Lapsellinen Lapsen Laulu
Nuku’, Nuku’, lapsukainen!
 Levähä levon ajalla
 Viel’ on tyven tuuvitella
 Satamasa suojasesa.
 Eivät huolet herättele’
 Äitin helmasa hyväsä;
 Eivät viettele valehet
 Isän polvella ilosen.
 Mutt’ on myrsky kuuluvisa
 Meren mentävän selällä;
 Jo on Aalto näkyvisä
 Suulla sataman sulosen.
 Minä laulan lapselleni
 Ettei kuulusi kohina,
 Eikä hyöky herättäsi
 Huolten pahalta perältä.
 Nuku’ vielä, pienoseni!
 Viel’ on lepoa vähäsen;
 Viel’ on äiti laulamasa
 Lapsen kätkyen sivulla;
 Vielä Isä kattomasa
 Koti kartanon kaluja.
 Mutt on selkä souvettava,
 Kerran mentävä merelle,
 Joll’ ei tunnu’ toisen jälki
 Eikä entiset johata’.
 Oman onnesi nojasa
 Kiikut siellä sinne, tänne;
 Menet myrskyn vietävänä,
 Tuulen tuuviteltavana.
 Huolten henki purjehisa,
 Valehen väki peräsä.
 Vaan on tähti taivahalla,
 Viitta kirkas kiiltämäsä;
 Sitä silmällä pitele’!
 Jos sen pilvet peittäsivät
 Pahan ilman pauhatesa,
 Eli valet viettelisi
 Hahtes harhalle polulle,
 Taasen ilman ylettyä,
 Hattaroitten hajottua,
 Käännä kulkus oikiahan,
 Keulasi matkan mukahan,
 Ettäs sinne ennättäsit,
 Pääsisit pahasta säästä,
 Kuhun on isäsi mennyt,
 Äitis ennen ennättänyt.
 Siellä nukut nurmen alla,
 Levähät väsyttyäsi,
 Meren mentävän takana,
 Tuolla puolen pahan salmen.
 Siellä Tuoni tuuvittaapi,
 Lepo laulaapi sinulle:
 Nuku’ nuku’ nurmen alla
 Levähä’ väsyttyäsi!
 Kyllä Herra herättääpi
 Luodun lapsensa lovesta
 Isinensä, äitinensä,
 Paremman elon ilohon,
 Kusa virret viisahammat
 Laulut laitetut paremmat.
 Nuku’, Nuku’, lapsukainen!
 Levähä’ levon ajalla.

Pietari Ticklén
Runot