No cal dubtar que sens ulls pot hom veure
No cal duptar que sens ulls pot hom veure, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
 No cal duptar / que sens ulls pot hom ueure, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
No cal dubtar      que sens ulls pot  hom veure,
puix sens desig      de ser amat, yo ame;
d'Amor no·m clam,      ne de persona·m clame:
natura·n mi      fa obra de no creure.
Yo sent delit      que no sé d'on pren força.
Si és de carn,      d'on li ve que no·s farta?
Si d'esperit,      com l'infinit aparta?
Si del compost,      d'on ve que tot no·m força?
La carn lo vol      e lo perqué s'amaga;
ab no vist colp      só ferit de gran plaga.

¿Com se pot fer      tal voluntat no passe
a fer voler      que ser amat cobege?
¿Qué pot bastar      que d'amor yo·m netege,
e que ma carn      se fart e que no·s llasse?
Açò és vist:      que la nostr·arma·s baixa
en los delits      del cors e s'i delita;
si no·ls sent purs,      mesclats los abilita,
se part ne pren,      lo cors ne creix sa raixa.
Aquest delit      ma carn sola empara,
e tot me pren      lo temps, que n'és avara.

E si·n delit      de ser amat abaste,
açò és quant      la carn per si desitja;
si·l pensament      tot altr·sguart remija,
no sent delit,      ans algun despit taste.
Ymaginant,      si·l delit no ymagine,
no·m plau amar      e menys que amat sia;
fora la carn,      mon delit fa sa via;
tot mon desig      començ per ella i fine.
Naturalment      tot quant delit aporta,
no·l fall Amor      per via dreta u torta.

Tostemps fuy cert      que yo dins mi portava
en contra mi      una mala persona:
aquesta és      qu·a tots natura dóna,
reyna·n los més      e de molt pochs esclava.
Mas ara sent      un terç qu·en mi·s descobre
e son poder      sentí sens conexença;
menys de rahó,      ve de passió volença:
yo he volgut      ço que sens mon grat obre.
Àbit antich      és lo terç que us nomene,
que·m fa seguir      la vida que yo mene.

Aquells delits      d'on bons amadors viuen
-ço és, amar      e delit d'amat ésser-
e la dolor      que·s pren en lo desésser,
tals passions      de mon cor no deriven.
Yo pas dolor      si·m conech ser amable,
e met poder      qu·amat ésser no crega;
ab tot açò      mon apetit aplega
sentir delit      a temps; però durable
ma carn lo sent,      e yo·l trob ab la pensa;
quant me trob fart,      obra·n mi la deffensa.

Quant sent d'amor,      y el que sentir solia,
és occasió      que de mi yo m'espante;
am y avorreixch,      no sé hon me decante,
altrament sent      amor que no sentia.
Si és ver dir      que tot quant delit porta
deu ser amat,      per ço que hom se ama,
amador só,      yo m'encench d'esta flama
que no rellú,      ans, viva, està morta.
Quant a la carn,      ha vida per set vides;
quant l'esperit,      totes li són fallides.

Axí com és      lo cor primer en vida,
és lo derrer      qui mor de tots los membres;
pels amadors,      axí hòmens com fembres,
lo cor se vol      ans que altra partida,
e quant Amor      se'n va de la persona,
derrerament      l'altr·Amor abomina:
primer del cors,      fartant, se desvehina;
lo que volgué      primer, derrer bandona.
Açò és quant      fastig, Amor, lo'n lança,
o cor irat      li'n fa perdr·amistança.

¿Qui és aquell      qu·en altre juhí faça
e res de si      en temps venidor jutge?
Del que soffir      no pot ésser bon jutge:
pensant que fuig,      lo llaç al coll s'enllaça;
e ço per que       amau alguna dona
serà per temps      d'un jorn que ja no us alta,
e tant serà      una part que us desalta
que no veureu      res d'ella sia bona.
Quant és Amor      entre·ls amants contenta,
fa mudament,      car desig la sustenta.

¿A qui ha dat      favor tanta natura,
que no ignor      com dins ell Amor obra?
Pensant que·s pert      Amor, ladonchs la cobra;
no·s pot saber      qué l'empeny o l'atura.
Per delit creix      o per delit aminva,
per mal se mor      e mal en vida·l torna,
e no tostemps,      car varietat l'orna;
sa força·s gran      quant hom pensa que·s minva.
Açò és ferm      que sens desig menyscaba,
lo seu poder      sens dolor no s'acaba.

Tornada

Per lo garró      que lo rey veu de Caba
se mostr·Amor,      que tot quant vol acaba.

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia