Kesän ihanalla ilmalla
Nyt on ilma ihanampi,
 Kaunehimpi, koriampi,
 Mitä olla mahtaneepi,
 Suloisinta saattaneepi.

 Kuin tuo armas aurinkoinen,
 Iso valo ihanainen
 Paistelee nyt palavasti,
 Säteillänsä suloisesti.

 Joka luonnon lämmittääpi,
 Vielä kaikki virkistääpi,
 Mitä maalla mahtaneepi
 Olla sangen saattaneepi.

 Niin se kaikki kaunistaapi
 Vielä viljat kasvattaapi
 Eineheksi eläville,
 Itikoille, ihmisille.

 Josta kaikki riemuitseepi,
 Itikatkin iloitseepi,
 Kaikki linnut laulaneepi,
 Kiitos-virttä veisanneepi.

 Tuolla noissa tuuheoissa
 Koivukoissa korioissa,
 Jok’on sali siistimpikin,
 Kammair vielä kauniimpikin.

 Jok’on kaunis katellaksemm’,
 Aivan samoin aatellaksemm’,
 Mikä tällä merkityskin,
 Olis oikeen tarkoituskin.

 Että meidän elämämme,
 Syttyä myös sydämmemme
 Kiitoksehen kielikihin
 Pitäis meidän mielikihin.

 Niistä Luojan lahjoistansa,
 Armahista annoistansa,
 Aina joka aikonakin,
 Nyky- niinkuin vanhoinakin.

 Joshan jolloin vuorotellen,
 Välistä hän vaihetellen
 Murheen ilon muutteleepi,
 Laavullansa laitteleepi.

 Niin te pitäis neuvoksemme
 Ottaa oikein opiksemme,
 Kärsiäkin kärsiväisest’
 Tyytyä myös tyytyväisest’.

Wilhelm Laitinen.

Lähde: Tapio 29.7.1865.

Runot
Wilhelm Laitinen
Tapio
1865