Rakastavaisten kuolema
Meill’ on vuoteet tuoksuvat, ihanaiset,
 meill’ on uppoovat pielukset divaanien
 ja pöydillä kukkaset oudonlaiset,
 syliss’ ilmojen siinneet kauniimpien.

 Sydän kummankin, tuhlaten voimansa maiset,
 tuhaks hiiltyy hurmassa rakkauden.
 valot hehkunsa, hiljaa kalpenevaiset,
 kuvastimiin henkemme heijastaen.

 Sinihämyyn kun vaihtuu ruusuinen ilta,
 lyö salamat sielujen taivahilta
 kuin jäähyväisnyyhkytys, pimeään.

 Pian avaa Enkeli uudinten poimut,
 käy luo, taas loihtien elämään
 kuvat himmentyneet ja kuolleet loimut.

Charles Baudelaire