Niin monta kertaa rinnan riemun soiden
Niin monta kertaa rinnan riemun soiden
 keväisin helkkyväisin sävelin
 ja juuri kuulless’ ihanuutta noiden
 saa sydämessä sijan surukin.

 Niin monta kertaa mielen ailakoiden
 ja tunnon ollen sopusointuisin,
 jo luokse hiipii huolen peikot, joiden
 jäljissä seuraa tuska ankarin.

 Ja kesken hymyämme herttaisinta
 on niinkuin lentäis peitsi povehen
 ja on kuin oisi repaleina rinta

 ja jähmettyisi veri suonien,
 ja tätä kauhistusta kamalinta
 et pääse pakoon, vältä väistäen.