Uno Cygnæuksen syntymäpäivänä vietetyssä juhlassa
Nyt on syksy, varjot lankee,
 surun varjot vakavat.
 Nurmi itkee, lehto huokaa,
 lähteensilmät sammuvat.

 Ken nyt liittäis ilovirren
 tuulten synkkiin säveliin,
 kun jo metsän pikkulinnut
 maihin lähti lämpimiin?

 Suomen lasten nyt on aika
 helkytellä lauluaan,
 metsän pikku lintuin lailla
 ylistellä onneaan.

 Suomen lapsille on suotu
 riemujuhlaa viettää nyt,
 muisto rakkaan ystävänsä
 ne on tänne kerännyt.

 Silmä loistaa, povi paisuu
 kun me häntä muistellaan,
 häntä, jonka isänlemmen
 saimme, saimme kokonaan,

 jolle kansan kaikki lapset
 oli yhtä arvokkaat,
 joka valon valkamoilla
 täytti Suomen salomaat.

 Koulu meitä kutsuu, kallis
 kylvön aika meillä on,
 meill’ on kevät armahainen
 eikä syksy toivoton.

 Oi, jos paistais kevätpäivä,
 laihot nuoret nostattain,
 huokuis kesän hellä henki
 valaisten ja virvottain!

 Oi, jos juurtuis jaloutta
 Suomen lasten sydämeen,
 iloksi he kasvais silloin,
 kasvais iloks kansalleen.