Raja
Yö kattavi maan,
 jopa matkoillaan
 rajaliikkujat hiipii työssä.
»Seis!
 Ken siellä on?»
 Punavartion
 sanat terävät viiltää yössä.

 Kytät rajalta kyiset tirkistää,
 on terästä vartijain mielet.
 Sotatulia rosvot virittää –
 rajarauhasta haastavat kielet
 Mutta sittenpä taas ne raivostuu:
 yksi tehtävä on, ei auta muu!
 Rajan siirtohon rumpunsa pärrää.

 Raja! Sitähän meillä siirrettiin
 verimyrskyin niin monet kerrat.
 Valkokenraalit kävi päälle niin,
 monet rosvot, lahtariherrat.
 Miten rajamme silloin siirtyikään,
 mitkä sankariteot piirtyikään
 Puna-Armeijan urhojen kirjaan!

 Kehä puristui – me muistamme sen,
 joka suunnalta syöksyi tulta.
 Isku voiman sai tuhatkertaisen
 maalta hurmeihin huuhdellulta.
 Kuin jousi rajamme kimposi taas
 ja vihollislaumoja iskumme kaas.
 Meitä Lenin ja puolue johti.

 Missä pääoman pyörää pyörittää
 proletaarien voima, kunto,
 siellä myöskin kytevi palo tää
 ja taistelunhalu ja -tunto.
 Proletaarit nousevat taisteluun
 ja ne astuvat tielle Lokakuun,
 oman elonsa tarttuvat ohjiin.

 Missä tehdas pyörii Neuvostomaan,
 lyö iskurit pellon ja pajan,
 ja tekniikan puolesta taistellaan,
 myös sielläkin näet tään rajan.
 Joka iskunsa vanhaa pirstoaa
 ja vihollisvoimia tuhoaa, –
 tätä taistoa puolue johtaa.

 Meillä nousevan elämän myrsky soi,
 sen kuulemme kaikkialta.
 Viisivuotinen elämän pohjan loi –
 meillä elämänluojain on valta.
 Viisivuotinen toinen kun kuljetaan,
 – luokkarajan siirrämme historiaan.
 Meitä eespäin puolue johtaa!

 Mutta nousumme meidän nostattaa
 myös riistäjävaltojen vimman.
 Ne yllemme tahtovat langettaa
 tuhoiskunsa murhaavimman.
 Punavartio seisoo paikallaan,
 se on tuki, turva Neuvostomaan
 – ja maailman proletariaatin.

 Yö aamuhun saa,
 rajat punertaa...
 Viestit luoksemme kiitää kiirein:
 Mars!
 Lokakuun tie
 taas voittohon vie,
 meitä kiihtää punaisin viirein!

1933

Eemeli Parras