Lempeä vailla
Niin monta, monta on puutetta
 ja monta köyhää lasta.
 – Ken armasta vailla ja lemmetön,
 hän köyhistä köyhin vasta.

 Hän on kuin tuhlari huimapää.
 joka kukkaset tuulehen heittää.
 Kukan poimijat lehtyet runtelee.
 Sumu kolkkoja puistoja peittää.

 Moni tienoo köyhä ja autio on
 sen luonto on alaston, karu.
 Mut ihmisrinta jos köyhä on
 tai lemmetön – synkkä se taru.

 Niin monta, monta on puutetta
 moni leipää, vaatetta vailla.
 Sydän köyhä, lemmetön autio,
 sekin julmaa on näillä mailla.

Hilja Liinamaa.

Lähde: Työläisnainen: Sosialidemokratisen naisliiton äänenkannattaja. Toukok. 9 p. 1907. N:o 19.

Hilja Pärssinen
Runot
Työläisnainen
1907