Verkossa (Harmaja)
Kuin ammoin vaalenneissa unissani
 suu jumaloitu janoo huuliani.
 Ken lumouksen särkis satumaassa?
 Ma tiedän: tie vie tuntemattomiin.
 Mut suudelmassa vaaran-autuaassa
 jään merenpohjan kuumiin syvyyksiin.

 Sun katsees kaikki eron hetket surmaa.
 Ikuisten vetten pyörre vaatii, hurmaa.
 Mut kärsimyksen verkkoon tappavaan
 taas takerrumme valtamerten alla.
 Syy julma! Hymyilyllä sokealla
 vein sinut tuskaan jakamattomaan.

 Ei ole paluuta. Tie yksi: etten
 syliisi janoo enää milloinkaan.
 Ma olen sun. Mut mua vailla vaan
 voit nousta rauhaan kirkkaampien vetten.