Kirje Afrikasta (1887)/3
Vettä täällä on hyvin vähän kuivina
aikoina, vesipaikkoja ani harvassa; 
sillä:
Ei kosket täällä kohise,
Ei välky virran kalvo,
Ei purot aina lirise,
Ei lähteen silmä valvo.
Senpätähden täytyykin ajaa usein läpi
öidenkin saapuakseen määrä-ajalla vesipaikalle;
sillä jos tamallisuutta kauvemman
aina viivyttäisiin vesipaikkojen
välillä uupuisivat härät janosta. Ihmisiä
varten kyllä varustetaan vettä
mukaan tynnyreihin, mutta härkä poloset
saavat marssia usein monta päivääkin
saamatta pisaraakaan. Vaivaloista
on eleskeleminen Afrikassa, ihmisille samoin
kuin elukoillekin! Öillä matkaillessa
on enemmän vaaroja tarjona kuin
päivällä. Saattaa, näette, pimeässä
matkaillessa joutua teille tietymättömille,
tahi pahoissa paikoissa vaaraa aavistamatta
vaunut kaatua. Niinpä kävi
meillekin kerran. Eräs karavanivaunuistamme
pimeällä kulkiessa tieltä syrjälle
meni kumoon. Muuta onnettomuutta
ei tuossa kumminkaan tapahtunut,
kuin että muuan meikäläisistä taittoi
kätensä olkavarresta. Yöllä kulkeminen
on vielä epäterveellistäkin, yöt
kun näette, ovat hyvin viilvät, niin
että saattaa pian kylmettyä.

Muutoin oli matkailumme jotenkin
hymin onnistunut, paitsi äskenmainittua
satunnaista pikku-onnettomuutta, jonka
lisäksi vielä oli kirjoittaja parina päivänä
kuumeessa. Sekään ei ole mikään
hauska matkatoveri varsinkaan
härkävaunuilla kulkiessa. Muuta sairaloisuutta
ei ole koko matkallamme ollut.

Tänne Hereromaalle saavuimme viime
Joulukuun 11:sta p:nä. Ensimmäisenä
meitä vastaan ottamassa oli kuninkaan
hovimestari neuvosto-huoneen ohikulkiessamme.
Kättänsä ojentaen lausui
hän meille  joka tervehdyssana
on täällä yleinen (maalaisten) kansan
keskellä luultavasti englantilaisesta
sanasta  johdettu. Pukuunsa
katsoen ei häntä suinkaan olisi havainnut
niin korkeaksi virkamieheksi, sillä
pukuimena oli hänellä ainoastaan rikkinäinen
paita, sekin kovin likainen, ja
paikatut housut. Muutoin oli mies
miellyttämän näköinen, ijältään noin
30 paikoilla.

Eräänä päivänä kävimme Hänen
Majesteettiansa, tämän paikkakunnan kuningasta,
Manasse I:stä tervehtimässä.
Huone, jossa Hänen Majesteettinsa suvaitsi
meitä vastaanottaa oli tuulen ja
sateen pitämätön risumaja. Täällä istui
kuningas ministeristöineen. Kaikki
neuvoston jäsenet eivät kumminkaan
tällä kertaa sattuneet paikalla olemaan
— oli ainoastaan vaan neljä. Korkein
näistä nyt saapuvilla olevista virkamiehistä
oli valtion kansleri, pontifex
maximus, hänkin noin 30—31 vuoden
ikäinen. Sitten oli kaksi häntä vähän
vanhempaa alapäällikköä sekä eräs vanha,
sokea noita, jolla on virkana ennustaa
sodista, ryöstöistä y. m. Istuimena
oli heillä siellä puupölkkyjä, ainoastaan
kuninkaalla oli vanha, rikkinäinen
tuoli. Paitsi mainittua kuninkaallista
istuinta ei tässä kuninkaan linnassa
ollut muuta huonekalua kuin yksi, inhoittavan
likainen, puinen piimä-astia.
Sen aikaa kun siellä viivyimme, saimme
seisoa, maahan kun emme kehdanneet,
eikä juuri iljenneetkään istua, vaikkakin
saimme siihen kuninkaallisen kehoituksen.
Kuningas sekä kolme äsken mainituista
neuvonantajoista olivat vaatteissa; tuo
vanha noita oli alaston. Tulijaisiksi
veimme kuninkaalle vähän sokeria, jonka
saatuansa suvaitsi Hänen Majesteettinsa
kiittää antajaa lausumalla 
joka kiitossana, sekin, on englantilaisesta
sanasta  johdettu, ja yleisesti maalaisten seassa käydetty.

Rikkaimmat kuin myös kastetut Hererot
käyvät täällä vaatteissa. Köyhemmät
ja suurin osa pakanakansasta ovat
melkein alastomia. Pukuimena pakanoilla
on miehenpuolilla, jotka jo ovat
miesijässä 50—60 kertaa vyötäisten
ympäri kierretty, pyöreäksi vuoltu pikkusormen
paksuinen nahkahihna, johon
etu- ja takapuolelle on kiinnitetty kappale
nahkaa. Tämä verhoaa ruumiin
ala-osan. Vaimopuolilla on samoin
nahkoja ruumiin ala-osan peitteenä, sekä
säärissä pitkiä nahkanauhoja, sekä rautarenkaita.
Käsivarsissa on myös useampiakin
rautarenkaita muutamilla. Mainitun
lisäksi on naisilla vielä kolmesarvinen
nahkamyssy päässä — niin pahannäköinen,
jotta ensikertoja näitä naisia
nähdessäsi luulet heitä itse piruiksi.

Maalaiset täällä ovat oikeita mustalaisia
sanan täydellisimmässä merkityksessä.
Ne, näette, ovat mustalaisia sekä
iholtaan että tavoiltaan. Tänne
saapuessa keräytyi heitä joukottain ympärillemme,
mikä paitaa, mikä housuja,
mikä nuttua, mikä tupakkia, mikä mitäkin
kerjäilemään. Usein on heidän
kanssansa aivan pääsemättömissä; et
saa eroasi heistä ennenkuin olet jotakin
heille antanut. Varsinkin tupakan kerjääjistä
on suuri vastus. Kun olet
juuri päässyt työpöytäsi ääreen lukemaan
tai kirjoittamaan, silloin tulee ikkunan
taakse kerjäläisiä toinen toisensa perästä
mankuen:  s. o. annahan
toki tupakkaa. Ei aikaakaan —
niin on tupakka askisi taas lopussa, ja
uusia kerjäläisiä ikkunan edessä. Mutta
ei auta vaan tuskastuminen.

Täällä Omarurussa, jossa nyt tätä
kirjoitan taidan tulla viipymään Toukotai
Kesäkuuhun saakka, kunnes epäterveellinen
sade-aika on ohitse mennyt. Olen
siis vielä ennenkuin matkaani jatkan —
ainakin kerran — tilaisudessa teille kirjoittamaan.
Jos haluatte, niin tulevalla
kerralla kertoelen tarkemmin tämän
kansan ominaisuuksista, tavoista,
juhlista, uskonnosta y. m.

Siis, 
sanoo saksalainen, mutta hyvästi toistaiseksi!
sanoo

1887
Uudelleen julkaistut kirjeet