Lauloi ennen laululaumat
Lauloi ennen laululaumat,
 Sulomielin soittelivat
 Äänellä helisevällä,
 Kuminalla kultarinnan,
 Lauloi puista, lauloi maista,
 Lauloi luonnon laitoksista,
 Lauloi päivistä pahoista,
 Lauloi päivistä hyvistä.
 Lauloi ennen laululaumat,
 Kultarinnat ruikutteli
 Suomen suurilla saloilla,
 Kaunihilla kankahilla,
 Lauloi vierillä vesien,
 Vetten päällä veisaeli
 Ajalla suven suloisen.
 Soitot kaikui kankahille,
 Laulut laaksoihin leveni;
 Tuot’ oli korvain kaunis kuulla,
 Sulo mielien mitellä.

 Eipä nyt laula laulurinnat,
 Kultarinnat kuikuttele,
 Että laulu luonnon saisi,
 Sulo soittoihin sopisi.
 Halla on pannut laulun luonnon,
 Kylmä laulajat lumonnut,
 Pakkanen pojes ajanut;
 Talvi jättänyt jälille
 Tiaset tirisemähän,
 Varpuset valittamahan,
 Harakat hakattamahan.

 Kyll’ on tuolla toisiaki
 Lintuja liriseviä,
 Laulun soman laatioita,
 Ouon äänen antavia,
 Tuolla siisteissä saleissa,
 Kamareissa kaunihissa,
 Hyvin sievissä häkeissä.
 Mutta ne lihavat linnut
 Eivät Suomea suloita,
 Vieras on kieli, vieras mieli,
 Eikä luonto laulujensa
 Suomen luontohon sopiva.
 Siksi ne laulut laulajoiden
 Eivät kaiku kankahille,
 Eivät laaksoihin levene.

 Kun kerran kevät tulisi,
 Suvi luonnon lämmittäisi,
 Saisi Suomikin sulonsa,
 Isänmaammekin ilonsa,
 Luonto loisi laulurinnat,
 Luonto laulajat tekisi.
 Suomen kieli, Suomen mieli
 Loisi soittoja somia,
 Jotka kauvas kaikuisivat
 Oman Suomemme sulona,
 Ilona, imantehena.

Johan Bäckwall
Runot