Anna Enkvist
»Niin nukahti nuorena,
Verevänä vierähti.»

 Lyhyt oli elämäsi, Anna;
 Lyhyen se lyhyt oli vaan,
 Lyhyt, kuni yö on kevähällä –
 Kirkas kuni päivä kirkkainnaan.

 Kirkkauden sait sä ylähältä,
 Vapahtaja sulle antoi sen,
 Iki-elämän sä kuljit tietä,
 Olit ijäisyyden-ihminen.

 Lämmin sydän povessasi sykki,
 Lämmin sekä alttiiks-antava;
 Olit huolten huojentaja hellä,
 Murehissa lohdun antaja.

 Olit kotis sydän sekä keskus –
 Kotis lämpöisen ja herttaisen –
 Hellä äiti, kelpo kasvattaja,
 Ystävänä vakaa, armainen.

 Tyhj’ on kotis nyt, sen sydän poissa
 Suru’ suuri siellä vallitsee, –
 Kosteat on pienten orpoin silmät,
 Sydänt’ isän suru runtelee.

 Tyhj’ on kotis nyt, sin’ olet poissa –
 Mut sun muistos siunattu se jää –
 Riemuin autuasten asunnoissa
 Puhdas henkes Herraa ylistää!