Syys-tunteita
Syys synkkä nyt siirtänyt on
 Puun-oksilta vihriän verhon
 Ja kukkien kalmistohon
 Myös haudannut sääsken ja perhon.

 Ei lintua livertävää
 Tai muuta, jok’ äänin ois soinut! –
 Myös aallonkin peittävi jää,
 Ja halla on maan hopeoinut.

 Mut aurinko loistavi vaan,
 Ja kirkas on taivahan kaari;
 Ja ääneti huurtehessaan
 Nyt välkkyvi manner ja saari.

 Tää ääretöin äänettömyys!
 Sen moni lie kokea saanut,
 Kun sydämen valtasi syys,
 Ja rientojen riemu ol’ la’annut.

 Kenties moni itkeä saa:
 ”Miss’ on veren vilkkahan juoksu,
 Miss’ sääskien, perhojen maa
 Ja kukkien tenhoisa tuoksu?”

 Sen tiedän, ett’ itsellän’ on
 Vaan hallainen välkky ja loiste;
 Muun menetin taistelohon –
 Ja kevät ei kukkine toiste. –

ae–ae [Rafael Laethén].

Rafael Laethén
Runot