Davidin jousilaulu
Jos olisin Josua, Jumalan mies,
 Ja tuntisin, Herra, kuin hän, Sun ties,
 Niin käskisin kuun olla alallansa
 Ja auringon, kunnes on kostanut kansa,

 Ja kunnes on oppinut ampumaan
 Joka Jashar jalolla jousellaan
 Ja kostanut ne, joihin luottoni panin,
 Saul kuninkaan sekä Jonathanin.

 Oi tuhoa kymmenkertaista!
 Ei Judassa heill’ ollut vertaista.
 Ne kaatui ne kaksi jalopeuraa
 Ja kuolemassakin tekivät seuraa.

 Käsi heidän on hervonnut miekasta.
 Ei kirpoa kypäri hiekasta
 Nyt urhojen, liukkaampain kuin kotka.
 Heit’ itkekää Israelin immet, te jotka

 Valitatte ken teille nyt antelee
 Sotasaaliit, ken koruiksi kantelee
 Mitä Saulin miekan kärkehen nousi
 Tahi saavutti Jonathanin harhaton jousi!

 Sinä Gilboa! laatkoot kasteyös
 Sun vuorillas, kuivahan kuolkoot myös
 Sun peltosi, piillessä sadepilven,
 Kun tahri sun tanteres urhojen kilven.

 Kuink’ ovat ne sankarit langenneet!
 Ja kuink’ ovat ajat nyt angenneet!
 Rakas Jonathan! Elossa ehoisempi
 Olit mulle kuin konsana naisten lempi..

 Jos olisin Josua, Jumalan mies,
 Ja tuntisin, Herra, kuin hän, Sun ties,
 Niin kieltäisin kuun minä kulkemasta
 Ja Gilboan auringon alenemasta,

 Siks’ että on oppinut ampumaan
 Joka Jashar jalolla jousellaan
 Ja kostanut ne, joihin luottoni panin,
 Saul kuninkaan sekä Jonathanin.