Isäni muistolle
Perfeci pauca, multa reliqui.

 Me soudettihin kerran venehellä
 isäni kanssa rantaa kaartavaa,
 keväisen touon tuoksut tuntui vaan
 ja kielo kukki rannan liepehellä.

 Nyt virkki mulle silloin taatto hellä:
 »Oi, kaikkea en ehdi toimimaan,
 mit’ tehdä pitänyt mun oisikaan;
 – jo talven hallat alkaa lähennellä.»

 Näin lupasin ma taatolleni varmaan,
 ett’ täytän työnsä, kun hän kuolee pois,
 jo näki talvi haudan taaton harmaan.

 Oi, kunpa munkin toimet näinkin ois
 ja jälki tukevaa kuin isän armaan,
 niin sulorauhan mulle hauta sois!