Etsikko
Kuului kuin siipien humu –
 kohtalon linnutko kulki?
 Harmaa, haikea sumu
 silmäni sitoi ja sulki.

 Siipi, mi siukonet yössä,
 idästä läntehen hamaan
 iskeös, ikkuna lyö sä
 sankkahan iäti samaan.

 Harmaus halkaise taaja,
 valkaise raikuvin väylin,
 lyö, vaikk’ iskusi vaaja
 löis läpi rintani läylin.

 Kiitävä, kiehtova ääni
 kuin humu huomenen viirin! –
 Selkene päältä mun pääni
 seinä ei pilvisen piirin.

 Selkene ei, selon karvaan
 suo tulos turhien sotain.–
 Lie sivu sieluni jotain
 kallista lentänyt, arvaan.