Talonpojan elämä
Talonpoika kyntää
 Johon aatra yltää,
 Peltoansa perkaa
 Että leuka lerkkaa.

 Korvet kylmät raataa,
 Kuuset vahvat kaataa,
 Ojat syvät kaivaa,
 Niistä niityt raivaa.

 Rimpilöitä kuokkii,
 Perehensä ruokkii;
 – Koska saapi viljaa,
 Elää hyvin hiljaa.

 Kartanoita laittaa,
 Poikiansa naittaa,
 Tyttäriä työntää
 Kylän pojan myötään.

 Koska niitty piisaa,
 Heiniä hän niittää
 Latohinsa kantaa
 Raavahillen antaa.

 Sitten ompi rasvaa,
 Jolla raha kasvaa;
 Mik’ on kruunun taksaa,
 Pian hän sen maksaa.

 Sitä herrat kiittää,
 Jolla raha riittää,
 Kohta rästit kuittaa,
 Joka summat suittaa.

 Vaan jos raha puuttu,
 Tulee käsky juttuun,
 Tuodaan rästit eteen,
 Tuomar summan tekee.

 Sitten talo rekeen,
 Pannaan tamma eteen,
 Merkki lehmän sarviin,
 Viedään myöntä-varviin.

 Jos ei tule silläi
 Maksetuksi niilläi,
 Isäntäpä linnaan
 Kilsi-tuvan piinaan.

 Tahi pannaan ruotiin
 Siihen huonoon muotiin
 Kaalin tähde eteen
 Leipä-pala käteen.

A[ntti]. P[uhak]-ka.

Lähde: Sanan-Lennätin 15.10.1858.

Antti Puhakka
Runot
Sanan-Lennätin
1858