Ja ihanansa eessä polvillansa
Ja ihanansa eessä polvillansa
 Antonius viipyy. Hetket kiiruhtaa.
 Vaan Cleopatra säästää suukkojansa
 ja maassa maaten urho odottaa.

 Ja suuri Rooma seisoo surussansa
 ja huolen alla huokaa kuulu maa,
 mi joka hetki vartoo vahvintansa,
 miest’ uljahinta, miestä korkeaa.

 Mut aika kuluu. Kuningattarensa
 edessä värjyy maailman mahtavin,
 muut unohtain ja juopuin uniensa

 uduissa elää haavehekkumin,
 kun – ruoste tahraa terät kalpojensa
 ja vaipuu valtakunnat sankarin.