Köyhän oppilaan valitus-runo
Ompa kyllin kyynäleitä
 Multa vaikeita valunut
 Polosille poskilleni
 Kataloille kasvoilleni,
 Joilla rukka ruumihini
 Minä raukka raatoseni
 Kokonansa kostutella
 Taitasin joka tahdolta,
 Isän koissa itkeissäni
 Valittaissa vanhempaini.
 Tullen koulusta kotia
 Oppilasta osuttua,
 Muistan muino-päiviäni
 Ajattelen aikojani,
 Miten herttanen minulla
 Oli aika oppilassa
 Koto-koulua kokeissa,
 Ett’ei huolta huomisesta
 Pakkoo leivänpä palasta
 Ollut mulla, ollessani
 Rauniolla rakkahani
 Isäni iki-majoissa
 Emoni elo-sioissa,
 Jotka kantoivat katalat
 Palat parhaimmat panivat
 Eteheni heittelivät
 Suoriuivat suurukseksi
 Sekä vaattehet valoivat
 Monenlaiset laittelivat.
 – Vaan ku puuttui vanhemmilta
 Vara kaiketi katosi,
 Niin jäi oppi niinikänä
 Kesken seisattu keralla.
 Vaikk’ on veljillä varoa
 Sisarilla rikkautta,
 Eipä auta niiden armot
 Eikä turvat tuntununna.
 Veljiltä veron apua
 Sisarilta rihmasenkan
 En mä saanut poika parka;
 Veri veljillä vetelä
 Sitä vienompi sisaren.

 Pantasiinko mä papiksi
 Tulisinko tuomariksi
 Vainko maani mittariksi
 Eli läänin lääkäriksi,
 Niinpä niihin tarvittaisi
 Varojakin vaadittaisi,
 Opin saatua, satoja
 Kolikoita kohdastansa,
 Joilla kirjaston kimoa
 Tarpeellisen taitasin mä,
 Taikka muita tarpehia
 Vähän välttämättömiä.
 Papinpa on palkka huono
 Apulaisen aivan pieni
 Joll’ ei jouda kirjastohon
 Piisannepa pienempäänkän.
 Mutta kun ei kustanneta
 Anneta apua mulle
 Pauna maamme pankkiloista
 Raha-kassoista kahota,
 Erityiset eivät myöskän
 Anna miehet armeljammat,
 Joill’ on varoa vakassa
 Äyrilöitä äijemmältä;
 Niinpä täydyn tälläsenä
 Oppi-puolna ollessani
 Kaikki jälteä, katala,
 Heitteä, polonen poika,
 Ennen tuolla toivomani
 Lapsempana laulamani.
 – Kaikk’ oil köyhyys, ku kadotti,
 Rahan puute raakkajaisi.
 Ett’ ei miusta miestä tullut
 Oman Suomen oppinutta;
 Nyt en pappina pajata
 Enkä tutki tuomarina!

 Tämä asja autettava
 Olis oikehin ajassa,
 Että pantasi esille
 Tuotasipa tutkinnolle,
 Mistä oisi ottaminen
 Apu saatava alulle
 Laki köyhän lapsukaille
 Varaksi varattomille.
 Niinpä saatasiin satoja,
 Tuhat mieheksi tulisi,
 Niistä jotka joutavana
 Muuten täällä täytysivät
 Iän viettää ilkeöinä
 Nurkka-herroina nuhista,
 Sekä syntys ”syökkäriä,”
 Juoppo-lallit lankiaisi
 Talonpoikiin taskun syöjät
 Kuluttajat kukkarojen
 Rahan raakkajat sisällä
 Kaikki tyyni tyhjentäjät.

P[ietari]. M[ansikk]–a.

Lähde: Sanan-Lennätin 29.11.1856.

Pietari Mansikka
Runot
Sanan-Lennätin
1856