Valotorni
Kuoro:

 Kun myrskyinen, sysimusta syysyö
 saartanut haahtesi on,
 perin turhaan sa tuijotat pimeään –
 pelastuksen ei pilkettä näy!

 Soolo:

 Hätä kasvava sielussa suuntaasi haparoit –
 väylä on tuntematon. –

 Kuoro:

 Kohu kammottavin tuhoentein vain
 salariutoilta korviisi käy.

 Soolo:

 Ah, ahdistusta ja kuolemankauhua
 tulvillansa on yö!

 Kuoro:

 Kuin raskaat möhkälepaadet
 painavat päälläsi pilvien liepeet,
 allasi ahnaat aaltojen syvärit
 karjuvat, – kiukusta sähisten
 lyö taajaan toinen toistansa seuraava
 vaahtopää kuohu sun purttasi – tiedä et,
 tiiman tai kaksiko vielä
 se kuohujen painetta kestää...

 Pojat:

 Omin voimin et voi sysisynkässä yössä
 sun tuhosi tuloa estää...
 Olet avuton keskellä aaltojen raivoa,
 kahleissa pimeyden. –
 Hyvin tiedät sa sen!

 Soolo:

 Hädän kourissa värisevä sielusi
 tähyää pelastusta,
 vaan –

 Kuoro:

 turhaan –
 mistään ei mitään näy,
 joka puolella vain kohu vimmattu käy;
 edessä ja takana on yön seinä musta!

 Tytöt:

 Silloin, toivottomuus kun on suurin,
 välkähtää valo yössä
 kerran, toisen, kolmannen –
 yhä jatkuen,
 ja joka kerta
 sädekimppu kirkkaasti valaisee
 syyspimeää, myrskyistä merta.

 Kuoro:

 Pelastus!

 Soolo:

 Valotorni on työssä!

 Kuoro:

 Unen horteesta havahti vartija vihdoinkin siellä
 ulinaan yömyrskyn ja kiiruhti lyhdyn luo.–
 Pian alkoi se täyttää tehtävatään:
 sädekiiloja iskeä yöpimeään.

 Soolo:

 Pelastus!

 Kuoro:

 Valotorni on työssä!
 Heltisi kauhun ja kuoleman käsi
 sun sielustasi. Sinä sait
 yliotteen kamppaillessasi raivoavan meren kanssa.
 Salakarien lomitse, välkkeessä valon
 taas matkasi suunnan hait,
 jota purjehtien pian haahtesi
 sataman saavuttaa!