Vanhoja suomalaisia pääsiäistapoja
Suomalaisten samoin kuin monien muittenkin kansojen vanhoilla pakanallisilla
juhlilla on huomattavana ominaisuutena se, että niitten viettoaika
ei ollut päivälleen määrätty, ne oli asetettu vain joksikin visseiksi vuodenajoiksi.
Juhlien viettotapa oli yleensä yhteydessä sen vuodenajan tuotteiden:
keväisin esim. kylvönteon ja karjanhoidon, syksyisin sadon korjaamisen
kanssa j.n.e. Niinä voimina taasen, jotka ihmisten toimiin vaikuttivat
ja joilta menestystä toivottiin, olivat pääasiallisesti vainajien henget, joten
vainajainpalvelus varmaankin muodostaa näitten juhlien alkuperäisen sisällyksen.

Kun sitten kristillinen kirkko asetti omat juhlapäivänsä, niin se määräsi
vakinaiset päivät, jolloin niitä oli vietettävä. Kansan entiset omat juhlat
eivät silti hävinneet, vaan ne ensiksikin aikaan nähden alkoivat ryhmittyä
kristillisten juhlapäivien ympärille. Eivät ne myöskään hävinneet sisällykseltään,
vaan samat menot, joilla ennen oli vietetty pakanallisia juhlia, säilyivät
edelleenkin, vaikka niitten merkitys aikojen kuluessa unohtui ja niihin
sekaantui paljon myöhäistä taikuutta.

Suomalaisten vanhat kevätjuhlat ryhmittyivät pääasiallisesti pääsiäisen
ja Jyrinpäivän ympärille. Samoin kuin monia muita juhlia ennen aikaan
vietettiin paljon kauvemmin kuin nykyään, joulua esim. adventista kynttilänpäivään,
laskiaista 3 päivää j. n. e., samoin pääsiäistäkin lie alkujaan
vietetty kokonainen viikko. Tosin ei ole olemassa erityisiä muistiinpanoja
näitten eri päivien viettämisestä, mutta siihen viittaisi tämän viikon kunkin
päivän nimittäminen omalla nimellään, esim.: sukkasunnuntai, takkumaanantai,
tikkutiistai, kellokeskiviikko, kihlatuorstai, pitkäperjantai, pääsiäislauvantai.
Ainakin muutamat näistä nimityksistä viittaavat päivän viettämistapaan,
niinpä kellokeskiviikkona oli toisin paikoin maatamme tapana
ottaa eläinten kellot talvikorjuusta esille. Pääsiäisenä samoin kuin muinakin
henkien juhlina ajateltiin vainajain liikkuvan ihmistenilmoilla. Heitä
täytyi silloin ystävällisesti ja vieraanvaraisesti ottaa vastaan: tarjota ruokaa,
olla häiritsemättä heidän oloaan y. m. Tästä johtuu ensinnäkin monet
tavat, joita esim. pääsiäisenä tuli ottaa huomioon. Niinpä ei saanut määrättyjä
töitä tehdä, ei esim. mitään pyörittää, sillä silloin kotieläimet tulivat
pyörötautiin; tulta ei saanut aikaisin aamulla ottaa; missä se ensinnä
tehtiin, sinne kesällä sääsket kokoontuivat j. n. e.

Käynneillään vainajain henget osoittivat monella tavalla ottavansa osaa
ihmisten elämään ja kohtaloihin: heiltä sai sopivia temppuja tehden tietää
tulevaisuutensa, he voivat antaa menestystä ja terveyttä, mutta myöskin
onnettomuuksia.

Kuka ei olisikaan kuullut, miten ennen aikaan nuoret pojat ja etenkin
tytöt pääsiäisöinä menivät kolmasti muutetun huoneen katolle, kun ensin
illalla olivat sen huoneen ympäri kolmasti kiertäneet Isämeitää lukien, ja
siellä hiljaa kuuntelivat tulevaisuutta. Jos heitä oli useita, tuli istua selät
vastakkain hyvin hiljaa. Mistäpäin silloin soittoa kuului, tiesi se häitten tuloa
sinnepäin; jos kuului lapsen itkua, ennusti se lapsen syntymistä; mutta
jos vasaran lyöntejä erotti, niin ruumiskirstuja sielläpäin pian naulattiin.
Ellei ollut kolmasti muutettua huonetta, niin saattoi enteitä kuunnella
myöskin rikkatunkiolla, kaivonkannella tai kolmen tien haarassa y. m. — 
Toiset taasen tiedustelivat tulevia asioita siten, että pääsiäislauvantaina lakasivat
takassa olevan tuhan hyvin sileäksi ja kauniiksi. Jos siihen yöllä
tuli jalan jälki ja se oli takan nurkkaan päin, niin kuoli joku perheestä; jos
se oli poispäin, niin väki lisääntyi. — Kannatti tyttöjen koettaa sitäkin keinoa
että pitkäperjantai-iltana söivät yhdeksän suolaista muikkua ja sitten
panivat tuopin päänalusensa viereen, niin tuleva sulhanen saapui juottamaan
tuopista.

Pääsiäisenä koetettiin myös ei ainoastaan tiedustella tulevaisuutta, vaan
huolehtia siitäkin, että etenkin terveys säilyisi vuoden varrella. Kirves esim.
ei sinä vuonna haavaa tehnyt eivätkä lastut jalkoja pistelleet, jos sen pääsiäisyöksi
asetti sänkynsä alle ja sitten aamulla astui sen päälle. — Sama
apu tuli siitäkin, että meni pääsiäisaamuna ennen toisten heräämistä kolmasti
muutettuun huoneeseen, otti kirvestä keskivarresta kiinni, sylkäisi välillä
ja luki: «Maa sinä, maa minä, älä minusta mitään tahdo, pthyi, Jeesus
siunatkoon!»

Paljon muutakin menestystä saattoi nyt hankkia. Jos pääsiäisyönä meni
yksin riihen, saunan tai muun tyhjän huoneen katolle ja haltija sitten viskasi
avaimet, niin ne oli otettava vastaan ja siltä kohtaa kaivettava maata;
silloin sieltä tuli kirstu, jonka avaimella sai avata ja ottaa rahat pois. Toiset
pesivät pääsiäisyönä sian silmiä uuninluudalla ja lukivat: «sika sokeeks’,
aita sakeeks’», niin siat eivät kesällä tupanneet pahantekoon. Maito- ja voionnen
sai siten, että pääsiäisyönä meni toisen navetan ikkunan alle, pisti
kirnun männän ikkunasta sisään ja 9 kertaa veti sitä edestakaisin ja
sanoi: «Sinne hera, tänne maito ja voi.» Kaikki syöpäläiset, sisiliskot
y. m. s., sai myös häviämään talosta, jos emäntä pitkäperjantain aamuna
otti vakan, pani siihen tulisia hiiliä ja sitten piippu hampaissa kiersi kartanon
kahdesti myötäpäivään ja kolmannen kerran vastapäivään ja leppäisellä
kepillä hosui ympärilleen.

Mutta henget saattoivat tulla myös tekemään pahaa, kostamaan jostakin
laiminlyömisestä j. n. e. Sellaisten tapausten varalta tuli varustautua. Niinpä
pitkäperjantain tai pääsiäisen aattona isäntä kävi siunaamassa huoneitansa
ja veti ristin ulkohuoneitten oviin, ettei «paha» pääsisi sisään. Samoin
tuli pitkäperjantaina ensimäinen tuli tehdä vesisydämisistä puista,
sillä jos sen teki tavallisista haloista, niin noidat tulivat savupiipun päähän
tietoja ottamaan.

Vaikka siis alkujaan ajateltiinkin vain vainajien henkien tällaisina juhlina
kulkevan ihmisten luona pahaa tekemässä, niin on sitten myöhempi
taikausko alkanut henkiä liitää paholaisina, noitina ja kateellisina ihmisinä.
Eläähän kansan kesken vielä tänäpäivänä runsaita kertomuksia siitä, miten
etenkin juuri pääsiäisen aikaan noidat olivat liikkeellä ja miten silloin
oli monella ihmisellä tapana mennä sydänyöllä naapurin navettaan leikkaamaan
lampaan korvia ja lehmän karvoja siten ottaakseen toiselta karjaonnen
itselleen. Samanlaista myöhempää vaikutusta on monessa muussa vanhassa
juhlaan kuuluvassa tavassa.

Pääsiäisen viettoon kuului vielä erikoisten ruokien syönti. Pitkäperjantaina
toisin paikoin syötiin melkein yksinomaan leipää, silakkaa ja mämmiä.
Toisin paikoin ei silloin saanut syödä maitoa, sillä kesällä siitä maito
olisi tullut viruvaksi, ei myöskään vasikan lihaa, ettei karhu kesällä söisi
karjaa. — Muutamat tähän aikaan nautittavat ruokalajitkin osoittavat,
että pääsiäisjuhlakin on alkuaan ollut henkijuhla. Toisten ruokalajien karttaminen
taasen lie katolisten paastomääräysten jäljittelyä.

Aivan meidän päiviimme asti on kansan kesken säilynyt tällaisia tapoja
ja luuloja, joitten alkuperä varmaan on kaukana menneisyydessä. Etenkin
pääsiäinen sen mielikuvituksessa on kamala aika, noitien ja pahojen olentojen
riehunta-aika. Salaperäisen, kammottavan tunteen se synnyttää nykypolven
taikauskoisessa ihmisessä, joka ei muista, että se aika on ollut esiisiemme
suuri juhla.

Lähde: 

Frans Akseli Heporauta
Kotiseutu
1914
Kansanperinne