Soittoniekan hukkuminen
”Ma istuin, meloin purttani
 Tyynesti, hiljaa edespäin,
 Tyyn’ oli myöskin mieleni
 Kuin joki silloin edessäin.

 ”Ja somastippa kulkuni
 Piirtyypi joen pintahan,
 Ja kauas käy mun rientoni, –
 Niin joudun viimein virtahan.

 ”Se mua lähtee viemähän,
 Ja tuop’ ol’ ensin hupaisaa,
 Mut kohta kuohun hirveän
 Ma nään, ja kuulen pauhinaa!

 ”Ma olin vaaraan joutunut,
 Jost’ oli myöhä palata – –
 Mun kauhu oli vallannut!
 Tilani voitte arvata.

 Vips! pursi ylös-alaisin!
 – Melakin kirpos käsistäin –
 Ja missä koski kuohuvin,
 Ma sinne pyörähdin suinpäin!

 ”Nyt tunsin jotain outoa,
 Ikäänkuin – suukon huulillain!
 En muuta tiedä kertoa –
 Tää toki viel’ on muistossain:

 ”Mull’ oli viulu purtena,
 Ja virta! – sävelvirta vaan,
 Jonk’ ihanainen Elina
 Sai pianosta kuohumaan. –

 ”Olenko hukkunut vai en,
 Se mulle viel’ on hämärää,
 Vaan aivan selvään tunnen sen,
 Ett’ elän toista elämää!”

Juhani H. [P. J. Hannikainen]

P. J. Hannikainen
Runot