Pois kulje kauas, kulta, kallehuinen
Pois kulje kauas, kulta, kallehuinen
 poloisen poian luota kiirehin
 ja ole vieras mulle niinkuin muinen,
 kun ensi kerran sun ma kohtasin.

 Sa olet riemun neiti naurusuinen,
 mun tuttavain on tuska katkerin,
 jost’ ei voi päästä polo tuiretuinen,
 jos vaikka voimaa miehen käyttikin.

 Jos jäisit luokseni, niin uhrausta
 kallista liian ois se sulta vaan
 ja onni tuo, jot’ toivot, kangastusta,

 ja palkkas parhain mustin murhe maan.
 Oi tähtes, kulta, tuosta aattelusta
 jo sieluntuskat tulisimmat saan.