Kaipaus (Gottlund)
Missä lienee
   Neitoseni,
 Tyttö rukka, kaunoiseni!
   Kun ei kuulla
   Lehmän luulla
 Tuolla pullittavan suolla!
   Kuule kultain,
   Kun ma huudan,
 Tyttö rukka, kaunis tyttö!
   Mielen hauto,
   Mielen kautto,
 Mielen vietto, nuori neito!

     Etkös enää
   Tule tänne,
 Sinun poikas poveen lennä?
   Muistan äsken
   Kahdenkesken
 Kuin istuimme kukkain keskell’
   Neitoseni
   Sylissäni
 Pitelin, ja vieressäni;
   Kuiskuttelin,
   Muiskuttelin,
 Muinoisia muistuttelin.

     Pientarilla
   Pienoisilla
 Usein oltiin leikkisillä;
   Lepikossa,
   Lehdikossa
 Usein käytiin karpalossa.
   Talvisella
   Tanterella
 Lennätimme hevosella,
   Mäkilöillä
   Rekilöillä
 Sekä päivill’ että öillä.

     Aiat muuttuu,
   Päivät puuttuu,
 Miehen mieli yksin juuttuu.
   Nyt ma laitan
   Laivat, taitan
 Rosohonkia salossa;
   Nyt mä kaivan
   Suot, ja raivaan
 Rumamurtoja palossa.
   Ruoat, leivät
   Mielein veivät, (ääni kaukana)
»Kahdet kuiten rakkaat jäivät».

     Mitä kuulen? (ääni)
   »Tulen, tulen!»
 Täss’ on taikaus mä luulen.
   Kuka siellä? – (ääni lähempänä)
   »Vielä, vielä
 Yksi ystävä on tiellä».
   Korvat että
   Silmät pettää,
 Peloittaapi koko mehtä! –
   »Tuo on multa».
   Tuo on sulta! –
»Poika rukka!» – Tyttö kulta!

Carl Axel Gottlund
Runot