Yövartian tulo Pariisiin
”Kuu vartija öinen, sä nopsajalka,
 miks’ kasvojas kattaa hämmästys.
 Rakas maani, kuinka se voida alkaa
 isänmaani, tuo toki tervehdys”.

 Hyvin vallan! Rehottaa siunaus, lepo,
 siveätä on majojen paimennus.
 Käy rauhassa, taatusti edistyshepo,
 ja varmaa Saksan on vaurastus.

 Ei loista se pinnalta Ranskan malliin,
 missä vapaus elolle muotoja loi.
 Kas Saksan mies se rintansa valliin
 tuon vapaustuntehen kammitsoi.

 Ja Kölnin kirkkoa korjaellaan
 se ansio hohenzollien vaan.
 Habsburg’ista apua lahjoitellaan,
 suo Wittelbach lasit ikkunaan.

 Ja perustuslaki, se vapausmuuri
 on luvattu, sana on panttina jo,
 ihan keisarisana, se aarre on suuri,
 kuin Reinissä tarujen aarteisto.

 Ja Rein, jalo virta, virroista muhkein
 on meidän, maamme se kestitsee.
 Sen jalkoja huuhtovi Hollanti uhkein
 ja Sveitsi sen hapsia hoitelee.

 Ja laivasto luojan lahja niin vankka
 ylivoimamme turvaa, ja soutavat tään
 kaleriorjat, jo tultanee kahlekin rankka
 pois soutajain jaloista jättämään.

 Kevät kukkivi. Niityllä vihryt loimi.
 Vapautta ja luontoa ahmitaan.
 Ja kunhan kielletään kustannustoimi,
 niin sensoritkin on muistoja vaan.