Opettelia-runoilian hyräily
Ei ole mua runotar
 Lempinyt suuri sulotar,
 Ett’ oisin saanut henkeä
 Raitista runo-kykyä.

 Ei kuitenkaan hän Suomesta
 Ottanut ole pakoa,
 Vaan vaikuttaavi toisissa
 Meidänki poikain povissa.

 Se suuri lahja Luojalta
 On kaiken hyvän suojalta
 Ja elää täällä nuorena,
 Kun tuomi tuore kukkiva.

 O suuri Luoja korkea,
 Sun valtasi on lavea,
 Sä isänmaamme asiat
 Parahin aina johdatat!

 Kaikki on Sinun vallassas,
 Sä kaitset kaikkivallallas:
 Sinua luodut kilvassa
 Kiittävät joka paikassa.

 Sä nimet tiedät tähtien,
 Hallinnon taivaan-kappalten.
 Ne kaikki Sinun tahdostas
 Tietävät kulku ratansa.

 Sun armosi on aivan se,
 Että me raukat ihmiset
 Saatamme myöskin Sinua
 Isäksemmeki kutsua.

 Koska nyt saaneet olemme
 Taas yltäkyllin tarpeemme.
 Niin yksimielin yhtyen
 Veisaamme näin sanoen:

 Kiitos siis korkeutehen
 Raikukoon isän etehen
 Synkistä Suomen saloista
 Alaisten asuinmajoista!

[Simeon] – [Hi]rv[o]n[en]–

Lähde: Tapio 25.9.1869.

Runot
Simeon Hirvonen
Tapio
1869