Mehiläiselle!
Mehiläinen on nyt meille,
 Suvilintu Suomalainen,
 Hetimiten Helsingistä
 Luvattuna lentämähän,
 Tänä upo uunna vuonna.

 Sille saanemme sanoa,
 Täältä Pohjolan periltä,
 Pitkästä pimentolasta,
 Tosi onnen toivotukset:
 Jotta kun alkaapi elonsa,
 Luonnollisen liikkeensä
 Talven ankaran ajalla,
 Parahilla pakkasilla;
 Kasvakohon kaikinruolin,
 Kuvan kaiken kestäväksi,
 Ulkoakin urheaksi,
 Niinkun vaka Väinämöinen,
 Iso seppo Ilmarinen,
 Ynnä myöskin monta muuta
 Ukkoa esi-isistä,
 Jotk’ ei säitä säikkynehet,
 Pelännehet pakkasia,
 Vaikka samovat saloja,
 Ajoivat lumipalloja
 Kaiket talvet taipalia
 Täällä Pohjolan perillä,
 Lapin raukoilla rajoilla.

 Kesät soutivat sotia,
 Tasapäitä tappeluita
 Pohjan myrskyisen merellä.

 Näinpä soisimme sinunki,
 Mehiläinen! miehistyvän,
 Ettes värisis viluja,
 Vasta-tuulia tulisis,
 Joita tulet tuntemahan,
 Lähdettyäs kulkemahan
 Poikki pitkin Pohjolata,
 Sekä suurta Suomenmaata.

 Ota päälles oiva turkki,
 Saatkos sarkanen levätti,
 Muu pukuki mukainen,
 Vyösi vyöllesi vetase,
 Reuhka päähäsi parahin,
 Karva-kinttahat käsiisi;
 Taidatki tareta tulla
 Meidän tuhmien tulille,
 Talvisille tanhuville,
 Meille onnen oppahaksi,
 Opin oivan antajaksi.
 Soisin saapasi sijoa
 Meidän tuhmien tykönä,
 Pimiöissä pirtissämme,
 Tuvissamme tuhrukoissa,
 Joiss’ ovat ikkunat alati
 Pahoin jäässä pakkasilla;
 Vielä on savua sisällä
 Laipiosta laattiahan,
 Jott’ ei totta toisinansa
 Kaikki tunne toisiansa,
 Ihmeheksi itsiänsä.

 Sikamoista muuki siisti,
 Puolittain on puhtauskin
 Sumeassa ”Sotkulassa”.
 Silläpä sokeuvat silmät,
 Korvat kuuroiksi tulevat,
 Äly, tolkku taukoaavi,
 Monenki polosen päässä.

 Kuinka sille silmitönnä
 Katsoa kukahan näkisi,
 Miten kuuro kuulteleevi,
 Kun on korvat kuulotonna?
 Eikä äijeä älyä,
 Tule tointa tolkutonna,
 Kun äly on änkistynyt,
 Hyvän valon hyljättyä.
 Sitten synkässä sumussa
 Eksyyvi ihminen isosti,
 Synnin teille synkiöille,
 Johon on syytä synnyttyä
 Joka poikasen povessa
 Sekä myöskin neitosissa,
 Kaiken kansan turmiossa,
 Paloviina vimman tuova,
 Monen miehen juhla-juoma
 Turmeleevi miesten naamat,
 Jotka siitä surman saavat,
 Eli tuimat tunnon haavat.

 Näille vanhoille vioille,
 Tarttuville tautiloille
 Mehiläinen mettä kanna
 Eli semmoista simoa,
 Joka paisehet parantas,
 Taudit tekis terveeksi.

 Kasta siipesi simassa,
 Sivo niillä silmiämme,
 Kostuttele korviamme,
 Että ne elossa tässä,
 Opin oikian ajassa,
 Aikanansa aukiaisit,
 Näkemähän, kuulemahan
 Valkeuden vaatimukset,
 Vaatimukset vaikutukset,
 Jotka Suomemme suloksi,
 Ihmiskuntamme iloksi
 Enetkööt ja eestyköhöt
 Nousevassa nuorisossa,
 Kasvavassa kansassamme.

 Vielä lauluni lopuksi
 Kehottaa sanalla saanen,
 Muutamalla muistutella
 Suomen suurta nuorisota,
 Punaposki poikasia,
 Naurusuita neitosia,
 Itsekunkin ostamahan
 Mehiläisen meidän linnun,
 Huviksenne Helsingistä,
 Jota jouto-aikoinanne
 Lukisitte, laulasitte,
 Katseleisitte kuvia,
 Joita pannahan paraita,
 Moniakin muinosia
 Ennen olletten urosten,
 Suurten Suomen sankaritten,
 Sekä naisten naamojakin,
 Meille katsoa kuvata,
 Nähdä meidän mieliksemme.

E[rik]. B[isi].

Lähde: Oulun Viikko-Sanomia 29.1.1859.

Erik Bisi
Runot
Oulun Wiikko-Sanomia
1859