Kulkurin surulaulu
Ja siitä sen tietää, kenenkä poian
 sydämess’ on suru,
 kun korva sen ei kuule ja silmä ei näe
 ja outo on lemmen muru.

 Ja tuosta sen tuntee sen sydämen haavan,
 vaikkei se verta vuoda,
 kun silmän on sammunut sininen loiste
 ja jano on viinaa juoda.

 Ja murhe se vie mua paikasta paikkaan
 ja aina on polku eessä,
 vain yksi on lohtu: mun haudallani
 ei seisota silmät veessä.