Kukkanen
Miks’ et luonut luonnon Luoja,
 Luonut mulle lentimiä,
 Perhon siipiä suannut?
 Jos sä Luoja oisit luonut,
 Luonut lentimet minulle,
 Siivet perhosen suannut;
 Lenteleisin, liuottaisin
 Pitkin kauniita ketoja,
 Pitkin pellon piertanoita:
 Aina ma olisin siellä
 Kussa ke’ot kaunihimmat,
 Kussa perhoset paremmat.
 Ei se ruusu runsahasti
 Saisi satehen vesiä,
 Pisaroita pilvyjien;
 Kaste’ki pian katoisi,
 Pois kansisi kukasta,
 Sirisisi siiviltäni;
 Jos sa Luoja oisit luonut,
 Luonut lentimet minulle.

 Vaan sä loit mun luonnon Luoja
 Ilman siivittä sulita,
 Kiini kasvatit ketohon
 Alle tuulijen tuhanten;
 Alle ankarain sa’etten.
 Vaanko loit mun luonnon Luoja,
 Jätit antias Jumala,
 Ilman olemaan ilotta?
 Et sä luonut luonnon Luoja,
 Mua jättänyt Jumala
 Ilman olemaan ilotta:
 Loit mun lehtohon lemuksi,
 Niityn hunajahajuksi,
 Kaunistukseksi ke’olle,
 Pulskueksi piertanolle;
 Loit mun Luoja perhosille
 Ihanaiseksi iloksi,
 Mettisille mielennäksi.

[Johan Bäc]–kw–[all]

Lähde: Maamiehen Ystävä 20.4.1844.

Johan Bäckwall
Runot
Maamiehen Ystävä
1844