Vetten vyössä
Liitää vetten vyössä venho,
 taivas yllä, aalto alla,
 mikä ihmeellinen tenho,
 mikä kauneus kaikkialla.
 Värivälke taivaankaaren
 vesiin väilyvät luo kuvat,
 hahmot joka niemen, saaren
 kuultokalvoon kuvastuvat.

 Poiss’ on myrsky, joka raivas
 tiensä ulapoiden yli,
 toisensa löys maa ja taivas,
 kultapilven aallon syli,
 päivänsätehitten taikaa
 poveensa saa kukka lumpeen,
 utu-unelmainsa aikaa
 elää päivänsä se umpeen.

 Kaikki kaunis toisehensa
 yhteenliittyä nyt halaa,
 herkimmille haaveillensa
 henki heljän muodon valaa.
 Liitäväinen perho pieno
 perho tarujen on tarhain,
 taivaan värisointu hieno
 on sun unelmasi parhain.

 Ja kun usviin uinuin vesi
 antaa sulle lähtömerkin,
 tunnet, ett’ on toivehesi
 illan rusko hennoin, herkin.
 Venho hiljaa soljuu saareen,
 lempeään sä saavut lehtoon,
 tummuvaiseen taivaankaareen
 syttyy ensi tähti ehtoon.