Syyslehdet keltaiset värjyy... (1922)
Syyslehdet keltaiset värjyy,
 puut tuuli paljastaa, –
 ah, kaikki, mi armast’ on ollut,
 nyt kuihtuu ja surman saa.

 Puunlatvoissa sairaana liekkii
 valo vaipuvan auringon;
 kesä poistuva niihin painaa
 nyt viimeisen suutelon.

 Sydänjuurista saakka hersyy
 nyt hettehet kyynelveen;
 tää kuva mieleeni johtaa
 eronhetkemme uudelleen.

 Mun hyljätä täytyi sinut,
 ja ma tiesin sun kuoleman-syys!
 Ma olin kesä, mi poistui,
 sa metsä, min halla hyys.

Heinrich Heine