Paimenpoika (Avellan)
Kuin ihanalta näyttää
 Taas päivänen!
 Nyt toivo, rauha täyttää
 Taas seutusen;
 Ja metsät, lehdot kaikaa
 Vaan riemua,
 Ja lintuparvet raikaa
 Vaan kiitosta.

 Ja pilvet purppuralta
 Taas hohtaavat,
 Sen maalta, taivahalta
 Ne lainaavat.
 Vaan lähde alla välkkyy
 Niin puhtaana.
 Ja taivon ihmeet hälkkyy
 Sen helmassa. –

 Sun, niitty vihreäinen,
 Taas nähdä saan,
 Miss’ puro kiitäväinen
 Luo aitojaan.
 Täss’ vanhan koivun luona
 On penkkini;
 Ja vohlanen ja vuona
 Täss’ viihtyvi.

 On hauska koivikossa
 Mun nähdäni,
 Kuin kaste ruohostossa
 Viel’ kiiltävi.
 On helppoa mun kuulla
 Täss’ laulantaa,
 Jon laaksot sulosuulla
 Mull’ kaikahtaa.

 Täss’ tiedän odotella
 Ma tyttöä,
 Täss’ saa hän lauleskella
 Vaan lempeä.
 Oi, kuulkaat vuonat! Ääni
 On tuttava;
 Ma kohta ystävääni
 Saan kohdata.

 Kun päivä tunturilta
 Taas katsahtaa,
 Hän tänne kunnahilta
 Jo kiiruhtaa;
 Hän apilaisen kantaa
 Mull’ seppelen,
 Jon poimiskeli rantaa
 Päin kulkien.

 Ja niinkuin siivin lennän
 Sinn’ oijeti,
 Ja kullan kanssa ennän
 Tänn’ uudesti;
 Täss’ rinnan istuskellen
 Me suudellaan;
 Ja kyyhkyt karsastellen
 Meit’ katsoo vaan.

 Sitt’ Luojan ihmetöitä
 Hän laulelee;
 Ja huilun äänilöitä
 Maa kaikailee.
 Ja loiskimasta raumat
 Jo herkeevät,
 Ja muitten karjalaumat
 Meill’ eksyvät.

 Mik’ onni paimenella
 On laaksossa!
 Ken voisi kertoella
 Sen riemuja?
 Meill’ tyynehessä siellä
 On tavarat,
 Ja karjat, kasvit tiellä
 Sen lausuvat.

 Kun tuulet hautaan syöstää
 Jo kukkaset,
 Mun riemuain ei ryöstää
 Voi myrskyset.
 Ma etsin talvikaunna
 Vaan suojoain;
 Siell’ lempi, rauha uunna
 On huomeltain.

 Ma lämpimällä liellä
 Ain’ istun vaan,
 Ei karja harhatiellä
 Nyt kuljekkaan,
 Ja kukkaislaulu kaikaa
 Ain’ huoneessain,
 Vaikk’ kesä karkas aikaa
 Jo laaksostain.

 Sill’ kylmän henki jäätää
 Voi nurmiain;
 Vaan ääntäni ei häätää,
 Ei riemuain.
 Jos myrskyt suojan huiskaa,
 Ei haitakkaan,
 Kun rauha, lempi kuiskaa
 Siell’ ainiaan.

 Vaan kevät, talven mennen,
 Taas palajaa,
 Ja vuokko niinkuin ennen
 Taas kukoistaa;
 Ma silloin paimenessa
 Käyn uudesti,
 Ja ääni seutuessa
 Taas kaikuvi.

 Sun, niitty vihreäinen,
 Taas nähdä saan,
 Miss’ puro kiitäväinen
 Luo aaltojaan.
 Täss’ vanhan koivun luona,
 On penkkini;
 Ja vohlanen ja vuona
 Täss’ viihtyvi.