Viinasta
Suur turmelus se on ja turmelukseks’ sopii,
Alkakaamme siis raittiuden oppii.

 Tavaksi on Suomehemme tullu
 Viinan juonti, tapa kauhea.
 Juopunut se pauhaapi kuin hullu,
 Ei pelkää köyhyyttä, ei tautia
 Liekkö sitte kumma että Herra suuttuu,
 Antaa viljan maasta merest’ puuttuu.

 Vaan jos kaikki viinan-juojat julmat
 Turmeluksen ajatella vois,
 Kauhistuksen, itseänsä surmat’,
 Eivät viinaa millonkaan he jois,
 He viina pikarinsa nurkkaan nakkaisivat
 Ja viinan-juonista lakkaisivat.

 Se voi haastaa raittiutta vasten,
 Jonka riemu lähde pullo on,
 Ei se ajatellut minkä lasteen
 On jo viina Suomehemme tuont –
 Mitkä riidat, vihat, vainot, tavat turhat,
 Pahat sovut, tappelut ja murhat.

 Viinan keittäjä, sä, kerran huomaa,
 Kuinka kartat lahjat Jumalan!
 Niistä keität juuri myrkky juomaa
 Turmelet sen viljan puhtahan,
 Kallihista Herran lahjoist’ keität turhaa
 Juomista, ku sielun, ruumiin murhaa.

 Sulle Suomen kansa varmaa, vapa,
 Tarjotaan nyt oppii kaunista!
 Hylkää pois juoppouden paha tapa
 Raittiuuteen itseis valmista!
 Itse Jumala ja vahva esivalta
 Pelastaa sun turmeluksen alta.

 Aatelkaamme mikä meillen sopii
 Täällä tällä armon-ajalla,
 Alkakaamme raittiuuden oppii
 Rukouksen hartaus-halulla,
 Että lapset lasten lapset vielä kerran
 Muistain meitä kiittäsivät Herraa!

F. S–n.

Lähde: Sanan-Lennätin 31.12.1858.

Anonyymi
Alkoholi
Runot
Sanan-Lennätin
1858