”Riemuni on ristin puussa”
Riemuni on ristin puussa,
 Autuuteni ainoa,
 Huvitusta hakee muussa
 Suotta sydän surkea;
 Siinä kärsivällisyys,
 Hyvyys, lempi, ystävyys,
 Jonka vertaa hakemalla
 Emme löydä taivaan alla.

 Hyvyys kyllä hyvyydellä
 Keskenämme kohdellaan,
 Rakkauden tähden hellä
 Rakkaus käy kuolemaan;
 Mutta kuka mailmassa
 Kärseissäänkin rakastaa,
 Painon kantain pahuutemme,
 Kuorman kaiken häijyytemme?

 Ristissä hän yksinänsä,
 Hurskas, puhdas karitsa,
 Kaiket kansat verellänsä
 Laupiaasti lunastaa;
 Katsomatta muotoa,
 Pitämättä lukua,
 Kaiket tykönsä hän manaa,
 Ihan ilahuttavana.

 Päivän paiste, ollessansa
 Hyväin, häijyin riemuna,
 Hänen lempi-virrastansa
 On kuin pieni pisara;
 Kiiltävänä kirkas kuu,
 Josta yömme valistuu,
 Hänen lempi-tulessansa
 Katoaapi kokonansa.

 Häneen turvaa sydämeni,
 Mitä ikään tapahtuu,
 Hän on minun autuuteni,
 Hän mua auttaa, eikä muu;
 Kaikki muu on mailmassa
 Niinkuin kaasu katoova,
 Vaan hän, jota sydän halaa,
 Minuun mieltyneenä palaa.

 Ristissä hän yksinänsä
 Turvani on tukeva,
 Ken ei soisi mielellänsä
 Minun häntä rakastaa?
 Hän on paras ystävä,
 Paras hyvän-tekiä;
 Hänen tiedän verellänsä
 Jumalaan mun liittävänsä.

–t–t–t– [K. L. Lindström]

Lähde: Sanomia Turusta 30.3.1858.

Johan Ludvig Runeberg
K. L. Lindström
Virret
Sanomia Turusta
1858