Kaliforniasta
Kaliforniasta. Tämä Suomalaisille lukijoillemmekin
tuttu kultamaa on houkutellut monta maamme
nuorukaista luopumaan maamme laivoihin otetusta
palveluksesta sinne hyvää hakemaan. Mutta se on
tosi kaikista paikoista, että missä on isoja etuja, siellä
on suuria vastuksiakin eikä puu-veitsellä vuolla kultaa
Kaliforniassakaan. Kotimaa ja koti on ihmisellä
rakkain paikka, olkoon tämä vaikka jäävuorten keskellä.
Aivan vieraana ja rauhatoinna kulkee ihminen muualla
ollessaan aina ikävässa ja kaivaten rakasta kotiaan
ja syntymäpaikkaansa. Vierasten maitten edut, olivatpa
nämä vaikka kuinka suuria, eivät voi tydyttää
ihmisen mieltä. Se tästä tullut rauhattomuus tekee
sen, että ihminen ei voi varallisuutensakkaan puolesta
hyötyä, kun hänellä ei ole kodin ja syntymämaan
rauhaa, jossa hän talleltaisi koottuja varojansa, joita
hän hupaa rauhattomuudessaan saadakseen tätä varten
tuhlaa eli muuten ei voi ryöväreiltä ja varkailta
säilyttää. Jos siis tulojakin olisi, onpa menoja taas,
niin että monikaan ei tahdo kannallaan pysyä. Moni
Suomalainen on yhden eli toisen syyn tähden häätynyt
laivasta karkaamaan, ehkä tämä ei lähteissä ollut
tarkoituksena, moni on jo siinä aikeessa kotoaan lähtenytkin
merelle. Ei ole vähää joukkoa meriväkeä, joka
on Oulustakin Kaliforniassa, sen osottaa seuraava
ote sieltä muutamista tänne kirjoitetuista kirjeistä.

”S:t Fransiscosta 19 p. tammik. 1862. — Kaivattu
veljeni! — Muutamilla riveillä lyhyesti saan
ilmoittaa sinulle, että minä vielä elän hyvässä terveydessä.
Jo olen ollut täällä Kaliforniassa 5 vuotta,
mutta en ole vielä löytänyt mitä moni hakee,
rikkautta. Monta kertaa olen tässä maassa ollut hyvissä
varoissa, mutta varat ovat taas menneet. Kun
onnessa ollaan kiini, huilahtaa se taas pois käsistä.
Jos Jumala suopi, niin aivon minä vielä kerran
nähdä rakasta isänmaatani, johon olen alinomaa toivonut.
Elääkö rakas äitini, meljeni ja sisareni, niistä
en ole saanut tietoa. Jospa jokukaan kirjoittaisi,
ei sitä usko kukaan, kuinka iloiseksi ne rivit minun
tekisivät. Meillä on täällä suuri ilo, kun jokukaan
saapi kirjeen kotimaalta ja siinä on tietoja. — — —

”Rakas tätini! Muutamalla sanalla saan ilmoittaa
teille, että minä vielä elän ja olen hyvin terveenä.
Minä olen kulkenut monissa vieraissa maissa sitte
kuin lähdin kotomaaltani, mutta en ole vielä missään
tavannut sellaista maata kuin on rakas kotipaikkani.
Minä olen kokenut koota varoja, mutta en ole vielä
saanut siksi, että saattaisin tulla kotiin. Minä olen
vielä nuori, voin vielä ansaita, ja Jumalan avulla
aivon päästä kotimaahan, olin sitte rikas eli köyhä.
Siitä minulla on suuri huoli, jos minun rakas äitini
vielä elää eli muita sukulaisia. Terveisiä j. n. e.

”Saan ilmoittaa, että seuraavaiset tänne tulleet
Oulun merimiehet tietääkseni vielä elävät: 
,
, 
, 
,
, 
, 
,
, 
, 
, 
, 
, 
, 
, 
, 
, 
, 
, 
, 
, 
, 
, 
, 
, 
, 
, 
, 
, 
 ja 
. 
Täällä on vielä muitakin, mutta
ei ole enää sijaa paperissa nimille. — Kun kirjoitatte,
pankaa päällekirjoitus Venäjän konsulille.”

Yksi näistä edellämainituista kirjoittaa Kalifornian
kultakaivannoista seuraavaisesti: - - - ”Saan ilmoittaa
että kullanhakemisen kanssa on täällä samoin kuin
kalastamisen kanssa Suomessa; sillä missä sinä luulet
saapasi enimmän kaloja, siihen sinä potket nuottasi eli
panet koukkusi, mutta usein käypi niinkin, ettet saa
mitään. Sitte hakee hän taas toista kalastus-paikkaa
toivossa saadakseen parempaa saalista, kuluttaen
entiset kalansa. Niin käypi kullan kaivajankin kanssa:
hän koettaa yhtä kaivosta toisen perästä; mutta jos
hän joskus saapikin pussinsa täyteen, niin tyhjemnee se
taas toista hakiessa. — Rakas veli! Toivoni on päästä
vielä kotimaahani, sillä ei täällä ole ollenkaan iloa;
me elämme täällä kuin erämaahan hajotetut lampaat.
Nyt meillä on joulu. Itse keitän ruokaani, itse leivon
leipäni ja paistan hiilillä ja tuhassa. Savu tulee
huoneeseni ja sataa tulisijaani, ja tämmöiseen elämään
tuskaun jo kyllin. Siksi tulen kotiin kun vaan
voin.” — —

Tästäkin näkyy kuinka isänmaan rakkaus palaa Suomalaisen
mielessä, ja kuinka monen estää kotiin tulemasta
sellainen ajatus, ettei hän tyhjänä kehtaa palata,
vaan toivossa saada varoja kokee hän alinomaa
sitä varten olla kullan kaivamisen työssä.

1862
Oulun Wiikko-Sanomia
Kalifornia
Siirtolaisuus