Vesiperhot
Vesiperhojen
 parvi karkeloi,
 kalvon kirkkahan
 yllä ilakoi.

 Niitä houkuttaa
 välkehtivät veet,
 vaikka synkät ain’
 uhkaa syvänteet.

 Parvesta ne vie
 karkeloivien
 joka hetki jonkun
 silkkisiipisen.

 Vaan koht’ uupuneen
 sijall’ uudet on,
 karkeloivat vaan
 kullass’ auringon.

 Vaaraa syvänteen
 ei ne tunne, nää,
 sen vain tuntevat:
 kutsuu kevätsää.