Elma rouva
Keväinen tuuli tuoksusi
 Kesäinen lämmin läikähti,
 Vaikk’ oli kylmä, synkkä syys,
 Kun matkan päähän tultuani
 Tul’ Elma rouva vastahani
 Ja luoksensa mun pyys.

 Ja siellä, hänen kodissaan
 Kuink’ aika lensi sukkelaan,
 Kuink’ oli hetket herttaisat:
 Hän vilpas ompi Suomen vaimo,
 Ja Suomen mies on miehens’ aimo,
 Ja lapset reippahat!

 Niin, joka perhe pienonen,
 Miss’ suusta säätyvaimosen
 Soi Suomen kielen kauneus:
 On pilke pimeimmässä yössä,
 On solki Väinämöisen vyössä,
 On Suomen linnoitus.

1889.