Kuu
Kas lauluallikas 
külmas põhjatuules
minu rahva meelesse
oma kastet ei vala?

    Kas siis selle maa keel 
    laulu tuules ei või
    taevani tõustes üles
    igavust1 omale otsida?

Kui siin lumises põhjas
ilusa haisoga mirdike
vilusas kaljuorus
ei või õitseda kauniste:

Kas siis meie maa keel,
mis kui tasa ojake 
oma ilu ei tundes
heinamaa läbi, sinise
taeva kullases tules
rahuga on jookslemas,
ega toreda häälega,
oma rammu ei tundes
taeva müristamisega
kui meri on hüüdmas:

    Siis ma võtan teid,
    selge, sinise taeva
    tähed, maa pealt
    kõrge isamaa poole
    rõõmuga vaadates laulda;
    siis ma laulan sind,
    öösekuningas, kuu!

    Kes sa pilvede sülesta,
    nii kui pungasta lillike
    lõbusa valge palega
    üles tõused taeva all,
    kus tulised tähed 
    maha on langemas
    sinu eest musta,
    pimeda uiu sisse.
    Nõnda inimeste vaim!

Oled sa uius ujumas,
kui su mõte on otsimas
Jumalat tähtede alta!

1 igavikku

Vanas kirjaviisis 
Kas laulo ‘allikas
Külmas pohja tules
Minno rahva melesse
Omma kaste ei valla?

[1:7:2a]

Kui siin lummises pohjas
Illosa ‘aisoga mürtike
Villoses kaljoorros
Ei voi öitseda kauniste:

[1:7:2b]

Kas siis meie maa keel,
Mis kui tassa oiake
Omma illo ei tundes
‘Einama läbbi, sinnise
Taeva kullases tulles
Rahhoga on jookslemas;
Egga torreda ‘eälega,
Omma rammo ei tundes
Taeva mürristamissega
Kui merri on ‘üüdmas:

[1:7:3]

Kas siis selle maa keel
Laulo tules ei voi
Taevani toustes ülles
Iggavust ommale otsida?

[1:7:4a]

Siis ma vottan teid
Selge, sinnise taeva
Tähhed, maa peält
Körge issamaa pole
Römoga vadates, laulda:
Siis ma laulan sind
Öse kunningas, kuu!

[1:7:4b]

Kes sa pilvede süllesta,
Ni kui pungasta lillike,
Löbbusa valge pallega
Üllestoused taeva al,
Kus tullised tähhed
Mahha on langemas
Sinno eest musta
Pimmeda uio sisse.
Nenda innimeste vaim!

[1:7:5] Olled sa uios uiomas
Kui so mötte on otsimas
Jummalat tähhede alta! 

1818
Luuletused