Metsämajani
Jos minne on mailmassa kulkenut tieni
 Ja elämän touhu on kyllyttänyt,
 Niin muistoillas olet sa, majani pieni,
 Taas paluulle suojahas yllyttänyt.
 Ikiunhottumattomat sulosi vienot,
 Sinisalosi äärettömyys ja sen hienot
 Värivälkkehet, auringonnousut ja -laskut,
 Humu honkies, korpirastahan kaskut,
 Näkötornisi nautintorikkaat hetket,
 Ylämaasi ja reippaat vuoristoretket,
 Lepo iltasin, jolloin levolle tuntuu,
 Ja kehrääjän ääneen luontokin untuu,
     Ja tähtiyös
     Sekä kuutames myös
 Ne mailmalta luoksesi viettävät yhä,
 Ja silloin mun täyttävi toivomus pyhä,
 Ett’ eloni tähti kun tuikahtaa
 Sinisalojes syliin se sammua saa.