Sun on se oppi
Laps’ Bethlehemin,
 sa pieni lempeä poikanen,
 mi kasvoit laaksossa ihmisten,
 sa terebinthien siimeksessä
 ja päivän kirkkahan säteillessä
 Esdrelon kentällä karkeloit
 ja luonnon suloa ihannoit.

 Sa kasvoit siellä,
 profeetta suuri ja voimakas,
 sa kansain auttaja armias.
 Salatut mailmat ne sulle laukes,
 ja luonnon kultainen kirja aukes,
 sen joka lehdellä loistaen
 näit nimen Isäsi ylhäisen.

 Mies Natsareetin,
 tuot’ Isäs nimeä kirkastain
 sa kuljit auttaen, opettain:
 Sokeat näki ja rammat kulki
 ja kuolo ahmivan kidan sulki,
 kun rauhansana sun suustas soi,
 mi anteeksannon ja armon toi.

 Sun on se oppi,
 jok’ uudeks luopi ja jalostaa
 ja josta syntinen rauhan saa.
 Hän, jolle – tuskan ja vaivan alla
 sa kuollen ristillä Golgatalla
 ja kuolon kahlehet murtaen –
 elämän voitit ja autuuden.

 Sun on se oppi,
 mi käskee holhoa, rakastaa,
 ja vankan suojella heikompaa.
 Se oppi ei ole maailmasta,
 sen toit sa kanssasi taivahasta.
 Se elon myrskyissä tyyntä luo,
 ihanteet korkeat, suuret suo.

 Sun on se oppi. –
 Kun kerran täysin se tajutaan,
 niin silloin siunaus saartaa maan.
 Ei viha, vaino ja sota pauhaa,
 vaan hyvyys, rakkaus suojaa rauhaa
 ja luopi onnea taivahan
 jo täällä kunniaks Jumalan.