Rantakallioilla
Ma istun kalliolla
 Ja merta katselen,
 Soi kaukaa kumaellen
 Ään’ kirkonkellojen.

 Se kutsuu ihmislapset
 Jumalan huoneesen.
 Ma yksin täällä viivyn
 Ja istun miettien.

 On tääkin Herran huone,
 Niin laaja, avara –
 Soi täälläin kiitosvirsi,
 Niin raitis, ihana.

 On, niinkuin taivaan Herraa
 Rukoilis kalliot
 Ja lumi loistavainen,
 Mi peittää louhikot.

 Ja taivas, sinervänä
 Mik’ ylläin kaartelee,
 Ja meren laaja pinta,
 Mi loistaa läikkyilee.

 Ja sydän rinnassani
 Se heltyy, ihanoi;
 Ja sielun syvyydessä
 Rukous hiljaa soi.