Muistelmia Kesästä
Tuolla mieleni menevi,
 Ajatukseni asuvi
 Ajossa alenehissa,
 Päivissä paenneessa,
 Tuolla muisto matelevi,
 Tuuvitaksen tunto mulla
 Kesä päivissä koreissa,
 Suvi öissä sulosissa
 Pohjan kesien keralla.
 Aina muistossa asuvat,
 Aina mielessä minulla
 Armiaat, ihanat illat,
 Joina lepäsin lehoissa,
 Kulekselin katveissa,
 Kuulin kuinka leivot laulo,
 Kuinka kukkuvat käköset.
 Aina mielessä minulla
 Suvi-huomenet suloset,
 Joina aurinko ihana
 Kulta kasvonsa korotti,
 Yli metsien mäillä
 Palo kullassa punanen,
 Salmet kullalta kumotti,
 Läikky lainehet ilosta,
 Tuhat lintua lehossa
 Unen helmasta heräsi,
 Lentelivät ilman alla
 Virittäen riemu virttä
 Koittaessa päivä kultan,
 Päivän uuen alkaessa.
 Teissä mieleni menevi,
 Teitä hakevi haluni
 Laksot laulu parvinenna
 Keot kaunihit, vihannat,
 Joilla kukkaset koreat
 Lemun lempeän levitti,
 Perhonen puna pukunen,
 Riemuhunsa rauenneena,
 Lepäsi kukan lehellä,
 Sima-siipi mehiläinen
 Imi huulin hunajata
 Kukan kultasen kupista.
 Teitä hakevi haluni
 Mäet, joilla mesi-marja,
 Punaposki puolukkainen
 Luona sirkan laulavaisen
 Nuorukaista noukkimaan
 Haasteli, ilo-halulla.
 Teitä mieli muistelevi,
 Harrastelevi haluni
 Joki-virrat vilisevät,
 Järvi syvyet siniset,
 Joissa taivas tähtinensä
 Kirkkautensa kuvasi,
 Joissa kultaset kalaset
 Ilotsivat auringossa,
 Tuuli purtta tuuvitteli,
 Alto lykkäsi alusta;
 Teitä hetteet heliät,
 Lähtelöiset riemu-rannat,
 Joissa kukka kulta-silmä
 Nuoren kuvansa näkevi,
 Ruusu lempeä levossa,
 Rannollanne rauhasilla
 Ilo aikoja asuva,
 Joka aamu, aurinkoisen
 Sulhasensa sivellessä,
 Itkevi ilo vesiä.

[Frans Pietari] K[eme]–lli.

Lähde: Oulun Viikko-Sanomia 20.3.1841.

Frans Pietari Kemelli
Runot
Oulun Wiikko-Sanomia
1841