Sunnuntaina (Soini)
On vienontyyni aamu sunnuntain,
 Niin hiljaksehen luonto uinuu vain,
 Niin hiljaa taas on pinta lahtosen,
 Kun pois jo souti kirkkovenhonen.

 Lahdesta taasen lähtee venhonen
 Niin hiljaan edelleen vain liukuen.
 Ei kirkolle näy vievän venhon tie,
 Se saarehen vain salmen suussa vie.

 Mies tupaan venhostaan käy suruinen,
 On jossa joukko koolla pienoinen;
 Siell’ veli veljelleen suo surujaan
 Ja painavia syntitaakkojaan.

 Siell’ veli veljyttänsä lohduttaa
 Ja heikon uskoo vahvat vahvistaa,
 Siell’ jokainen on yhdenvertainen
 Ja rauhan henki täyttää huonehen. –

 Saaresta lähtee pieni venhonen
 Niin vinhakasti eespäin kiitäen.
 Mies jäntevästi soutaa airoillaan,
 On taivaan loiste hällä poskillaan.

1894.