Los ignorants Amor e sos exemples
Los ignorants amor é sos exemples, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
 Los ignorants / amor e sos ejxemples, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
Los ignorants      Amor e sos exemples,
crehent que·ls fets      d'aquell són estats faula,
reprenen mi      perque·m tresport en altre,
prenint delit      en franc arbitre perdre.
A llur semblant      un gran miracle sembla,
e majorment      alguns pus forts articles:
descreen mort      ésser de grat suferta,
e qu·en dolor      d'amor delit se mescle.

Foch amagat,      nudrit dins en les venes,
faent gran fum       per vya dreta y torta;
ira dins pau,      e turment molt alegre,
lum clar e bell      ab si portant tenebres:
aquests contrasts      los fins amadors senten.
Dins en un temps      Amor dins ells alloga,
e tots aquells      no crehents ser possible,
sols d'ésser nats      natura pren vergonya.

Vehent lo cel      ma natura disposta,
volch influir      dos poders separables
a mi vinents      ab manera diversa,
cascú prenent      la part a ell condigna:
ffahent amar      simplament la mi·arma
lo seu semblant,      sentit de vici munda,
e l'altra part      en mi no roman solta,
y en son voler      son decret l'arma posa.

Aquell·amor      que·s diu voluntat bona
e solament      sguarda part honesta,
aquest·amor      ha fet a mi amable
per mon semblant      e·l mijançant ministre.
E l'altr·amor      qu·en delit s'entitola
e d'onestat      és enimich rebel.le,
m·arma e cors      per ell prenen ses armes,
aportants pau      e guerra tot ensemble.

Aquest·amor      per nostres senys nos entra
e fa present      al comú seny, e passa
lo presentat,      per sos migs, al'entendre,
d'on voler creix      tant com l'om s'i delita;
mas perque·n grau      delitós l'amant puge
dins en l'ostal      que Venus lo alleuja,
totes virtuts      e seny de la persona
són desijats      en servitut de l'acte.

Cells qui amor      bestialment pratiquen
sens acollir      en part delit d'entendre,
sol per la carn      llur apetit se liga
que, sinó brut,      plaer no·ls acompanya.
Qui vol trobar      amor qui null temps folgua,
no la cerch lla      on lo poder se vença,
car tota res,      perdent la sua causa,
no és trobat      de aquell algun ésser.

Alguns elets,      en molt espoquat nombre,
qui solament      d'amor d'espirit amen,
d'aquest·amor      participen ab àngel,
e tal voler      en per null temps se canssa.
Los qui amor      ab cors e arma senten,
amant lo cors      e més la part de l'arma,
grau de amor      homenívol atenyen:
sobre dos colls      lo jou d'Amor aporten.

Puys arma y cors      donen ésser a l'home,
prop de forçat      és entr·ells lo complaure:
ame lo cors      a sson semblant conforme,
ne fa reptar      si·ls infinits no cerqua.
Nostre sperit      a sson semblant cobeje,
e de aquell      tots los actes que n'hixen;
mas los volers      que d'aquests composts naxen
són més punyents      que d'algun·amor simple.

De la virtut      és nostra vida·xempta,
sí que lo cors      venç a l'arma batalles,
y els pochs volers      lo seny de l'om no tempra.
E, donchs, quant menys      los qui gran força porten?
E tal amor      lo juhí no escolta,
tant de la carn      benivolença capta.
Ab cor segur      de vençr·aquella tempta,
ses blanes mans      los forts diamants pasten.

Si bé Amor      les passions avança,
en ser primer      lo desig li da força,
e puys delit      lo sosté dins son regne;
ffallint aquest      defall d'Amor lo ceptre.
No sia·ntés      present desonest acte,
car fin·Amor      d'altr·amor se contenta;
si no l'ateny      viu d'esperança sola,
e la gran por     segueix lo seu contrari.

Cell qui d'Amor      del tot no·s lexa vençre,
sí que rahó      de son consell no lunya,
no mereix pas      la corona de martre
d'aquells passius      no havents altre compte
sinó pensar      haver lur vida terme,
ffinit aquell      qui·n tal estrem los mena,
crehent de fem      los fets del món ser ombra
d'aquell sol clar      qui tot lur cor escalfa.

¡O bon·Amor,      a qui mort no triümpha,
segons lo Dant      ystòria recompta,
e negun seny      presumir no s'ocupe
contra tu fort      victòria consegre,
e cossos dos      ab un·arma governes
per la virtut      que d'amistat s'engendra!
Cell qui de tu      lo terme penss·atényer
no sab de tu,      d'ignorança·s dexeble.

Tornada

Lir entre carts,      tres són les grans carreres
on veritat      per negun temps passeja:
Ira i amor      ab si no la consenten,
e l'altra és      general Ignorança.

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia