Karhun kirje Suomenniemeltä 18 20/7 89
Nyt olen tässä pinnistellyt pääni pyörälle ajatuksista – ja taas niistä kielisuhteista, mutta tulimpa siihen tuumaan että lienee lapsen leikkiä aina tirkistellä maallisten kumppanien virheitä. – Ehkä lie parasta panna välin kehumalla: kuin suomen kansa on päässyt niin edistymään että voipi vaalia kaksikielisen virkakunnan jota mokomaa mahtia ei toki taida olla auringon alla toisessa paikassa. ”Jag tänker”! Ja saanee tätä viisaammatkin ”tänka”! Muuta ei tuosta tällä kertaa. Kun ajatukseni taas virkistyvät sille suunnalle, sitte lisätään.

Nyt panen vaan tähän maamiehen kesälaulun tehty 1875.

 Tutki aina Luojan töitä
 Kesän talven yli öitä;
 Joutilaina hetkinäsi
 Pyhäsinä päivinäsi;
 Ota vaari ajastasi,
 Neuvo aina lapsiasi
 Aikaseen ja ahkeriksi
 Joka työhön taipuviksi.

 O! suven suloisuutta
 Ja kesän kaunihin!
 Näin Luoja suuri muuttaa
 Pakkasen lämpimiin.

 Nyt kukat kunniata
 Loistossa Luojalle
 Antavat arvaamata
 Hyvyyden suojalle.

 Jo suvi viljat virkoo
 Kukkien kunniaan
 Kiistassa kovin kilpoo
 Hedelmää antamaan.

 Suo suuri Luoja meille
 Nyt sydän iloinen
 Työstämme väsyneille
 Ihastus ilmeinen.

 Ja anna nimellesi
 Kunnia kuuluva
 Ihmisilt itsellesi
 Kiitosta kaikuva.

 Suo että eineheeksi
 Nyt viljat virkovaa
 Ihmisten elakkeeksi
 Eik hallan harmahaan.

 Suo suuri Luoja aina
 Aatella armojas
 Sill talven kylmä vaiva
 Meit kyllä kohtaa taas.

 Nyt kesä linnut kilvan
 Virsiään visertää
 Ja ihanuutta ilman
 Pojilleen selittää.

 Ja mattalaulujansa
 Ne heille laulavat
 Kuin poikiensa kanssa
 Pois kohta matkaavat.

 Sen elonherra heille
 On siten säätänyt
 Tietymättömille teille
 Mänemään päättänyt.

Niin ja näin loppuu taas maamiehen kesä konsertit kohta, kun taiteiliat lähtee talvimajoilleen; me jäämme tänne syksyn synkkiä sateita vastaanottamaan, ja ehkä luojan hyvien avujen turvilla vaikeudet voitamme. Mutta useinkin saapi herra nähdä nurjaa mieltä runsaitten antimiensa vastineeksi vaivaisilta, jonka johdosta voimme veisata:

 Mää kurja köyhä kelvoton
 Ja synnin alle myyty
 Ansijoos olen mahdoton
 Vaan onnehen en tyydy.

 Mä luojan lahjat runsahaat
 Useinkiin väärin käytän
 Ja vissit kerrat usiat
 Ain nurjaa mieltä näytän.

Tämän itse ilmoitan ja sen kaikki tietävä todistaa teille jotka tietämättömät olette. Ja siis nyt taas herran kaikkivaltiaan siunausta toivotan kaikille kansaveljilleni tämänkin kesän helmasta, sekä myöskin tyytyväisiä mieltä antajan antimia vastaan ottamaan, ja kiitollisuudella niitä jakamaan ja nautitsemaan.

Antti Karhu.

Lähde: Lappeenrannan Uutiset 2.8.1889.

Antti Karhu
Asiatekstit
Kirjeet
Runot
Lappeenrannan Uutiset
1889