Juhannuksen alla
Haukka liiteli, laateli
 Lapin vaaran yllä.
 Olipa taivaalla tilaa sille
 ja maassa saalista kyllä.

 Käki katseli, kuunteli
 oksalla hongankelon.
 Kukahti, vaikeni, taivaalle tähyi
 vaiheilla kaihon ja pelon:

»Haukalle kaikki on kotipihaa,
 maa ja taivas ja ilmanpieli,
 iskee maasta itselleen
 kaiken, mitä ei jättää mieli.

 Unta vainko on suvi mulle,
 Kotikaihoa Lapin mailla –?
 Mut, ah, muutosta aavistan:
 haukanretkiä huolta vailla..

 Kevään mentyä, kerrotaanhan –
 käkeen muuttuvi haukan mieli,
 kukunta siltä ja kaihot jää,
 koti on maa, koti ilmanpieli!»

 – –

 Haukka saalista iski ja söi.
 vaaralla huutain pitkään.
 Kukahti käki, – ei auttaneet
 viel’ aavistukset mitkään.

Runot