Sunnuntaina (1902)
Käkönen kukkuu helkyttelee
 vainion takalolla.
 Ikävä on suvisena sunnuntaina
 yksinänsä olla.

 Tuoltapa näkyy lehdon takaa
 tuulimyllyn siipi..
 Sinnepä hentosen heilini luokse
 taas minun mieleni hiipi.

 Jalkaani panen minä kiiltävät kengät,
 läpi kotipeltojen lähden.
 Taivaalla kohdalla myllyn siiven
 näen minä lemmentähden.