Uudenvuodenyönä
Ajanvaihdantatyössä,
 ajastaika uusi,
 älä oveeni lyö sä.
 En kolkutteluusi
 minä herää yössä.

 Ajan osoitin kääntyy,
 en kulje sen mukaan.
 Miten vuoteni sääntyy,
 sitä tiedä ei kukaan,
 mihin jalkani nääntyy.

 Oman aikani myötä
 minä matkaan lähden.
 Jo näyttää yötä
 säde kohtalon tähden.
 Sydän, kupees vyötä!

 Elon vihreät polut
 sua vietteli kerta.
 Ohi niiden jo solut,
 päin aavaa merta
 joen pyörteissä joiut.

 Käsi ihmisen siellä
 ei voi sua auttaa.
 Meri saa sinut niellä,
 ei venhettä, lauttaa.
 Nyt oot menotiellä.

 Et tunne sa majaa,
 et lämmintä liettä.
 Sua kohtalos ajaa
 tienviitoitta, tiettä.
 Ratas kohtaa rajaa

 ajanjakson ei uuden,
 yli vuosien kulkee.
 Meri ajattomuuden
 jo sun puoliksi sulkee,
 syli rajattomuuden.

 Myös mulle se hohti,
 elon punainen viini.
 Käden kurkoitin kohti,
 mut siemauksiini
 joku myrkkyä johti.

 Lie arpa se parhain
 kuvat pettävät heittää
 elon kauniiden harhain.
 Elonvirtani peittää
 meri liianko varhain?

 Minä kääntää tahdoin
 ajan hiekkakellot.
 Mitä ma mahdoin?
 Ajattomuuden vahdein,
 meri, vastaani vellot.

 Kuka vuoden uuden
 vois minulle antaa?
 Kuka vois minut kantaa
 merest’ ajattomuuden
 päin elämän rantaa?