Kulkijapoika
Rikkaat ja viisaat ne syrjässä kuiskaa:
 «voi tuota poikaraukkaa!
 Koditonna, varatonna, arvotonna
 maita ja metsiä laukkaa!«

 Suotta ne sureksivat rikkaat ja viisaat,
 suotta ne soittavat suuta.
 On niillä riistaa ja juonia järjen,
 tokkopa lie heillä muuta.

 Mulla on Suomeni suloutta täysi,
 metinen sen metsäkin mulla.
 Lehtojen lintuset mieleni kiehtoo
 riemuja laulelulla.

 Elämän vilkasta vilinätä vilkkuu
 mulle matkoilla silmiin,
 neitoset kainoina vilkahutellen
 taloloista hiipivät ilmiin.

 Joskus jos en saa illallista,
 ei sitä tarvitse surra,
 voinhan ma silloinkin aatoksissa
 herrojen herkkuja purra.

 Ei ole syytä mun sydämeni surra,
 vaikk’ olen kulkevainen.
 Mulle on Suomeni kaikkialta
 yhtä armahainen.

Vaasassa 1898.