Taavetin 127:s psalmi
Jos huonetta ei rakenna
 Jumala, auttajamme,
 Työ kaikk’ on tyhjäks raukeeva,
 Me turhaan harrastamme.
 Mit’ ihmisvoima, nero loi,
 Ei itsestään se kestää voi,
 Jos tueks ei käy Herra.

 Jos kaupunkia varjella
 Ei tahdo itse Luoja,
 Turhaanpa valvoo vartija,
 Ei turvaa siit’, ei suojaa.
 Mit’ auttaa vahvin hallitus,
 Jos puuttuu Herran siunaus!
 Kuin kuiva puu se kaatuu.

 Myös taitavinkin hankkeemme,
 Paraiten perustettu,
 Ois, ilman Herraa, hiekalle
 Löyhälle rakennettu.
 Kun vaaran virrat kuohahtaa,
 Kun ajan myrskyt riehahtaa,
 Jäljettömäks se katoo.

 Vaikk’ anivarhain noustaiskin,
 Puuhattais myöhään yöhön,
 Eip’ yksin toimi ahkerin
 Viel’ onnea tuo työhön.
 Vaan työ jos tehdään Herrassa,
 Nöyrästi Herran neuvolla,
 Ei puutu siunausta.

 Miks suureen lapsijoukkohon
 Katsoissa meill’ ois suru?
 Herranhan lahja lapset on,
 Hält’ on myös leipämuru.
 Saavathan kedon kukkaset
 Häneltä ruoan, pukimet;
 Kuink’ ei Hän huolis meistä?

 Mit’ useampi pieni suu
 On pöydässämme lässä,
 Sit’ innokkaammin raikahtuu
 Myös rukouskin tässä.
 Näin missä Herran kiitos soi,
 Ei hävitä se talo voi,
 Se vaurastuupi aina.

 Ja pienoisista miehiä
 Varttuupi vielä kerran;
 Ne on kuin nuolet kädessä
 Väkevän sotaherran.
 Maa, kansa se on mahtava,
 Joll’ ompi noita nuolia
 Viinensä aivan täynnä.

 Oi Herra suuri, turvissas
 Myös olkoon meidän kansa!
 Se etsiköön Sun armoas
 Kaikissa toimissansa!
 Ah jos vaan Sult’ on siunaus.
 Ei estäkään sen heikkous;
 Se tehdä työsi voipi.

Suonio [Julius Krohn].

Julius Krohn
Virret