Maria Stuart


1. Tyrmässä. 

 Olet armias, oi jumal-äiti
 pyhin katsannoin, sulomuodoin.
 Noin kenkään ei voi hurmata maan tomun lasta.
 – Uni varhainen, min lapsuusvuosina näin,
 olet sä.

 Sinut näin, sua huoneestain
 en sallinut siirtää.
 Pääs hohtoa katselin aamuin, illoin
 siunaustasi vuottain.

 Jumal-äiti sä armias, hellä,
 sinä, jolla on murheista raskain
 oman rintasi alla,
 joka poikasi ristillä näit.
 Sinä rakastaa taidat.

 Oi auta! –
 En lapsi, en ehjä mä enää,
 en kiedottu untuvavaippaan.

 Pyhä Maria pilvistä alas
 käy aurinkohehkuna armas
 mun alastomuuteeni kurjaan
 ja luolaan, kussa mä makaan
 lian, liejun ja ryysyjen päällä!

 Sä katso:
 olen silpoma itseni, muitten
 ja pirstoja vain joka puolla.
 Sydänhaavat koskena vuotaa,
 käsi voimaton, jalka ei liiku.

 Sinä yksin kirkas
 nyt pimeyteeni mustaan
 valo saata!
 Tule ihmelunnahin, lohduin,
 vala öljyä haavoihin syviin,
 minut nosta!

 Jumal-äiti, sä kuulet
 maan lasta,
 Sinä lemmessä suuri.

2. Mestauslavalle käydessä. 

 Varjoja maan tomun lapset; toimivi, lempivi huolin;
 riemujen maljakkoon kätketty kyynelvuo.
 Tien punaverkaisen, joka luona on kuningastuolin
 oasten kattehesen kohtalo muuttua suo.
 Niin on työ, joka heelmänä kypsyy parahan aikeen,
 himmeä jäljennös siitä, min ihminen pyys.
 Tahto, mi esteet voittaa, siirrättää padon vaikeen,
 lie seos hyvehen tuo, pohjana itsekkyys.

 Unta on maan elo häilyvä, – riemujen, tuskien sarjat.
 Taival viettävä vie vuorilta rotkelmiin.
 Ihme on ihmisen astua vallan huiput ja harjat,
 suistua kulkemahan kujihin mustimpiin.
 Outo on suosion antimet kylvää, pistoja niittää,
 turman ketkenä ei ystäväs ainoakaan.
 Kun mitä särkyy, mahdoton on murut jällehen liittää
 vain ajan aallokkoon, heitä ne uppoamaan.

 Ken näki kaunihin maan, yli rantain valtikan nosti,
 suuntasi aatostaan huomista tuonnemmas,
 pettyi toiveissaan; tuli yö joka päivälle kosti;
 sumua, syksyä sää, itkevä, murheikas? –
 Ihminen, untako tää, suo hyllyvä allani vajoo.
 Kalman sai telineet, kaameat tielleni mun.
 Nään veriruusuja seppelen, katso se särkyy ja hajoo.
 Elämän turhuus jää. Kuolohon valmistun.