Köyhä
Sen kyllä tiedän, sen tunnen kyllä,
 kuin paljon yhdellä hymyilyllä,
 kuin paljon, paljon voi tehdä hyvää
 ja tehdä pahaa, niin syvää.

 Se tieto maksanut kyyneleitä
 on monta kulkeissa kyläteitä;
 veet viljat pahoista hymyistä juoksi,
 vaan viljemmät hyvien vuoksi.

 Ja kaikkein kalleimman vaati hinnan
 se selittämätön, se rikkoja rinnan,
 mi hyvimmin hyväili, syvimmin pisti, –
 sen ostin ma kallihisti.

 Siit’ aarteet kylläiset kyynel-lippaan
 ma tuhlasin, tuhlasin viime tippaan;
 on mennyt sukuni suuri peru,
 ei enää pisarta heru.

 Ei enää pisarta illoin pitkin,
 kuin hymyilisit, kuin huokailisitkin.
 Ei varaa iloon, ei itkuun mulla.
 Niin köyhäksi köyhä voi tulla.