Tantalos
Me kuljemme kadulla,
 Sinä Joka Olet Tuleva ja minä
 ja meidän on nälkä.
 Ikkunain takana punaisia omenapyramiideja,
 appelsiinien meheviä aurinkoja,
 rypäleiden kuultavia helmivuoria.
 Oven avautuessa ahmimme tuoksuja.
 Ja sinä sanot: syö!
 Sinä et ole käärme,
 sinussa on vain elämän viisaus,
 tiedät, mikä tekee veren raikkaaksi ja väkeväksi.
 Mutta minulla ei ole rahaa,
 eikä kukaan anna minulle työtä.
 Kuljen kiireesti pois,
 sinä sanot soimaten: syö!
 Minä olen sinun maailmasi
 ja minun on ravittava sinut
 niinkuin minun maailmani pitäisi ravita minut.
 Pitäisikö minun särkeä ruutuja?
 Et tunne lakeja ja määräyksiä,
 et murskaavaa kiveä Tantaloksen yllä.
 Hämmästyt nälkäistä vaellusta runsauden keskellä.