Oksaselle (Mustakallio)
Kuusi kasosi mäellä,
 Kukkalatva kunnahalla,
 Harjulla satahavunen.
 Siinä oksanen yleni
 Kasvoi virpi, kultavarsi,
 Kultalehväinen levisi.
 Oksaselle lintu lenti,
 Lintu lenti ja asettui.
 Ei se ollut Lemmon lintu,
 Eikä hiien herhiläinen,
 Tahi Tuonelan havukka,
 Olipahan onnen lintu,
 Käki kultainen sorea.
 Käki siinä kääntelihe,
 Kääntelihe, sääntelihe
 Laululuontohon panihe.
 Kumahutti kurkustansa
 Laati suustahan sävelen
 ”Säkeninä” sanat lenti,
 Kiiti laulut kipinöinä.

 Huhui kerran, kuusi huojui,
 Kuusi huojui ja humisi
 Huhui tuosta toisen kerran
 Kansi taivahan kumisi,
 Manner alla aaltoeli,
 Vavahteli Suomen vaarat,
 Lapin tunturit tutisi.
 Huhui vielä huijahutti
 Kerran kolmannen kukahti,
 Kuuli miehet miel’hyvällä,
 Kuuli pojat polvillahan –
 Naiset kuuli naurusuulla
 Tyttäret käsi poskella.
 Käki kukkui, ääni kaikui,
 Kauas kaikui ja pakeni –
 Tuli pilvien pihoihin,
 Taivahan sinitaloihin,
 Luokse vanhan Väinämöisen
 Laulajan ijänikuisen.
 Virkki vanha Väinämöinen,
 Kaiken soiton suuri luoja,
 Kaiken kantelon tekijä:
 Yks on kuusi kultiani,
 Toinen oksa tuttujani,
 Kolmas oksasen käkönen.
 Kuku, kuku kultarinta,
 Laula Suomelle sorea!
 Soita syntyjä syviä,
 Vanhojen väkisanoja,
 Kuku kulta, noin nimeä:
 ”Sitä kuusta kuuleminen,
 Jonka juurella asunto”.

[Jooseppi] [Mustak]– alli –[o]

Jooseppi Mustakallio
Runot