Sota-runo
Oi! jos soisi soittimeni,
 Kalahtaisi kanteleeni,
 Niin ma hymin huokaseisin,
 Kantelin sen kai’uttaisin,
 Maani salojen suloiksi,
 Lempeheiksi lehto-lammin;
 Innolla sodat sanoisin,
 Tyynin rauhat rallattaisin,
 Tuolta Tuikin tantereilta,
 Itäisen ilman aloilta;
 Kussa kansat kauvan karsi,
 Viiton vaivoissa valitti
 Pakotusta palaneiden,
 Turkin tulvan hallitusta;
 Kussa kyynel virroin vieri,
 Hurme-saunat höyrahteli:
 Koska pienet punattihin,
 Nuoret nurjin pilkattihin,
 Vanhat vuoroin vaivattihin,
 Ilkeästi Islamilta,
 Että taivasten tasalle,
 Aina pilvihin pihoille
 Hätä-huudot huomattihin!
 Tuo on meiltä tuntematon,
 Tuosta tutkinto pimeä:
 Minkätähden tähän asti
 Vuosi sadat saivat männä
 Tuhat vuodet viereskellä
 Alla kurjuuden kulua
 – Armon aikaa armotonna?
 Olla Servia surussa,
 Rumenia rauhatoinna,
 Montenekro neuvotoinna,
 Hertsekovit hyljättynä,
 Kaikki Balkaani pulassa,
 Koko Reekka rempallansa.
 Eikö saatu sankareita
 Aleksanderin aloilta,
 Mailta Moskovan monta
 Pakanoiden painajaksi,
 Turkin vallan voittajaksi?
 Siitä vaan on selvä tieto,
 Tieto, tunto tulistunut
 Että voiman valtijomme,
 Itse Luoja Ihmiskunnan
 Näki näytelmät nämitki;
 Piti pitkä-mielisyyttä,
 Antot armoa ajassa
 Parannukseen pakanoille:
 Vaan kun Turkki tuost’ei kuollut,
 Parannut paha, pakana;
 Silloin Herra hengellänsä
 Kutsui, käski käskyläisen
 Jonk’ oll’ ammon aatellunna,
 Jonka sielulle sanonna
 Tämän suuren surkeuden,
 Pakotuksen Palkaanissa. –
 Keisari, Hän käskyn kuuli,
 Taivahan tahdon tajusi,
 Oivalsi ajan olevan:
 Sanoi salaman tavalla
 Ukon ilman ihmehellä:
 Saattoi käskyn sankareille,
 Kaiken Venäjän väjelle,
 Kanssa meidän kaartillemme
 Että miehet miekkonensa
 Pyrkiä työlle pyhälle!

 Tuo on myöski tutkimaton,
 Miksi Englandin Emäntä
 Veellä Vellamon veronen,
 Maalla moinen Maunun Eukon
 Kantot kaukaista kadetta,
 Syön-kuuta synkeätä
 Vastaan meidän valtiosta
 Tämän sodan syttyessä? –
 Vaan, tunnetkos nyt tunnin juoksun,
 Saunan syyhyisten varaksi;
 Kun on Aasia avoinna,
 Karss’in muurit katkottuna,
 Plevnan linna leivätönnä,
 Koko Sofia sorassa;
 Adriaani autiona,
 Monta muuta muokattuna,
 Solat, ahdingot avattu!
 Saman tunnet turkkilainen,
 Suun Portti poukutusta;
 Koht’ on Konstatnoopelissa,
 Puoli kuisen kuutamella
 Kotka-lippu korkealla,
 Merkki meidän Keisarimme,
 ”Risti” valon ja vapau den
 Joka koitti Konstatille
 Suuren Roomin ruhtinaalle
 Maksentia maseutaissa; *)
 Siell’ on pesä perkattava,
 Hurmehella huuhdottava
 Vuosi-tuhanten tuhoista,
 Tahrehista tappu-miesten;
 ”Sillä, kussa onpi raato,
 Sinne kotkatki koolle.”
 Sinne rientää Reekkalaiset,
 Kaikki Kandian asujat,
 Pakolaiset Bulkarian
 Pijan näille pitoloille,
 Näille varoille vähille,
 Herran töitä tuntemahan
 Jerikkoa ja’ottaissa
 Jossa Josuan tavalla
 Luojan joukon johdattaja
 Iso Herra Israelin
 Aleksanderi ajaavi,
 Toinen ”Suuri” suunnottaavi
 Taiten Tappelun menoja;
 Joll’ on pasuunat parammat,
 Tuli soitoksi somimmat,
 Vaan ellös Englandin Emäntä,
 Ellös raukka Raeska-riepu
 Kutsuttomat kuokka miehet
 Pistäykö näille pidoille,
 Näille varoille vähille,
 Olkaa koreesti kotona
 Muistamassa muinasia!!
 Tää on hetki, Herran hetki,
 Pelastuksen pyhä aamu,
 Riemun päivä Kristityille!

                 Jaa!
 Anna tälle aikehelle,
 Pyrinnölle pyhimmälle
 Luoja armias apua,
 Siunausta suotuisata
 Armopalkalla pyhällä,
 Kunnialla korkealla,
 Ruoki meidän Ruhtinasta,
 Siunaa sota-väkeä
 Jonka kutsuit, ja korotit,
 Jonka itse johdattelit
 Tälle työlle Turkin maalla;
 Armon virran voitehilla
 Voitele ne vammat suuret
 Haavat hirveät paranna,
 Kun on saatuna sodassa,
 Tappeluissa Turkin maalla!
 Lohdutuksen lempehellä
 Kuivaile ne kyynel virrat
 Jotka haudoille urosten
 Kaatuneiden kammijoille
 Tiheästi tippunevat!!

Isak Hirvonen.

*) Katso Barth’in kirkkohistoria sivu 53.

Lähde: Tapio 6.3.1878.

Isak Hirvonen
Runot
Tapio
1878