Oppineimpain tutkittaa
Nähtyä suomalaisten riimavirtten teon aivan vaikeaksi, ovat muutamat uskoneet veisukirjotuksen kielessämme paremmin luonnistuvan entisten Greekkalaisten ja Ruomalaisten tavalla, jotka eivät tienneet riimasta enemmän kuin Suomenkaan vanhat laulajat, vaan pitävät tarkan vaarin siitä, että pitkät ja lyhyet tavaukset nuotin ja tahti-mittain jälkeen, veisuun soviteltiin. Kokeeksi, jos tämä värsykonsti kieleemme sopeusi, on yksi Horatsiuksen Latinainen veisu Karjalassa suomennettu, saman latinaisen veisun tahtiin, jonka seuraava tahti-viittaus osottaa:

Se Suomennettu laulu on tälläinen:

 Hahti-mies rauhaan haluaa merellä
 Myrsky kuin kohtaa, sekä pilvi musta
 Pois valon viep’, ei nävy tähdet varmat
                            Laiva-väellen.
 Vaittelee rauhaa väki tuima Turkin,
 Vaittelee Greekan sota-sankaritkin;
 Ystävät! kalliimp’ lepo, rauha on kuin
                            Kulta ja korkuus;
 Sillä ei rikkaus eli Ruhtinasten
 Vahtikaan salpaak sydämestä vaivaa
 Eikä linnoihin tulemasta estäk
                            Lentoja murheen.
 Eletään kelvoin vähätellä kuin on
 Pöytä herkuitoin, oma suola, leipä,
 Unta eik’ estäk paha pelko ei myös
                            Saastanen ahneus.
 Miks’ anoin paljoo lyhyt aika voiman
 Tuhlataan, kauas kotomailta kulkeen?
 Mailta pois muuttuin kuka muutti koskaan
                            Mieltä ja luontoo?
 Kiipelee laivat suru vasketutkin,
 Myös hevoismiehet suru kiini ottaa
 Liukkahamp’ peuraa sekä tuulta, aikaan
                            Myrskysen ilman.
 Mieli, ken tyytyy osahans’, unohtaa
 Huomenen huolet, kovat onnet ottaa
 Nauru-suin vastaan. Alituista kellään
                            Eip’ olek onnee.
 Kuoli pois varhain uliain Achilles,
 Vaipu vanhuuttans’ iäkäs Tithonus;
 Mullen ehk’ antaa, mitä sulta kieltää
                            Rientävä hetki.
 Ammovat karjat monet ympärilläs,
 Hirnuvat sullen kenokaulat orhiit,
 Verkaset vaatteet etähältä tuodut
                            Ylläsi kannat.
 Luonnotar pellot vähät anto mullen,
 Ynnä myös pienen runotaidon, ettän
 Naapuriin nauruks ite irvihampaat
                            Laulelen ilkeet.

Lähde: Turun Wiikko-Sanomat 22.2.1823.

Horatius
Runot
Turun Viikko-Sanomat
1823