Me nousemme
1. Me nousemme notkosta taakan ja työn,
 me lasna jo vangitut vaivaan,
 me nousemme, nousemme alhosta yön
 päin päivää ja siintoa taivaan.
 Soi meillekin, soi,
 pyhä kutsu se, oi,
 kaikk’ yhteen mi murheen murjomat toi.

 2. Myös meitäkin kutsuu se taisto ja työ,
 johon vanhempi polvi jo tarttui.
 Pakon raastava raippahan meitäkin lyö,
 kera vuottenhan vaivamme varttui.
 Kova kohtalo, oi,
 myös meihinkin loi
 ikikaipuun, mi kiitää, mi suuria voi.

 3. Siis: sisko ja veikko, sa valju, nyt käy,
 kadun kasvatti, rintamaamme;
 on kehno, ken kaartissamme ei näy,
 ken kaitse ei kalleimpaamme.
 Sees, selkeä lie,
 väki nuori, se tie,
 koko työläismaailman mi voittohon vie.

 4. Sitä kanssamme, kalpea kumppani käy,
 sua vuottavat valppahat joukot.
 Tule, päästämme päivän, jot’ ei nyt näy,
 tule, laitamme laajoiksi loukot.
 Laps’, lunnaasi tuo,
 sisin sielusi suo,
 ilon maailma kaunis sa kanssamme luo!

K[össi]. K[aatr]–a.

Kössi Kaatra