Kun voisin!
Kun voisin laittaa mitä tahdon vain
 ja toteuttaa turhat unelmain,
 niin tämmöiseksi asuntoni aina
 oon tahtonunna tehdä riemukkaina
 ma nuoruuteni päivin’, autuaina,
 murehet jolloin rintaa eivät paina.

 Ma ensiks loisin korkeen tunturin
 ja juurelle sen mökin laatisin,
 ja komean ma metsän sinne loisin
 ja kuuset korkeet siellä vihannoisi
 ja virta valtava sen eessä oisi –
 lähellä mereen loppuvan sen soisin.

 Ja majaan toisin neidon ihanan
 ma kaunokaisen kukan Karjalan,
 ja hän mun kanssain siellä eleleisi
 ja kauas meistä huolet pakeneisi,
 ja jos mun siellä tuima tuoni veisi,
 niin neitoni mun haudall’ lauleleisi.