Nooan arkki
Jo pienoisesta lapsesta on meille saarnattu
 Asioit’, joita kertoilee tuo vanha raamattu
 Nää kertomukset lienevät jo siksi tuttuja
 Kun oisivat ne sauna-ämmäin juorujuttuja.

 Olen kuullut varoitukset nuo monen monesti
 Uskomaan nuo kertomukset kaikki todeksi
 Nyt herran hengen johtoon ma annan itseni
 Ja pyhän hengen vaikutuksest’ alan lauluni.

 Mooses kertoo raamatusta ensi ajoilta
 Kun ihminen ol’ alastonna paratiisissa.
 Hän kertoo miten Aatam-lurjus autuutensa möi,
 Kun omenasta nälissänsä toisen puolen söi.

 Kun ajan virrat vierivät ja kansat taajeni
 Ja joka päivä kansakuntain rivit laajeni
 Niin Jumal’-pojat taivaasta alas kurkkasi
 Ja ihmisien tyttäret he kauniiks’ huomasi.

 Nyt taivaaseen he isäukon yksin jättivät
 Ja ihmisien tyttäriä naimaan läksivät.
 He ihmisten tyttäriä kauniiksi kiittivät
 Ja makasivat tyttöin kans’ ja lapsii siittivät.

 Kun isäukko vihdoinkin jo tämän tietää sai
 Että hänen omat poikansa nyt ihmisiä nai
 Tää ukkoraukkaa katkerasti alkoi suututtaa
 Hän päätti meritulvalla ihmiset hukuttaa.

 Mut’ oli eräs liberaali, viekas ihminen
 Karjanpaimen Gosenista Noak niminen
 Hän tervaksista teki oivan uhrialttarin
 Ja kauriin poltti karvoineen hän polttouhriksi.

 Kun lihan käry kohos ylös luojan nokkahan
 Niin hän pani kerubiinin selvää ottamaan
 Kuka kauriin kärvensi, ja mikä nimensä
 Hän uhrikäryn tähden olkoon vapaa synneistä!

 Ja luoja lähti vaeltamaan alas päälle maan
 Niin hän sattui viinimäes’ Noan tapaamaan
 Noalle hän kiukutteli maailman pahuutta
 Ja uhkas kotiin päästyään maailman lopettaa.

 Noak oli humalas’ ja aika juovuksis’
 Vaan tätäpä huomannutkaan mailman herra its’
 Noa lempeäksi luojan mieltä alkoi kääntämään
 Ja uhrikäryn tähden pyysi häntä säästämään.

 Ja luoja käski Noan laittaa laivan itselleen
 Ja tarpeelliset ruokavarat viedä perheelleen
 Sisältä ja päältä käski arkin tervata
 Ja matkan vaiheet joka päivä kirjaan merkata.

 Kyllä siinä Noa-paran otsa hikoili
 Hälle riitti tarpeheksi työtä viikoksi
 Ahkerasti, tarmokkaasti täytyi ahertaa
 Kun kuudes’ päiväs’ niinkin suuren arkin rakentaa.

 Ja oli siinä Noa ukko aika tuoksinas’
 Kun kaikki petoeläimetkin kävi ruokkimas’
 Monta sataa tuhatt’ oli arkis elävää
 Joita täytyi Noan aivan yksin elättää.

 Ja kyllä siellä vasta oli eri elämää
 Ol’ tiikerien kiljuntaa ja karhuin mörinää
 Sudet siellä ulvoivat ja karjui kalkkunat,
 Villisiat röhkivät ja lehmät ammuivat.

 Mutta aatelkaas niit’ suuria ruokahommia
 Heiniäkin päivässä kului monta tonnia
 Ja tarkasti ei sitäkään voi laskee äkkiä
 Kuinka monta päivässä men’ kaurasäkkiä.

 Kun sade vihdoin taukosi ja jälleen kuivui maa
 Ja Noa rukka vihdoinkin nyt helpotusta saa;
 Niin juhli hän ja ”kännäili”, väsymys yllätti
 Ja kännipäissä rapakkohon pappa pyllähti.