Maine ja iäisyys


2. 

   Se raha, jolla
   koko maailma maksaa,
   on maine –
   ma hansikas-käsin käyn rahaan siihen,
   sitä inhoten jalkaini alla poljen.

   Ken maksua tahtoo?
   Ne, jotka kaupaksi ovat...
   Ken kaupaksi on, käsin tahmein hän tapaa
   maailman kaiken
   kilisevän-kalisevaa mainetta!

 – Sa tahdotko ostaa heidät?
 he kaikki on kaupaksi.
 Mut tarjoa paljon!
 kilistä täyttä kukkaroa
 – sa pöngität heitä muutoin,
 sa pöngität heidän hyveitään...
 Ovat kaikki he siveitä.
 Hyve, maine – ne sointuvat yhteen.
 Niin kauan kuin maailma seisoo
 hyve-lörpötyksen he maineen
 kilin-kalinalla maksavat,
 elo melua tällaista on...

 Ma silmissä kaikkien siveiden
 olen kernaasti vikapää,
 vikapää kaikkiin synteihin suuriin!
 Silmissä maineen valtatuomarien
 mun kunnianhimoni käärmeeksi muuttuu –,
 ma sellaisten joukossa tahdon
 ain’ olla alhaisin...

   Se raha, jolla
   koko maailma maksaa,
   on maine –,
   ma hansikas-käsin käyn rahaan siihen,
   sitä inhoten jalkaini alla poljen.

Aarni Kouta
Friedrich Nietzsche
Runot