Huwi-lauluja Hämehestä: Mathilda
N:o 10
Mathilda.

Rikhardi Ruhtinas, sankari suuri!
Luonnostans'  leijona lewotoin.
Meneepi myrskyhiin sotimaan juuri;
Maailman menoissa murheetoin.

Kukkainen, kunniass'  kukoistawa,
Mathilda, Maailmass'  mainittu,
Kaikilta kauniimpi katseltawa;
Waan henkellisille hankittu.

Mathilda, maailamaan mennessänsä,
Abedissalta anelee:
Hauwalle pyhälle päästäksensä.
"Kernaasti" toinen jo henkäilee:

"Ah" ettäs kulkisit kunnialla.
"Mahtaisit maailmassa'  matkustaa!
"Kussa wiel', kielellä wiekkahalla,
"Sankarit syäntäs'  ahistaa.

"Sillä, sun silmäis laupeutta,
"En saata, suullani, sanoa;
"Enkä, sun luontosi lempeyttä,
"Taijakkaan, kielellän, kehua."

Rotninki astuupi aluksehen,
Mathilda, murheella mukahan,
Katsoopi kaipaawast' Luostarihin;
Waipuuwat aaltojen waltahan.

Rikhardi Ruhtinas, Sankari suuri!
Mathildan weli, se werratoin,
Sisartans' suojeli rakkahast'  juuri;
Joka'  oli, onnestaan, lewotoin.

Ennen kun RIkhardi, Enklannista,
Maailman myrskyihin matkusti,
Kaikuwat kellotkin Londonista;
Alusta alloillen ajeltiin - - 

Ukkoisen ilma, nyt uhkaawainen,
Kaukana kaikua alkaapi;
Malke-el Adeli, myrskyäväinen,
Pantiksi sankarit salpaapi.

Malek-el Adeli, miekallansa,
Sankarit suuretki sortaapi;
Werrattomallakin woimallansa
Muhkeat muuritkin murtaapi.

Maleki, Mathildan nähtyänsä,
Säikäyksellä jo seisahtui!
Puottipa kalpan pois käestänsä;
Sankarin luonto nyt lakastui.

Rakkaus, suuri ja raatelew,
Malekin miekan nyt masenti;
Kaikkia kansoja kaatelewa,
Itsensä ilmasta alenti.

Malek-el Adeli, sankari suuri!
Mainittu maailmass'  mainioks':
Mathildan syäntä ahistaa juuri.
Anelee häntä jo awioks'.

Malek-el Adeli alustelee
Kalliita wankia kuljettaa;
Laiwanki wahwasti warustelee,
Suurella surulla suljettaa.

Malekin linnahan loistawahan
Kalliit wankit nyt kulkeewat;
Hopeasta, kullasta, hohtawahan
Thilda ja Rotminki tuleewat.

Suuressa surussa, sankaritkin
Malekin hovissa huokailee;
Aina ne waaroissa ankaratkin
Malekilt''' armoa anelee.

Pelko ja hämmästys, haikiampi,
Wankien syämmet wankittee;Mathilda, waiwoissa waikiampi,
Henkensä heittää jo hankittee.Malek-el Adeli,  arwollinen,
Luonnostans'  laupias, lempiä,
Suoassa miesi ja miehuullinen,Mathildan mielen jo taiwuttaa.

Europan laiwasti, lainehilla,
Kaukana kotia kulkeepi;Mathilda, kyynelill'  katkerilla,
Silmänsä kiini jo sulkeepi.

Heitetty, hyljetty ystäeäisiltään,
Jätetään Jerusalemiin;
Unhoitettunna ja uskowaisiltaan,Mathilda waipuupi murheisihin.

Wirtana wuotaawat kyyneleet juuri,
Kuumina, katkerat poskilla;Thildamme räytyypi, raukka! säss'  juuri,Malek-el Adeli haualla.

Kaatunut kukkanen! hauwan päällä,
Muotonsa multahan peittänyt;
Nukkunut ompi jo Thildamme'' täällä!
Herralle henkensä heittänyt. - - 

 Huwi-lauluja Hämehestä