Kevätkansalle
»Käy nyt tiesi tervehenä, matkasi
 imantehena, päätä kaari kaunihisti
 pääse illalla ilohon.»
                                    Kalevala.

 Tietäjä näin lauloi auringolle. –
 Sullekin tää päivän hymni soi,
 suakin se kutsuu, ihanoi.
 Nuoriso, mi vielä kynnyksellä
 seisot elämän,
 sullekin tää päivän hymni soi.

 Katso, kuinka päivyt mustan mullan
 muodoin tuhansin saa kukkimaan
 lämmöllänsä vain ja valollaan.
 Katso, kuinka ajan tullen kypsyy
 heelmät kultaiset
 iloks elollisten päällä maan.

 Tunne sydämessäs, olennossas
 voimaa, vaikutusta auringon.
 Innostaja on se verraton,
 elonantaja on ylhä, suuri.
 Elämää ei ois
 ilman tenhovoimaa auringon.

 Käyös tiesi tervehenä, käyös,
 ota auringolta oppi tuo:
 Valoa ja lämpöä sa luo.
 Katso kauas, katso korkealle,
 nouse, nostaos,
 riemun rikkaat lahjat myötäs tuo!

 Päivä uus on sun, sun työtäs silloin
 vaatii aika, vartoo isänmaa.
 Sinua ne silloin velvoittaa,
 sulta odottaapi onnen ehdot.
 Mielin hartahin
 aatteiden käy tietä viittomaa.

 Päätä kaari kaunihisti, päätä,
 jotta jälkes peittäis siunaus,
 muistos ois kuin päivän kajastus,
 joka vielä laskiessaan viehtää,
 maata muistuttain,
 missä kukkii hengen kauneus.

 Päätä kaari kaunihisti, päätä,
 pääse illalla sa ilohon,
 määränpäässä matkasi kun on.
 Jälkees jääpi totuus jumalainen –
 jääpi ihmisyys –
 isänmaa jää –, aikas ohi on.

 Ihmiskunnan kehityksen työtä
 vaaksan verran ehkä eespäin veit,
 mielin hartahin kun työtä teit.
 Polvi uusi jatkaa, – näin se kulkee
 edistyksen työ; –
 hyvä! – vaaksankaan jos eespäin veit.

 Käyös tiesi tervehenä, käyös,
 ota auringolta oppi tuo:
 Valoa ja lämpöä sa luo!
 Katso kauas, katso korkealle,
 nouse, nostaos,
 riemun rikkaat lahjat myötäs tuo!