Joulukuusi
Kynttiläiset kuusessamme
 Valollansa pilkottaa;
 Kukin koittaa huoneestamme
 Pimeyttä karkottaa.
 Nuorukaiset,
 Pojat, naiset,
 Katsokaatpa tarkkahan!

 Yhden valo varsin heikko,
 Ehkä pian sammuva.
 Toinen kuiskaa: kuules veikko!
 Olen sua auttava;
 Valoamme
 Sovitamme
 Yhdeks’, niin se voiton saa.

 Yksi tuikkaa pohjasehen,
 Toinen kohti etelää,
 Yksi itään, toinen länteen:
 Mikäs puoli pimeeks’ jää?
 Vasta voiton,
 Heiltä koiton
 Päivä vie, kun kerkiää.

 Lapsukaiset Suomen-niemen!
 Koittakaatte pilkottaa
 Lailla kynttiläisen pienen,
 Pimeyttä karkottaa:
 Itsestänne,
 Syömmistänne,
 Jokahinen puolestaan.

 Valos’ yksin heikonmoinen,
 Pikaisesti sammuva.
 Vierestäsi virkkaa toinen:
 Minä autan sinua:
 Tiedän mieles’,
 Taidan kieles’,
 Kotimme on Suomenmaa.

 Kanteloinen Väinämöisen
 Vetäkäätte välehen;
 Soittakaa, ett’ ajan öisen
 Jouduttaisi sävele!
 Ett’ei vainen
 Suomalainen
 Pimehissä kävele.

 Yksi soittaa Tenonsuolla,
 Toinen Auran rannalla,
 Yksi Pohjanlahden puolla,
 Toinen Savon saarilla.
 Vieno henki
 Sävelenki
 Täyttää maamme kai’ulla.

K. F. W[a]hl[ma]n.

Lähde: Uusi Suometar 4.2.1874.

K. F. Wahlman
Runot
Uusi Suometar
1874