Kultamorsiusparille
Sä Suomen sulho sorja ja harras harmaapää,
 Runotar outo myöskin Sinua tervehtää
 Hääpäivänäsi tänään, kun viisikymmentä
 Sult’ umpeen vuotta mennyt on lemmen siteissä.
 Kuin honka seisot vielä ja viitaa suojelet
 Ja kullan vaalia miesten punnitset miettehet.
 Tarpeisiin maasi katsot, myös vasta tuleviin,
 Rakastain omaa kansaas ain’ aikoin kaukaisiin.
 Nyt maassas synkk’ on syksy ja usva uhkuva
 Ja vanhat valtatuet ne uhkaa raueta.
 Ei meidän voima auta, mut Herra varjelee,
 Hän päivän paistaa antaa ja huuru hälvenee:
 Niin vielä huomen kirkas ja päivä keväimen
 Sarastaa kansallesi ja onni Suomellen.

 Muistatko armast’ aikaa, kun seppel myrttinen
 Koristi kulmiasi ja hehku nuoruuden
 Povessas liehtoi tulta ja lempee ihailit
 Ja onnee morsianna lähelles levitit!
 On paljon aikaa siitä ja paahde auringon
 Valkaissut hiustes yötä ja loistoos vienyt on.
 Mut hohde korkeampi nyt muotoos kaunistaa;
 Sen omaksensa täällä vaan jalo nainen saa.
 Jok’ orpoo autteleepi ja köyhää korjailee
 Auringon laskeissakin, kun ilta viilenee.
 Se hohde Sulla loistaa ja mielet tenhoaa,
 Siks iltas tyynt’ on auvoo ja onnee rauhaisaa,
 Ja Sua siunaa lapset ja köyhät vaivaiset
 Ja toivoo, että monta viel’ aikaa elänet.

18 1/1 91.