Maamme (Kiljander)
Oi Suomen maa, isiimme maa,
 Soi kultanen sana!
 Ei kumpua, ei kukkulaa,
 Ei lampia, ei laksoa
 Oo niin rakasta, niin somaa
 Kuni isiimme maa.

 On maamme köyhä, jääpi niin
 Jos pyydät kuloa,
 Ja vieras meitä kiertääkin,
 Vaan meille on tä rakkahin,
 Tä vuorinen, vesinen maa
 On meille kultala.

 On meille koskein kuohumus
 Rakasta ainiaan,
 Ikuisten honkain huoka’us,
 Kesäisten öiden kirkka’us,
 Ja kaikki, kuin on saanut vaan
 Sydäntä liikkumaan.

 Sukumme tässä kyntäen,
 Sotien raateli,
 Ja tässä onni oivanen
 Ja onni viekas, vilppinen
 Iloja sille anteli
 Sekä kuritteli.

 Kuka sen kansan kaikkia
 Kipuja kertaisi,
 Sota kuin riehui raivossa
 Ja halla poltti peltoja,
 Ku vertoansa mittaisi,
 Sen kärsimystäki?

 Ja aivan tässä vuoteli
 Verensä eestämme,
 Ja juuri tässä riemuitsi
 Ja tässä huolten huokaili
 Se kansa, joka eellämme
 Jo kantoi kuormamme.

 Suloinen meille tässä on:
 On suotu kaikkia.
 Nyt onnen arpa liikkukoon,
 Vaan maa omainen meillä on,
 Mi maailmass’ on antava
 Rakkautta runsaampaa?

 Ja tässä, tässä on se maa,
 On eessä silmämme.
 Kätemme voimme suorittaa
 Ja näyttäin järvein rantoja
 Sanoa: tuossa tuo, kas se
 On maa isiemme!

 Ja meitä kultapilvihin
 Jos vielä vietäisiin,
 Jos tähti-tarhain tanssihin
 Iloihin loppumattomiin;
 Me pyrkisimme kuitenkin
 Tähän kovaan kotiin.

 Oi maa, tuhat-vesinen maa,
 Runoin, totuuden maa,
 Elomme virran valkama,
 Sä muistola, Sä toivola,
 Elä ujostu, raukkala,
 Ole vapa, vaka!

 Sun heilimasi heittävä
 On kerran kuorensa,
 On syömmissämme syntyvä
 Valosi, riemusi hyvä,
 Ja laulu kerran kaikuva
 Somemmin Suomessa.

K. K[iljander].

Lähde: Suometar 31.8.1849.

Johan Ludvig Runeberg
K. Kiljander
Laulut
Runot
Suometar
1849

en:Our Land (Runeberg)
sv:Vårt land