Ensi taiston jälkeen
Ens taistelun ma maailmalla
 jo kestin, kestin kunnialla.
 Jo rauhan sain ma rintahain –
 kauaksiko? – hetkeks vain.

 Ma voittanut oon aatokseni,
 tyynnyttänyt tunteheni,
 mun rauhast’ pitää nauttimaan,
 niin kauan kuin sen, pitää saan.

 Ja kanteloni, armahani,
 nyt saat maata nurkassani,
 sa soitollasi syömmen tään
 saat vainen taasen heräämään.

 Ja rintaseni, nuku vainen,
 sa tyynny, aate armahainen,
 ja sydämeni, nuku vaan,
 kun et heräis koskonkaan.