Luoja tietää, sinä et
Nosta silmäs, ihminen,
 lue tähdet taivaan,
 mittaa koko avaruus
 tarkallensa aivan!
 Sano, miks’ ei luonnon lait
 vanhene ja hajoo,
 korkeuden kappaleet
 syvyytehen vajoo?
 Ihminen, sä vaikenet,
 Luoja tietää, sinä et.

 Mistä tuuli matkustaa,
 mihin pilvi kulkee,
 kuka taivaan akkunat
 aukaisee ja sulkee?
 Montako on lehteä
 puissa, pensastoissa?
 Monellako linnulla
 pesänsä on noissa?
 Ihminen, sä vaikenet,
 Luoja tietää, sinä et.

 Montako pisaraa
 meressä on vettä?
 Montakohan maassa on
 hietajyväkettä?
 Ota pieni elävä,
 suurimpaan se vertaa,
 onko toinen suurempi
 toista monta kertaa?
 Ihminen, sä vaikenet,
 Luoja tietää, sinä et.

 Sano, mont’ on päällä maan
 ollut asukasta,
 mont’ on tällä hetkellä,
 monta tulee vasta?
 Voiko järkes tunkea
 kuolon salaisuuteen,
 kuinka tomu kirkastuu,
 virkoo eloon uuteen?
 Ihminen, sä vaikenet,
 Luoja tietää, sinä et.

J. Krohnin toimittama Suomen Kuvalehti, 1880.

Olli Wuorinen