Langennut tähti
Mä hyrskien, huokaten kohta
 Jo saavun läp’ elämän maan,
 Ei Luoja, vaan sallimus johtaa,
 Mä kohta jo levätä saan.

 Voi entinen poistuva kulta,
 Sun muistos on kyynelten vuo,
 Mä vieraissa juoksen ja Sulta
 Ei kenkänä viestiä tuo!

 Ei laulaja konsana tiedä,
 Miss’ onnensa tähtönen käy,
 Ja silmäns’ ei katseita siedä,
 Ei tuntonsa huomaavan näy.

 Vaan luotansa täytyvi poistaa
 Tuo aate: miss’ enkeli lie!
 Sen muoto vaan taivaalla loistaa,
 Vaan sinne ei johda mun tie!

 Jos tuntis’ en elämän illan
 Jo käyvän, niin toivoa vois,
 Ett, Luoja ois laativa sillan,
 Mi meidät viel’ yhtehen tois!