Isän viulu
Taas salaa poskeen painan
 ma viulun rakkahan,
 ja kielten yli jousta
 vain salaa kuljetan:

 Jo vaalein tyttäreni
 käy tanssiaskelin,
 ja tummin mukaan laulaa
 jo äänin helkkyvin.

 Ja nuorin nukkeansa
 se tuudittaa: tu-tuu!
 Suursilmä poikaseni
 vait’ yksin uneksuu.

 Hän pihan piilipuuta,
 vanhusta katselee.
 Sen latvassa jo untaan
 kai tuuli tuutinee?

 Kai, poikaseni, kuulet
 tään soiton tuulispäät?
 Kai, poikaseni, siinä
 sa rusopilvet näät?

 Mun poikanani oothan
 sa poika kuninkaan!
 Sa aamun purppurassa
 oot prinssi kaukomaan.

 Ja linna merta liki
 siell’ uljas mulla on,
 – ja tervehdyst’ on sieltä
 tää tenho soittelon.

Otto Ernst
Runot