Torppari hevosineen palaa päivätyöstä
On miehen hartijat lysyssä
 kuin olisi hän ollut
 käsirysyssä
 ja selkäänsä saanut.

 Ja hevonen perässä laahustaa
 kuin olisi työnä
 sen raahustaa
 koko kulmakuntaa.

 Taksvärkistä kumpikin palajaa.
 On myöhäinen ilta.
 Ne halajaa yöpuulleen päästi

 Vaan virstoja vielä matkaa on,
 ja työläs tietä
 nyt jatkaa on,
 kun voimat on menneet.

 Ja kumpikin mykkänä nurisee:
 sais syödä ja maata;
 maha kurisee,
 on raihnainen ruumis!

 Ne lähtivät jo varhain aamulla
 ja töin ja tuskin taloon ehtivät
 kun vellikello soi. Ja koko päivän
 sai torpan laiha kaakki olla rinnan
 aisoissa talon kookkaan suotin kanssa.

 Sai torpan Rusko suuruspalaksensa
 vain ruohonkorren pellon pyörtänöllä,
 vaan talon kiiltokarva ahmi leipää
 ja kauroja suin ahnain mielin määrin;
 ja päivällinen sujui samaan malliin.

 Ja talon suoti veti että ryskyi;
 vaan Ruskon koivet tekivät ja tenää
 kun päästiin iltapäivään. Melkein suotta
 soi ruoska kupeillaan, ja rengin ärjy
 vain sisun turrutti ja haihtui tuuleen.
 Ei rikonkyntö ole leikin työtä,
 kuin savi on kuin paatta, päivä paahtaa
 ja aisakaveri on vahva, vankka.

 Ja torpanmiesi oli ojalla.
 Se työ käy laatuun, jos saa huilia
 tuon tuostakin, jos aurinko ei polta
 ja maa ei uppiniskaist’ ole varsin.
 Vaan toista on kun lapio vain
 vaivoin maanpintaa puree, helle näännyttää
 ja levähtää ei hetkeäkään saa.

 Ja toisen työ on aina toisen työtä;
 sen tunsi torpparikin kaivaessaan,
 kun hiki valui virtanaan ja polvi
 töintuskin jaksoi ponnistaa. Niin tiukkaa
 ei ois se ollut, jos hän leipälaukkuun
 ois saanut ahtaa jotain tukevampaa,
 ja aikaisempaan päässyt pintehestä.

 Ei kumma siis, jos mieli masentui,
 jos painui pää ja jalat kangistuivat
 ja ruumisriepu runnellulta tuntui..

 Toki viimein kellokin soi nyt jo,
 ja viimein laata
 ne voi nyt jo
 ja rientää rauhaan.

 Vaan virstoja vielä matkaa on,
 ja työläs tietä
 nyt jatkaa on,
 kun voimat on menneet.

K[össi]. K[aatra].

Lähde: Kansan Lehti 1.7.1910.

Kössi Kaatra
Runot
Kansan Lehti
1910