Liian myöhään...
Mun kukkaini valtakunta
 kevätöissään väräjää.
 Sen umput huojuvat unta
 niin vaaleaa, pehmeää.

 Sen umput valkean hempeet
 kai aurinko suutelee.
 Kun aukovat silmänsä lempeet,
 yö hiljalleen haihtunee.

 Yön myrkkyiset ruskeat perhot
 luo kukkaini liitelee.
 Niin arkana valkeat verhot
 ens’ suukoista vapisee.

 Punertuu purppuraan lehti
 ajan outona hehkumaan..
 Kun aurinko viimein ehti –
 päät umppuini riippui vaan – –

Runot