Wapauden kuolluista nouseminen
Sun vapautes, isänmaani,
 Ne olivat haudanneet.
 Jakaakseen keskenänsä
 Sun manttelis ottaneet;
 Ja etikkaa sun suuhus
 Ne pani, kuin janosit,
 Ja vartijat haudallesi –
 Niin rauhassa lepäsit.

 Ja kaukana siitä seisoi
 Sun lapsesi peljäten,
 Ei sanalla tohdi kenkään
 Nyt astua haudallen.
 Sill’ haudan päälle vahvat
 Ol’ sinetit lyötynä.
 Yö musta kaikki peitti,
 Ei näkynyt tähtiä.

 Vaan katso – valo koittaa –
 Ja enkel’ taivaasta
 Sun luoksesi äkin astuu:
 ”Nyt nouse haudasta!”
 Ja hautakivi vieree,
 Koi hymyten välkkyää –
 Vapaus nuori, sua
 Maailma, tervehtää.

   Ja hänelle riemuin soivat
   Pasuunat, kanteleet,
   Ja silmissä kaiken kansan
   On ilon kyyneleet.
   Ja ”Hosianna” kaikuu
   Nyt halki isäni-maan –
   ”Jumalaa kiittäkäämme! –
   Hän pelasti armostaan!”

B. F. Salonen
Lydia Koidula
Runot