Kain
Lepoa ei maan päällä,
 rauhaa ei päällä maan.
 Kotia sulla ei täällä,
 maantie vaan, maantie vaan.
 Yösija tarjotaan,
 aamulla katto jo painaa.
 Haudassakaan, haudassakaan
 lepäätkö, kun olet vainaa?

 Syödä et, syyllinen suku,
 syytönten pöydässä voi.
 Öitäs et, kirottu, nuku,
 korviis soi, korviis soi
 lävitse lattian, voi,
 seinäin ja oven ja teljen,
 vaikeroi, vaikeroi
 ääni murhatun veljen.

 Liettä ei levottomalle,
 kättä ei viihdyttävää.
 Aution taivaan alle
 tielles jää, tielles jää!
 Askeltas jää livettää,
 kuilut on ympäri syvät,
 pimeää, pimeää.
 muurit sen vain tihentyvät,

 Uupumus ei suo rauhaa,
 ei edes pimein yö.
 Suonissa soi ja pauhaa,
 sydän lyö, sydän lyö:
 Nouse, kupeilles vyö!
 Lihaas kuin poltinrauta
 tuska syö, tuska syö
 vielä, kun aukee hauta.

 Haudassas olla et tuhkaa
 saa kera luodun muun.
 Huuto soi, syyttää ja uhkaa
 murhatun suun, murhatun suun.
 Rikki lyöt kirstusi laudan.
 kirottuun
 kulkuun käyt kohdusta haudan.