Runo on tukista tehty
Saisinko sanalle vuoron,
 Lyhyesti lyyrätellä
 Tuosta tuhmasta tavasta,
 Kamalasta kaupuksesta.
 Kun on vasta vaimopuolet
 Uuden keinon keksinynnä
 Myydä tukkansa tukulla,
 Rassata rahan himosta
 Ulko-kansan kauppiaille,
 Veijarille vietäväksi,
 Jotka maata matkustavi,
 Juoksevi joka kylässä,
 Pitäjöitä pitkin, poikki,
 Kaikki kirkot kiertelevi,
 Typeriltä tyttäriltä,
 Akoilta alaneniltä
 Hapset kaikki katselevat,
 Päät panevat paljahaksi,
 Joka ompi outo kauppa,
 Julkinen Jumalan pilkka,
 Suuri inho ihmisille,
 Naisten arvollen alennus,
 Levitellä lettiänsä,
 Päärlyjänsä päänsä päältä
 Joka rentullen repiä,
 Kuletella kutjanoille,
 Kun se hempu Herraltamme
 Ompi kerran kenkättynä
 Varsin vaimo-ihmisille,
 Päänsä peittona piteä;
 Eikä itse ilman herra,
 Kaikkivaltias vakainen,
 Liene liioin lahjojansa
 Kellenkänä kenkkinynnä.
 Tuosta kaupasta katumus
 Tulla piioille pitäisi,
 Kun mokomat morsiammet,
 Kuoleman kuvan näköiset,
 Itse tietävi tilansa,
 Alenevan arvionsa;
 Koskapa tukaton tyttö
 On kuin hännätön hevonen,
 Kunnon miehellen mitätön
 Kainaloiseksi kanaksi,
 Niinpä piikaisten pitäisi
 Piteä pitempi mieli.
 Miero mieltä katselevi,
 Sulhot piian pään pitoa,
 Onko vahva varreltansa,
 Hyvin kengältä kepiä,
 Pää pysty, tania tukka,
 Karvat kaunihin näköiset.
 Eipäs entiset eläjät,
 Kunnon vaimot varsinkana,
 Tukkiansa tuullatellut,
 Päärlyjänsä päänsä päältä,
 Jotka heille Herraltansa
 Oli lassa lahjoitettu
 Kasvatella kaunihiksi,
 Oman kullan kukkaseksi.
 Tahi onko outo oppi,
 Laki raskas raamatussa
 Tehty muinen Moosekselta,
 Paavalilta päälle pantu,
 Josta vaimoillen vahinko
 Karvan kaupassa tulisi,
 Kun pitävi pitkä tukka
 Päänsä peittona piteä?
 Vaan jos vasta vaimopuolet,
 Suomen tyttäret typerät,
 Eivät muista muotoansa,
 Oman karvan kauneutta,
 Kuka kilvoin kihlonevi
 Kunnon sulhon suukkosilla,
 Kun tytärten lempi-letti,
 Kaunis tukka turmellahan?
 Mistäs hinnalla hivusten
 Naimaonni ostetahan,
 Joka miehet mielluttävi,
 Kohti käymähän kosiat?
 Eikä suorat suomalaiset,
 Oiva miehet milloinkana
 Naida tarvitse tahalla,
 Puhutella puolisoksi
 Tuommoisia tuppeloita,
 Palkatuita piikasia,
 Jotka eivät ensinkänä
 Herran käskyjä käsitä,
 Riennä kristityn tavalla,
 Rakastele raamatuita,
 Jossa ompi selvät säännöt,
 Oikia opin osoitus,
 Suosiolla suuren luojan,
 Ihmisille ilmoitettu,
 Että lainat lapsiltansa
 Luoja tahtovi takaisin,
 Kun tulemme tuomiolle,
 Isän istumen etehen.

Antti Puhakka.

Lähde: Uusi Suometar 6.5.1874.

Antti Puhakka
Runot
Uusi Suometar
1874