Täss’ istun ma yössä myöhään
Täss’ istun ma yössä myöhään,
 Ja mieleni aprikoi:
 Sa, vaiko äitini mulle
 Elon todellisuuden toi.

 Ja viehkeimmät lapsenhaaveet
 Käy hiipien vuotees luo;
 Suo niiden viipyä siinä,
 Älä pelkää, ei häiritse nuo!

 Vain kuvailla unees ne tahtois
 Mun piirteeni näkyviin
 Ja kuunnella hengittämättä,
 Joko sydämes säpsähti niin.