Pohjan kesä
Tuolla mieleni menevi,
 Ajatukseni asuvi
 Ajoissa alennehissa,
 Päivissä paennehissa,
 Tuolla muisto matelevi,
 Tuuvitaksen tunto mulla
 Kesäpäivissä koreissa,
 Suviöissä suloisissa
 Pohjan kesien keralla.

 Aina muistossa asuvat,
 Aina mielessä minulla
 Armiaat, ihanat illat,
 Joina lepäsin lehoissa,
 Kulekselin katvehissa,
 Kuulin, kuinka leivo lauloi,
 Kuinka kukkuivat käköset.
 Aina mielessä minulla
 Suvihuomenet suloiset,
 Joina aurinko ihana
 Kultakasvonsa korotti,
 Yli metsien mä’illä
 Paloi kullassa punaisna,
 Salmet kullalta kumotti,
 Läikkyi lainehet ilosta,
 Tuhat lintua lehossa
 Unen helmasta heräsi,
 Lentelivät ilman alla
 Virittäen riemuvirttä,
 Koittaessa päivä kullan
 Päivän uuen alkaessa.

 Teissä mieleni menevi,
 Teitä hakevi haluni,
 Laaksot lauluparvinenne,
 Keot kaunihit, vihannat,
 Joilla kukkaset koreat
 Lemun lempeän levitti,
 Perhonen punapukuinen,
 Riemuhunsa rauvenneena,
 Lepäsi kukan lehellä,
 Simasiipi mehiläinen
 Imi huulin hunajata
 Kukan kultaisen kupista.
 Teitä hakevi haluni,
 Mäet, joilla mesimarja,
 Punaposki puolukkainen
 Luona sirkan laulavaisen
 Nuorukaista noukkimahan
 Haasteli, ilohalulla.
 Teitä mieli muistelevi,
 Harrastelevi haluni,
 Joki virrat vilisevät,
 Järvisyvyy’et siniset,
 Joissa taivas tähtinensä
 Kirkkautensa kuvasi,
 Joissa kultaiset kalaset
 Iloitsivat auringossa,
 Tuuli purtta tuuvitteli,
 Aalto lykkäsi alusta;
 Teitä hettehet heleät,
 Lähtelöiset riemurannat,
 Joissa kukka kultasilmä
 Nuoren kuvansa näkevi,
 Ruusu lempeä levossa,
 Rannoillanne rauhaisilla
 Iloaikoja asuva,
 Joka aamu, aurinkoisen
 Sulhasensa suuellessa,
 Itkevi ilovesiä.

Frans Pietari Kemelli
Runot