Kehtolaulu (Sarkia)
Nukkuos, lapsi, maaemon kehtoon,
 raskas on oppia askelten taito.
 Päivä jo painuu varjoihin ehtoon,
 ruokki sun maaemon musta maito.

 Nukkuos jälkeen pettävän leikin,
 kuunsäde tarttui sun untesi leijaan.
 Maa mitä antoi, maa mitä veikin,
 nukkua saat sinä tähtien heijaan.

 Nukkua saat sinä tuulien pesään,
 unestas ei meno päivien muutu.
 Suvesta talveen, talvesta kesään
 mahtava keinuu maailman tuutu.

 Nukkuos päivästä tuskan ja pelon –
 vain unen varjo on elämäs tie, kun
 ylitse syntymän, kuolon ja elon
 huomassa keinut tähtien liekun.