Laulajaksi
Oi, anna kun istun polvelles,
 oi, äiti, mun raskas on rinta!
 Minä lammen rannalla laulelin,
 oli tyyni se lammen pinta.
 Ja lauluni lehtohon lemahti
 ja kallion pintaan se pemahti
 ja sieltä se taas minun korviini soi.
 Oi, äiti, kuulitko, kuulitko – oi?

 Minä luulin itseni laulajaks,
 jok’ on alusta laulajaks luotu,
 minä aavistan, minä aavistan:
 mulle paljon on lahjoja suotu, –
 niin kauniisti laulu se kajahti
 kun kaikui se metsän puista –
 Minä paljon, paljon uhmasin,
 vaan kaikkia tarkkaan en muista,
 mutta sen minä muistan kuitenkin,
 että elämä se oli niin musta,
 että lähden mä mieroa mittaamaan –
 Suo, äiti, nyt siunausta!

 Oi, äiti, sä vastaa, vastaa jo!
 mun pääni on kumman kuuma!
 Oi, äiti, mun matkaani suunnita
 yks virsta! – muutama tuuma!
 Minä äsken, astuissa lammashakaa
 näin kaunista korpea järven takaa.
 Minä tahdon korpehen laulaa linnat,
 ja tuulesta tienata torpan hinnat.
 Oi kuule! Mä joskus laulaja oon,
 joka laululla täyttää lainehet
 ja uusilla aatteilla rinnat...!

 Äiti, sä itket – miks, sano, miksi
 silmäsi muuttui murheisiksi?