Lexe la sort lo seu variat torn
Leixe la sort lo seu variat torn, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
 Leixe la sort / lo seu uariat torn, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
Lexe la Sort      lo seu variat torn;
cesse Amor      son dolorós costum.
D'ell só content,      si bé no u acostum:
no·m pot donar      més en lo present jorn.
Mas yo vull ço      que natura no té,
e desig més      que yo no puch trobar,
volent que res      no pogués empaxar
lo meu delit,      que per Amor me ve.

Ara conech      que preu més aquest bé
que tots aquells      que yo pori·aver;
e dels passats      compte no me'n cal fer:
foren no res,      segons se veurà bé.
Delit d'amor      no prehí jamés tant
que fos celós      de tot l'avenidor;
ara tem mi      que no·m fàlleg·Amor,
e quant me pot      noure yo ssó dubtant.

E si de mi      yo·m trob segur, penssant,
a vós yo tem      aytant com enemich,
mas sobretot      Amor tem que desllich
lo ligament      del qual ell fon ligant.
Aquell voler      que yo pusch bé regir,
no·m fa paor      ne res qu·en mi serà;
aquell voler      qu·en passió starà,
done'm la mort      quant me volrrà jaquir.

¿Per qué·s pot fer      que pot diminuhir
en mi amor      sens mon consentiment?
Ja sent dolor      e com mon sentiment
no és forçat      de mon voler seguir;
e yo, segur      d'amor en mi e vós,
tendré'm per cert      d'ésser benahuyrat:
àls no m'i fall      sinó seguretat,
car en present      bast·en ser gloriós.

Jamés amí      que no fos desijós
d'aquell desig      que per fretur·avem.
D'alguna part      lo meu voler fon sem,
perque·m fallí,      en part, ser delitós.
Amor a mi      stranys térmens ha mes:
mon desig és      complit per vós de tot;
a fermetat      vull sol haver un mot:
que d'enemichs      d'Amor sia defés.

Vostra valor      m'à en amor empés,
e lo voler,      que·m sembla qu·és tot meu,
e l'alt secret,      que fer compte no·s deu,
car forçat fuy      d'aquest foch ser encés.
Si la valor      vostra y ell voler fall,
ab ells mesclat,      lo meu alt finarà;
mentres vullau      e valgau no morrà;
d'aquestes tres      pedres faç mon fermall.

Tot escrivent      jutja lo seu treball
pus afanyós      que no·l del cavador;
tot axí·n pren      a cascun amador,
baxant tot cas,      y el seu munt·a cavall;
y el pobre hom      fa juhí del tirant
que son penssar      tostemps corr·a delit:
de Déu és ja      qui viu ab null despit,
car lo pus rich      del món és pobrejant.

Yo só amat      e visch dolorejant
d'altres dolors      que·l no amat no sab;
yo tem de mort      lo cor e més lo cap
d'aquella que      de pressent és amant.
Yo am molt més      per ser-ne benvolgut;
tot món delit      de s·amor se nodreix;
si contr·Amor      lo seu voler falleix,
qui penssarà      lo dan a mi vengut?

O foll·Amor!      En dolor só caygut
com no veig hom      que parle bé de vós,
e veig-ne tals      que n'han justes clamors.
Déu guard a mi      d'ésser en tal vengut!

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia