Perhonen ja ruusu
Vaaleana ruusu-kukka
 Kuolee, lakastuu,
 Lemmittynsä perho-rukka
 Hautaan kallistuu.
 Milloin luoksi armahansa
 Perho taas saa haudastansa?
 Milloinkahan
 Kukkimahan
 Ruusu taaskin nousevi?
        Toisiaan he lemmiskellen
        Kesän viettivät.
        Huolet, heihin silmäellen,
        Heitä välttivät.
        Perho suutel’ ruusuansa,
        Ruusu pientä perhoistansa,
        Autuaina
        Ollen aina, –
        Voi. ken heitä häiritsi?
 Nyt he eivät elämähän
 Enää palaja;
 Lempi heitä hellimähän
 Ei voi kutsua;
 Mutta hauta-kummuillansa
 Uudet ruusut riemujansa
 Pienosien
 Perhosten
 Kanssa taasen nauttivi.

K. S–n.

Lähde: Suomalainen Wirallinen Lehti 21.12.1869.

Johan Ludvig Runeberg
Runot
Suomalainen Virallinen Lehti
1869