Tyttö, voimakas on lempi
Usein päivill' lapsuuteni
 Kuulin äidin kuiskuttavan:
 Tyttö, voimakas on lempi,
 Maassa kaikkein voimakkaampi.
 Niin hän varoitellen virkkoi,
 Suojais kulta-omonaansa.
 Äiti, oi kuin lausuit totta!

 Usein rannalla nyt itken,
 Johon jäin mä kullastani.
 Tuonne pilvihin hän peittyi,
 Aaltovuorten taakse siirtyi.

 Kun nään kuinka kuohuu lahti,
 Laineet vyöryin loiskuttavat,
 Käten’ aaltoihin mä kastan,
 Syvyytehen sormet hienot:
 Hiljaa, hiljaa, hurja aalto,
 Lepää, lepo suo myös muille!

 Tokko laine, vaikka loiskuu
 Laivan laitaan vimmattuna,
 Kohtain kauas armastani,
 Tokko meren raivo tytär,
 Vaikka riehuu kaukanakin,
 Huomaa nukku-lauluani,
 Koska voimakas on lempi,
 Maassa kaikkein voimakkaampi.

 Usein koska hongan latva
 Vaaroin riehuu, tuulet vinkuu
 Laitan tältä kalliolta
 Lentoon vienot huokaukset:
 Oi, jo armas kotiin käänny!

 Vaikk’ on ääni vieno, heikko,
 Niin lie sillä siivet vahvat,
 Halkasee, kuin pääsky, tuulen,
 Ilmain läpi yltää armaan,
 Koska voimakas on lempi,
 Maassa kaikkein voimakkaampi.

Lähde: Keski-Suomi 1.4.1871.

Johan Ludvig Runeberg
Runot
Keski-Suomi (lehti)
1871