Elonkorjuussa
Käy pelloilla työn huiske,
 taas vilja leikataan,
 käy vieno tuulen kuiske,
 ja tähkät loistaa päivässä
 kuin kulta kruunussaan.

 Ja viikate lyö viljaa,
 min nosti parmailtaan
 maaemo, kun hän hiljaa
 sai Luojan suvisuukkosen,
 mi siunas ummut maan.

 Työkansa taasen kulkee
 nyt riemu rinnassaan,
 se vaikka syvään sulkee
 syömeensä laulut kauneimmat,
 ne virret työn ja maan.