Ukkosen jälkeen
Hetken kesti myrsky etelässä.
 Hämärässä
 sinertyen vuoret tummuivat.
 Ihanat
 varjot kastunutta maata hiipi.
 Pilven siipi
 suunnaton ja kylmä himmeten
 kaukaa hohti yli vuorien.

 Mykät salamat vain enää eli.
 Välähteli
 aika-ajoin liekit salatut
 ruusuhohtein pitkin pilvilunta.
 Niinkuin unta
 taivaan tulta katsoin, uupunut.

 Myrskyt, jotka ukkosäänin haastaa,
 puita raastaa,
 ruusutarhat murtaa rajusäin,
 kimmeltäin
 unta onko jälkeen hurjan retken,
 joka hetken
 pilven sumusulkiin salamoi,
 niinkuin ihanina heijastuvat
 unikuvat
 tuskan, joka palata ei voi.