Salon tyttö
Silloin kun olit sinä salolla,
 olit sinä salon ruusu,
 salon vihriällä nurmella,
 kuni luonnon loistoruunu.

 Suukin ol’ sievä ja sorja sulla
 sekä tumman ruuni tukka;
 ja kasvosipäät kuin vehnäspulla
 ja otsas kun päivän kukka.

 Mut’ salolta kun läksit kulkemaan
 kaupungin rouville työhön, –
 työstä kun pääsit huvittelemaan,
 niin lankesit turman yöhön.

 Ja nyt ovat kasvosi muuttuneet,
 on tukkasi haalistunna
 ja rouvat on sinuun jo suuttuneet,
 viel’ kuntakin kiukustunna.

Kotisaari.

Lähde: Työmies 23.3.1904.

Anonyymi
Runot
Työmies
1904