Hämärtyessä
Yön varjot ahdistavat aatostain
 ja alakuloisuus taas painaa mua,
 siks’ tahdon uinailuuni unohtua
 ja käydä vielä satusaarissain.

 Mä tahdon elää nuoruus-unelmain
 pois jättäissäni päivän askartelut.
 Ne viehättää nuo lapsen leikkilelut,
 kun ajattelen varhaisvanhuuttain.

 Miks’ hämyssä on raskas huokaus
 ja katkeroittaa kuolon aavistus?
 Kai siksi että päivä sammuu pois.

 Oi lapsuusaika, äidin siunaus
 ja unohdettu iltarukous!
 Jos ajan menneen vielä saada vois. –

1913.