Vanhan Nuoren Miehen Lohdutus
Minä myöskin miehullinen
 Olin muinen moneissa,
 Poika paras uroollinen
 Kiitettävä kureisa.

 Puna pulska postillani
 Oli hyvin hohtava,
 Rakkaus myös rinnasani
 Tuima oli tunduva.

 Pijat parhat plusukaiset
 Minuun melkein mielistyit,
 Lesket liukkaat lendäväiset
 Kimppuhuni kokonnuit.

 Poian tamän puolehensa
 Vetä pyysit parhamman,
 Taitavasti tavallansa
 Usein saivat uupumaan.

 Ämmät, Äijät, Puhemiehet
 Sinne tänne talutit,
 Kavalat ja kerkiät kielet
 Hulluutehen halutit.

 Josta sangen suuttunexi
 Tulin, käskin kovasti
 Mennä hiiteen, haldiaxi
 Siellä tulla somasti.

 Kostollansa kovimmalla
 Minun syystä syymäisit,
 Jöröin joukkoon julmimmilla
 Sanoillansa syöxelit.

 Pijat sillen pelkäisivät
 Eipä enä suostuneet;
 Töröxi vaan tervehtivät
 Eikä enä hyväilleet.

 Sanat sievät somaisimmat
 Kielestäni katoisit,
 Runot muinen rakkahimmat
 Perikatoon putoisit.

 Tämän koston kovuudelda
 Olen ollut vaivattu;
 Mutta myöskin monialda
 Lohdutus on lainattu.

 Ämmäin häijyin härmästä
 Olen sillen säästetty,
 Lapsi joukon jyminästä
 Perki pojes päästetty.

 Huonen-risti rasittava
 Minulla ei murheexi,
 Mieldäni myös pahendava
 Syytä eivät suruxi.

 Minä elän yxinäni
 Niinkuin kukka kedolla,
 Engä tunne tykönäni
 Murhee mistään vaivalla.

 Surkuttelen, surkiasti
 Toveria, tuttuja,
 Joiden kalva kauhisti
 Surun surma sieluja.

 Mitä minä koonut olen
 Täällä työllä, toimeella,
 Annettakon, koska kuolen,
 Kokonansa köyhille.

 Ilon mieli eläisäni
 Oli aina osani,
 Sitä samaa kuolleisani
 Muille jätän jälkeni.

Kirrin Simonpoika.

Lähde: Turun Viikko-Sanomat 11.6.1831.

Carl Helenius
Laulut
Runot
Turun Viikko-Sanomat
1831