Kotkankallio
Kotka se lenteli ilmojen halki,
 siipeä viisti ja aaltoon löi
 ja kun pesän huomasi pienosen linnun,
 siihen se iski ja mylleröi.

 Kallion loukossa, harjalla kummun,
 niskalla kosken kuohuisen
 kivenviha kasvatti poikasiansa,
 kunnes ne kuontuisi lentimilleen.

 Kotka se ulapalla vaaniessansa
 kallion loukkoon tähtäili,
 liiteli, laateli, kiertäen, kaartain,
 kohti jo vihdoin syöksähti.

 Kova oli kallion korkea kärki,
 kotka iski kyntensä kalliohon,
 siinä se kahleissa vieläkin istuu,
 kivenviha kallion turvissa on.

Tampereella 1899.