Unten aurinkomailla
Pien’ Pentti kun illoin silmät sulkee,
 hän aurinkomaille unten kulkee.
 Hän seurassa on kesäystäväinsä,
 ja unissa kaikki käypi päinsä.

 Häntä muurahaisvaljakko kiidättävi,
 yli leinikköniityn liidättävi.
 Tuhat perhoa häntä vaunuissa kantaa
 päin purppuranpunaista taivaanrantaa.

 Kesäpääskynen hälle suikkaa suuta
 ja paljon, niin paljon kaunista muuta.
 – Me muistamme kaiken – toukka haastaa
 ja nostaa niin iloisna päätä maasta.

 – Et konsaan polkenut pienempätä,
 vaan autoit, miss’ oli hengenhätä. –
 Ne tulevat kaikin: pääskyt ja kertut
 ja kimalaiset ja leppäkertut.

 Ne kruunaavat Pentin kuninkaakseen.
 Koko luonnon ne antavat hälle maakseen.
 Elo, ankara, suo hänen haaveilla niistä.
 Oi, ällös sen poikasen kruunua riistä!