Armahdus
Keveät pilvet uivat
 ylitse saaren sen.
 Nurmella lempeällä
 nukkuu ihminen.

 Kaukana pauhaa meri,
 mahtava, armoton –
 joka sen ihmisen otti,
 jonka oma se on.

 Pieni ihminen itki,
 purren hampaitaan.
 Soutaen murtuvin sormin
 suoraan kuolemaan.

 Hyvä Jumala silloin
 armahti vajoavaa.
 Kantoi sylissänsä
 saarelle vetten taa.

 Keveinä saaren yli
 pilvet liukua saa.
 Uskollisesti pursi
 rannalla odottaa.