Välin haipuvat, vienot äänet
Välin haipuvat, vienot äänet
 Satumailmasta lapsuuden
 Ne unhosta kaiun ilmi
 Toi uinujan syämehen.

 Taas siinsivät aavat silloin,
 Taas laineista luodot nous,
 Jo kummasti kaihon usvat
 Yli saarten ja selkäin sous.

 Mut kaiku jo kasvaa hymniks,
 Mi kiirivi helkähtäin
 Pois, pois yli lahtien väikkeen,
 Pois, pois sinimetsihin päin.

 Satumailma, sa totta lienet!
 On elpynyt entisyys!
 – Vait, vait, mitä tunnet ja tiennet,
 Miks kaikkeen hengität hyys!