Kultansa kaipaava
Ikävän tuntuu
 Olevan suuri,
 Yhä kaipaan kullaistan,
 Kuin tuo on minun
 Jättänyt juuri
 Tänne aivan yksinän.

 Tuotapa olen
 Outtanut aina
 Sivulleni siirtymään:
 Lieneekö häntä
 Estellyt vaiva
 Siellä kauvan viipymään.

 Ei hän tuo toki
 Suuttunut liene,
 Ijäks heittän itkemään,
 Siittä mun murhe
 Muotoni vienee,
 Kauniin kasvon kalvistaa.

 Kaikista ennen
 Luopua voisin
 Kuin vaan tulis tuttovan.
 Surullen kohta
 Lopun se toisi
 Kuin näkisin armahaan.

Antti Puhakka.

Lähde: Maamiehen Ystävä 25.5.1850.

Antti Puhakka
Runot
Maamiehen Ystävä
1850