Morkkaajilleni
Pikkuhyveitänsä huolin hoidellen
 Käy nollat kimppuuni, kun tapaa ilkun, poljen.
 Hyverääsyjänsä kerskuin näytellen
 He moittii mua, kun teitänsä en kulje.
 Mutt’ pyhyysharsonsa vain paikoin peittää konnan
 Sen takaa rietassielu kuultaa, irvii piru.
 Apina naamioittu säyseinkin, vaikk’ häntää vailla;
 Ihmisiä harvassa on perin näillä mailla.

 Mä nautasivistystä ylenkatson, nauran
 Ja säädelmiä ilkun pässien;
 Puhtaampi moraalini silti on kuin lauman,
 Vaikk’ joskus tallustelen teillä nassujen,
 Siveysnormit venyy, vaihtuu, muuttuu,
 Raisut sielut kaiteet särkee, suuttuu.
 Moraali nunnain, munkkien lauluna laumaa varten
 On suissa suruttarien, ei konsaan onnetarten.

Runot