Kurjet (Leino)
Tien Tuusulan tienoita taivaltain
 minä kuulin pääni päältä,
 mikä soi sävel kurkien auran ain’,
 kun muuanne muuttaa ne täältä:

 »Enslempemme manner on Suomenmaa,
 Lapin ankaran lapsia liemme,
 mut haaveemme halkoo maailmaa,
 kuin auringon meidän on tiemme.»

 Näin kurjet kaikerti kulkeissaan
 pois pohjan taivahan alta,
 jäi yksin jäähän ja yöhön maan
 vain valkean talven valta.