Rukous-virsi
Jumala, maamme suojele
 Ja voimallasi varjele,
 Sodan ja rauhan retkillä,
 Surun ja riemun hetkinä.

 Tää ompi meille rakkahin
 Ja aina kaiken kallihin;
 Muu maa, jos vielä millainen,
 Ei meille oo sen vertainen.

 Isämme täällä syntyvät,
 Elivät, uskoon yhtyvät;
 Tääll’ on asunto meiänki
 Sama elo, elantoki.

 Ja tääll’ on kansa kasvava
 Samoja teitä polkeva,
 Samaa kun mekin tunteva,
 Samoin kuin me rukoileva.

 Jumala, hoia heikkoa,
 Meiän suloista Suomea,
 Se armossasi kasvata,
 Kun kastehella kasvuja.

 Siunaa jokaista henkeä,
 Jok’ ompi sille ystävä,
 Vaan soihmaajansa sortele,
 Kadehtiansa kaatele:

 Olkoon se aina omanas,
 Vapaa, väkevä, viljakas,
 Ja runsas rakkaudessa
 Ja täynnä Henkes armoa.

 Oot päästänyt pimeestä sen,
 Kun kuorestansa kukkaisen,
 Se siis alati, armias,
 Valaise valkeudellas!

 Sanasi on se valkeus,
 Se maan ja taivaan kirkkaus;
 Suo, että meille selvästi
 Se loppumatta loistaisi.

K. K[iljander].

*) Tämä virsi on tiettävästi tätä ennen yhden kerran painettu Pääskyisen pakinoiksi kutsutussa lukukirjassa, Kuopiossa 1857.

Lähde: Kuopion Hippakunnan Sanomia 17.9.1859.

Johan Ludvig Runeberg
K. Kiljander
Virret
Kuopion Hippakunnan Sanomia
1859

sv:Bevara, Gud, vårt fosterland