Valvoja
Olen maannut koko yön
 kuunnellen sateen valitusta
 ja autojen levotonta kohinaa.
 Lukemattomina öinä olen vielä makaava näin,
 humiseva hiljaisuus ympärilläni,
 tietäen ettei aamun tultua mikään muutu,
 ettei yksikään ohihumahtavista autoista
 pysähdy oveni eteen.

 Mutta kerran, kerran, sadan vuoden kuluttua
 se on kuitenkin tapahtuva, Ihme.
 Älkää sanoko minulle, ettei sitä ole!
 Minä olen äärettömän nuori
 enkä ole vielä nähnyt mitään,
 ja siksi minä tiedän enemmän kuin te.

 Ja minä tiedän,
 että se on aikojen alussa minua varten luotu,
 ja että se on saapuva kerran
 ja hulmuten tempaava minut kanssaan pois.
 Ja mitä merkitsee silloin tuhat unetonta yötä!
 Hymyilkää vain säälivästi, hiljaiset seinät;
 liekkinä olen ponnahtava kauas syleilystänne,
 kun aika on täysi.