Vanhus kellollensa (Runoelmia)
Kelloni käydä rapsutat
 Niin vilkahasti taas,
 Ja ”aika rientää” muistutat
 Se sun on toimintaas.
 Niin – aika rientää armainen,
 Ja voimat raukenee.
 Vaan: terve! kuollo rauhainen,
 Kun hautain aukenee.

 Sa murheen, riemun, hetkiä
 Oot mulle mittaillut.
 Oi, nuoruuteni retkiä!
 (Vaikk’ oonkin harhaillut).
 Nyt muisto teistä vanhuksen
 Ehtoota purppuroi,
 Ja toivo poistaa pilveksen
 Kuin kirkas aamukoi.

 Sa vaivoista, kuin vanhuskin,
 Jo vihdoin uupuilet.

 Niin arvelen, kosk’ useinkin
 Käymästä taukoilet.
 En moiti sua. Mieluimmin
 Tok’ tointais harjotat,
 Ja käyt taas kahta kiivaammin
 Kun käymään tarkotat.

Runot