Sähkö hevosena
Minä laulan, mieliheitto,
 minä hullu hoilottelen,
 kun ei viiti viisahammat.
 Onpa mieltä oppineilla
 istuksella ilman työttä,
 eivät tuhri, turhanpäiten,
 suotta paina paperille.
 Vaan en hullu huoli tuosta,
 aika on istuissa ikävä
 ilman työttä tollastella,
 kun on aatos aivoissani,
 mitä silmä sinne tuopi,
 korva kuulee kauvempata.

 Niin nyt heiluu Helsingissä
 Radan rautaisen selällä
 onnenpussit oivalliset,
 säännölliset sähkön kanssa.
 Joka piili pilvilöissä,
 leimahteli luonnon voima,
 tuikki ukkosen tulena,
 kaikkivallan vaikeana,
 se nyt heiluupi hevosna,
 vaeltaapi vaunuteillä,
 rautateillä ratsastaapi,
 kiskoo kuormia kovia,
 laitettuja lastiloita.
 Siinä liekki leimahtavi,
 pyörät tuiskivat tulessa
 rissat lankojen lomassa
 ilmottavat ilman-tulta:
 joka ennen eukot iski,
 säikytteli syntisiä,
 nyt on konina koneessa,
 valjastettu vaunun eessä.

P. H.

Lähde: Työmies 17.12.1900.

Anonyymi
Runot
Työmies
1900