En tiedä, kuinkahan lienee
En tiedä, kuinkahan lienee,
 Kun murhe mun valtaa näin;
 Sen vanha tarina tiennee,
 Mi ei mene mielestäin.

 On vilpas, päivä jo peittyy,
 Rein-virta tyynenä on;
 Vain vuoren huippuhun heittyy
 Säde ilta-auringon.

 Siell’ istui neito nuori,
 Tuoll’ yllä, kaunis maan,
 Ja kultasäihkeessä suori
 Hän kultakutrejaan.

 Hän suori ne kultaisin kammoin,
 Vain laulua laulellen;
 Sen sävel on unhottu ammoin
 Ja on valtavan tenhoinen.

 Rein-laivurin nuoren mieltä
 Saa hurjahan kaihoon tuo;
 Hän ei näe kallionkieltä,
 Vain ylös hän silmänsä luo.

 Kai pohjahan nielussansa
 Veet venhon ja laivurin vei,
 Ja sen tenholaulullansa
 On tehnyt Lorelei.

cs:Lorelei (doslovný překlad)
de:Ich weiß nicht, was soll es bedeuten
en:Littell's Living Age/Volume 141/Issue 1822/Lore-Lei
pt:A loura
ro:Loreley
ru:Лорелея (Гейне/Мей)
ru:Лорелея (Гейне/Майков)
ru:Лорелея (Гейне/Павлова)
ru:Лорелея (Гейне/Блок)