Viimeinen hallitsija
Missä hurjasti riehuen myrskyt käy
 Ja aallot kuohuen kiitää
 Missä maata et mannerta missään näy
 Vaan vettä silmihin siintää
 Siellä on autio kallio-saari
 Ktvirinnan se aalloista kohottaapi
 Merilinnut ne ilmassa kiljuu,
 Vedes’ hylkehet hyrskähtää.

 Siellä kallion huipulla törröttää
 Maja sammalen peittämä aivan,
 Sen seiniä aallot ne ryskyttää
 Sade vyöryvi virtana taivaan.
 Majan asukas mies on harmajapää
 Tuli hulluuden hehkuva silmissään
 On ränstynyt kruunu päässä
 – Hän valtija viimeinen on.

 Hän muinaismuistoja säilyttää
 Asunnossaan ja niit’ jumaloipi
 Ne monta juttua himmeää
 Ajast’ mennehest’ kertoa voipi
 Kun mahtavain valta ol’ voimassaan
 Ja kansain kohtalo sorto ol’ vaan
 Ja vapaus-aarteensa kallis
 Lokahan poljettiin.

 Tuoll’ ylhänä riippuvi seinällään
 Valtikka loistossaan
 Monta vuotta on ehtinyt vieremään,
 Kun sen kaatoivat kansat maan.
 Viime vuosina valtikka kourassaan
 Hän maata ja mannerta kulki
 Kun ketään ei saanut sit’ kumartamaan
 Tänne luodolle itsensä sulki.

 Kultakansissa välkkyvi pöydällään
 ”Lakikirja” ja ”Korkein käskykirje”,
 Tekijäinkuvat riippui seinällään
 Vieressä kannus-saappaan.
 Tuo saapas – ken sitä muistaisi ei –
 Se ratsurin oma – mi kiitäen vei
 Sen viimeisen hirttokäskyn
 Ja senkin ja aivan turhaan!

II. 

 Miks’ sinne muuttanut
 Hän on, näin kauvas maailmasta?
 Hän joka kylliksensä sai
 Nyt kansan pauhinasta
 Ei niin, vaan seuraan ”seesarein”
 Ei päässyt haastamaan
 Kun loppui hallitsijat muut
 Ne muutti manalaan.

 Ot maailmata surkeaa!
 Ei sorto enää pauhaa
 Vaan veljeyttä laulavi
 Jo joka miehen kaula
 Ja pistimet ja jumalat
 On vallan hävinneet
 Ja yhteisonni täyttävi
 Kaikk’ ihmisveljekset.

 Sentähden tänne muutti
 Hän rauhassa kuollaksensa
 Kun vapaus-laulu täällä
 Ei oo tuskaks’ korvillensa
 Tääll’ valtikkaansa rauhassa
 Nyt ihailla hän saa
 Ja ”käskykirjeet” aalloille, –
 Tuulille laatia.

 Ja näin hän on tuo viimeinen
 Nyt kruununkantaja
 Mutt’ viime hetki oleva
 Häll’ ompi surkea
 Kun elon juoksu loppuvi.
 Ja kuolon hetki lyö
 Ei kukaan häntä hautaan vie
 Vaan korpit raadon syö.