Emätikka poiuttansa takomahan opettaa
Emo:

 Varpahista sääntö näin:
 Kaksi ylös,
 kaksi alaspäin!
 Kynsin kiinni tartu,
 kiipijäksi vartu!
 Runkoon painain pyrstösulat,
 vältät putoamispulat.

 Poika:

 Mua hiukan peloittaa,
 korkeuskin päätä huimaa,
 sydäntäni ihan tuimaa,
 viel’ en tohdi aloittaa.
 Hennot viel’ on varpahat.

 Emo:

 Rohkeutta hiukan vain!
 Nokka puuhun iske – tik,
 taas jo toiste – tik, tak, tik!
 että kaikaa korpimaa,
 lastut kauas lentää,
 toukka suuhun entää.

 Poika:

 Viel’ en taida takoa,
 nokka hento mulla.
 Siispä toukka makea
 pistä sinä suuhuni,
 nokka vankka sulla.

 Emo:

 Voi, sua pieni laiskuri!
 Annas nälkä näykkii suolta –
 tästä lähtein saatkin itse
 ruuastasi pitää huolta.

 Näin se emo oppitunnin
 ankarana lopettaa:
 Luontopa se tikanpojan
 takomahan opettaa.

1919.