Enkeli
Jumalan kaunis
 Ja kirkas enkel’
 Pois paratiisista lennähti.
 Ja alas maahan
 Luo ihmislasten
 Halk’ avaruuden hän ennähti.

 Ei kauan siitä
 Viel’ ollut aikaa,
 Kun oli enkeli lapsi maan.
 Kun maiset riemut
 Ja surut, tuskat
 Ja vastariidat ol’ osanaan.

 Hän maasta kanssaan
 Vei kysymyksen,
 Mi vielä vastinta vailla on.
 Autuuden maassa
 Hän sitä etsii
 Yhtyissä enkelikuorohon.

 Ja kun ei löydä,
 Käy murheiseksi
 Hän ihanuudessa Eedenin.
 Mut taivaan Herra
 Hymyillen viittaa
 Ja kutsuu luoksensa enkelin.

»Sa valkosiivin
 Nyt maahan lennä,
 Käy kautta maiden ja mannerten.
 Kun enkel’-silmin
 Elämää katsot
 Saat kysymykseesi vastimen.«

 Ja siksi kaunis
 Ja kirkas enkel’
 Pois paratiisista lennähti.
 Siks’ alas maahan
 Luo ihmislasten
 Halk’ avaruuden hän ennähti.

 Ja näki kaikki
 Nuo monet sadat
 Miljoonat maailman ihmiset.
 Ja näki myöskin
 Yksilön kunkin,
 Sen ilot, surut ja kyynelet.

 Niin pien’ oi’ ilo
 Suruhun nähden
 Kuin kyynel aaltohon verraten.
 Ol’ yksilökin
 Miljooniin nähden
 Kuin lehti metsähän suurehen.

 Mut sama silmä
 Se valvoi heitä
 Ja sama tahto se hallitsi.
 Ja sama Isä
 Ylhäinen heille
 Hän ilon soi sekä surunki.

 Ja kaikki, kaikki
 Ne toimi, hyöri,
 Rakasti, toivoi ja taisteli.
 Näk’ enkel’, kuinka
 Sai hyvyys voiton
 Ja totuus toimia leimasi.

 Ja vastariidat
 Nuo ihmiselon
 Ne sulosointuhun sulivat.
 Ja enkel’ riemuin
 Hän katsoi, kuinka
 Toteentuu aattehet korkeat.

 Niin monen monta
 Jaloa sortui
 Totuuden puolesta taistellen.
 Mut totuus voitti
 Ja kyynelissä
 Kiils’ silmät enkelin ylhäisen.

 Ja maasta ylös
 Pois enkel’ liiti
 Ikuiseen ilohon Eedenin.
 Kun elkel’-silmin
 Elämää katsoo
 Käy selväks tarkoitus korke’in.