuellen
 Silloin alkoi kertomaan:

 ”Hyöty suuri rovioista
 Olevan ei näytäkään:
 Peippola nous raunioista
 Ehompana entistään.”

 Hovistansa vielä kerran
 Berends herra ratsastaa.
 Tulta iski silmä herran,
 Tulta orhi korskuaa.

 Joutuisasti hepo juoksi,
 Kohta kulunut on tie.
 Ratsu talon uuden luoksi
 Isäntänsä tuiman vie.

 Talonpoika pellollansa
 Työssä on kuin ennenkin,
 Hälle herra ratsultansa
 Ärjyy äänin vihaisin:

 ”Julkeutt’ en vielä moista
 Nähnyt ole milloinkaan!
 Kuinka taloa teet toista?
 Teetkö senkin palamaan?”

 Talonpoika joutuisasti,
 Herran eessä paljain päin,
 Kumartaapi maahan asti,
 Vastaa herralle nyt näin:

 ”Se on talonpojan työksi
 Aina tullut Suomenmaass’:
 Minkä herra maahan syöksi,
 Rakens’ talonpoika taas.”