Proloogi Länsisuomalaisen osakunnan kesäjuhlassa 15 päivä heinäkuuta 1890 Yliopiston 250-vuotisen olemassaolon muistoksi
Nyt hetki on, kun muinaisuus
 Taas elon haamun saapi,
 Ja elävinä aika uus
 Sen riennot oivaltaapi.

 Haudoista aikain entisten
 Käy kuiske tiedustellen:
 Mitenkä polvi nykyinen
 Menestyy työskennellen?

 Nouseeko Suomi, toipuen,
 Vuossatain hallan alta?
 Ja edistyykö voittaen
 Kaivattu valon valta?

 Ja joko toivot täytettiin
 Nuo aikain mennehitten?
 – Tääll’ eestä valon taisteltiin
 Vuossatoja jo sitten.

 Kun päivä piili pilvihin,
 Ja kansa kulki yössä,
 Niin valon eestä kuitenkin
 Tääll’ oltiin yhä työssä.

 Viel’ elää muisto miehien,
 Eik’ unhoittua saata,
 Joidenka toimi vakainen
 Valaisi Suomenmaata.

 Ja kansaa kuolon uhkaamaa
 Elvytti tiedon soihdut,
 Joit’ turhaan koitti sammuttaa
 Nuo öisten valtain loihdut.

 Ol’ ajat kolkot, myrskyiset,
 Joit’ tämä kansa kesti;
 Ain’ uudet vaarat, vastukset
 Sen edistystä esti.

 Vaan kohtalo kun sorti maan
 Ja turmioita tuotti,
 Jännitti Suomi voimiaan
 Ja valon voittoon luotti.

 Se luotti Luojan armohon,
 Ett’ tuskat kerran haihtuu,
 Ja että murheet ilohon
 Ja yönsä valoon vaihtuu. –

 Nyt hetki on, kun muinaisuus
 Taas elon haamun saapi,
 Ja elävinä aika uus
 Sen riennot oivaltaapi.

 Nyt aukee alat muistojen
 Ja entisyyden ukset,
 Ja mieliss’ elpyy isien
 Työt, toimet, toivomukset.

 Nyt yöstä aikain entisten
 Käy kuiske kysyväinen:
 Viel’ onko polvi nykyinen
 Työss’ isäin kestäväinen?

 Se voiko vaarat, vastukset
 Laill’ isiensä kestää?
 Ja torjuuko se vehkehet,
 Jotk’ onneamme estää?

 * * *

 Nyt täällä kotipaikallansa
 Tapailee muistot toisiaan.
 On Turku suuri muistoissansa,
 Tää valonkehto Suomenmaan!
 Tääll’ loisti ennen kirkkahinna
 Työ, toimi isänmaallinen,
 Ja täällä kohos valon linna,
 Tuo koti suurten aatteiden.

 Kun syntyi se – siit’ aikaa monta:
 Neljännes vuosituhannen –
 Ol’ aika silloin rauhatonta
 Aik’ aseiden ja voittojen,
 Mut harrastusta myös se näytti
 Vapautehen, valohon,
 Ja riemu kansan mielen täytti,
 Syntyissä yliopiston.

 Tää kohos valon siittäjäksi
 Ja pimeyttä poistamaan,
 Ja täältä joukot sitten läksi
 Valolle maata voittamaan.
 Nous täällä parvi kansastamme
 Valittu suurten henkien,
 Ja kauas loisti kunniamme
 Myös kukkuloilta tieteiden.

 Kehittyi täällä kansan henki
 Selvempään itsetietohon,
 Ja uutten aikain voittojenki
 Perustus laskettu tääll’ on.
 Ja täältä muistoin vanha taika
 Luo voimaa nuorten mielihin,
 Kun kompastuupi uusi aika
 Päin väijyvihin vaaroihin.

 Vaikk’ urhot vanhat kaatuivatkin,
 Ei henkens’ kuole konsanaan.
 Miespolvet vaikka vaihtuvatkin,
 Ain’ elää lempi isänmaan.
 Uus polvi muistot mennehitten
 Se mielessänsä tallettaa,
 Ja töille suurten aattehitten
 Se tahtoo voiton valloittaa!

 * * *

 Ei vastukset vielä oo voitettu:
 Se voitto on syntyvä työstä.
 Viel’ öiset vallat ne maatamme
 Yhä yöhön tahtovat syöstä.

 Ei kansamme kasvanut nautintoon,
 Se kasvoi taistelijaksi.
 Ei kammo se kohdata kohtaloaan,
 Jos käykin se uhkaavaksi.

 Ei aio se horjua taistelussaan:
 Valon voittoon vielä se luottaa.
 Ja joukko se kasvaa taistelijain:
 Uus aika niit’ uusia tuottaa.

 Jo tietojen valta nyt valaisee
 Myös mökkejä mataloita,
 Ja vaarat uudet vaikk’ karttuvat,
 Niin karttuu myös sotijoita.

 Ja kerran voitto se niitetään
 Vuossatain suurista töistä,
 Ja tarut silloin vaan kertovat
 Tuhoista ja halla-öistä.

Kaarlo Kramsu.

Lähde: Sanomia Turusta 16.7.1890.

Kaarlo Kramsu
Runot
Sanomia Turusta
1890