Kerjäläinen (Skogman)
Huuleni jo vaalistuvat
 Talven kylmän kynsissä.
 Voinko pohjan nuolet kovat
 Ryysyissäni kärsiä?
 Kuule Luoja rukous,
 Kerjäläisen huokaus.

 Vilu nääntää, nälkä puree,
 Mistä lievitystä saan?
 Kuka köyhä parkaa suree,
 Kuka nälän sammuttaa?
 Kuule Luoja rukous,
 Kerjäläisen huokaus.

 Voimat loppuu, jäsen jäätyy,
 Kauas vielä ihmisiin.
 Isä taivaan! veri hyytyy,
 Kuinka jätät minun niin.
 Kuule, kuule rukous,
 Kerjäläisen huokaus.

 Jopa kuulet, tuolla, tuolla,
 Mulle tulee auttaja.
 Ei nyt enää täydy kuolla.
 Kiitos rakas Jumala!
 Kuule aina rukous,
 Kerjäläisen huokaus.

 Tuolla tulee
 Pelastaja.
 Ei hän kiellä,
 Kun hän näkee
 Kyyneleeni
 Poskillani
 Jäätyneenä,
 Vie hän, vie hän
 Minun heikon
 Heityväisen
 Kerjäläisen
 Täältä kylmän
 Kourasista,
 Täältä kuolon
 Kahlehista,
 Saattaa ihmisasumiin,
 Kuulee rukoukseni,
 Kuulee huokaukseni.

 Riennä, riennä turvakseni -
 Jopa kohta saavuttaa -
 Auta, kuule kurjan ääni,
 Älä, älä jätä vaan.
 Kuule, kuule rukous,
 Kerjäläisen huokaus.

 Voi hän menee, ei hän kuule,
 Muista tyly vaivaista,
 Etpä tulevankaan luule
 Koston kerran taivaassa.
 Muista silloin rukous,
 Kerjäläisen huokaus.

 Sydän synkkä oli sulla,
 Kova, kylmä, raudasta.
 Tilille sun täytyy tulla,
 Kerran nousta haudasta.
 Muista silloin rukous,
 Kerjäläisen huokaus.

 Älä tuomiolla kiellä
 Kovuuttasi armotoin,
 Älä - mitä näen tiellä!
 Kuka tuolla makaa noin -
 Muista nyt jo rukous,
 Kerjäläisen huokaus.

 Pian kosto
 Kohtasikin,
 Pian murti,
 Maahan sorti.
 Ei nyt enää
 Sydämesi
 Synkkä sysi,
 Ei nyt enää
 Kerjäläisen
 Valitusta
 Korva kuule,
 Käsi on jo
 Hermotonna,
 Silmän säihky
 Sammununna,
 Kasvot lunta
 Vaaleammat.
 Niin on - niin on -
 Tuolla tuolla
 Taivahassa
 Kaiken Luoja
 Kaikki säätää,
 Kaikki hänen
 Vallassansa.
 Hän on kovan
 Lannistaja,
 Hän on heikon
 Pelastaja.
 Yksin hän on minunkin
 Tuki, turva viimeinen.

[David] S[kogma]-n.

Lähde: Mansikoita ja mustikoita IV (1863).

David Skogman
Runot
Mansikoita ja mustikoita
1863