Tahitilainen serenaadi
Hiekassa näin varpaittesi jäljet
 kauniit kuin pienet näkinkengät,
 ja seppeleestäsi oli kukkia varissut tienviitakseni.
 Koko päivän sinua kaukaa katselin.
 Naurusi putosi päälaelleni
 kuin kimaltelevat pisarat,
 ja kätesi, vilkkaat kuin ruskeat linnut,
 palmikoitsivat seppelettä kulmillesi.

 Olet uupunut, armahin,
 laulettuasi ja naurettuasi
 keskipäivän hiljaisessa kuumuudessa,
 mutta anna minun nähdä
 silmäripsiesi varjot poskillasi!

 Meri lepää rannalla
 ja antaa kuun suudella jäseniänsä.
 Olisitpa sinä meri, armaani,
 ja minä onnellinen kuu!