Fritiofin satu: 20. Kuningas Ringin kuolema
Liinakkoharja
 Skinfakse esiin
 varhaisen auringon aalloista tuo.
 Säteiden sarja
 välkkyvi vesiin,
 kuninkaan saliin jo loistoa luo.

 Sisäänpä astuu
 Fritiof nyt murhein;
 kalvas on Ring; sulo Ingborgin siin’
 silmä jo kastuu.
 Päätöksin urhein
 vieras nyt hyvästi lausuvi niin:

 ”Laineet jo valaa
 laitoja purren,
 rannasta pyrkii se aavoille päin.
 Pois se jo halaa,
 vieras nyt surren
 jättävi maansa ja armaansa näin.

 ”Renkahas kanna,
 Ingeborg, vielä:
 pyhiä muistoja kätkevi tää.
 Pois älä anna!
 Oi, älä kiellä:
 koskaan et mailmassa taas mua nää.

 ”Nähdä en malta
 suitsua sauhun
 Pohjassa enää. Pakko mun vie;
 nornain on valta.
 Aaltojen pauhun
 kodiksi sain; meri hautani lie.

 ”Ring, älä rantaan
 lähde sa vainen
 puolisos kanssa, kun syys repi puut.
 Ehkäpä santaan
 viskovi laine
 Fritiofin, pattoisen viikingin luut.” –

 Ring jo nyt äänsi:
 ”Kuulla on kurja,
 heikkona naisna kun itkevi mies.
 Hetkeni säänsi
 norna jo nurja.
 Syntynyt kuolevi: siinä on ties!

 ”Vapaaks et tulle
 kohtalos alta,
 vaikerrus, uhma ei auttavan näy.
 Ingborg on sulle,
 maa sekä valta,
 poikaani varten sen ohjihin käy!

 ”Kansalle haastin
 ystävämiellä,
 kultaista rauhaa ma suosia koin.
 Myös toki raastin
 taistojen tiellä
 kilpeä monta ja voittaakin voin.

 ”Viillän nyt rinnan
 hurmehen juosta:
 pahnoilla kuningas kuolla ei saa.
 Vaivani hinnan
 saanen ma tuosta,
 Valhall on tuskaton, tuskikas maa.”

 Uljaasti viilsi
 riimuja rintaan,
 kuolemanriimuja kuningas tuo.
 Kauniisti kiilsi
 pulputen pintaan
 hurme, mi ryntähät ruskohon luo.

 ”Malja jo tänne!
 Terve nyt teille,
 terve, sä Pohjola mainehikkain!
 Henkinen jänne,
 tähkivä heile,
 rauhasa työ oli lempeni ain.

 ”Missä on rauha?
 Taisto mun sytti,
 rauhaa ma etsin, mut löytänyt en.
 Nyt minut lauha
 kumpujen tytti
 vievä on helmahan jumalien.

 ”Terve, sä suuri
 taivaisten parvi!
 Haipuvi maa, ja jo Aasat ma nään.
 Raikahti juuri
 Gjallarinsarvi:
 autuus on kruunaava kuninkaan pään.”

 Virkki ja kättä
 Ingborgin painaa,
 kättä jo poian ja ystävän niin.
 Viivähtämättä
 henki jo vainaan
 riemuiten liitävi taivaisiin.

sv:Kung Rings död