Luopiolle
Minne häipyi nuoruutesi aate, innostus,
 minne joukkotoimintamme eestä uskallus?

 Kultaan vaihtui, hyvinvointiin, loistoon tittelin,
 ylhäisihin ystäviin ja valheriemuihin.

 Siinä vallat, joiden eessä nöyrryit, polvistuit,
 entisistä «erheentöistä» katumuksen luit.

 Kenpä meistä ennen oisi voinut omistaa,
 että yhteistyössä toivoit «yksin onnelaa»,

 uskonut ett’ Ephialteen sielu sullakin,
 liittymähän taistelussa Kserkses-sieluihin.