Kirjeitä Afrikasta/8/5
Kirjeitä Afrikasta.
VIII.
Ondonga ja sen asukkaat.
I.
Maa.
(Jatkoa  n:roon.)

: Nimi. — Asema. — Pinta-ala. — Maanlaatu.
— Ilmasuhteet. — Kasvillisuus. —
Eläinkunta.

Niin pitkäpiimäiseksi kun kertomukseni
onkin jo käynyt, suotanee minun kumminkin
lausua vielä muutama sana
täkäläisistä hyönteisistäkin.

Mahdotonta ja tarpeetontakin on ruveta
tässä luettelemaan kaikkia niitä
monia hyönteis-parvia ja -lajeja, joita
löytyy kuumassa ja senkin verran kosteassa
ilmanalassa kuin Ondongassa on.
Riittää, kun mainitsen näistäkin vaan
muutamia yleisempiä ja omituisempia.
Sade-aikana, jolloin koko luonto pitkien,
polttavien poutien perästä virkoo uuteen
eloon, ovat hyönteisetkin monilukuisemmat.
Perhosia monenvärisiä ja
-kokoisia, heinäsirkkoja, turiloita y. m. m.
siivellisiä ja säärikkäitä viilettelee ja
vilisee kaikkialla puissa ja ruohostossa.
Nämä eivät tee sanottavaa vahinkoa
kenellekään; ainoastaan turilaat syövät
muutamina vuosina puiden lehdet ja
hedelmät. Suurin vastus on muurahaisista.
Näitä on — ties kuinka monta
eri lajia — maaperä, huoneiden seinät
ja permannot täynnä.

Kiusallisin kaikista on muuan pieni,
vaaleanharmaa muurahainen, joka on
tunnettu termiiti-nimellä 
Tämä muurahaislaji on tropillisen ilmanalan
suurimpia ”maanvaivoja.”
Nämä eivät säästä mitään, mikä vaan
on metallia ja lasia pehmeämpää, ja
minkä kanssa vaan pääsevät välittömään
yhteyteen. Jos on kistu tahi
muu esine maanperässä, kaappi tahi
hylly kiinni seinässä, pienessä ajassa
syövät nämä niissä säilytetyt esineet
pilalle ja kantavat maata sijaan. Kistut,
kaapit, hyllyt y. m. esineet täytyykin
olla aina jaloilla varustettuina tahi
telineille asetettuina sekä tarpeellisen kaukana
seinästä, jotta näiden vihollisten
liikkeitä voi paremmin huomata ja silmällä
pitää. Ja sittenkin — kaikista
varokeinoista huolimatta — tekevät ne
aika ajoittain tuntuvia vaurioita. Toisinaan
kantavat ne maanalaisia teitään
myöten suuret multakasat huoneiden
nurkkiin, ja sitä myöten kun näitä hävittää
yhdestä paikasta, rakentavat ne
niitä toisiin paikkoihin. Tapahtuupa
joskus että kun iltasella riisuu kengät
jalastaan ja jättää ne vuoteensa viereen,
aamusilla tapaa ainoastaan anturat
jälellä. Nämä näkyvät pelkäävän
päivän valoa, sillä koskaan eivät ne
toimita tuhotöitään nähtävillä paikoilla.
Ne koettavat päästä esineesen käsiksi niin
salaisesti kuin mahdollista. Jos on esim.
valloitettava esine pieni, muuraavat ne
sen ympärille joka haaralta ohkasen maakerroksen
salatakseen liikkeitään. Jos
taas on esine suuri, esim. kistu tahi
kaappi, ett’ei sitä voi joka taholta ”skantsata”,
tekevät nämä väsymättömät sotilaat
linnoituksen sille paikalle esinettä,
mistä ”sisään-ryntäys” käy helpommaksi
ja salaisemmaksi. Kohdatessaan sellaisenkin
esineen, joka on välittömässä
yhteydessä seinän tahi maaperän kanssa,
varmuuden vuoksi muuraavat ne sen
vieläkin lujemmasti kiinni niiltä paikoilta,
joista menevät sisälle. — Salaa
ja sisältäpäin rakentavat puheena olevat
termiitit pesänsäkin. Löytyy täällä
muurahaispesiä eli -kekoja, jotka ovat 4
à 5 metriä korkeita pyramiideja, ja nämä
ovat sisältäpäin savesta muurattuja.
Pyramiidi kasvaa kasvamistaan, suurenee
joka haaralta, mutta sen ympärillä
et huomaa pienintäkään liikuntoa, ulkopinnalla
ainoatakaan työmiestä. Mutta
hajotapas siitä joku osa, niin ihmeeksesi
huomaat sen sisällä montakertaa vilkkaamman
liikunnon kuin Lontoon City’ssä.

Emä — muutamia centietrejä pitkä
toukka — on syvällä maassa, pesän
perustuksissa; sen sanotaan munivan
kerrallaan (?) ei vähemmän kuin 80,000
munaa. Ei siis ihme, jos tämän sikiöitä
on kaikkiin paikkoihin riittämään.

Hiukan isompi kuin mainittu muurahaislaji
on — niinkuin sitä täällä kutsutaan
— kattomuurahainen. Tämä ei
kammoksu päivän valoa kuten edellinen.
Sen tehtävänä on hävittää olki- ja
heinäkattoja. Pitkin seiniä kulkee ne
katolle ja ennen pitkää on katossa suuria
aukkoja. Välistä syövät nämä katon
niin puhtaaksi, ett’ei jää muuta kuin
puut jälelle. Joskus huvittaa näitä
laskeutua korkeudestaan suoraa tietä
alas. Kuin istut kirjoituspöytäsi ääressä,
ei aikaakaan niin rupeaa satamaan jotakin
niskaasi, ja samassa silmänräpäyksessä
kipeän kirpeät puraisut niskassasi
ilmoittavat muurahais-sateen alkaneeksi.
Muutamia minuutteja vaan, ja koko permanto,
pöytä y. m. esineet kuhisevat
muurahaisista. Nämä ovat näet vesikatosta
laskeutuneet välikatolle ja sitten
— useista kohti välikaton puhki porattuaan
— sieltä päistikkaa niskaan. Ihan
tahallaan näkyvät nämä heittäytyvän
sellaisiin paikkoihin, missä huomaavat
vaatteita tahi muuta pehmeätä olevan.
Turhaa vaivaa on ruveta tällaista
muurahais-sadetta ehkäisemään; sillä jos
ruiskutat esim. karbolihappoa tahi muuta
huumaavaa nestettä yhteen paikkaan,
on tulva sitä suurempi toisissa paikoissa.
Ainoa keino estää niitä ympäri huoneita
leviämästä on asettaa vesi-astioita niiden
paikkojen kohdalle, josta niitä enemmän
alas tulee ja sitten — antaa sataa,
kunnes se itsestään lakkaa.

Vedestä ne näet eivät pääse ylös.
Kerran kesti huoneissamme tällaista
muurahais-sadetta kolmatta vuorokautta
lakkaamatta. Olisitpa, lukijani nähnyt
sitä muurahaisten paljoutta! Se nyt
oli todellakin yhtä lukematonta kuin ”santa
merenrannalla.”

Muuan musta, pieni muurahainen
on omituinen siitä, että sen puremasta
seuraa hengenahdistus melkein tukehtumiseen
asti, omituinen kuiva yskä ja täydellinen
äänensorros. Tästä ei kestä
toki kuin muutamia tunteja, mutta muita
myrkyn vaikutuksia tuntee purtu useampia
päiviä.

Mainittakoon vielä eräs laji siipimuurahaisia,
jotka taas ovat omituisia
siinä suhteessa, ett’eivät elä kuin pienen
ajan vapaassa ulko-ilmassa. Nämäkin
oleskelevat maan sisällä. Sateen
jälkeen, kun maa on kastunut, lähtevät
nämä lukemattomissa parvissa maanalaisista
komeroistaan ulko-maailmaa
katselemaan. Mutta luonto ei ole suonut
näille kuin hetkeksi vain tätä huvitusta.
Muutamia minuutteja ilmassa
liideltyään kadottavat ne siipensä ja
putoovat alas; vähän aikaa ryömivät
maassa ja kuolevat. — Pehkolaiset ja
Vuoridamrat kokoovat näitä ja syövät
herkkupaloinaan.

Mehiläisiä, paarmoja, kärpäsiä ja hyttysiä
on samoin ja melkein samanlaisia
kuin muuallakin. — Koppiaisia eli kuoriaisia
 löytyy sade-aikana
monen-lajisia ja kokoisia. — Hämähäkeistä
on muuan laji myrkyllinen; sen purema
tuottaa kovempaa kipia kuin skorpionin
pisto ja ajetuttaa koko purrun jäsenen.
Tämä oleskelee enimmäkseen
maassa. — Skorpionin kanssa saa täällä
tuon tuostakin tehdä tuttavuutta. Sitä
ei monta kertaa huomaakaan ennenkun se
on läsnä-olonsa ilmoittanut polttavalla
pistolla, jota seuraa sydäntä viileskelevä,
melkein hammassäryn tapainen pakotus
pistetyssä jäsenessä. Katselet ympärillesi
— ja tuolla viilettelee skorpioni
kappaleen matkan päässä piikki pystyssä,
valmiina antamaan toisen piston, jos
niin tarvitaan. Tämä piileskelee niin
hyvin huoneissa kuin kaikkialla muuallakin.

Kun mainitsen vielä, että matoja ja
toukkia löytyy myös runsaasti, joista
muutamat lajit ovat maan-asukkaiden
makeimpia herkkupaloja, niin luulen jo
tarpeeksi asti koetelleeni lukijan kärsivällisyyttä,
ja siis lopetan tällä kertaa.
— Seuraavassa kirjoituksessani suotanee
minun esittää Ondongan asukkaat eli
ondongalaiset tapoineen ja ominaisuuksineen.

1890
Suomalainen
Jatkokertomuksen osat