Kun läksit, kulta, rinnaltain
Kun läksit, kulta, rinnaltain,
 Yö alkoi syystää maata,
 Kaikk’ into jäähtyi sielussain
 Ja laulu uhkas laata.

 Vaan paluuta kun aareili
 Sun mieles arastellen,
 Niin taivas jälleen kaareili
 Ja hohti sarastellen.

 Sun suloas taas kannel soi,
 Taas lämpes rinta vilpa,
 Ja sielussani elamoi
 Taas innostus ja kilpa.

 Ja kun sain jälleen syliin sun,
 Jo auder maata kauloi,
 Ja kukat puhkes tuoksuhun,
 Ja ilman linnut lauloi.