Linnun laulu
Lintu läksi laulamahan,
 Poies uni uutustansa,
 Jossa rauhassa lepäsi
 Päivän vaihtuman väliä,
 Pimeyden piilosilla.
 Milt kuin valkeus valasi,
 Alkoi koitto auringosta,
 Niin hän nousi nopeasti
 Luojallensa laulamahan,
 Aamukullan kunniaksi,
 Vuoden alkavan iloksi.

 Laulut ylhäälle ylensi,
 Korkealle korotteli,
 Tuolla toivolla sanovi,
 Vielä armoa anovi,
 Että oisi edespäinkin,
 Vuoden alkavan ajaksi,
 Rauhan majat maataksensa,
 Aina ilolla herätä;
 Niinpä mahtasi monetkin
 Kiitosvirret veisaella
 Luojallensa, laupiaalle,
 Aina armonsa edestä.

 Eikös tulis vielä olla
 Kielet kilvan kiittämässä
 Herran armon avaruutta,
 Kaikkivallan rakkautta,
 Kun vuosilla kuluneilla
 On kohtaamme koittanunna,
 Että ovat avarasta
 Rikkautensa lähtehestä
 Viljavarat kuohununna.

 Jospa vielä viljavuodet
 Meille vastakin tulisi,
 Että saisi laululinnut
 Ilovirttä viserrellä!

 Sitte kaikuis kaunis ääni,
 Laulu laksoista suloinen,
 Veisu kaunis vetten päältä
 Heliseisi herttasesti,
 Harras huuto Suomessamme,
 Koko lauma laululinnun,
 Kaikki yksimielisesti,
 Linnut pienet, peipposetkin
 Kiitosvirttä visertäisi.

Opt. Lyytinen.

Lähde: Suometar 11.1.1856.

Optatus Lyytinen
Runot
Suometar
1856