Pikku runoja


I. 

 Kell’ ei uskallusta juoda,
 sille mahtia ei suoda
 myöskään mitään suurta luoda,
 jok’ ei vetenä pois vuoda.

II. 

 Kuoro.

 Kehnon lääkkeen lemmenpiinaan
 löytää mies, mi turvaa viinaan;
 milloin vain nuo yhteen suli,
 silloin aina kasvoi tuli;
 yhteen taas jos sama pesä
 liitti nuo, niin puhkes kesä,
 jonka hellettä kait sietää
 harvat voi, sen kaikki tietää.

III. 

 Juon tilkan enkä tunne haittaa,
 jos suinkin vain tuo tilkka maittaa;
 ja samaten jos joka aimo
 mies tekisi ja viisas vaimo,
 niin hölynpölyn roskaan, moskaan
 he eivät takertuisi koskaan.

 Jos mielijohteen joskus saisin,
 (jot’ en kait saa) ma että naisin,
 niin avull’ ikipöhnän mäkeen
 ma loisin kotirauhan takeen. –
 Mut vuoksi tämän mielijohteen
 mun naamani sai häpeenhohteen.

IV. 

 Veli hyvä!
 Sitten vasta
 kaulaa kasta,
 konsa syvä
 jano sull’ on.
 Jälleen maistaa
 voit, kun paistaa
 pohja pullon.

V. 

 Kieltäymys! hyve viisaiden tuo,
 elon myöhään iltaan mi riemuja suo,
 tosin sitkeitä, mut ylen viihtyviä!
 Sadatella et mua kovin saa kipeästi,
 elon kernaammin kun lyhyen ripeästi
 elän nauttien riemuja kiihtyviä.

VI. 

 Kieltäymys tykö Herran vie mun!
 Mut kieltäymättä saan suuremman riemun;
 siks kait parempaakaan kun saanut en tietää
 yhä vain hyvin jälkimmäistä voin sietää.

Johan Herman Wessel