Savolaisen Osakunnan Laulajille
Mitä estettä into säikkyy
 sävelviestien saapuvain!
 Yli veen, teit’ ilman se väikkyy,
 läpi salojen sanattomain.
 Niin sointuja kaikua harmaa
 Kotavuoren kallio saa,
 joit’ ikinä ei – se on varmaa –
 ois voinut se aavistaa.

 Miss’ iltakellojen vuoro
 jo kohta kerjetä voi,
 niin aamun kultainen kuoro
 nyt mieleen riemua soi,
 tuo viestiä nuoruuden mailta,
 joka vanhankin nuoreks’ saa,
 sen ilmoilta siinnokkailta
 sen intoa ilmoittaa.

 Sen rientää helkkyvä retki –
 Savonmaan salot laajat on nää.
 Tämä tuomanne juhlahetki
 ikimuistoksi tänne jää.
 Miss’ aika ja valta jo illan
 on varjojen himmeneväin,
 loi sädehtiväisen sillan
 lumotuita maita se päin.