Mä keksin lemmen kertahan
Mä keksin lemmen kertahan
 Elämän aavikolla:
 Se tarjoo sulosteitahan,
 Siell’ autuas on olla.

 Siell’, armas, kahden elohon
 Nostamme muinaisuuden,
 Sen riemurikkaan uskonnon
 Ja Olymponkin uuden.

 Mä rupean Zeys-isäksi
 Ja – muinaisaikaa mietin –
 Me viemme sinne lisäksi
 Jumalten sukuvietin.

 Niin asutamme omin väin
 Rauhaisan keitaan viidat,
 Sydämmen käskyill’ estättäin
 Kaikk’ uuden ajan riidat.