Runo Kotkan Työväenyhdistyksen uuden talon vihkiäisiin 12 p:nä Tammik. v. 1908


I. 

 Tää aika on sairas ja mieletön,
 sekos’ ihmiskunnan järki.
 Sydän ei, käsivars’ sepä valtaan nous’
 ja ruudit ja miekan kärki.

 On aika heikko ja tarmoton,
 sen kulkua kalveten seuraan, –
 Jumal’ mammona ihmisen verta juo
 kuin kuolevan uhriteuraan.

 Ja suuri, ihana ihmisyys
 miten pilkattu, häväisty, lyöty,
 kun miljoonat pani kahleisiin
 vain harvojen herruus, hyöty!

 – Paha aika on: – Pääsi jos kohotat
 sudet nahkahas’ iskee hampaan.
 Jos nöyränä vaikenet, säästy et
 väkevämpi sun kettävi – lampaan.

 Pahansuova on aika, ja toiveihin
 heti iskevi katse kade.
 Mikä suurt’ on totta ja oikeaa,
 siihen tähtää jo kivisade.

 Ja ihmiset sokkona kompuroi.
 Käy loisto ja kurjuus rinnan. –
 Noin ihmiskunta se maksaa saa
 oman hulluutensa hinnan!

II. 

 Alaluokka rohkenetko
 yli sairaan ajan huutaa:
 hulluudesta luopukaa,
 pian, pian luopukaa!

 Alaluokka, alaluokka
 tahdotko sä toimeen käydä,
 luoda uutta, kestävää
 uutta, uutta elämää !

 – – – – – – – –

 Köyhälistön liehuu lippu,
 miljoonat sen saarteleepi.
 Usvain halki uhmataan
 aikaan uuteen, parempaan!

Hilja Liinamaa.

Lähde: Eteenpäin 14.1.1908.

Hilja Pärssinen
Runot
Eteenpäin
1908