Kerran talvipäivänä
Tuhansia timanttia
 Ilmass’ säihkyy, kimmeltää,
 Hopeisia untuvia
 Täynn’ on kirkas talvi-sää:
 Tänään taivas halaa
 Runsahasti maahan valaa
 Loistoaan.

 Oi, kuin välkkyy pinta hangen,
 Kiiltää oksat koivujen!
 Kaikk’ on kaunistettu sangen
 Hohtoisaksi; huoneitten
 Räystäät, katot, harjat
 Täyttää sadat tähti-sarjat
 Loistollaan.

 Kehä kirkas päivän terää
 Piirittää ylt’-yltänsä, –
 Varmaan talvi tällä erää
 Viettää nimipäiväänsä,
 Senpä juhlan tähden
 Koristaikse kaikkein nähden
 Loistamaan.

 Katso vuoret, kummut, mäet,
 Metsät, laaksot, maat ja suot: Kiillon
 kaikkialla näet,
 Mihin vaan nyt silmäs luot!
 Totta maailmassa
 Kaunein talv’ on Pohjolassa
 Loistossaan!