Kevät (Wikman)
Taas luonto niin hellästi hengittää,
 taas keväinen sillä on mieli.
 On poissa jo kylmä, talvinen jää,
 nyt sointujen ilmoille helkähtää
 jo leivonkin lirpeä kieli.

 Ei kylmä, talvinen, tallattu maa,
 ei tuulitannerten hyrskyt,
 ei pohjolan kylmät viimasäät,
 ei lumisten aavojen tuulispäät,
 eikä hurjan huutavat myrskyt.

 Vaan hellä ja hempeä huhtikuu
 nyt kuulasna yllämme kulkee.
 Niin tyynenä, kirkkaana illan suu
 yli kaukaisten rantojen kaareutuu.
 Kevät luonnon nyt syliinsä sulkee.

 Ja pohjolan lapset ne leikkiä lyö:
 kevätriemu on rinnassa heillä.
 Pakotiellä jo halla ja talvinen yö
 ja alkanut kuohuva keväinen työ,
 sama työ, joka työnä on meillä.

 Se työ on suuri ja yhteinen,
 sen puolesta kaikkensa koittaa.
 Sitä tehdään tuimasti taistellen
 puolesta onnen työläisten
 ja kevään mi talvenkin voittaa.

1928

Valde Wikman