Muistelma Lauralle
Miksi henki henkeäs janoopi
 Miks’ sinuun se ikkusesti pyrkii?
 Miksi huulten hekumallisuusi,
 Miksi myös sun katseluin sulousi,
 Kuolettaa mun voisi?

 Niin kuin orjat voittoansa luokse
 Eikö järjestään sun luo jo juokse
 Kaikki henkyeni hempehimmät
 Jäsenistä, kuin sinua Laura
 Silmäni näkeevät?

 Miksi rientelehteleet he sinne
 Vain kotoonsa siellä etsielle?
 Veljekset eroitteutko siellä
 Toisiansa kohteleet he viellä
 Heimo hempeydellä?

 Yhdistyinäkös me jo olimme?
 Siksikö sykkivätki sydämmemme?
 Sammuneenko Auringon säteessä
 Päivät hehkuen jo hekkumissa
 Vietimme yhessä?

 Niin on! Kalevoissa kaonneissa
 Yhdistettynä olit minussa.
 Runottaren’ se taivaasta tullut,
 Niin sen olleheksi siellä kuullut,
 Myös on ilmotellut.

 Ikkusesti yhdistetyt siellä,
 Niin se kuiskutti minulle viellä,
 Jumaluutena me myös jo loimme,
 Halki mailmoita, jos tahoimme,
 Haahmoella voimme.

 Vastahamme hekkumallisuusi
 Virtaeli ikkusesti uusi;
 Salaisuudet silloin halki näimme
 Luo totuuden lennellä myös voimme,
 Henki siivillämme.

 Itke Laura! kaannut on se henki;
 Mie ja Sie sen kaunokainen jälki.
 Ikkusesti meitä myös himoittaa
 Yhdistyinä jällehen tavoittaa
 Muinos Jumaluutta.

 Siksi henki henkeäs janoopi,
 Siks’ sinuun se ikkusesti pyrkii.
 Siksi huulten hekkumallisuusi,
 Siksi myös suloiset katseluisi
 kuolettaa mun voisi.

 Siks’, kuin orjat voittajansa luokse,
 Järjestään sun luokseheis nyt juoksee
 Kaikki hengelmäni hempehimmät
 Jäsenistä, kuin sinua Laura
 Silmäni näkeevät.

 Niinpä siirtelehteleet he sinne
 Nyt kotoonsa siellä etsielle.
 Veljekset eroiteutpa siellä
 Toisiansa kohteleet he viellä
 Heimo hempeydellä.

 Niin nyt, kuin mun keksivät sun silmät
 Miksi poskesi jo ruskettuvat?
 Emmekös jo niinkuin ystäväiset,
 Niinkuin hempehimmät heimolaiset,
 Toisihimme syösseet?

Lähde: Kanawa 25.10.1845.

Friedrich Schiller
Runot
Kanava
1845