Lakon Yleinen kulku Helsingissä
Lakon Yleinen kulku Helsingissä.

Keskiviikkoaamuna saapui työväki
useissa tehtaissa vielä työpaikoilleen,
mutta lakkolähetit estivät töihin
ryhtymisen. Monessa paikassa
ilmeni tällöin tyytymättömyyttä lakkoon
nähden myöskin työläisten keskuudessa.
Pitkin päivää kävivät punakaartilaiset
sulkemassa kaupungin
liikkeitä ja työpaikkoja. Heidän toimintansa
kuitenkin vielä hajanaista
ja hapuilevaa ja useimmat
liikkeet olivat sen päivän auki. Raitiotie-,
ajuri- ja auttoliikenne lakkasi
klo 3 ip.

Torstaina kävi punakaartilaisten
toiminta rohkeammaksi. Se
kohdistui nyt suurempiin liikkeisiin,
pankkeihin j. m. s., joita aseistetut
joukot kävivät vaatimassa sulettaviksi.
Keskikaupungilla tapahtui silloin
aseellisten punakaartilaisjoukkojen
mellastuksia, rauhallisen yleisön tarkoituksetonta
hätyyttämistä ja edestakaisin
ajelemista, yhtämittaista ampumisia,
joka tapahtui umpimähkään,
enimmäkseen ilmaan, mutta myöskin
lähitalojen ikkunoihin y. m. Ampuma-aseihin
tottumattomat punakaartilaiset
käsittelivät kiväärejä ja revolvereja
sellaisella huolimattomuudella
ja taitamattomuudella, että ympärillä
liikustelevat ihmiset olivat aseittensa
käyttöön innostuneitten menettelyn
vuoksi alituisessa hengenvaarassa.

Punakaartilaiset olivat merkikseen
ottaneet lakkinsa tai hattunsa ympäri
kiedotun punaisen nauhan. Venäläiseltä
sotaväeltä hankkimillaan
uusmallisilla, pistimillä varustetuilla,
kivääreillä oli punakaarti aseistanut
useita komppaniojaan; toisilla
oli revolvereja, toiset olivat
aseettomia. Punakaartilaisten
eli »järjestyskaartin», kuten sosialistit
sitä myös nimittävät, lukumäärä
lasketaan nousevan toisellekymmenelletuhannelle.
Kivääreillä varustetut
liikkuivat muutamien kymmenien,
toisinaan 100—150 miehen
joukoissa ja näiden jälessä seurasi tavallisesti
parvi aseettomia.

Perjantaina, 16 p., oli kaikki liike
kaupungissa kuollut, lukuunottamatta
ruokakauppoja, apteekkeja y. m. sellaisia,
jotka lakkojulistuksissa oli ilmoitettu
vapaiksi lakosta.

Kun punakaartilaiset olivat saaneet
yleisen elämän seisautetuksi, alkoi se
puoli heidän tekojansa, joka näkyy
olleen heidän perimmäisenä tarkoituksenaan
ja joka luo synkimmän
varjon näiden lakkopäivien »järjestyksen»
pitäjien toiminnan yli. Alkoivat
kaupungissa lukemattomat kotitarkastukset
ja vangitsemiset, joita
näinä päivinä surullisessa määrässä
rehoittavan ilmiantojärjestelmän
perusteella tai »kaartin» omasta
alotteesta on toimitettu yötä päivää.
Aiheeksi ilmoitettiin milloin aseiden
etsintä, milloin suojeluskuntien jäsenten,
»lahtarikaartilaisten», hakeminen,
muka löytyvien elintarvevarastojen
takavarikoiminen j. n. e. Vangittujen
lukumäärän ilmoittavat lakon
johtajat itse 180:ksi. Näitä on pidetty
punakaartilaisten heti lakon
alussa valtaamilla poliisiasemilla sullottuina
ahtaisiin koppeihin, joissa
he ovat saaneet olla usein mitä röyhkeimmän
ja epäinhimillisimmän kohtelun
alaisina.

Vangittujen joukossa on ollut myöskin
yhteiskunnallisia toimihenkilöitä.
kuten senaattori  ja Uudenmaan
läänin kuvernööri ,
jotka vangittiin perjantai-aamuna
klo 5:n ajoissa. Edellinen, joka
on ollut jo pitemmän aikaa sairaana,
päästettiin heti kotiinsa lääkärintodistuksen
perusteella mutta
kuvernööri Jalander on nytkin vielä
pidätettynä.

Ihmisuhreja eivät »vallankumouksen.»
päivät ole pääkaupungissa vaatineet,
mutta kyllä sensijaan Helsingin
ympäristössä, missä on tapahtunut
pöyristyttäviä murhia.

Eduskunta, joka perjantaina vielä
piti istunnon, keskeytti työnsä kun
punakaartilaiset estivät lauantai-aamupäivällä
valiokuntien kokoontumisen
Säätytalolla. Tämä räikeä kansanedustajien
toimintavapauden loukkaaminen
oli epäilemättä suurimpia
erehdyksiä, mitä punakaarti teki ja
avasi myöskin sosialistien silmät näkemään,
mihin oltiin menossa. Tästä
hetkestä lähtien olikin havaittavissa
käänne lakon kulussa, joka alkoi vä
hitelien kehittyä loppuaan kohti.
»» kirjoitettiin
jo sunnuntaina siihen
suuntaan, että suurlakko oli tehnyt
tehtävänsä ja että oli palattava
toisiin menettelytapoihin
luokkataistelun jatkamiseksi. Samassa
numerossa oli uutinen, että Vallankumouksellinen
Keskusneuvosto
lopettaa toimintansa, siirtäen valtuutensa
Sos.-dem. puolueen puoluetoimikunnalle.
Lauantai-iltana oli Helsingin
työväenjärjestöjen eduskuntapäättänyt
että »suurlakko on lopetettava
heti kun on saatu muodostetuksi
luja ja oikeudenmukainen sosialistinen
hallitus».

Sunnuntaipäivän piti sosialistinen
työväestö kokouksia, joissa vallitsi
myrskyinen mieliala ja puhuttiin sekä
lakon lopettamisen että sen jatkamisen
puolesta mielipiteitten törmätessä
jyrkästi vastakkain. Päätökseen
ei tultu. Eilen klo 10:ltä pidettiin
jälleen kokouksia Koiton talossa
ja Työväentalolla. Edellisessä
näätettiin lyhyen keskustelun jälkeen,
että lakko on heti lopetettava
ja kun tieto siitä levisi, ryhdyttiin
kaupungilla jo klo 12:n ajoissa eräissä
paikoin töihin. Työväentalolla
muodostui väittely nytkin kiivaaksi.
Suuren salin kokous päätti että
lakko oli lopetettava eilen klo 2, pienen
salin kokouksen taas ollessa sitä
mieltä, että päätöksen tekeminen
olisi lykättävä tähän päivään. Helsingin
Työväen Toimeenpaneva Komitea,
jonka tehtäväksi jäi päätösten
yhteensovittaminen, päätti sitten,
että lakko oli lopetettava klo 2.

Eilisissä kokouksissa esitettiin työväestön
hyväksymisen saamista varten
seuraava puhtaasti sosialistinen
lista uuden senaatin muodostamiseksi.
Listassa, joka kaikissa paikoissa
hyväksyttiin, olivat seuraavat nimet:
, , ,
, ,
, , Konst.
Lindqvist,  ja .

Pian sen jälkeen kun nämä kokoukset
oli pidetty, naulattiin kaupungissa
julki ilmoitus, että suurlakko
Helsingissä julistetaan loppuneeksi
maanantaina klo 2 päivällä.

Lähde: 

Anonyymi
Uusi Päivä
Helsinki
1917