Ma voluntat, amant-vos, se contenta
Ma voluntat amant vos se contenta, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
 Ma uoluntat / amant uos se contenta, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
Tornada
Ma voluntat,      amant-vos, se contenta,
havent desig      de possehir la vostra;
e só content      de tal com se demostra.
Lo freturós      desig prech Déu no senta,
si bé d'amor      terme no pusch atényer
en aquell loch      on amadors conexen:
lur gros desig      complit, d'amor se lexen,
e yo ladonchs      me sent d'amor estrényer.

Amor no·l cal      gemechs ne sospirs fényer,
veent penjar      son estat prim en l'ayre;
cantar no deu      ab alegre becayre,
mas ab bemols      alegria costrényer.
Sols en nós dos      Amor se manifesta,
e nós vivents,      no li fallirà casa;
e si del món      és nostra vida rasa,
tolrrà favor      a recort d'altra gesta.

Lo meu delit      no cab en nulla testa,
ne pot muntar      ma glòria·n pus alt signe,
pus no·m defall      sinó que Déu consigne
que fermetat      me sia·n favor presta.
E si és ver      que déu sia Fortuna,
suplich-lo molt      repose son offici:
l'alt derrocar      me par terible vici,
fahent morir      dos cors en vida una.

Tot simplament      e sens dolor alguna
visch en delit      ab ma voluntat solta,
que lo cor fosch      qui la tenia·nbolta,
clar posseech,      fent-me lum sol e luna;
e no y veig àls      que pur·amor entrega
sí transportant      en la persona·mada;
res no·m defall      a vida contentada,
la mà de Déu      a mi res no denega.

Volgra sser orb,      faent Fortuna cega,
perdent lo pas      on tan alt m'à fet metre,
e si del loch      aquell me fa remetre,
en aquest temps      la mort me regonega.
Ans que·ls costats      senten la dura terra,
en est espay      ma vida pendrà terme;
lo meu estat      ab la mort conferme:
perdent aquell,      de la mort me plau guerra.

Lir entre carts,      en l'espay de la terra
no y ha delit      que dure ne contente;
sols és lo meu,      que no vull que s'aumente;
mas del durar,      quant hy pens, dol m'aferra.

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia