Rajan takaa
Ne hirttävät in effigie
 ja polttavat roviolla:
 nyt masennettu mahtanee
 se villitys vihdoin olla!

 Kuvan polttavat, jonka he piirsivät
 oman luovan luontonsa mukaan,
 oman sielunsa siihen siirsivät,
 eik’ omaansa tuntenut kukaan.
  
 Niin itse keksivät kelminsä,
 jok’ ois halu keittää ja paistaa.
 Ne helistelee omin heiniinsä,
 omanmakuistansa ne maistaa.

 Ja se rauhassa on, rajan takana,
 jota eivät saata he sietää,
 jok’ on pahempi heistä kuin pakana,
 joka heidät tuntee ja tietää.