Tää nuorten iloinen koulutie –
On joutuneet päivät jo syksyiset.
 Käy metsäpolkua pienoiset.

 On keltalehtiä täynnä maa.
 Kuin hangessa siinä kaalella saa.

 Ne haastavat hiljaa kahisten:
 Nyt minne on matka pienoisten?

 Punapuolukka mättäältä pilkistää,
 luo kutsuvi kesteihin ystävää:

 – Te kultaiset, kuhun nyt kiire noin?
 – Vasta tullessa teidät poimia voin.

 Talitinttikin oksalta tirskuttaa:
 – Kuhun kuljette – tottahan kysyä saa?

 Etkö tiedä, kouluhun kiire on,
 Se on takana metsän ja vuoriston.

 Kotimökiltä sinne matkaa lie
 kilometriä monta, vaan kaunis on tie.

 Puut metsän lapsille nyökkivät
 kuin ainakin armaat ystävät.

 Syystuuli luo ruusuja poskillen.
 He kulkevat riemuiten, laulellen.

 Vaikka joskus se käy kautta notkojen
 ja kautta jylhien rotkojen,

 tää nuorten iloinen koulutie
 maan kaikista teistä parhain lie.

1926.