Murhattu maa
Rinta tyhjänä,
 mustana ja kuolleena,
 väkevien suonien elämänvoima
 loppuunvuotaneena
 lepää maa
 elämän murhaamana.

 Taivaita kiertää suuri nyyhkytys
 ja murhe valuu tummina puroina
 äsken kukkivilla kummuilla.

 Mykkä tuska puhuu vesiltä ja vuorilta
 ja järvet katsovat kuin sammuneet silmät
 kuoleman kaameita töitä.

 Metsistä nousee lahonnut lemu,
 ja suot ovat kuin mätäneviä ruumiita täynnä.
 Nukkuvien talojen ympärillä
 kiertää hiipiviä askeleita,
 ja koirat ulvovat.
 Sisällä vapisevat ihmiset
 ja itkevät unissaan
 selittämättömän kauhun kahleissa.

 Kiitävien pilvien lomasta
 leimahtaa värisevä tähti
 sysimustaan pimeyteen!