Entinen elämä
Elin kauan ma laajoissa pylväskartanoissa –
 meren aurinko illoin ne ruskolla purppuroi,
 kuin basalttiluolat ne yleni huomenkoissa,
 kun pilarimetsässä kosteat tuulet soi.

 Kävi rantaan mahtavat hyökylaineet, joissa
 kuvat taivaan pilvien valkeat nähdä voi,
 sävelakordin uljaan ne paisutti kallioissa,
 värit kuolevan päivän kun silmissä karkeloi.

 Elin siellä ma nauttien autuaallista huumaa
 sini taivaan, aallot ja valkeus ympärilläin,
 pariss’ orjien paljasihoisten, kiiltäväin.

 Nää palmunlehvillä vilvoitti päätäni kuumaa,
 ja ainoa huoli heill’ oli syventää
 sitä salaisuutta, mi kiihdytti ikävää.

Charles Baudelaire