Kaapo Korpela
Hän syntyi sydänmaalla
 Ja Kaapoksi kastettiin;
 Ja kiukaan heltehessä
 Hän kasvoi, hoidettiin.

 Niin varttui nuorukainen
 Ja perinnöksi sai
 Maat, mannut isävainaan,
 Ja rikkaan neidon nai.

 Hän lihoi, luontui tuosta,
 Ja heitti ulkotyöt;
 Nyt peräkammarissa
 Hän vietti päivät, yöt.

 Kun joskus tiluksillaan
 Hän päivää paistattaa,
 Niin prima sikaareita
 Hän polttaa tupruttaa.

 Myös oppineimmaks seudun
 Hän nähtiin; totta mar:
 Häll’ edessään ol’ aina
 Postilla ja Suometar.

 Vier’ aika. Herrainpäiviin
 Jo Kaapo valittiin.
 Hän jätti talon-toimet
 Ja lähti Helsinkiin.

 Lait oivat siellä laittoi,
 Sen naapuritkin ties;
 Pois tieltä, kylän lapset,
 Nyt on hän suuri mies.