Els astres
Astres de foc poblant de nit els cels llunyans,
astres muts girant sense veure-hi, glaçats sempre,
ens arrenqueu del cor els dies de l'ahir,
ens tireu sense miraments als endemans,
i plorem, i els crits que us adrecem són ben vans.

I, ja que cal, us seguirem, lligats de braços,
girats els ulls al vostre esclat, pur i amarg.
Pel vostre aspecte, tota dolor poc importa.
Callem, nosaltres, trontollem pels camins nostres.
És, tot d’una, ara aquí al cor, el seu foc diví.