Tyytyväinen
Mitäpä mä siitä huolin,
 Jos en ookaan juuri nuorin
 Neitosistamme!
 Se aivan sama mulle on,
 Jos oonkin muka ”suloton”
 Poikasistamme.

 Näinhän, sulhoitta ja muitta
 Viel’ kummemmitta metkuitta
 Olen rauhassa;
 El’ suostu tuumiin ”riivattuin”,
 Niin elämäs’ on aivan ”kuin
 Pärevakassa.”

 Hyvä on puhdas lempikin,
 Vaan huono loppu silläkin
 Voi olla sentään:
 Mies, alussa kuin orja vaan,
 Voi muuttaa pian luontoaan –
 Saat lopuks’ selkään!

 Jos vaan on viha-mielessä,
 Kuin mylly käypi kielensä
 Aivan yhtenään –
 Siihen monet puuhaukset –
 Ja mik’ ikävintä! – lapset
 Vielä lisätään.

 Niitä voipi pian tulla,
 Huudollahan riivatulla
 Ne täyttää kaikki
 Porstuat, salit, kamarit, –
 Ja jospa heitä toruisit –
 On yhtäkaikki.

 Kengät uudet yksi pyytää,
 Hamehesta toinen nyhtää
 Huutain ”namuja!”
 Joku kintahat ja sukset,
 Perässänsä sitten juokset
 Pitkin katuja.

 Jopa vielä niinkin sattuu,
 Että sua ”pappa” toruu
 Aika kovasti,
 Kun’ rahaa menet pyytämään
 Ja tarpeitasi näyttämään. –
 Hm! – kuin somasti!

 Nyt siihen vielä pii’atkin
 Ja opettajattaretkin –
 Kenties ”rivaalit.”
 Ja niin voi ”pappa" hyljätä
 Aarteensa ja sitten päästä
 Sijaan – ”pikarit”.

 Ei! – Näin sulhoitta ja muitta
 Viel’ kummemmitta metkuitta
 Olen rauhassa,
 El’ suostu tuumiin ”riivattuin”,
 Niin elämas’ on aivan ”kuin
 Pärevakassa”.

–o–

Lähde: Tapio 25.6.1879.

Runot
Wilhelm von Braun
Tapio
1879