Koska toisin? (1878)
Lähteen luona, raidan alla
 Impi istui itsekseen.
 Päivän tähti taivahalla
 Arvais hänet verrakseen.

 Impi itki, huokaellen
 Sanat lausui hiljaiset.
 Raidan norkot kuuleskellen
 Oivals ne – ja lintuiset.

 Mitä sitten linnut lauloi,
 Surkutellen kertoili,
 Huolia, mit neittä painoi,
 Näin ne linnut lauleli:

 Tässä istuttiin me kaksi;
 Uljas, reipas, kuink’ oil hän!
 Yhä yhä rakkaammaksi
 Käynyt mull’ oil ystävän.

 Vaan hän lähti, tietämättä
 Mit’ oil mulla mielessäin.
 Niin – hän lähti, tuntematta
 Lemmen tulta syömmessäin.

 Miks’ en, raukka, rohjennunna
 Ilmaista ..... voi kuitenkin!
 Vaan – ehk’ ois hän naurannunna,
 Nainenhan ... ma ... olenkin.

Runot