Aamu-uninen
Mä valvon iltasella puoliyöhön
 ja puolenpäivän aikaan vasta herään.
 Kun iltapäivällä mä ryhdyn työhön,
 yön usein työskentelen päivän perään.

 Unessa kului lapsuuteni varhain,
 ja nuoruuteni turhuudessa elin.
 Ja hukkaan meni miehuuteni parhain
 velttona vetelehdin, sairastelin.

 Nyt, kun ois aika vanheta, niin nuorrun
 ja tarmokkaasti toimia mä alan.
 Kun aika olis köyrtyä, niin suorrun,
 kun aika tulee sammua, niin palan.

 Niin voimakkaasti sydämeni sykkii,
 nyt vast’ on voimaa jäntereissä mulla.
 Rajummin entistä nyt suonet tykkii,
 työaika paras mulle alkaa tulla.

 Kun elonaamu mulle oli yötä
 ja päivän aika pääsi hukkumahan,
 niin iltamyöhään tehtävä on työtä, –
 vast’ aamuyöstä menen nukkumahan.