Edith Södergran (runo)
Sateinen ilta
 hengitti kylmää kosteuttaan
 pimeän ikkunan läpi.

 Kasvot märkää ruutua vasten
 ajattelin sinua, suuri henki,
 palava liekki sateisella kadulla.

 Pimeässä aavistit uuden auringon nousun,
 etäältä tunsit sen legioonien jyminän.
 Kylmät pisarat väistyivät hämmästyen
 valtavan loimusi luota.

 Kostean ikkunan luona tiesin,
 ettei minulla ole sinun voimaasi.
 Hulmahda sielussani, Jumala,
 etten sammuisi sateiselle tielle.