Haapalahden rannalla
Mä silmäelen sinua
 Nyt tyyni Haapalaks’.
 Oon mainettasi kuullut ma
 Jo ennen kauemmaks’.

 Mist’ olet saanut nimesi,
 En sitä tiedä mä.
 Lie ennen ollut rantasi
 Täys’ haapametsiä!

 Ja kuka ensin ihminen
 Sun löysi seutusi?
 Hän kauneuttas’ katsoen
 Iloitsi varmaanki.

 Sä vielä ilotuntehen
 Herätät minussa,
 Kun ensikerran silmäilen
 Sun pintaas kaunista.

 Sä rantas vielä kaunistat
 Sun kaunolehdoillas’,
 Ja matkamiestä virvotat
 Viel’, lahti, aalloillas!

 Mä vaeltaissa vettäsi
 Oon aina riemuinen,
 Saan huvitusta kylläksi
 Mä sua katsellen.

 On aivan hauska asua
 Tään lahden rannoilla.
 Ja vielä polvi nouseva
 Saa tätä ihailla.

 Sun suoja niin on laatinut
 Ja luonut kauniiksi;
 Sun rantas myös on sallinut
 Mull’ asuinsijaksi.

[Simeon] –[Hi]rv[one]n.–

Lähde: Tapio 30.8.1873.

Runot
Simeon Hirvonen
Tapio
1873