Tyhjyys
Tyhjästä Luoja maailman loi,
 Tyhjäst’ on alku elon.
 Vaan tyhjyys sieluni, oi, oi...
 Ken elähyttä mielen voi?
 Ken siitä tekee selon?

 Oi, tyhjyys, suuri avaruus!
 Sun pintas oiva taulu:
 Tyhjyyttä kaikk’ on ihanuus,
 Tyhjässä häärii kavaluus;
 On tyhjää itku, laulu.

 Jos minne tässä silmät luon,
 On pimeys ja tyhjyys
 Vaan kaikkialla; mutta tuon
 Tyhjyyden yli nousta suon
 Jos katsanton’, on pyhyys.

 Vaan mitä tyhjyydessä nään?
 Oi! Sielut kärsii, vuotaa
 Sydämet verta särkyneet,
 Ja mielet murtuu eksyneet:
 Ne sovitusta huokaa.

 Voi katumusta synkeää,
 Voi sielun sala-vaivaa!
 Se voimat murtaa, painuu pää,
 Kuin kukka kuihtuu elo tää,
 Kun tuskan tuli kaivaa.

 Vaan tyhjyydessä sanallaan,
 Luo Herra: Usva haihtuu,
 Niin uutta voimaa sielu saa,
 Ja katuvalle uusi maa
 Vihertää; tuska vaihtuu

 Lepohon mielen, tyveneen
 Myös rauhaan, missä usko
 Saa kestävyyteen hiljaseen,
 Ja toivo viittaa autuuteen,
 Kuin kirkas aamurusko.