Suvi-illalla
Jo taasen joutui ilta
 Rauhaansa laskemaan;
 Se murheet ihmisiltä
 Karkottaa tullessaan,
 Ja levon saavat
 Jo luonnon voimatkin
 Ja päivän vaivat
 Nyt unhotetaan unihin.

 Periltä lännen kulman
 Aurinko heiastaa
 Tuon vienon rusko kullan;
 Nyt sini-aaltoja
 Ja vuoret, kummut
 Se kultaa kullallaan,
 Ja pienet linnut
 Jo laulaa iltalaulujaan.

 Oi! jospa oisi kulta
 Ja armas mullakin
 Niin teidät, linnut, tuolta
 Mä luokseen loihtisin:
 Te laulaisitte
 Unehen vienoisen
 Ja jättäisitte
 Vaan sulot soinnut mielehen.

 Mä katein ristiin vielä
 Anoen liittäisin:
 Hän Herra, että sieltä
 Taivaasta antaisi
 Nyt rauhan hälle
 Ja se ois’ toivoni,
 Jos enkel’ tänne
 Nyt vartiakseen laskeisi.

[Herma]–n. N[ie]m[i].

Lähde: Tampereen Sanomat 2.7.1879.

Herman Niemi
Runot
Tampereen Sanomat
1879