Toivon kuoltua
Oi, Toivo-poikani,
 Pois varhain vaadittu!
 Aattelin elävän
 Sun kauvan jälkeeni.
 Niin toivoin silloin mä,
 Kun elos keväässä,
 Keväässä Suomen myös,
 Kodissas kukoistit.
 Oi onnellinen! Ei
 Tarvinnut nähdä Sun,
 Mä mitä nähdä, sain,
 Kun muuttuu toivojen
 Maa synkän syksyiseks.
 Kun ruumiis raukesi,
 Sä siivet lentoon sait,
 Vapaana viilsit pois
 Kotihis korkeaan.
 Sen kukkakummuilla
 Ikuista kevättä
 Ihailla aina saat
 Luon’ isän rakkahan,
 Sun oikeen isäsi!

1899.