Franzenille
Maan vielä muistatko, mi ensi soiton
 sai kuulla kantelosi kaunoisen,
 kun sulosäveleitä valaen
 sä aloit runoilusi aamunkoiton?

 Mut ei! – Sä itse tahdoit maan luo loiton
 pois mennä meiltä, taakse merien.
 Sä meidät unhotit, mut, ainoinen,
 sun muistos muilta muistoilta vie voiton.

 Mut viihdy! Valita ei synnyinmaas.
 Se oppinut on äidinsydämeensä
 salaamaan tuskansa ja kyyneleensä.

 Se tietää: konsa myrskyt saapuu taas
 ja kesä kukkeuttansa jää vaille,
 niin myöskin joutsen lentää kaukomaille.

Johan Jakob Nervander