Là só atés d'on só volgut fugir
Lla sò atés d' hon sò volgut fugir, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
 La so ates / d'hon son uolgut fugir, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
Là só atés      d'on só volgut fugir;
tinch-me per pres      e no só presonat;
mas yo veig clar      lo córs de mon mal fat,
e no l'he vist      ans d·en ses mans venir.
Pren-me'n axí      com al devinador
de sa greu mort      per alguns clars mijans
prenusticant:      no fugint de ses mans,
é ja per ffet      tot quant és venidor.

O tu, mal fat,      mal prenosticador!
E veig-l·axí      com si era present,
per tal senyal      que no pot ser mintent,
puys m'à plagut      lo que fuy vorredor.
Quant só vengut      al prenosticat punt,
veent, fuy orb,      e sabent, ignorant.
No ssé qué fon      que·m tench lo cor tirant
per anar lla      on no volgra ser junt.

Sí co·l senglar      que devala del munt
pells cants petits      qui no·l basten matar,
e baix·al pla,      on veu alans estar,
vol e no pot      tornar del pla·n amunt,
ne pren a me,      qui per fogir mal poch,
caych en les mans      de dolor sens remey,
perpetual,      sens mudar esta ley,
ans crexerà      com, en loch dispost, foch.

No creu lo fat      molt hom qui és badoch,
e molt grosser      li allonga·l poder
sobre qué va      e qué pot en nós ffer.
Lo cors és seu,      e tot quant d'aquell toch;
mogut e fferm,      ha lo poder per Déu;
tant quant al temps,      se mostra variat;
mas tot per Déu      és axí ordenat,
lo qual no·s mou,      ne·s muda l'orde seu.

Lo ffat se pren,      segons l'entendre meu,
tot quant és d'om,      deffora la rahó;
lo foll és seu      e sa elecció;
del savi pren      quant a natura deu.
No ssé lo fat      si guarda sol la fi,
o si la fi      pels mijans mirarà;
ladonchs la fi      son ésser mudarà,
si los mijans      pendran revers camí.

Tornada

Mare de Déu,      hages mercé de mi
e fes-me sser      de tu enamorat;
de les amors      que só passionat,
yo conech cert      que só més que mesquí.

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia