Jouluna (Hellén)
Sä vietät juhlaa valon
 ja juhlaa rakkauden.
 Käy kautta synkän salon
 nyt viestit veljeyden.

 On koti sulla hellä,
 on siskot, vanhemmat.
 Oi, olla voisko kellään
 nää juhlat armaammat!

 On riemu, riemu ylin,
 soi laulut soinnukkaat.
 Ja nytpä täysin sylin
 sä lahjaa annat, saat.

 Ja juhlavaatteet yllä
 lapsparvi karkeloi,
 ja juhlapöytään kyllä
 nyt äiti herkut toi.

 Vaan kenpä seisoo tuolla?
 Ah, lapsi ryysyissään
 sun porttis ulkopuolia
 niin ypöyksinään.

 On talven viima jäinen,
 ken lie se koditon?
 Se lapsi yksinäinen,
 ah – seimenlapsi on.

 Hän syntyi puuttehessa
 taas kerran köyhä näin.
 Sun riemus runsaudessa
 Hän unhotuksiin jäi.

1919.