Järven rannalla (Mendelin)
Nuo illan ruskopilvet
 Veen kalvoon kuvastuu,
 Ja koko taivas sinne
 Sulosti kangastuu.
 Se on niin tyyni, kaunis
 Kuin muisto lapsuuden,
 Vain silloin tällöin hiljaa
 Värähtää pinta sen.

 Oi jospa syömmen’ oisi
 Noin kirkas, puhtonen,
 Jos kuvastaa se voisi
 Kuvoa ijäisen,
 Jos värähtämään saisi
 Sen aatteet puhtaat vaan, –
 Sen tunteista ois suurin
 Rakkaus Jumalaan!