Vanha valtias
Hartioillesi, maa, olen kohottanut linnan valloittajille.
 Ne jotka voima täyttää, saavat asua siellä,
 ne jotka kulkevat ja odottavat voimaa täynnä.
 Missä alakuloiset ikkunat
 kertovat suistuneista kohtaloista,
 siellä te tulette kulkemaan nuorina, te jotka ette vapise,
 pronssiin valetut ihmiset, kaltaiseni.
 Ja rintanne on soiva kuin kevätmyrsky,
 joka ruoskii ruutua kostein siivin.
 Nauraen tartutte, autuaat, käsin uuteen tähteen,
 silloin kasvonne synkistyvät ja katseenne painuu maahan.
 Miten väkevänä käy tämä käsi miekkaan,
 joka on lävistävä – – –
 Nuori rinta, miksi olet niin valoisa?

Edith Södergran
Runot
Uuno Kailas