Aallon kehtolaulu
Nuku, nuku aaltonen,
 nuku jo!
 Tuolla laulaa humisten
 kuusisto!
 Kehtolaulusi se on –
 nuku aalto rauhaton,
 nuku jo!

 Miksi tahdot katsella
 kuinka jo
 loukannut on luontoa
 turmio!
 Kuinka kukat surkastuu,
 kuinka tuuless’ paljastuu
 lahdikko?

 Nuku aalto, vahtopää!
 Nuku jo!
 Kerran sinun herättää
 aurinko.
 Senpä sulle, rauhaton,
 hellä silloin suotu on
 suutelo.

 Herätessäis heloittaa
 kukat jo,
 suloisesti tuoksuaa
 tuomisto.
 Liverrykset lintuisten
 silloin soi kuin Väinösen
 kantelo!

 Sydän! nuku sinäkin,
 nuku jo!
 Uni sull’ on suloisin
 nautinto.
 Toivo aikaa armaampaa,
 nuku, kunnes lopun saa
 taistelo.

Lähde: Varpio, Yrjö & Liisi Huhtala (toim.) 1999: Hurskaista lauluista ilostelevaan romaaniin. Suomen kirjallisuushistoria 1. SKS:n Toimituksia 724 : 1. SKS, Helsinki.

Isa Asp
Runot