Aamukylpy
Läpi heinän, mi kasteessa hohti
 Ja jäljiltä verkkahan nous,
 Me riensimme niemeä kohti,
 Miss’ aalloten mainingit sous.

 Vain hyppäys poikemmas rantaa, –
 Vain haipuvat kuplaset taa, –
 Ja jo välkkyvä laine sun kantaa
 Yli Ahtolan kartanon saa.

 Niin hiljahan maininki silloin
 Vie kelluvan uimarin tuon,
 Kuni laine, mi vaahtia illoin
 Vie tyynehen tyrskyistä vuon.

 Sua syleilen, ankara aava,
 Meri väikkyvä uinuvakin,
 Miten oot minut raittihiks saava,
 Sen tunnen jo ytimihin.

 Ja siks läpi kuulean pinnan
 Haen armahan aartehes niin;
 Leväriutoilta kristallilinnan
 Ma sukellan terveyttä kiin.

 Mua huuhtele, suolallas kasta,
 Nuor rintani voimista vain,
 Niin yltyvin harmin ma vasta
 Luon taakkoja luotani ain.

 Meri, mailmassa ainoa raikas,
 Valehienous haihduta, oi,
 Näet aaltojes lauluhan kaikas,
 Ett’ Afrodiiten ne loi.