Äiti (Mendelin)
Hän valvoo pirtissä yksinänsä
 Ja lasta tuutivi käsillään,
 Ja kaive, murhe on sydämmessä
 Ja lapsi kuoleva sylissään. –

 Voi, äiti raukka, jo päivä koittaa,
 Ja yö on mennyt sun valvoissas,
 Sun vaaliessas ja hoitaessas
 On enkel’ suudellut pienoistas.

 Nyt nukkuu tyynenä, ihanaisna
 Ja kivutoinna hän helmassas;
 Nyt silmät ummessa, hymyhuulin
 Hän lepää vasten sun poveas. –

 Vaan kirkastettuna taivon mailla
 On henki lapsesi viaton,
 Hän virren kaunihin veisaa siellä
 Ja valkosiipinen enkel’ on.

 Niin ellös sure, sa äiti armas,
 Vaikk’ kylmä ruumis sylissäs on,
 Vaikk’ kukkas kuihtui ja toivos murtui!
 Oi ellös sure: hän enkel’ on.