Lootoskukka (Mendelin)
Syvältä aallon alta
 Nous lootoskukkanen.
 Vilpoisa veden valta
 Kasvatti kaunoisen.

 Kun helpeet hienot aukes
 Kuu valoi loistoaan,
 Ja päivän ruso raukes
 Taa tumman metsämaan.

 Niin tyynnä luonto nukkui,
 Yö tuoksui tenhoten,
 Ja vuorten huiput hukkui
 Sinehen pilvien.

 Sulosti kukka kaino
 Kalvasna kimmelsi,
 Yöviiman vieno paino
 Se sitä tuuditti.

 Ja kuuhut valoi sille
 Kirkkainta loistoaan,
 Sen painoi helpehille
 Suloja suukkojaan.

 Ja kukka kaino lempi
 Väreillen autuutta,
 Kunnekka hohtoisempi
 Ol’ aamun salava.

 Sen silloin helpeet hienot
 Ne hiljaa sulkeentui,
 Unessa kuvat vienot
 Kukalle kangastui.

 Kun soluu mailleen päivä
 Kuu kukan herättää,
 Ja valon rusohäivä
 Taa metsän hälviää.

 Ja lootoskukka havaa
 Suloimpaan auvohon,
 Ja helpeet hienot avaa
 Syleillä kuutamon.