Ikkuna
Takana viileän puiston
 hiilu sammuvan auringon.
 Paluu kaukaisen muiston
 mieleen kirkas on.

 Niin olet saartanut minut,
 muistoni, liekein polttavin,
 sieluni kahlehtinut
 sitein ikuisin.

 Vieressä ikkunan leimun
 tummuus humalain.
 Sinnepä kerran vei mun
 jalkani askelin riemukkain.

 Niin monet päivät siirtyi
 ajasta jälkeen illan sen.
 Miks iäks sieluun piirtyi
 kiiltävä kirkkaus sen?