»Mun onneni!»
San Marcon kyyhkyt näen jälleen: helle
 puol’ päivän torillani värisee.
 Teen jouten lauluja, ne siniselle
 taivaalle niinkuin kyyhkyt leijailee – 
     ja palaa luokseni,
 viel’ yhden soinnun solmin lentimelle
     –  oi onneni!

 Oi taivaankansi, sinisilkki-pielin
 mi kaarrat kaupunkia kirjavaa,
 sua rakastan ja pelkään kademielin...
 sun sieluas mun sieluin janoaa!
     En siitä luopuisi
 kai koskaan? –  Ei, siit’ emme haasta kielin!
     –  oi onneni!

 Sa torni tuima, jalopeura-innoin
 mi nouset, sota syntysi on syy!
 Soi laulus torin yllä malmirinnoin – :
 sen herra olet, sen accent aigu.
     Jos jäisin luoksesi,
 mun piirittäisit hennoin pilvilinnoin...
     –  oi onneni!

 Ei lankee varjot vielä, soitto poista,
 siks kunnes saapuu tumma, lauha yö!
 Ei säveleet oo päivän, viel’ ei loista
 korujen kulta-purppurainen vyö,
     on aikaa kylliksi
 viel’ laulaa yksinäisyys-unelmoista
     –  oi onneni!

Suom. Aarni Kouta.

Mun onneni!
Mun onneni!
Mun onneni!