Päivänsäde marraskuussa
Nyt taivaan kirkkahan katon peittää
 jo pilvet harmaat.
 Pois kulki aamujen herttaat ruskot
 ja illat armaat.

 Ja kummun kukkaset haudan helmaan
 jo painoi päänsä,
 ja itkee kaislakin kotirannan
 nyt ikäväänsä.

 Vaan silloin poimusta pilven puikat
 sä säde hellä,
 niin kirkkahasti sä taaskin tuikat
 kuin kevähällä.

 Niin hellävaroen, lohdutellen
 käyt hautain yli.
 Niin olet lämmin ja armahainen
 kuin äidin syli.

 Sä paistat paljaihin syksyn puihin
 kuin kesälehtoon.
 Sä paistat kotini orren alle
 ja siskon kehtoon.

 Noin miksi poistaa sä murheen voinet
 ja pettymyksen?
 Siks että ainaisen kevään maasta
 tuot tervehdyksen.

 Sä vaikka viivyitkin hetken vainen,
 taas silmäs peitit,
 Oi, kiitos käymästä! – kevään toivon
 sä meille heitit.