Itämainen tarina kertoo –
Itämainen tarina kertoo
 Tähden syttyvän taivaallen,
 Joka kerta kun mailmaan tänne
 Pieni syntyvi lapsonen. –

 Säteillen sun tähtes kun tuikki
 Minun usmana vielä ui,
 Sinun siellä loistossa seilas,
 Minun syrjässä kirkastui.

 Ja ne sinilaella siellä
 Toinen toisensa sivuutti;
 Radat niiden loitolla kulki,
 Kunnes kerran ne läheni. –

 Niinp’ on käynyt meidänki täällä
 Elonlaaksoa kulkeissa,
 Sinä mailman melskeissä liikuit,
 Kodin nurmella leikin ma.

 Enkä tiennyt sinusta silloin,
 Sua nähnyt en milloinkaan,
 Eikä soinut äänesi mulle –
 Ventovieras sa olit vaan.

 Sitten kerran talvisen illan
 Hämärissä me tavattiin –
 Hetki lyhyt – mut ei se meiltä
 Joudu konsana unhoksiin.

 Ja sa heitit melskehet mailman,
 Ristiaalloista riensit sen,
 Kuni rauhan tyynehen rantaan
 Tulit suojahan koivujen.

 Silloin alkoi talvinen hanki
 Kevätkukkia nostattaa,
 Mailma soi ja säteili meille,
 Kaikk’ ol’ armasta, ihanaa. –

 Mutta myöhään, liiaksi myöhään
 Yhteen tähtemme osuivat;
 Ken ei usko onnehen, siltä
 Kukat kuihtuvi kauniimmat.