Lasten opettajille
Vedet vihmovat maita ja lämmintä on,
 Maa vihreäks’ käypi ja lehtehen puu.
 Mene laaksohon, metsään, vuoristohon!
 Elo uus’ esiin kaikkiall’ ilmaantuu!
 Kas lapsia leikkii ympärillämme
 Ja naurunsa kirkkaana kaikaa.
 Ilo viehkeä syttyy sydämissämme:
 He viettävät nyt kevät-aikaa.

 Ja maamies puuhaapi pellollaan,
 Pesän puuhissa lintunen liidättelee;
 Kevätkylvöä toivossa toimitetaan.
 Miten syksyllä vaivat ne palkittanee?
 Niin, lapsonen, nyt sun on kylväntä-aikas,
 Kuka peltosi kylvölle hoitaa?
 Nyt sielus on puhdas ja luontosi raikas,
 Miten lie se, kun syksysi koittaa?

 Kevätkylvöt ne taidolla toimitettiin,
 Ei säästetty huolta, ei vaivoja, ei,
 Ojat luotihin, pois rikat perkaeltiin.
 Mut halla se taas jyvät tähkistä vei.
 Moni lasna on hoidettu, hoivattu taiten,
 Kuin kukkasta kuninkaan tarhaan,
 Hyvän tielle ain’ ohjaten, vaaroista kaiten.
 Moni sittekin joutui harhaan.

 Ei maamies uuvu, ei uuvu hän vaan,
 Tuho vaikka sen viljat jo kallihit vei.
 Hän kylvääpi peltonsa uudestaan
 Ja päättää: ei ain’ epäonnistu, ei.
 Joku harhalle jää hyvin kasvatetuista,
 Usiammat ne saa elon-arvat,
 Mut kaltoin kasvatetuista, se muista:
 Tien taivahan löytävät harvat.

 Oi siemenen kylväjä taivaallisen,
 Tätä muista ja toivossa toukoa tee!
 Ei turhaa työ ole uskollinen:
 Tekijänsä se kalliisti palkitsee.
 Oi aattele kultaista korjuuaikaa,
 Sato kallis kun täyttävi aitat
 Ja niittäjän-laulut kirkkaana kaikaa,
 Tätä muistaen unhotat haitat!

 Tätä aatelien unhotat pettymiset,
 Ain’ uskossa nostaen pystyhyn pääs.
 Niin elpyvät toivehet sammunehet
 Ja voimia uusia saat elämääs.
 Kevätpelto on pehmeä ympärillänne,
 Se vartoo kylväjän jalkaa.
 Oi armo, se teidän kylvämänänne
 Voi taivaalle kasvunsa alkaa.