Terzinejä August Uotila-vainajalle
Ken katselevi tuimaa uskontulta,
 Mi leimuillaan tuon tuosta kirkastaa
 Maan ääret hohtaviksi niinkuin kulta,
 Sen mieleen voipi leimu johdattaa,
 Ett’ alkuaan on valo taivahista,
 Mut hetken laina vaan, mi viitoittaa
 Tien meille elämämme umehista. –
 Vaan harva etsii viittaa taivahan.
 Sä olit yksi noista kuolevista.
 Sä käännyit luonnon suureen kirjahan
 Löytääkses taivon tulta rahtusenki,
 Ja kipunan kun näit, niin kuvahan
 Sun heikko kätes kiintää koitti senki;
 Ei vastenmieliseksi milloinkaan
 Näin käynyt sulle muoto, jos vain henki
 Siit uhkui puhtahana. – Valkamaan
 Jo vei sun viitat. Synnyinmaasi peittää
 Ei suotu arkkuasi turpeellaan,
 Ei sinun sille hyväisiä heittää,
 Ei omaisilles, ystävillesi;
 Ja kuitenkaan ei voine kenkään eittää,
 Ett’ olit Suomen poika sinäki.