Poika ja lintu häkissä
Poika:

 ”Oi! laulu lintu, miksikä
 Et laula minullen?
 Kun vapahana olit sä,
 Niin lauloit iloten.”

 Lintu:

 ”Ah, poika! kuin mä ennen sain
 Ilmassa liehua,
 Ma leikitsin, mä kuljin ain
 Siskoini seurassa.

 Mä puulta puuhun lentelin
 Iloinen, autuaa.
 Mä illoin, aamuin laulelin
 Ylistys-laulua.

 Mä olin vapa, riemuinen;
 Oil’ laaja kulkuni.
 Nyt on se aika sivuten
 Ja poissa lauluni.”

 Poika:

 ”No, lintu, kun sä suosit niin
 Iloo, vapautta vain,
 Nyt laulu, miksi lensitkin
 Sä minun paulahan?”

 Lintu:

 ”Ah, poika! harvoin tyydymme
 Me onnen antimeen;
 Paraanki riemun vaihdamme
 Enempi loistoiseen.

 Mä istuin puulla, huomasin
 Sun häkkis avoimen,
 Kun viini-heilmä kaunehin
 Oil’ siinä ruskoinen.

 Mun heilman loisto vietteli,
 Sen tahdoin omaksi;
 Mä lensin kohta häkkiisi,
 Ja jouduin orjaksi. – –

 Nyt istun vaiti, katsoen
 Maailman riemua.
 Oi, kukan, päivän loistokin
 On mulle kuollunna.

 Kun virrat vierit irtoina,
 Ja veljein laulu soi;
 Mä istun kesä-iltoina
 Ja valittelen: voi!”

 Näin lintu kertoi kaihoaan.
 Se pojan hellytti;
 Hän laski ulos laulajan
 Vapaaksi ijäti.

 Nyt linnun mieli ilmalla
 Kääntäysi lentämään;
 Mutt’ istui pojan olalle
 Ja lauloi hälle näin:

 ”Oi, poika! vielä rinnassas
 On rauha, riemu nyt,
 On kirkas ties ja taivahas;
 Vaan kerta miehistyt:

 Ja silloin loppuu rauhas tie,
 Sä joudut kulkemaan.
 Mua muista! erheykseni lie
 Opikses toisinaan.

 On paras olla vapaana
 Myrskyinki vaiheissa,
 Kuin elää aina orjana
 Huvinki loisteissa.”

 Näin lauloi pieni laulaja
 Ja lenti ilmahan.
 Mutt’ oudollista kaipausta
 Jäi pojan rintahan.

H[eikki]. W[irtanen]–nen.

Lähde: Oulun Viikko-Sanomia 22.4.1871.

Elias Wilhelm Ruda
Heikki Wirtanen
Runot
Oulun Wiikko-Sanomia
1871