Suomalaisen vastaus
Sun sanas, naapur’, kauniist’ soi,
 Mut sanat eivät mitään voi,
 Kun teko näyttää toista.
 Jos veljekses mun tunnustat,
 Niin harhaluulot useat
 Sä mielestäsi poista!

 Sä ällös usko ollenkaan
 Ett’ olet herra tämän maan,
 Jos kieles onkin toinen.
 Sä isäntänä ällös käy
 Ja käytökseltäs siltä näy
 Kuin oisin minä loinen.

 Sä taisteluita muistelet,
 Joiss’ yhteen vuoti hurmehet
 Isäimme muinaisaikaan;
 Mut unhotat ne taistelut,
 Joit’ yksin olen voittanut –
 Sä niit’ et tunne lainkaan.

 Et tiedä kuinka valon tien
 Mun eestän’ sulki joukko pien’,
 Ja kuinka ponnistella
 Mun täytyi, ennen kuin ma sain
 Ees oikeudet halvimpain
 Turpeella kotoisella.

 Kun mua ruotsiks tuomittiin
 Ja tajuntani tainnoksiin
 Tahdottiin vaivutella:
 Olitko silloin puolellain,
 Vai hymyilitkö hätää vain,
 Mik’ eli poloisella?

 Kun tiedon, taidon temppeliin
 Mä pyrin riviin yhteisiin –
 Ken oven multa sulki?
 Miks’ taistella mun täytyi niin
 Kuin viholliset oltaisiin,
 Vaikk’ oltiin veljet julki?

 En joukkoain ma punnitseis,
 Jos puntariin et sinä veis
 Raskaita kukkaroita.
 Tok’ miesten määrä kalliimp’ on
 Kuin kullan paino eloton –
 Jos vääryys vaan ei voita

 Kaht’ äitiä et omistaa
 Yht’aikaa voi sa, etkä saa –
 Se ei ois rehellistä.
 Siis, Suomen poika ollakses,
 Sä kaikki nurkkatoivehes
 Ja peltos piiloon pistä.

 Kun yhtäläiset tunnustat
 Itses, kuin minut arvajat,
 En tahdo parempata:
 En huoli silloin ollenkaan,
 Jos vastassain on yksi vaan
 Tai kahta vastaan sata.

 Soi Herra meille silmää kaks,
 Ei toisen toistaan paremmaks,
 Vaan saman saa ne valon.
 Ei kädet estä toisiaan
 Kun rinnatusten taistellaan
 Edestä kaiken jalon!

 Nyt, naapur’ veli, hyväst’ jää –
 Ei vihaa tästä enempää,
 Jos puhtaaks suuni puhuu.
 En tahtois että perustuu
 Onnemme sekä kaikki muu
 Vaan tyhjään haaveiluhun.

W. S.

* Tämän runon käsittämiseksi mainittakoon, että äskettäin ”Ruotsalaisen kansakoulun ystäväin” hyväksi pidettyjen arpajaisten johdosta ilmestyneessä ”Nornan” nimisessä juhlalehdessä on Z. Topeliukselta runo ”Illan tyyneydessä”. Tässä runossa puhuu ruotsalainen naapurilleen suomalaiselle kauniita sanoja sovusta ja yksimielisyydestä, huomauttaa entisiä taisteluja ja yhteisiä vaaroja, vetouu kolmanteen, huudahtaapa vielä itsestään, että Suomi on hänen vihitty äitinsä, jonka poika on suomalainen ja myöntää suomalaisenkin Europan aviopojaksi.

Jos maamme ruotsalainen puolue todella ajattelisi ja toimisi niin kuin Topeliusen kuvaus osoittaa, ei mitään vastausta tarvittaisi. Mutta onhan yleiseen tunnettu, ettei ruotsalainen puolue hyväksy Topeliusen idealisia mielipiteitä ja sen vuoksi on vastaus aivan paikallaan.

Tamp. Sanomain muist.

Lähde: Tampereen Sanomat 12.11.1890.

Anonyymi
Runot
Tampereen Sanomat
1890