Loitsu
Joet, taapäin kaikki virratkaa!
 Ala kiertää idästä länteen, Maa!
 Ja Aika, vainajas mulle anna,
 sylilapsina luokseni vuodet kanna!

 – – –

 Nyt kalleintani
 ma esiin manaan,
 nyt tahtoni kaiken
 panen kahteen sanaan –
 Maan tytär, mulle
 tule kevääs tuomaan,
 sen virrat ohjaan
 ma uuteen uomaan –
 Maan tytti, mulle
 kevättaivas tuo,
 mun koskissani
 sen kohista suo!

 Velon kohtalolta
 vain nuoruuttasi,
 sitä manaan käsistä
 murhaajasi!
 Vaan muistois hornan
 mä heitän heille,
 jotk’ opasti lapsen
 elon korpiteille:
 sun kuolontuskas
 he tuntekoot
 – sun, joka mulle
 osa minusta oot!

 Sun harhas olkoot
 vain houre-uni!
 – Nyt heräät tervennä,
 kaivattuni!
 Ei väsy sulle
 käet kukkumasta,
 en syksyn syliin
 ma laske lasta,
 en tiedä hornasta
 tuskies,
 en pala tuhkassa
 muistojes!

 – – –

 Niin taapäin, Virrat, palatkaa!
 Keri takaisin kierrot tuhannet, Maa!
 Ja mult’ Aika, mit’ ahmasit, takaisin anna,
 tuo, koskematonna mun luokseni kanna!

Runot