Kaks lasta oltiin, lapsi
Kaks lasta oltiin, lapsi,
 Kaks pientä, rattoisaa;
 Me ryömimme kanakoppiin
 Ja piilimme olkien taa.

 Kuin kanat kotkotimme,
 Ja siinä jos kulki ken, –
 ”Kykerikyy!” hän luuli
 Nyt kukon lauluksi sen.

 Oli arkku kartanolla,
 Sen seinät paperoin,
 Me muutimme sinne, ja oltiin
 Muka ylhäisöperhe noin.

 Ja naapurin vanha kissa
 Tuli aina vieraisiin;
 Heti kumarrus, niiaus sille,
 Ja siinäkös kursailtiin.

 Sen vointia tiedustimme,
 Osanottoa teeskellen;
 Moni vanha kissa on kuullut
 Nuo lauseemme jälkeen sen.

 Myös haastoimme järkevästi,
 Kuink’ aiat muuttuu näin,
 Miten nuoruudessamme kaikki
 Oli toisin ja paremmin päin;

 Miten lempi ja usko ja hyveet
 Jo mailmasta katoaa,
 Miten kahvin hinnat on nousseet,
 Ja rahaa ei nähdä saa! – – –

 On poissa jo lastenleikit,
 Pois kaikki vierähtää,
 Raha, mailma ja aika, – ja sinne
 Hyve, lempi ja usko jää!

de:Mein Kind, wir waren Kinder (1827)
en:Littell's Living Age/Volume 135/Issue 1741/"Mein Kind, wir waren Kinder"
ru:Дитя, мы детьми ещё были (Гейне/Фет)
ru:Помнишь, мы с тобою были (Гейне/Страннопольский)