Haihtumaton muisto
Muut muistot haihtuu, katoaa,
 Yks säilyy yksinään:
 Onk’ iloinen vai suruinen,
 En tiedä itsekään.

 Kun riemun päivyt loistettaan
 Mun elontiellein luo,
 Kuin varjo aina muassain
 Käy muiston haamu tuo.

 Kun murhe mielen valloittaa
 Ja silmä kyyneltyy,
 Ei murhe sitä yksin tee:
 Se on myös muiston syy.

 Se mukanani vaeltaa,
 Jos minne kulkenen;
 Sit’ aattelen, jos puhelen
 Tai muita kuuntelen.

 Siit’ erota en tahdokaan,
 Se kanssain vanhentuu.
 Se minun on! Ei niitäkään
 Siit’ tiedä kenkään muu.

 Muut muistot haihtuu, katoaa,
 Yks säilyy yksinään:
 Onk’ iloinen vai suruinen,
 En tiedä itsekään.