Heinäniityllä (Virtanen)
”Punaisen Iskurin” niityllä kasvoi
 Komeaa kylvöheinää.
 Sitä kun katseli prikaadin vanhin,
 Mietti: – ”On heinä kuin seinää!

 ”Kunpa sen saisimme kunnolla korjuun.
 Siinä on tointa ja huolta.
 Nyt, kun on pystyssä, kyllä on poutaa,
 Vaan pilvet ne nousevat tuolta.”

 Surisee kone ja viikate välkkyy,
 Luoko jo kasvaa ja karttuu.
 Työssä on intoa, iskurivauhti
 Ja riemu jo niittäjiin tarttuu.

 Heinä on maassa nyt päivän ja toisen;
 Riitä ei paiste ja tuuli,
 Joudutti niitylle joukon vanhin,
 Kun ukkosen kuminan kuuli.

 Sadetta, paistetta, sadetta jälleen.
 Haapojen havina kiihtyy.
 Pitkäänpä seudulla ukkosenpilvet
 Pahimpaan aikahan viihtyy.

 Kiire on niityllä: ankaranmoinen
 Vihuri villinä entää,
 Yhtenä myllynä lehtiä, lintuja,
 Heiniä, oksia lentää.

 Idästä iski se ukkosen kohina;
 Heinät on märkiä jälleen.
 Mätänee, ellette seipäille laita;
 Kuivaksi saa ne vain tälleen:

 Haarukkaseipäille, haasioille
 Nostamme heinämme niukan.
 Tietenkin sähköllä kuivaamme heinän,
 Kun tekniikka eistyvi hiukan.

1931