Elias Lönnrot (Cajander)
Se suloinen Suomen kansa,
 Ruotzin maassa mainittava,
 Vaka kansa Venäjässä,
 Uros ukko Karjalassa,
 Poika pulskee Pohjalassa,
 Viisas veli Viipurissa,
 Selvä mieskin Savossa
 Riemu laulua laitteloopi
 Eljaksellen elin aijan,
 Lönnrotillen laulajallen,
 Tohtorillen totisellen,
 Suomen runon hoitajallen;
 Joka Otavan oikaseepi,
 Väinamöiset väistelööpi
 Tieltä Taivaan kulkioijen,
 Eistä Tuonelaan mäniän.
 Hän on maita mitellynnä,
 Kylän teitä kulkenunna,
 Pitäjät polkenna poikki,
 Läpi Leänit lötöstännä;
 Sarka takki olka päällä
 Rumat liivit takin alla,
 Alla liiviin liina paita; 
 Se on Uros ensimmäinen
 Laulaja ijänikkuinen.
 Kuin hän runoillen ruppeepi,
 Virren töillen laitteleksen,
 Sillon on ilot isoommat,
 Taivan onni onnellinen,
 Eikä ole sitä miestä,
 Sitä vaimon syntynyttä,
 Joka häntä nuhteleisi,
 Pahasti panetteleisi.
 Eläkön Elias aina!
 Virren töissä viipyköhön!
 Jott’ ois’ Suomessa elämä
 Kuin on autuus Taivahaasa.

Zakari Zakarinpojka.

Lähde: Borgå Tidning 19.11.1842.

Runot
Zacharias Cajander
Borgå Tidning
1842

sv:Elias Lönnrot