Lohdutus haudalla (Kemelli)
Suista’ surus, kaipaukses,
         Itkus vaikein;
 Muista’, ett’ on valitukses
         Turha. Haikein
 Mure’ ei se mitään auta’,
 Eikä eronneita sauta’.
 Ei se tule’ enää, ei!
 Jonka Tuoni täältä vei.

 Kaikki liha lankiaapi
         Niinkuin kukkainen;
 Neitosesta erottaapi
         Surma sulhaisen,
 Nuorukaisen harmaa-päästä; –
 Ei se imevääkään säästä’: –
 Morsiamen temmaa pois,
 Jot’ ei äiti hautaan sois.

 Kaikki liha kerran kaatuu
         Niinkuin heinäinen;
 Mainen maaksi jällen maatuu,
         Mutt’ ei taivainen.
 Sinä, josta pidin huolen,
 Elät tähtein tuolla puolen;
 Silmäät sieltä ystävää,
 Hautas luona itkevää!

 Tieto, taito haluaapi
         Täydellisyyteen;
 Sydämmemme himoaapi
         Pysyväisyyteen;
 Kuollosako tämä puuttus,
 Ruumiin kanssa maaksi muuttus,
 Vai’ko turhaan meidät loi
 Luoja, turhaan toivon soi? –

 Etpä turhaan meihin, Luoja!
         Kuvaas painanut;
 Ruumis on kuin sielun suoja,
         Jonk’ oot antanut.
 Tämä peite’ laukiaapi,
 Kerran maaksi raukiaapi;
 Henki pääsee vallalleen
 Matkustamaan omilleen.

 Astu’ Tuonelahan taasta
         Ajatukseni;
 Haudan tuolle’ puolen maasta
         Lennä’ luontoni.
 Siell’ ei tuli, eikä sota,
 Nälkä, eikä kuollon ota,
 Eikä surma sureta’,
 Ystäviä erota’.

 Ahpa! päivää autuasta;
         Toinen toistansa
 Tervehtää saa’, Vanhin lasta,
         Sulha sulhaansa:
 Kuin me luojan laupiutta,
 Valtaa, voimaa, viisautta
 Levon maasa laulamme,
 Voiton virttä veisaamme.

 Pian, pian päättynynnä
         Aik’ on omakin;
 Kukaties jo jähtynynnä
         Olen kohtakin.
 Välttäkäämme harha-teitä,
 Että, koska Luoja meitä
 Kuttuu, valmiit oltasiin,
 Kotiin kaikin tultasiin.

[Klaus] K[EME]–LLI.

*) Tämä, sekä kaunis että taiten tehty, laulu pannaan näihin Sanomihin kernaasti, aivan vähintäkään koskematta, semmoisena kuin se on tullut meille kirjotettuna. Toivoimme että tämän tuntematon Tekiä vastakin lähettäs meille käsialaansa.

W. S. I.

Lähde: Oulun Wiikko-Sanomia 13.11.1830.

Klaus Kemelli
Runot
Oulun Wiikko-Sanomia
1830