Balatonilla
Yli Balatonin pinnan
 hellät pilvet rintarinnan
 pysähtyneet on.
 Vuorten viivaan asti vienoon
 verhonnut on valoon hienoon
 taivas aallokon.

 Liian heleä on teillä
 keltakukkiin syttyneillä.
 Liekit valmujen
 tulisina kiertää viljaa,
 jossa silkkiaalloin hiljaa
 ajaa läntinen.

 Niinkuin vahtirivit ylväät
 tummat poppelien pylväät
 rantaa vartioi.
 Valkokukat viistää maata
 metsikössä, joss’ ei laata
 rastaan huilu voi.

 Hengähdellen unta kuumaa
 tuoksu akaasiain huumaa
 lumoin entisin,
 niinkuin onnenaalto mainen,
 lämmin, hellä, hunajainen.
 Suvi Unkarin!