Lydian päivänä
Armas aamu valkenee,
 taivas synkkä selkenee,
 Varpu pieni laulellen
 sanoo aamun tullehen;
 tuuli herää hiljalleen,
 panee aallon läikkyilleen;
 kukat, lehdet nuppujaan
 rupeavat aukomaan.

 Herää, Lyydi, unestais,
 ettei sua kukaan sais
 hitaammaksi luontoa
 syyttömästi soimata!
 Avaa silmäs sininen,
 kukka pieni, hymyillen,
 joudu äänes yhtehen
 liittään kanssa lintusten.

 Lyydi! sulle toivottaa
 sydämestä rakkaasta
 kaikki tässä olevat,
 että päiväs tulevat
 olisivat onnea,
 rakkautta, rauhaa
 täynnä – ja sun mieles ain’
 iloinen ja raitis vain!

Isa Asp
Runot
1872