Roomalaisen runoniekan Q. H. Flaccon laulu keskimäärin pitämisestä niin myötä- kuin vastoinkäynnissä
Oikiammin teet sä Licinius, jos et
 Merta aavaa noudata aina, etkä
 Kammoellen myrskyjä laske liioin
 Rantoja liki.

 Kultasen ken arvavi keskimäärän,
 Huoleti hän välttävi rappioisen
 Töllin saastat, välttävi malttavasti
 Hovikateetki.

 Myrsky huimimmin petäjää pisintä
 Huojuttaa, tornin putous ko’okkaan
 Julma on, ja salama pilvipeitto
 Vuorihin iskee.

 Varustaunut rinta se vastuksissa
 Toista toivoo, myötä-menoissa penkoo.
 Kyllä joskus tuo Isä myrsky-ilmat,
 Vaan se ne myöski

 Karkottaa. Jos kohtasi nyt on pahoin,
 Ei se myötaän niin pysy. Kyll’ Apollo
 Herättää Lauluttaren, eikä aina
 Jännitä joustaan.

 Ahdingoissa miehenä uskaljaana
 Säily. Niin myös taitava toisialta:
 Myötäsellä tuiki rajulla kääri
 Pulloset purjeet.

Lähde: Oulun Viikko-Sanomia 22.12.1866.

Horatius
Runot
Oulun Wiikko-Sanomia
1866

fr:Ode II.10 - À Licinius Muréna
it:Le odi di Orazio/Libro secondo/X
la:Carmina (Horatius)/Liber II/Carmen X
ru:К Лицинию (Гораций/Мерзляков)
vec:Ventiquattro Odi Scelte di Orazio Flacco/09