Myöhään löydetty
Se syvä lämpö, joka kauas kantaa,
 kaikk’ kirkastaa ja kaikki anteeks antaa,
 se sulla on, sa myöhään löytämäni.
 Sa tunnet tuskat ylvään yksin-olon,
 maailman tiet ja taistot sydän-polon,
 salassa itkus itkit, ystäväni.

 Kuin sulle olleet elon kourat kovat,
 ties yksinäiset, tuimat olleet ovat,
 sa olet nähnyt taivaan nuolten lennon,
 sa tunnet taakat ihmiskohtaloiden,
 hädät ja tuskat, houkutukset noiden:
 suur-sydän, tuostako sait säälis hennon?

 Ja sentään nuori olet, haavees halaa,
 voit syttää, lempeen syttyä ja palaa,
 sa armahin, sa, joll’ ei vertaa ketään!
 En omakses ma koskaan tulla saata –
 et sinä mun – en lempimästä laata,
 mut eri suuntiin meitä syvyys vetää.

 Käy viri kylmä yli vetten, valta
 meit’ yöhön julma ajaa yltä, alta,
 sa rakas, armas, ainoo löytämäni.
 Mut tultuani elon synkkiin sotiin
 kaipaava oon kuin kaipaisin ma kotiin
 sua, ajan lyhven ylväs ystäväni.

Bertel Gripenberg