Kohtaus (Avellan)
Hän seisoi suussa pensaston,
 Tuo tyttö mulle rakkainen;
 Ja silmä, ennen vallaton,
 Oil kiinitetty mättääsen,
 Joss’ rinnallani riemuisna
 Hän istui viimis iltana

 Hän ruusun, muistoks’ annetun,
 Nyt kantoi täynnä kyyneltä;
 Hän kaukaiseksi luuli mun,
 Ja aivan olin vieressä;
 Ma pensastossa piilosin,
 Ja itkusilmin katselin.

 Siell’ seisoi koivu ijäinen,
 Mi vielä tarjos varjoaan;
 Se tytön nimimerkkisen
 Ja munkin kantoi kuoressaan; –
 Ne rinnakkaisin leikkasin,
 Kun yksin kerta viivähdin.

 Oil mieluista, kun ainiaan
 Ne siellä löysi koivusta. Nyt
 huovaten hän seisoi vaan
 Ja tähtäs kullan haahmoa,
 Ja suruvärsyn piirusti,
 Jon Frithion itki Inkeri. 

 Ja piilossani viivyin vaan,
 Ja tytön annoin tuskailla;
 Ett’ eestäni oil vaivoissaan,
 Se mulle hauskaa aatella;
 Sen vuoksi vainen kujeilin,
 Enk’ oitis tullut ilmihin.

 Vaan perho etsi kukkastaan,
 Ja kukka suuta tarjoili;
 Ja rastas lauloi koivussaan,
 Ja kohta saapui kumppani;
 Ma tyttöäni huudahdin,
 Ja hälle helmaan lankesin.