Suomen kansalle
Oi terve, kansa, suku urhojen,
 Sä kansa pieni Pohjan kankahilla!
 Ain’ elä muistoss’ esi-isien
 Ja taistele vaan rauhan asehilla!

 Ei löydy kansaa, joka kärsinyt
 On enemmän kuin esivanhempamme,
 Jotk’ kylmät, sodat, näljät kestänyt
 On eestä tämän armaan kotimaamme,

 Ja kuitenkaan ei sortunut se vaan,
 Vaikk’ usein poljettihin polkemalla;
 Nyt esi-urhoin haamut haudoistaan
 Näkevi polven seudull’ armahalla.

 Siis koittakaamme heitä seurata,
 Jotk’ eestä meidän kaikk’ on uhraellut!
 Se häpeellistä olis’ tahrata
 Sen kunnian, mi heilt’ on tulvaellut.

 Niin hävitköhön paulat vääryyden
 Ja veljellisest’ täällä taistelkaamme
 Edestä valkeuden, totuuden,
 Niin siunauksen jälkeisiltä saamme!

 Oi kasva kansa Suomen kantama
 Ja edisty vaan valkeuden tiellä!
 Sä loista kauas pohjanpalona!
 Oi suureks’ saaos maine maani vielä!

L[udvig]. G[abriel]. [Kiljander]

Lähde: Ilmarinen 25.1.1879.

Ludvig Gabriel Kiljander
Runot
Ilmarinen
1879