Kun tuli kuoli
Istuivat piirissä kansan päät,
 tuskallisna he vahtivat tulta.
 Loisti, leimusi liekkien häät,
 karkeli kipunain kirjokulta.
 »Ne lentävät liikaa, ne polttavat talon»,
 yks virkkoi, ja kaikki tuumivat niin,
 ett’ olla se vaara voi tulipalon.
 Tulen ympäri muuri näin muurattiin.
 Mut tuli ei häkissä viihtynyt,
 se tien läpi muurinsa poltti nyt,
 se leimahti kansan päämiesten eteen,
 jotka torkkuivat työnsä tehtyään.
 Niin nous heistä ylin ja sammutti veteen
 koko rovion, kauhu sydämessään.

 »Täss’ olen ma», virkahti musta tuhka
 ja irvisti heille kuin ilkeä uhka.

1899.

Eino Leino
Mikael Lybeck
Runot