Kun pirua huutelin, tuli tää
Kun pirua huutelin, tuli tää,
 Ja mua hän alkoi ihmettää;
 Ei ole hän ruma; lempo ties,
 Ett’ oli hän moinen hieno mies,
 Mies kaikkein parhaalla i’ällään
 Ja nöyrä ja höyli järkiään.
 Hän viisas diplomaattikin on,
 Ja selvitti kirkon ja valtion.
 Hän hiukan on kalvas, eipä kumma,
 Kun Hegeliä on lukenunna.
 Mut mielipoeta on hällä Fouqué.
 Ei huoli hän enään kritiikasta,
 Kun huolekseen sen ottanut vasta
 On kallis mummonsa Hekate.
 Hän juristintietäni kehuu ja lisää:
 ”Tuoss’ aineessa muinoin pakkasin sisään.”
 Siit’ ilmasi mulle hän iloa uutta,
 Ett’ olimme tehnehet tuttavuutta,
 Ja kysyi, emmekö mennä vuonna
 Jo olleet Espanjan lähetin luona?
 Ja kun häntä katsoin, selvis juttu:
 Hän olikin vanha, vahva tuttu.

de:Ich rief den Teufel und er kam
ru:Бес (Гейне/Плещеев)
ru:Чёрт (Гейне/Вейнберг)