Matkakirje
Yli puolessa vaikka on toukojen kuu,
 Yhä jäässä on järven lahti,
 Sinipinta ei läiky ja purjeitaan
 Ei lahdella nosta jahti.

 Eristetty ja hyljätty vielä nyt on
 Asukkaineen Pässinranta,
 Vielä äsken peitossa hangen ja jään
 Oli hiekoilla rannan santa.

 Tosin hauraaksi käynyt, pettäväks on
 Tuo valkea, jäinen silta;
 Lujimmillaan on aikaan, kun toisilleen
 Suo kättään aamu ja ilta.

 Ne nyt on kovin kaukana toisistaan;
 Yön pimeys lomalle sai jo.
 Saat turhaan etsiä Otavaa, jos
 Koko yötä et valvoa aio.

 Kevät kylmä on... Nostatti kuumeen taas;
 Sydänlyöntikin on kovin taajaa.
 Siks matkalle äkkiä lähteä saan
 Isänmaatamme katsomaan laajaa.

 Isänmaani mun kaunis ja laaja on niin,
 Että täällä kun kukkivi halla,
 Niin siellä, mun minne matkani vie,
 Saan kukkivan kastanjan alla

 Sulohelskettä kuunnella riemuisaa
 Ilorintaisen satakielen;
 Sepä, arvaan ma, kuumeen, vievä on pois,
 Ja virkeäks saattava mielen.

 * * *

 Jopa törähti torvi – ja portilla
 On auto; se kiiltää ja loistaa,
 Ja ennenkuin kamppeeni kadulle saan,
 Sen kutsu jo käskien toistaa.

 Nyt kiidämme katuja kaupungin,
 Joka juhlihin käypi kuin häihin.
 Tasavaltamme juhlahan valmistuu;
 Minä myös palaan häihisi näihin.

 Talo valkea tuo, nelinkertainen,
 On kohonnut aseman luokse.
 Sitä katseeni kaimaa ja hyväelee
 Ohi siitä, kun automme juoksee.

 Mutta asema, asema Petroskoin!
 Sinä olet kuin kääpiömuori:
 Niin vaivaisen pieni ja kurttuinen,
 Vaikka maamme on mahtava, nuori!

 Sua rakastan, nuorekas Petroskoi,
 Sinijärveä, kaunista rantaa...
 Sulle aika jo olis, pääkaupunki,
 Uus, komea asema antaa!

 Vuos-vuodelta vartesi vaurastuu
 Kuin neitsyen, naiseksi saavan;
 Jo nyt, jos entiseen vertaan vaan,
 Näen uuden ja paremman kaavan.

 Vesijohdon kun saamme ja kuoppaiset
 Kadut asfaltti kun pian peittää
 Ja tehtahat mahtavat Neuvostomaan
 Tänne trolleybusseja heittää,

 Ja johtoja juoksevat salamat kun
 Käy kertoja rikkaimmiksi
 Ja yhteistoimin ja -voimin kun
 Teemme kaupungin kaunihiksi,

 Niin rakkaus vieläkin runsaammaks’
 Saa, rahvaani, rintahamme.
 Sen palatsein, puistoin ja fontaanein
 Vielä kerran me kaunistamme.

 * * *

 Luon junasta katseen kaupunkiin;
 Tuo mieleen se miettehen juurta:
 On onni, kun olla saa taistelussa,
 Yhä luomassa uutta ja suurta.

 Mitä oisi nyt tämäkään kaupunki,
 Jos vallankumous puuttuis?
 Kylärähjä ois... Komentais riistäjät vain,
 Katuliejuhun kulkija juuttuis.

 Ja luokkani – nyt kovin onnellinen,
 Se kulkisi ryysyissä, täissä...
 Juna Leninin linnaan mun huomenna tuo...
 Nukun tyynnä mä mietteissä näissä.

Toukokuu, 1935