Kello
Kaukaa kelloäännön kuulen,
 Taivaasta sen soivan luulen,
 Tuoltapuolta tähtien.
 Sieluani sorrettua
 Mieltänikin murrettua
 Kotomaahan kutsuen.
                 Rukouskello.
         Rukoukseen rasitetun
 Hartauteen haavotetun
 Kiitokseenkin kehottaa.
 Vaimon, lasten, vanhempien
 Eksyväin ja itkevien
 Edestä se ehottaa.
                 Juhlakello.
         Pyhäaamun punottaissa,
 Juhlakumun kaikuessa,
 Kutsuu Herranhuoneesen.
 Surun tulta sammuttamaan,
 Siunausta saavuttamaan
 Alttarilta Armosen.
                 Kuollokello.
         Vaeltajan väsyessä,
 Ruumiin maahan mullatessa,
 Vältä huutamasta voi!
 Kuollokello kamottava,
 Tuonen tietä toimittava,
 Sillon-rauha! rauha! soi.

– [Konstantin Schröde]r.

Lähde: Kanava 14.1.1846.

Konstantin Schröder
Runot
Kanava
1846