Pohjolan raatajien juhlalaulu
1. Alas tuntureiltasi astu,
 ulos korpien kohdusta käy,
 tule virtojen vieremiltä,
 meren rannoilta ennättäy.
   Tule, vietämme juhlaa kerran,
   nyt raatajat Pohjanmaan,
   polot poljetut pohjalaiset,
   väki kaihova kalleintaan:

 2. Jätä karhi ja kuokka ja kirves,
 jalot aseesi heittäös muut,
 jätä kontu ja kultainen karja,
 jätä rukki ja kangaspuut.
   Tule, vietämme juhlaa kerran,
   me, raatajat Pohjanmaan,
   polot, poljetut pohjalaiset,
   väki kaihova kalleintaan.

 3. Rajamaill’ ikitalven työnsi
 kova kohtalo heimomme näin,
 toki keskellä hankea, hallaa
 me seisoimme pystyssäpäin.
   Siks vietämme juhlaa kerran,
   nyt raatajat Pohjanmaan,
   polot, poljetut pohjalaiset,
   väki kaihova kalleintaan.

 4. Kato jälkiä kylväjän kulki,
 niin tuttua pettuhan on:
 kaas kontio karjan kalliin,
 meri ahmasi uskalikon.
   Vaan juhlaa vietämme kerran...

 5. Mitä harmaja halla säästi,
 mitä luonnotar vaatinut ei,
 sen säälitön sortaja riisti,
 käsi tunnoton töykeä vei.
   Vaan juhlaa vietämme kerran...

 6. Jos raadoimme rauhan töissä,
 tai tartuimme kalpahan,
 niin rengin ja orjan osaan
 yhä jäimme me halpahan.
   Toki vietämme juhlaa kerran...

 7. Ja vieläkin uurtaa ja puurtaa
 yhä orjana pohjan mies,
 tytär Pohjolan kansan huokaa,
 sama heilläkin on, näes ies.
   Vaan juhlaa vietämme kerran...

 8. Toki kohtalon vaiheissa meitä
 ei voittanut toivottomuus,
 hyli emme me kalleimpaamme,
 joka päivä on uskomme uus.
 Siks juhlaa vietämme kerran...

 9. Sama sävel mi soi yli Kainuun,
 pyhä virsi, min Pohjola loi,
 jota kosket kuohuvat laulaa,
 se sielussammekin soi.
   Siksi vietämme juhlaa kerran...

 10. Ei Pohjola sortoa siedä!
 ei pohjalainen myös.
 Vapauttasi valvo ja vaali
 se, Pohjolan orja, on työs!
   Tule, vietämme juhlaa kerran,
   me, raatajat Pohjanmaan,
   polot, poljetut pohjalaiset,
   väki kaihova kalleintaan!

Kössi Kaatra