Juhlaruno (Törneroos)
Nimeä synnyinmaan pait nimi toinen
 Meit’ innostaa myös tenhovoimallaan,
 Ja lemmestä se nimi suurenmoinen
 Suomemme sydämet saa hehkumaan.
 Ja meille aioist’ tuottaa muinaisuuden
 Se nimi muiston kalliin, rakkahan
 Ja Suomellemme ennustaa se uuden
 Ja armaan aian vielä koittavan.
 Se nimi, jota laitos valkeuden
 Myös kantaa tää ja jossa verraton
 On muisto, toivo – Aleksander on.

 Niin’ muistuttaa se, kuinka, kun ol’ aika,
 Jolloinka uupui Suomi vaivoihin,
 Taas virkoamahan sen sai kuin taika
 Nim’ Ensimäisen Aleksanderin,
 Jok’ ”kansain joukkoon” nosti kansan Suomen.
 Käv’ armaammaksi vielä nimi tuo,
 Kun aikan’ Aleksander Toisen huomen
 Nous’ aavistettu Suomelle, mi luo
 Nyt toivon kirkastaman silmän luomen
 Auk’ katsoakseen tulevaisuuttaan,
 Jok’ kirkkaalta jo näyttää koitossaan.

 Niin, kirkkaalta se toivollemme näyttää
 Nyt aikan’ Aleksander Kolmannen,
 Ja rakkaudella se nimi täyttää
 Jokaisen suomalaisen sydämen,
 Sen tietäess, ett’ Isä-vainajansa,
 Tuon milloinkaan ei unhotettavan,
 Hän perijä on, ei vaan valtahansa,
 Mut hengen-ylevyyteen vainajan.
 Siis syystä tääkin Suomen pieni kansa
 Lempensä, jolla lempi vainajaa,
 Sen perijätä kohden uudistaa.

 Jos Isä-vainaan hengen-ylevyyden
 Hän perijänä kansat innostaa,
 Niin paikalta kai tältä’ henkisyyden
 Hän lemmen määräss’ suurimmassa saa,
 Paikalta tältä tiedon, taidon, valon
 Nyt semminkin, kun tullut kokohon
 Sen valokunta viettämähän jalon
 Suur’ruhtinaansa kruunausta on.
 Tuo kunta, jolla Suomen joka salon
 Valistus, hengistys on toimenaan,
 Varmaankin huokaa näin nyt sielussaan:

 Paria keisar-suuriruhtinaista,
 Jollenka valtakunnan suurimman
 Soit kruunun, Herra, suojaa, siunaavaista
 Sen armoas suo tääll’ ain’ nauttivan!
 Heit’ armokäsivarsillasi kanna,
 Kun kestää Heillä maan tään matkustus!
 Se autuaasti Heidän päättää anna,
 Kun heille saapuu kuolon kutsumus!
 Taivainen soikoon Heille hosianna,
 Taivainen tulkoon Heille kruunaus,
 Miss autuaill’ on iki-asumus!

Lähde: Helsingin Viikko-Sanomia 19.10.1883.

Antti Törneroos
Runot
Helsingin Viikko-Sanomia
1883