Eevan uni
Kuin Eeva makas’ yksinänsä,
 Hän näki unen hirmuisen:
 Ol’ juur, kuin hänen vieressänsä
 Ois maannut ihko ihminen.

 Hän raukka säikäht’ unessansa.
 Ja pelon tunsi kauhean –
 Kuin kohta heräs’ tuskissansa,
 Tuns’ unen totta olevan.

 Hän aivan tunsi hengityksen
 Ja viikset vasten poskeaan,
 Luul’ tuntevaan myös syleilyksen,
 Ja ruopostavan rintoaan.

 Näk’ silmäparin kiiltäväisen –
 Mut rohkesi nyt koettamaan,
 Vaan löytää – kissan häijyläisen,
 Ja huokaa raukka: ”tuoko vaan!”

bs. [B. F. Salonen]

B. F. Salonen
Runot
Wilhelm von Braun