Savon ihanuus
Ei kieli saata kertoa
 Nyt täysin kesäluontoa
 Ja Savon ihanuutta;
 Mut tunne siitä todistaa,
 Ett’ yhä luonto tarjoaa
 Vaan kauneutta uutta.

 Tuo lahti kaunis lainehtii
 Ja viljapelto aallehtii
 Kun vieno sävel-virta.
 On Kallavesi kaunisna,
 Sen saaret, rannat suloisna,
 Kun immen lempi-rinta.

 Jos katsot Kehvonlahtea,
 Tai Laivon, Laanin seutuja,
 Tai Sorsasalon saarta,
 Niin ihmetellen lausahdat:
 ”Oi Luoja, kuinka kaunistat
 Nyt meidän Savonmaata!”

 Tai silmäsi luo Puijohon,
 Mi päänsä vanhan taivohon
 Ylentää torninensa;
 Ja katso sieltä seutua,
 Niin täydyt taasen lausua:
 ”Nään Savon saarinensa!”

 Ei tumma siis, jos matkalla
 Myös Puiroolahden rannalla
 Sain paljon ihastusta.
 Siell’ lounastuuli lempeä
 Toi mulle tervehdyksiä
 Ja paljon lohdutusta.

 Jos murhemieli rintahas
 Saa sijansa, niin muistappas
 Vaan mennä Puijonmäille.
 Kun siellä luonto juhliva
 On ympärilläs, katkera
 Käy surus Manan maille.

 Siis suosi aina Savoa
 Ja muista, että Jumala
 On tämän luonut meille.
 Jotk’ yhä uutta etsivät
 Ja muihin maihin rientävät,
 Ne käyvät harhateille.

[Simeon] –[Hi]rv[one]n.–

Lähde: Tapio 8.8.1874.

Runot
Simeon Hirvonen
Tapio
1874