Talvella (Mäkinen)
Uusi, puhdas lumivaippa
 Valkovillaan verhoaa
 Maat ja metsät; puut ja pensaat
 Härmähelmin kaunistaa,
 Tuhansissa timanteissa
 Säihkyy säde auringon.
 Valoansa vuodatellen,
 Imanteeksi inehmon.

 Kuni puhdas lumivilla
 Luonnon kaiken kaunistaa,
 Peittää mustan likapinnan,
 Pelehtyneet puhdistaa,
 Samoin armo Jumalamme
 Synnit veriruskeat
 Pesee lumivalkeaksi,
 Sitoo haavat haikeat.

 Kuni säde singahtaapi
 Valon, lämmön lähtehen,
 Avaruudet valistaapi,
 Elämätä jaellen,
 Rakkaus niin Jumalamme
 Jeesuksessa valaisee
 Syntiselle autuudeksi,
 Elonlähde uhkuilee.

 Sielu, onko sinullekkin
 Armo kallis Jumalan
 Tullut eloks’, autuudeksi
 Kautta veren Karitsan?
 Onko syntis saastaisimmat
 Tämä veri pessyt pois
 Sielustasi, tunnostasi,
 Niinkuin ei niit’ ollut ois?

 Jollei, etsi Jumalamme,
 Vapahtajan veressä
 Tarjoama armo kallis,
 Nöyrry ristin edessä;
 Tunnustele – syntis siinä:
 Karitsa Hän Jumalan
 Verellänsä puhdistavi
 Synnit kaiken maailman.