Kalarannalla istuimme siinä
Kalarannalla istuimme siinä
 Ja merta katseltiin;
 Nuo iltausvat nousi
 Ja täyttyi avariin.

 Jo majakan loistot syttyi
 Ja synnytti välkevyön,
 Ja viimein kaukaa nähtiin
 Viel’ laiva retkillä yön.

 Tuli puheeksi haaksrikot, myrskyt,
 Merimiehet ja niiden työ,
 Kuink’ keskellä taivasta, vettä
 Lyö tuskaks ja riemuksi lyö.

 Tuli puheeksi kaukaiset rannat,
 Maat etelän, pohjolan,
 Miten kummat on mailman kansat,
 Ja on kummia tapoja maan.

 On Intiass’ säihke ja tuoksu,
 Ja kukkii aarniopuu,
 Siell’ ihmiset untelot, kauniit
 He lootosta polvistuu.

 Lapin-äijät on rähjäiset, pienet,
 Päät litteät, luisevat luut;
 He kurkkivat tulta ja paistaa
 Merirosvoja irvissä suut.

 Tytöt kuunteli hartahasti,
 Ja ma viimein vait olin niin;
 Ei laivaa näkynyt enää,
 Hävis kaikki jo hämäriin.

de:Wir saßen am Fischerhause
ru:На станции встретилась как-то (Гейне; Плещеев)
ru:С порога рыбачей избушки (Гейне; Фет)
ru:В убогой рыбачьей лачужке (Гейне; Мей)
ru:Мы все у рыбачьего дома (Гейне; Бальмонт)