Palanen kiitollisuutta kansalaiselta P. Kumpulaiselle 15:sta vuoden historiasta
Muistaahan veikot vuoden sen,
 Kuin meille Suomenkielinen
 Tul’ ”Julkinen Sanoma:”
 Kun kreivi Bergi matkusti
 Ja Suomen maata tarkasti
 Rajasta rajaan asti!

 Jos ensi numerota et
 Oo vielä minneen hukannut
 Tai muuten turmellut:
 Niin lue! Löydät lausehet,
 Niin monet suuret toivehet –
 Ne on jo toteentunna!

 Lue yhtä hartahasti vaan
 Kuin kirjaili hän toivojaan:
 Lyö silmäs sitte umpeen
 Ja siinä räpäyksessä
 Sivuuta vuosikymmentä,
 Niin heräät aikaan uuteen.

 Nyt katso! uudet kauppalat,
 On rautatiet, on rohtolat,
 Kanavat, kansa-koulut!
 Ken henki niitä huokasi,
 Ken ruhtinaalta rukoili,
 Ken kreiviämme pyysi?

 Sä tunnet miehen, nimen myös,
 Sen tunnet jalot toimet, työt,
 Sen harrastukset hartaat!
 Myös tunnet työnsä raskahat,
 Vaelluksensa vaikiat –
 Kaikk’ isänmaalle armaat!

 Kuin kansa nukkui uniaan,
 Tä’ mies öin päivin ahkeraan
 Työskeli toimissansa:
 Itseensä oppi tuntemaan
 Ja isänmaataan, kansoaan,
 Sen puuttehia monta! –

 Tuomitkoon työnsä, toimensa:
 Mit’ mietti lempi-rintansa
 Maataan ja kansaa kohtaan.
 Tä’ mies, kun suunsa aukasi,
 Lausu, sen kreivi huomasi
 Ja käski ukon haastaa.

 En erehdy, jos sanonen:
 Juur’ ensimäisen säkenen
 Tä’ mies löi tuluksistaan.
 Säkene, jok’ salamana
 Nyt huomautti ruhtinaa
 Ja suurta rakkauttaan!

 En sano, että vaikutti,
 Ett’ uusi aika aukesi
 Kerrassaan Suomellemme;
 Vaan ukkoamme katsahdan,
 Jo löydän hänen istuvan
 Säätyjen istunnoissa!

 Vaan joko oot nyt niittänyt
 Sen kaiken mit’ oot kylvänyt?
 – On lasten kysymystä.
 Sun kylvöis sekaan vihamies
 Ohdahkkeet, roskat kylvää ties –
 Herra! suo kärsimystä!

 Oi isämme, oi veljemme
 Kuin kiitosta et kaivanne,
 Et etsi palkkaa suurta;
 Kuitenki kalvaa kateus
 Veljeis, ja viha kavaluus
 Sun elois onnen juurta!

 Sun omaisuutes, onnesi
 Oot antanunna uhriksi
 Isäinmaan alttarilla;
 Kuitenkaan omat miehesi
 Ja oma aikakausi,
 Näit’ ei voi arvostella!

 Mutt’, hyvä työ ei hukkune
 Ehk’ siemen multaan mätänee
 Ja kylvö-miehet kaatuu. –
 Pois aikakaudet rientävät
 Vaan vesat varsiks’ kasvavat
 Ja hedelmätkin joutuu!

 Jos kuink’ kehrää ”vaiheitar
 Onneemme kummit kuteitaan,”
 Kuin runoilia lausuu,
 Niin tulee palkka työstäsi
 On onnen päivä voittosi!
 On voitto viimein saatu.

 Sen tietköön kukin sortaja
 Ett’ köyhäkin on voittaja,
 Sen suojaa laki vahva. –
 Tä’ maa ei olekkaan orjain maa,
 Sen hallitsee yks’ ruhtina,
 Lemmellä, oikeudella! – V. 1870.

Kansalainen [Isak Hirvonen].

Lähde: Tapio 26.2.1870.

Isak Hirvonen
Runot
Tapio
1870