Huoliva
Kosken immet ilkkuellen
               Viskelevät
           Vaahto-vaippojaan,
 Kuohuloissa riemuellen
               Remuavat
           Ilkitoimillaan;
 Iltapaiste syleilevi
 Maisemia kullallaan,
 Kosken kuohu häiritsevi
 Hiljaisuuden humullaan.

 Vinatarten viettäessä
               Ilkamoiden
           Ilta-aitojaan
 Rannalla on itkemässä
               Inehmoinen
           Ikihuoliaan:
 Sulhon hältä kosken immet
 Vietelleet on virtahan,
 Siit’ on hällä huolivirret,
 Siitä itkut ainian.

 Surevalle lohdutusta
               Rastahainen
           Laulaa otsalla:
 ”Elä huoli hukkunutta
               Ihanainen
           Aina kaivata;
 Sulholoita impimoinen
 Valikoiden aina saa,
 Huolen haavat aika toinen,
 Onnekkaampi, parantaa.”

 ”Ken niin lausuu säälimättä!
               Voisinko mä
           Toista rakastaa?
 Oisko vala tekemättä,
               Sittenkänä
           Vois’ en unhottaa
 Häntä, jolle ainoalle
 Sydämeni sykkii vaan,
 Hänelle ja taivahalle
 Elämäni uhroan!”

 Näin hän lausui, ilman kirkkaan
               Silmissänsä
           Tunsi tummuvan,
 Takapuolla vinhan virran
               Lemmittynsä
           Keksi istuvan.
 Silloin heitti huolihunnun,
 Läksi uimaan uhkuen –
 Valhekuva surman suuhun
 Houkutteli hentosen.

[Juho] Laine.

Lähde: Päijänne 12.2.1878.

Juho Laine
Runot
Päijänne
1878