Petturi
Kas, yössä tuikkii valo
 Loiren rannalla.
 On krouvi, tanssitalo
 Loiren rannalla.

 Suuvuoron vaatinunna
 On Guy de Montcontour.
 Ja ylös kavunnunna
 On Guy de Montcontour,

 Jo hiljaa varrotahan
 Hän mitä laulelee,
 Nyt tarkkaan kuunnellahan
 Hän mitä laulelee.

»Siis tuomitkaa Bretagne, Provence
 Ja Ranska velkansa,
 Häll’ oli kyllä »gaye science»,
 Mut möi sen kullasta.

 Ja laulunsa hän palkasta
 Möi valheen käytäntöön,
 Siis tuomitkaatte armotta
 Guilbert du Mont de Meune!

 Soi lauluns’ ylväs nuorena,
 Ei siipisatoinen,
 Hän kasvoi miessä uljaana
 Ja lauloi riemuiten.

 Hän hiipi hovin luolahan
 Pois laulun vuorilta,
 Möi itsensä – ja kunnian
 Hän osti valheella.

 Hän silkkivaattein laulelee
 Nyt kultatuoleilla,
 Ja katse sammuu, raukenee,
 On laulu onttoa.

 Se imarrust’ on imelää
 Tuo laulu tarmoton.
 On puku kyllä eheää,
 Vaan sielu rikki on.

 Tuo mies on myynyt sielunsa,
 On tyhjä kuori vaan,
 On tuhkaa kultalippaassa
 Ja orja loistossaan.

 Näät, itsensä hän palkasta
 Möi valheen käytäntöön,
 Siis tuomitkaatte armotta
 Guilbert du Mont de Meune!»

sv:Förrädarn