Kultasauva
Päivä kullat kukkuroittaa
 kesänurmikolle.
 Siri-siri, sirkat soittaa
 pikku Anterolle.

 Nurmell’ Antero jo nukkuu,
 hiljaa heinät häilyy;
 sinimetsän käki kukkuu,
 pyhä päivä päilyy.

 Äiti vaalii, vartioipi,
 kestä, uni, kauan!
 Äidin virpi vihannoipi,
 kasvaa kultasauvan.

 Aika vierii toisen verran,
 vierii vinhoin rattain,
 nousee kesänurmi kerran
 taaton unta kattain.

 Taaton unta, maammon unta,
 uupunutta työtä;
 eloon paras uneksunta
 Anteron jää myötä.

 Antero sen tehdä voipi,
 paljon eemmäs ehtii.
 Äidin virpi vihannoipi,
 kultalehvät lehtii.