Neiton kuolo
Neito itki ihteksensä
 Pienen puron rannalla:
 Kuuli soiton sulhasensa
 Tuolla vuoren reunalla.

 Kanteloinen kajahteli
 Sulhasensa ilossa;
 Neiton silmät tipahteli
 Vettä kuumaa huolissa.

 Mikä se niin neiton jätti
 Ikävässä huolemaan?
 Ystävänsä hänen petti,
 Saattoi surus kuolemaan.

 Itku silmin neito näki,
 Kuinka leivo kielevä,
 Kumpaninsa iloo teki,
 Onnestansa laulava.

 Sillon suru surmallansa
 Neiton rintaa runtelee;
 Kuin hän kuulee korvissansa
 Ystävänsä kanteleen.

 ”Sulje virta kyneleeni,
 ”Sulje virta silmäni.
 ”Sinä olet ystäväni
 ”Koska heitti kultani”.

 Sinne vaipui virran ala
 Neitonen se kaunihiin;
 Leivo laulull’ surkealla
 Neiton kellot soitteli.

 Tämän neiton kuolo raskas
 Mahtaa muita muistuuttaa:
 Ettei pidä likka parkaa
 Koskaan täällä narrata.

H. Saliin.

Lähde: Maamiehen Ystävä 27.11.1847.

Heikki Selin
Runot
Maamiehen Ystävä
1847