Uudelle Suomelle!
Oi, sinäkö viimein nousisit,
 sinä surujen sukukunta!
 Oi, sinäkö kahlees katkoisit
 ja ranteista raudat ratkoisit
 sinä, jonk’ oli vapaus unta?

 Oi, vihdoinko voisit sä voittaa sen,
 mikä muill’ oli tuhannen vuotta,
 sen pirttisi isäntä-oikeuden,
 elonratasi sorean raikkauden,
 mikä riistetty sulta on suotta?

 Sen saat sinä! Aika jo siihen on!
 Olet tarpeeksi oottanut sitä.
 Sama verihän veljien suonissa on!
 Tekoside on kylmä ja tunteheton,
 ei lämmitä länsi, ei itä.

 Siis uskoa uljasta huomeneen,
 päin päivään kahlehetonta!
 Syli kansan, mi rientävi vapauteen,
 on rikas kuin syvän ja synkän veen;
 jalokiveä siellä on monta.

Toivo Raita.

Toivo Raita