Huuto Kalmistosta
Matkustaja kulki kerran
 Yöllä sivu kalmiston.
 Huusi: ”luodut levossansa
 Herran tuloo odottaa,
 Siksi kunne nostetaan,
 Pahat kaikki kostetaan,
 Hurskaat Herran armon saa.”

 Tuskin ehti huuliltansa
 Nämät sanat sanomaan,
 Kuin jo alko kalmistosta
 Ääni kumma kaikumaan:
 ”Kyllä kaikki kutsutaan
 Mutta harvat valitaan,
 Jotka ilon levon saa.”

 Pimeyden kanssa pelko
 Alko mieltä liikuttaa,
 Mutta ota siittä selko,
 Oliko se hamu vaan.
 Eipä ole ymmärrystä,
 Ei niin paljon käsitystä,
 Että annan seliitystä.

J. G. D[ahlman]–n.

Lähde: Sanomia Turusta 12.5.1865.

J. G. Dahlman
Runot
Sanomia Turusta
1865