Valkoinen sisar
Olin sairas, vei tauti
 ilon viimeisenki,
 enää elosta nauti
 ei riutuva henki.

 Satuolento varmaan,
 kuin enkeli taivaan,
 taikalääkkeen armaan
 toi sairaan vaivaan.

 Miten puhdas ja hyvä,
 katse veitikkamainen,
 niin sielukas, syvä.
 Mikä suloinen nainen!

 Suu ilmeikäs näytti
 rivit helmeilevät,
 koko olennon täytti
 sulonuoruuden kevät.

 Sua hyväillä tohti
 jo toipuvan käsi. –
 Ah, sääli vain johti
 hyvää sydäntäsi!

 En tuskahan tullut,
 olin maksanut hinnan:
 oli kiihkoni hullut
 jo jättäneet rinnan.

 Ei onnemme tae
 ole rakkaus toki,
 ei lempeä hae,
 ken hyvyyttä koki.