Säkenet
Syksyn kolkko, synkkä ilta
 Kattaa kaupungin ja maan,
 Raskahasti rannan aalto
 Vastaa kuusten huminaan.

 Kuusten alla seisoo suojus,
 Sepä katto toimestaan
 Sukkelasti suitsuttavi
 Säkeniä ilmahan.

 Säkenet ne säihkyellen
 Tuulen kanssa tanssivat,
 Heloittavat hetken aian,
 Puikahtavat, – sammuvat.

 Lämmintä ei niistä lähde.
 Valkene ei valju yö.
 Mut ne kertoo, kuinka siellä
 Ahkera on alla työ.

 Kaikuvalla kolkkehella
 Seppä rautaa kuonnuttaa,
 Painavilla palkehilla
 Taaskin tulta tupruuttaa.

 Säkeniä uusi sarja
 Lentää yöhön sankeaan,
 Kylän lapset sekottuvat
 Noita tuossa katsomaan.

 Säkenel ei pitkä kaari
 Ole ilma matkoaan,
 Tulen vaan saa syttymähän
 Käyden tulta ottamaan.

 Näimpä, lauluni säkennä
 Säkenenä säihlyten,
 Nuorten mieltä miellytellen
 Sytytellen sammuen.

 Ehkä voisit laulun innon
 Uutta tulta leimumaan
 Sydämmissä suomalaisten
 Yli kaiken suomen maan.

Lähde: Tapio 29.6.1878.

August Ahlqvist
Runot
Tapio
1878