Vellamon neidot
”Tule luoksemme!” laineet ne kuiskailivat,
 ”tule luoksemme, täällä on rauhaa,
 on viileys vieno ja vapautta;
 vain pinnalla tyrskyt ne pauhaa.

 Mut riemuja meidän ken nauttia vois,
 hän älköhön muistako maata!
 sen ilot ovat oudot, ei luonamme
 sydän lemmelle sykkiä saata!”

 Ne kuiskivat niin, alas sukelsin siis,
 mua najaadit käsillä kantaa...
 ”Tok’ ihanat on impyet kaunihin maan!”
 mä aattelin – uidessa rantaan.