Luonnon, ja hänen luotunsa, kahtelessa
Voipas Luoja, miten luonnon
 Aina, somaks’, kaunistat! –
 Ilman, meren, maan ja ruohon
 Kaikki koreeks’ varustat.

 Aina annat aurinkosi
 Loistaa, tuolla, taivaalla;
 Armosi on aina uusi,
 Taivaan suuri Jumala!

 Maamme, kauniist’, piirittelit
 Virroilla ja järvillä;
 Vielä aina virvottelet
 Meitä, armos-lähteillä.

 Metissämme kukkuu käet,
 Pienet linnut visertää;
 Vuoret, kalliot, ja mäet –
 Kaikki sinuu ylistää.

 Taivu siispä matkamiesi,
 Myöski Luojaas kiittämään!
 Kohta, kohta, kukatiesi –
 Pääset kylvääs niittämään....

 A[ntti]. R[äty].

(Pietarista).

Lähde: Suomi 19.6.1847.

Antti Räty
Runot
Suomi (lehti)
1847