Silmät (Prudhomme)
Lukemattomat silmät, kauniit, rakastetut,
 siniset tai mustat on nähneet päivänvalon.
 On hauta uumeniinsa ne vanginnut.
 Yhä taivaalle aurinko luo sarastuksen palon.

 Lukemattoman joukon silmiä lumonneet
 ovat yöt, ihanammat kuin mitä olivat päivät.
 Lukemattomat silmät on varjoilla täyttyneet.
 Yhä tähdet kimmeltävät vain taivaalle jäivät

 Näkö silmien poissako on? Ei, ei ole näin!
 Ne ett’ olis sammuneet, se on mahdotonta!
 Ne varmaan kääntyneet ovat jotain päin,
 näkymätöntä meille, kohti tuntematonta.

 Kuten meiltä peittyvät tähdet ihanat
 joka aamu, mutta viipyvät taivaalla tuolla,
 niin myöskin silmäterät laskevat,
 mut ei ole totta, ne että voisivat kuolla.

 Siniset tai mustat, kauniit ja ihaillut,
 nuo silmät, jotka hautojen unessa makaa,
 ovat suurta aamua kohti suunnatut,
 ne vielä näkevät, näkevät hautojen takaa.

Kaarlo Sarkia
Runot
Sully Prudhomme