Herännyt nuoruus


I. Meidän nuoruutemme. 

 Tytöt:

 Missä on se nuoruus,
 josta kerrotaan vanhoissa
 viidenkymmenenpennin romaaneissa,
 jonka tunnusmerkkejä ovat:
 romantiikan kirjavat paperilyhdyt
 ja helisevä paimenromanssi
 kuutamoisilla käytävillä...

 I soolo:

 Missä on se »kultainen» nuoruus?

 II soolo:

 Onko sitä olemassakaan?

 Kuoro:

 Me ainakaan emme ole sitä milloinkaan nähneet.

 Tytöt:

 Kuin lentoon tottumattomat varpusen pojat,
 jotka korkean jyrkänteen reunalta sysätään alas,
 on meidät työnnetty elämään omien siipiemme varassa.

 Kuoro:

 Jokaisen täytyy yrittää lentää
 välttääkseen putoamisen ja murskautumisen.

 Pojat:

 Sellainen on meidän nuoruutemme!

 Kuoro:

 Se on kokoonpantu lukemattomista
 arkipäiväisistä asioista,
 joista tärkeimmät ovat työ ja leipä.

 Aamusta iltaan täytyy meidän raataa
 keskenkasvuisin, natisevin jäsenin.

 Soolo:

 Ja jos työtä ei ole,
 jäämme me avuttomiksi.

 Pojat:

 Hätääntynyt ajatuksemme pieksää tyhjyyden seinää
 etsiessään ulospääsyä meitä piirittävästä ympyrästä.

 Kuoro:

 Meillä on vain yksi tie – vain yksi mahdollisuus.
 Alaspäin emme saa painua,
 sillä silloin olisimme hukassa.
 Meidän on pakko pyrkiä ylös
 elämän aurinkoisia rinteitä kohti.
 Sieltä me löydämme meille kuuluvan nuoruuden!

II. Me kaipaamme laulua. 

 Pojat:

 Heidän tuhkanharmaat laulunsa
 räpyttelevät väsyneitä siipiään
 yökapakoiden ja tanssisalien
 ummehtuneessa ilmakehässä
 humalluttavan viinin
 ja ärsyttävästi notkahtelevien naispovien innoittamina
 kiimaisesti läähättäen.

 Tytöt:

 Kuin tyhjä porraskäytävä
 kajahtelevat ontot sanat,
 joiden lävitse kuultaa kalpeiden varjojen
 tarkoitukseton karnevaalityhjyys.

 Kuoro:

 Meidän elämänjanoinen henkemme
 ei paljoakaan rikastu noista lauluista.

 Pojat:

 Ne eivät valaise pimeätä tietämme.

 Tytöt:

 Ne eivät lämmitä vilussa värjöttäviä sydämiämme.

 Kuoro:

 Ne ovat vieraita ja mykkiä meidän maailmassamme.

 Tytöt:

 Me kaipaamme laulua meidän omalla kielellämme.
 Me kaipaamme nuorta ja voimakasta laulua,

 Kuoro:

 punaisella sydänverellämme kirjoitettua laulua,
 joka jyrähtäisi kuin ukkonen,
 joka iskisi ja valaisisi kuin kirkas salama,
 joka hehkullaan sulattaisi sfinksinkin kivisen sydämen.

 Pojat:

 Me kaipaamme laulua, joka kertoisi työstä
 ja ihmisen taistelusta luonnon ja elämän herruuteen.

 Tytöt:

 Me kaipaamme laulua, joka antaisi luottamusta ja voimaa
 kamppaillessamme kohti parempaa tulevaisuutta,
 laulua, jolla olisi rohkeutta lentää mielikuvituksen rajamaille
 noutamaan tuoreen öljypuun lehden
 merkiksi unelmiemme kaukaisesta maasta.

 Kuoro:

 Sellaista laulua me kaipaamme!