Wolmar Styrbjörn Schildt
Yks’ yhdeksättä vanhus täytät vuotta,
 Yks’ yhdeksättä – pitk’ on aika tää.
 Se pitkä on; mut eip’ oo suotu suotta
 Se sille, ken sen käyttää ymmärtää;
 Voi miehen työ ja toimi paljon tuottaa,
 Kun ikää on ja into lämmittää.
 Ja sull’ ol’ sydän täynnä innostusta
 Ja sull’ ol’ voimaa sekä uskallusta.

 Kun olit nuori, silloin Suomen kansa
 Se sotavammojansa vaikeroi,
 Yö henkinen sit’ uhkas kauhuillansa
 Kuin halla, joka viljan viedä voi;
 Vain hyjättynä kaukosaloillansa
 Tää kieli isiemme vielä soi,
 Ja synkältä se näytti onni Suomen –
 Mut kiitos Herran, maalle koitti huomen!

 Ja nuorten työstä sille huomen koitti,
 Se työ se innosti ja lämmitti,
 Ja nuoruusvoimilla se esteet voitti
 Ja raivas tietä, mielet tenhosi;
 Taas kanneltansa Suomi armas soitti,
 Se laulut unhoitetut viritti,
 Ja Suomalaiset heräs horrostansa
 Ja tunsi olevansa Suomen kansa.

 Se aik’ ol’ maamme armaan kevät-aika,
 Tek’ innoin nuoret silloin toukojaan,
 Ja työn ja rakkauden pyhä taika
 Sai ihanasti touot nousemaan.
 Ja joskin huokui hyytä hallan aika
 Ja oli riistää viljan toivokkaan,
 Niin, siunauksensa kun taivas antoi,
 Se kasvoi, heilimöi ja heelmän kantoi.

 Sin’ olit yksi kylväjistä noista,
 Ja siitä kiitos sulle lämpöinen!
 Yks’ olit uuden Sammon laatijoista,
 Mi tuotti elon uuden Suomellen.
 Se Sampo synkkyyden ja pelon poistaa,
 Kun uhkaa idän halla härmäinen;
 Ei hyytää meitä voi se, vaikk’ ois mieli –
 Meill’ ompi kansallisuus, äidinkieli.

 Nyt olet yksin – suuret aikalaises
 On poissa, heille taivas levon soi –
 Taas näet pilvet synkät uhkaavaiset,
 Ne myrskysäistä sulle tarinoi –
 Mut soikoon sulle sanat heimolaises:
»Viel’ uusi päivä kaikki muuttaa voi!»
 Se päivä kyllä kerran vielä koittaa,
 Sill’ yksin totuudell’ on voima voittaa!