Murhe (1904)
Oi kelle mä murheeni ilmoitan,
 kun kolkko on kaikkialla,
 yksin vain kotoa köyhää hoidan
 ja leipä on maailmalla.

 Jos murheeni vieraalle ilmoitan,
 ei lohtua luo se mulle,
 pilkan ja naurun sillä vaan voitan
 mä sielulle sorretulle.

 Olen köyhänä vallan syntynnä
 mä köyhistä vanhemmista
 puutteessa ollut itkevä
 ja värissyt vilusista.

 En ole suureksi tultuainkaan
 mä voittanut onnekkuutta,
 vaan olen saanunna maailmaan
 ja kärsinyt katkeruutta.

 Vain pienosen pirtin rinteelle
 oon saanut mökkini laittaa,
 tehdä en peltoa kupeelle,
 en vierelle vilja-aittaa.

 On vilja-aittani maailmalla
 ja pirtissä pienet lapset
 äitinsä polvella keinuvalla.
 Kun kuihtuvat kultahapset.

 Tästä on murhe mustempaa,
 mi sieluni valloittaapi,
 ja enkä mä löydä lohduntaa,
 mi murheeni karkoittaapi.

Kotisaari.

Lähde: Työmies 6.2.1904.

Anonyymi
Runot
Työmies
1904