Muuttolintuja
Rakasten ajatusten saatto
 ket’ ympäröi, ei yksin lie:
 Päin maata talvetonta taatto
 nyt matkaa, meiltä viestin vie.

 Näin virkkaa viestin auringolle:
 »Jo Suomen jäille tultas tuo.
 Sa paljon paista Anterolle
 ja Suleville lämpös suo!»

 Ja aurinko näin vastaa: »Varmaan
 palajan sinne paistamaan.
 Vaan miete oman hetkes harmaan
 mist’ etsii päivänpaistettaan.

 Kun ikävyys sun kimppuus hiipi,
 mi elähti sun sydämees
 kuin liverrys, kuin leivon siipi,
 kuin tähti päälle taipalees.

 Kun saartaa vieraat äänenparret,
 päin kärkkyy palkkakädet vaan,
 miss’ ojennetut käsivarret
 sua vartoo: terve tulemaan!

 Sa lämmön etsiintäänkö lähdet? –
 Se seuraa, vaikka lähdet pois.
 Jos sulle sielt’ ei tuikkais tähdet,
 ei aurinko sua auttaa vois.

 Siks siivet kaipaustas kantaa,
 siks sielus aatos sinne vie,
 kuin säätty kohti synnyinrantaa
 on muuttolinnun kevättie.»