Golgatalla
Löin itse ristille rakkauteni,
 oman taivastieni viitaksi löin.
 Sun nähtes naulitsin rakkauteni,
 – vaan maahan lasken sen tummin öin.
      Se päivin ristillä riippuu,
      vaan maahan lasken sen tummin öin!

 Sun nähtes päivin mun rakkauteni
 hymyhuulin paastoo, juo etikkaa.
 öin ristinsä juurella rakkauteni
 sun rakkauttasi janoaa.
      Se päivin ristillä riippuu,
      öin tomussa maan sua janoaa.

 Ja jok’ainoa aamu ma rakkauteni
 taas jalkaisi jäljiltä nostaa saan.
 Ja jok’ yö otan ristiltä rakkauteni
 sult’ anteeksi nöyrästi anelemaan.
      Se päivin ristillä riippuu,
      mut öin sua vartovi tomussa maan!

Runot