Mua varten mitään ei
Muinen kun sa luonain istuit,
 herkin vieri illan hetket,
 saapui huomaamatta yö
 pohdittaissa ongelmoita,
 mietittäissä mihin viepi
 ihmiselo, ihmistyö.

 Tunsin, sieluni se kasvoi
 sieluasi koskettaissa,
 elon mulle aateloit.
 Mitä teit ja mitä tahdoit,
 hyvyys, kauneus sen leimas,
 aatteet ylhät myötäs toit.

 Nyt on hiljaa ympärilläin,
 tuoni kun vei sinut multa
 samalla se kaikki vei.
 Mailm’ on täynnä työtä, tointa,
 toiveita ja unelmoita –
 mua varten mitään ei.