Aamulla (Korpela)
Taas päivä taivaan rannan takaa
 Kasvonsa kirkkaat kohottaa.
 Se nousee niinkuin sankar vakaa,
 Kuin kuningas se vaeltaa,
 Siks tuntuu taas, kun yö on pois,
 Kuin lähempänä Herra ois.

 Yö muistuttaakin kuolemasta
 Ja pimeydest’ tuonelan.
 Mut valo kertoo Jumalasta
 Ja kirkkaudesta taivahan.
 Koittaissa aamun, muistan myös
 Ain’, Jeesus, sun ja armotyös.

 Kun valo virtaa taivahalta,
 Yö poistuu, luonto riemuitsee;
 Kun Jeesus saapuu, synnin valta,
 Kuin usva päivää, pakenee.
 Siks sydän syttyy hurskasten,
 Kun sielu löytää Jeesuksen.

 Miss’ armo vallitseepi mieltä,
 Siell’ onkin päivä keskell’ yön;
 Siell’ eloon päästiin kuolon tieltä
 Ja lepoon vaivoist’ orjan-työn,
 Mut mistä Jeesus poijes jää,
 On päivälläkin pimeää.

 Siks saavu, Jeesus, aamun kanssa
 Jokaiseen paikkaan pimeään,
 Kaikk’ että heräis unestansa
 Autuuttas suurta näkemään,
 Ett’ ottais vastaan kansat maan
 Sun vanhurskauden kuninkaan!