Necessitat
El cercle dels jorns del cel desert, que gira
en silenci davant l'esguard dels mortals,
gola oberta aquí baix, on cada hora hi enforna
tants de crits, de suplicants i de cruels;

i els astres, lents als passos de sa dansa,
sola dansa fixa, esclat mut d'allà dalt,
sens forma malgrat nostre, ni nom, ni ritme,
massa perfectes, que no tenen defecte;

suspesos d'ells, la còlera nostra és vana.
Calmeu-nos la set, si ens trossegeu el cor.
Clamant i desitjant, el seu cercle ens arrossega;
nostres amos lluents sempre han vençut.

Esqueixeu la carn, cadenes de llum pura.
Clavats sense un crit en el punt fix del nord,
l'ànima, nua, exposada a les ferides,
obeir-vos volem fins a la mort.