Poian hyräily
Jos maailmassa kultani
 Olisi elossa
 Niin aina täällä aikani
 Eläisin toivossa.

 Vaan miten lienen yksinäin
 Heitetty maailmaan;
 Ei tahdo olla ystäväin
 Mun neiti milloinkaan.

 Mitenkä mahtaa pilkaksi
 Näin elo tullakaan;
 Suruja joka päiväksi
 On mulla paljon vaan

 Ken oisi minun ystäväin,
 Ken täällä iloni?
 Ken lievittäis mun ikäväin
 Ja oisi kultani? –

 Et toki sitä ihmistä löytyne yhtäkään,
 Kun saisi minun lemmestä
 Syömmensä sykkimään.

 No, mutta susi surua
 Tääll’ kovin kantakoon!
 Kun en mä saane kultoa,
 Niin yksin olen vaan.

 Parahin keino kaikista
 On mulla vakava:
 Kun erossa oon naisista,
 Niin pysyn poikana.

 Siis liioin en mä lempiä
 Nyt täällä tahdokaan,
 Kun aina yhä kärsiä
 Mä huolia siitä saan.

[Simeon] –[Hi]rv[one]n.–

Lähde: Tapion Lisälehti 2.4.1870.

Runot
Simeon Hirvonen
Tapio
1870