Herääminen (Harmaja)
Rajuilmassa murtui kerran
 minun purteni huoleton.
 Tuhat kauhua koin sinä yönä
 käsivarsilla aallokon.

 Mitä rakastin, kaikki, kaikki
 läpi aaltojen hajosi.
 Löi silmiini myrskyn siivet.
 Vesi altani vajosi – –

 Niin ikuisen uneni halki
 nous laulua mainingin.
 Läpi luomien valkeni taivas.
 Minä silmäni aukaisin.

 Mitä näen: meri aamussa päilyy,
 sen aalloilla pilviä ui.
 Mihin katson, mainingeilla
 vain aamun pilviä ui.

 Ja niinkuin en ennen koskaan,
 näen, tunnen kauneuden:
 on salaista valoa täynnä
 vesi, taivas ja tuulet sen.

 Mitä merkitsi se mikä hukkui,
 en enää muistaa voi.
 Näen vain: joku itkuni kuuli,
 joku myrskyn kammitsoi,

 ja kun altani vajosi kaikki,
 mitä koskaan rakastin,
 joku kantoi käsillänsä
 minut keinuun mainingin.