Päästökirja Oprille (1889)
Saloilla kolkon Suistamon
 Ol’ synkkä synnyntäsi;
 Lapspuolen kovan kohtalon
 Sait siellä kärsiäsi;
 Valotta vartuit lapsuus-aijan,
 Puol’-pakanuuden näit ja taijan,
 Ja pyhimysten haamuja
 Sait jumaloinas palvella.

 Sä neinnä rengintöitä teit
 Ja miesten kanssa raadoit,
 Sä rahtikuormin rautaa veit
 Ja kuormista sen kaadoit;
 Mut puhtahana pysyi kieles,
 Ja neitsyellisenä mieles,
 Ja viimein palveluksehen
 Sait meille, rannan puolellen.

 Ol’ sydän sulla paikoillaan,
 Ja silmäpari sirkku,
 Ol’ pääsi herkkä oppimaan,
 Ja käs’ ja jalka virkku:
 Sun liitti kuntos meihin kiinni,
 Kuin niinipuuhun liittyi niini,
 Jäseneks perheen meille jäit,
 Kanssamme riemut, murheet näit.

 Ja meillä hankit aapisen,
 Sä suuri piika uusi,
 Ja tavuun liitti toisehen
 Sun murteellinen suusi,
 Luther’in virret veisaelit
 Ja taika-uskot unhottelit,
 Sait tuttavakses piplian,
 Sait uskon yhteen Jumalaan.

 Kun isän kuollen katkesi
 Kodistan’ kurkihirsi,
 Ja kohta jälkeen kaikuili
 Emoni kuolinvirsi:
 Sä «rouva-vainaas» orpoloille
 Osotit, ett’ei paateroille
 Se rakkaus ollut ravissut,
 Jot’ olit hältä nauttinut.

 Sä autoit meitä itkemään,
 Syliisi meidät suljit,
 Ja pesän uuden etsintään
 Kanssamme kauvas kuljit. –
 Ja lemmittyn’ kun mulle jälleen
 Toi onnen, annoit lempes hällen,
 Taas meitä kauvan palvelit
 Ja lapsiamme lemmitsit.

 Nyt, armas, oiva Oprini,
 Sä palvelija parhain,
 Jo päättyi palveluksesi
 Ja nousus aamuin varhain:
 Oot viimeisellä vuotehella,
 Ja silmälläsi rauvenneella
 Sen katsot Herran puolehen,
 Ku lausunut on nöyrillen:

 «Ketk’ ovat tääll’ alentuneet,»
 «Teen tuolla ylimmiksi,»
 «Esimmiks joutuu viimeiset,»
 «Esimmät viimeisiksi;»
 «Sä hyvä huoneenhallitsija,»
 «Sä uskollinen palvelija,»
 «Käy saamaan palkka palvelun,»
 «Käy sisään Herras riemuhun!»

1889.