Linnunpesä maantien varrella (Avellan)
Pikku lintu, miksi suojukses
 Laadit pauhaavalla kulkutiellä?
 Eikö metsä kaunis ollakses,
 Eikö koivut lehdekkäitä siellä?
 Eikö koitar tarjonnunnakaan,
 Niinkuin täällä, ihanaisuuttaan.

 Tuolla kaukaisissa laaksoissa
 Virran aalto vieri hopeaisna;
 Täällä rautaisissa vaunuissa
 Turhuus kolkuttavi tuhmanlaisna.
 Rauha, tyyne siell’ oil ainiaan,
 Lintu parka, tääll’ on pelko vaan.

 Miksi puiston tuoksut vaihtelit
 Tomuhun, jon pyörät tieltä nostaa?
 Miksi turhan pölyn halailit
 Lehdon kauneuden eestä ostaa?
 Miksi, mailman häikkää nähdäkses,
 Rauhas uhrailet ja vakuutes?

 Eikö päiväs pitkä milloinkaan,
 Yö kun suojuksees ei tuota rauhaa?
 Eikö syömes säiky toisinaan,
 Jyske kaukainen kun yltyin pauhaa?
 Etkös nosta joskus siipeäs,
 Arastellen pientä perhettäs?

 Oi, jos oisit lehdon kaihossa!
 Siell’ ei tuska syöntäs huolettaisi,
 Ja jos viipyisitkin poikessa,
 Pelko lapsias ei ahdistaisi;
 Heille siell’ ois luonnon hiljaisuus,
 Minkä täällä siipes suojelus.

 Lintu, lintu, höyhenpurjeita
 Kun jo nostelevat pienokaiset;
 Johda empimättä kulkua,
 Jonn’ ei saavu vaarat uhkaavaiset;
 Siellä laadi, neuvo laateleen
 Kunkin suojus pieni itselleen.