Työmiehelle
Ylös nostaos pääsi jo,
 työmies, sankari vaivojen.
 Eihän sinua kohtalo
 ole suonunna unheeseen.
 Onhan toimesi aina vaan
 eestä kallihin kansan, maan.

 Elon taistelo tarjoovi
 heille huomion osanaan,
 kenpä osansa ottaapi
 täällä palkkana omanaan.
 Aina oikeus voitto on
 tulos elämän taistelon.

 Kauvan vuottelit vaiti näin,
 tyydyit orjien osahan.
 Kyti toivoja mielessäis,
 tunsit nälkeä lomahan.
 Tunsit, tulevi pelastus,
 oma osasi, oikeus.

 Nousit joukolla taistohon
 eestä oikean, parahan.
 Pyrki henkesi valohon,
 toimeen, tietohon vapahan.
 Yöhön tyytyä voinut ei,
 kaiho päivähän, taistoon vei.

 Sulle päiväsi koittaa jo,
 senpä tarmosi saavutti;
 kunhan kansasi kohtalo
 vielä seestyvi selväksi.
 Taisto tarmoa kasvattaa,
 rauha kukkihin työsi saa.

 Tämä kansapa pienoinen
 nähdä voipi jo voittonsa,
 eellä suurien, mainehen
 tietä kulkea loistossa.
 Saapi viittoa tietä näin
 tasa-arvohon, valoon päin.

 Työmies: voimasi jänteinen
 tietä raivata, löytää soi.
 Sun on kunnia, mainehen,
 että kansasi kantaa voi,
 että katsehet kummissaan
 yhä tähyvi Pohjolaan.