Jumaluus
Jalo olkoon ihminen,
 avulias ja hyvä!
 Sillä se yksin
 erottaa meidät
 kaikista olennoista,
 jotka tunnemme.

 Terve te oudot,
 korkeammat olennot,
 joita aavistamme!
 Kaltaisenne
 ihminen olkoon,
 esimerkki, että
 teihin uskoisimme.

 Sillä luonto on tunteeton:
 aurinko paistaa
 yli hyvän ja pahan,
 ja syypään polulla,
 kuin syyttömän, loistavat
 kuu sekä tähdet.

 Tuuli ja virrat,
 ukkonen ja rakeet
 humisevat tietään,
 ja ohitse rientäen
 tarttuvat toiseen
 niinkuin toiseen.

 Niin kulkevi onni
 myös ihmisten kesken,
 pään päältä poian
 kutri-puhtaan
 vikapään miehen
 kaljulle kiireelle.

 Ikuisten, vaskisten,
 suurten lakien
 mukaan meidän
 täytyy täyttää
 elomme piiri.

 Vain ihminen yksin
 mahtaa mahdotonta:
 hän valikoi, erottaa,
 tutkii, tuomitsee;
 voi hetkelle antaa
 pitemmän ijän.

 Hänen yksin on voima
 hyvää palkita,
 pahaa rangaista,
 parantaa, pelastaa,
 häilyvää, harhaista
 hyötyhyn sitoa.

 Ja me kunnioitamme
 kuolemattomia
 kuin oisivat ihmisiä,
 tekisivät suuressa,
 mitä parhaat pienessä
 tekevät, tahtovat.

 Jalo ihminen olkoon,
 avulias ja hyvä!
 Tehköön hyötyä,
 oikeutta, olkoon
 esikuva olentojen
 aavistamaimme.

Eino Leino
Johann Wolfgang von Goethe
Runot

de:Das Göttliche