Ilkeää unta
Yön tultua lemmitty nouti
 minut keskelle sydäntään.
 Mihin kukkien ryöppyyn jouduin,
 lipashelmien helinään!

 Jopa juhlimme verrattomasti.
 Mitä? Jokin se häiritsi vain:
 oven lukitun takaa kuulla
 yhä hiljaista itkua sain.

 Ovi tumma ja raudanraskas,
 vyöll’ isännän avaimen näin...
 Avainreiästä urkkimaan kerta
 salakammion kauhuja jäin...

 Mut juhlamme jatkui aamuun –
 Tosin tiesin jo: vuoroni on
 pian joutua telkien taakse
 Siniparran kammion.