Kesäkeinussa
Puun suvisen siimeksessä
 minun keinuni heilahtaa.
 Pien’ siskoni vauhtia antaa,
 ja oksa, mi keinua kantaa,
 suvituulessa hulmuaa.

 Ja lännen lempeä leyhkä
 minun leikkivi kasvoillain.
 Ja on kuni siivet saisin
 ja huudella halajaisin
 tätä raikasta riemuain.

 Käy kilpahan, pääsky ja peippo,
 käy kiurukin kultasuu!
 Minä liitelen lintujen lailla –
 kesä kultainen kukkivi mailla
 ja sävelet kajahuu.

 Puu lempeä laulaa mulle
 suvivihreitä virsiään.
 Keto allani keinuu ja kiikkuu,
 kotikalliot, kummutkin liikkuu,
 ja taivonkin keinuvan nään.

 Ei päätäni lainkaan huimaa,
 tää vauhti on vaaraton.
 Näin, näin mikä hauskaa oiskaan!
 En hennoisi lähteä poiskaan,
 vaan siskonhan vuoro jo on.

1922.