Pohjois-Karjalan koulupoikain laulu
Kevätaurinko hangilla kimmeltää,
 soi, ryskää tykkien pauhu –
 ei silmäämme saata se himmentää,
 ei rintaamme paina kauhu.

 Me nuoria oomme ja heikkoja vaan,
 toki miehen meillä on mieli –
 teoss’ näytetty työ meitä innostaa,
 ei kerskurin kurja kieli.

 Ken suinkin tulla voi kuuloonkaan,
 hän sotaan itsensä suori –
 meill’ paljon ei uhrata puolesta maan,
 yks’ kumminkin – henkemme nuori.

 Ilomielin käymme me taistelemaan,
 soi tykki, tuiskuta tulta –
 luo aurinko hangille loistottaan,
 meilt’ purppura – hältä kulta.

 Valon puolesta yhdessä taistellaan,
 värit lippumme: purppura, kulta –
 veren meiltä saat, sinä synnyinmaa,
 vaan kullan aurinko sulta.

1918.