Eino Leinolle
Kuin villikaktus, lähde aron aavan,
 mehunsa noutaa hellehietikosta,
 on raikas, nuor’, ei nuudu peittoon naavan,
 sa nouse, tuimat tutkaimesi nosta!

 Sait saman ankaran sa kasvukaavan:
 elolle valtaat alaa autiosta.
 Sun mahlaas kansa, karja, iskein haavan,
 juo okasuojaisesta suonistosta.

 Noin, taiston mies, et emon kuopus enää,
 sa varhain vartuit, taistelit, teit tenää,
 et seppelten, et taputusten tähden,

 vaan kutsun kuullen, kaukomäärän nähden.
 Kuin henkes hehku, kilpas olkoon kuuma
 ja voittos korkea kuin intos huuma!