Kruunaus
Te laulut! Hyvät lauluni!
 Nyt nouskaa! Asestaikaa!
 Torvia soittakaa,
 kilvelle nostakaa
 tää nuori tyttö,
 sydämeni valtiatar,
 mun kuningattareni.

 Terve! Nuori valtiatar!
 Otan auringolta
 tuon punakirkkahan kullan,
 teen otsalehden,
 painan sen päähäsi pyhään.
 Sinisilkistä liehuvan taivahan teltan,
 missä timantit yön säkenöivät,
 palan kalliin leikkaan,
 kruunausviittana käärin sen
 ympäri ylpeän olkapääsi. 
 Sua palvelemaan
 panen sonetit kankea-pukuiset,
 kolmisoinnut korskat
 ja kohteliaat säe-kahdeksikot.
 Hovijuoksijas olkoot mieleni juohteet,
 hovinarrisi mieleni väikkyvät kuvat,
 ja airut, min kilvessä naurava kyynel,
 olkoon lauluni leikki.
 Mutta ma itse, valtiatar,
 eessäsi maahan vaivun
 ja kunnioittaen ojennan sulle
 samettipatjalla punaisella
 sen järki-vähän,
 min säälistä minulle jätti vielä
 sun valtasi edeltäjätär.

Eino Leino
Heinrich Heine
Runot

de:Krönung
ru:Коронование (Гейне/Михайлов)