On väärä puhe, että Boaksensa –
On väärä puhe, että Boaksensa –
 tuon kaunihin, mi nukkui vuoteellaan
 ja unikuvin näki kultasensa,
 mi lemmellensä nauroi, nauroi vaan –

 luo hiipi Ruth ja painui povellensa,
 soi tulihuulin hälle suukkojaan
 ja kaikki ukset aukas sydämensä
 ja kuumin käsin kauloi kalleintaan

 ja palavana vannoi valojansa
 kautt’ tähtitaivahan ja meren, maan
 ja – yösen viipyi luona armahansa

 ja poistui vasta aamun valkeaan.
 – Noin ei hän tehnyt! Ei, vaan majassansa
 Ruth unta palvoin nauroi Boastansa.