”Vähän aikaa”
Suo vähän aikaa mun elääksein,
 Ja kuolla kun laakson kukkaisen
 Ja muistaa mit’ iloo, murhetta,
 Ja päiväni unhottaa!

 Suo vähän aikaa mun elääksein,
 Sydän puhdas ja mieli leppyinen,
 Suo kevään suloo mun nauttia,
 Ja kuolla sen saatua!

 Kun päiv’ on iloni puolessa,
 Ja tähti vielä on loistoisa,
 Ja valt’ ei sortanut sydäntäin,
 Suo silloin mun kuollakseni!

 Kun aamu toivoni koittelee,
 Ja lempi sitoopi seppeleen,
 Ku henki vapaaksi puhkeaa,
 Suo, silloin mä levon saan!

 Voi kuinka kuitenki keväinen
 Sä. kaunis oot, ehkä lyhyinen;
 Kuink’ ihanaa, elo, siipeisen
 Ku nostat, pois lentäen!

Kvn.*)

*) Ennen ollut nimimerkki ”Kon” on luettava Kvn, joka on oikia. Itse käsikirjoitus on kuitenkin ollut syynä erehykseen, eikä muut. Toim.

Lähde: Ilmarinen 17.5.1867.

Vähän aikaa
Vähän aikaa
Ilmarinen
1867