Luonnon ääni
Oletko käynyt salossa
 Jylhässä kuusiston,
 Ja kuullut kuusten huminaa –
 Se Suomen kieltä on!

 Kävitkö koskaan rannalla
 Laskeissa auringon?
 Kuulitko aaltoin loiskinaa?
 Se Suomen kieltä on!

 Hengähdys vieno tuulosen,
 Sää myrskyn raivoisan –
 Miks painuvat ne mielehen?
 Se kielt’ on Kalevan?

 Lirinä hilja lähtehen,
 Mi juoksee piilostaan,
 Se onpi ääni kotoinen,
 On kieltä isäin maan.

 Ja vihoissaan kun telmivi
 Nuo kuohut Imatran,
 Ne puhuvat sun kieltäsi,
 Se kielt’ on Kalevan.

 Niin soipi Suomen metsissä
 Yks ääni lumoten,
 Niin kaikuu alhaalt’, ylhäältä
 Kiel’ sama kotoinen.

 Ja ihmis-henki ihastuu,
 Tuot’ ääntä kuunnellen,
 Ja aatteisinsa uinahtuu,
 Uutt’ aikaa toivoen.

Leimu [Kustavi Grotenfelt].

Kustavi Grotenfelt
Runot