Kesä-iltana
Viivy armas aurinkoinen,
 Kaunistaja kaiken ilman!
 Kulta’a vielä koivu-viita,
 Kulta’a kumpu kuusinensa,
 Kulta’a niitty kukkinensa,
 Kulta’a kukkiva kanerva!
 Hilja hyöky metsä-lammin,
 Sini-vaippa viuhkajapi
 Luonnistasi lempeistä,
 Silmäniloista suopeista,
 Kaiskun pitkän kainalossa,
 Laimeassa lahtemassa
 Värähtävät verkon nyplät,
 Kapalliset kuplistavat.
 Selväll’ on selällä hyppy,
 Aika keikka koukkupuitten,
 Poloin kiiltäväin kisailu.
 Rantakukko kiiasepi,
 Kajava kajahtelevi,
 Sorsa kensti soutelepi,
 Kaislikkohon kaljahapi.
 Linnut laulavat lehossa,
 Virvikössä veisajavat,
 Notkelmassa karjakellot
 Hupaisesti helkkäjävät,
 Tillittävät tuomikossa.
 Purot lirua laskevat,
 Kuljut kilkkivät salossa,
 Paimenpoika ahtehella
 Toiottapi torveansa,
 Soittelepi sointuäänin.
 Miksi soittopa suruinen,
 Sävel lauhkea, suloisa?
 Siitä soitto on suruinen,
 Sävel lauhkea, suloisa,
 Kun ei kestä riemupäivä,
 Kesäpäivä kukkinensa,
 Lauluinensa, loistonensa:
 Kukat nukkuvat kedolle,
 Sulkeilevat silmiänsä,
 Viserrykset vaikenevat,
 Laulut lehvä-keinusilta;
 Päivä painupi levolle
 Lännen rusko-ruususille,
 Kulta kuusien katoopi,
 Paiste päältä nurmiruohon.

J. S[alenius].

Lähde: Tapio 2.3.1867.

Johan Magnus Salenius
Runot
Tapio
1867