Hän oli viisivuotias...
Hän oli viisivuotias,
 Mull’ oli miehen ikä;
 Hän oli tyttö liehakas
 Ja vallaton kuin mikä.

 En muista mitä lateli,
 Kun nous hän polvelleni;
 Näin sanat kerran sateli,
 Ne muistihini meni:

 «Kun uskollisna vuottelet
 Vain viisi vuotta, setä,
 Niin häämme sitten laittelet,
 Ja minäpä en petä.

 Mut jos et tahdo, kukistan
 Sun, vaikka olet suuri,
 Ja leukapartaas tukistan,
 Niin että tiedät juuri.» –

 Kaks määräaikaa umpehen
 Jo vuotin, vieläin vuotan;
 Kuorensa kukka lumpehen
 Koht’ aukoo, siihen luotan.

 Vaan kun se puhkee, harmahtaa
 Jo leuvassani tupsu,
 Ja lumme mulle huudahtaa:
 «Ken olet, vanha hupsu?»