No pens algú que m'allarch en paraules
No pens algú que 'm allarch en paraules, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
 No pens algu / quem allarchen paraules, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
No pens algú      que m'allarch en paraules
e que mos fets      ab los dits enferesqua,
ans prech a Déu      que de present peresqua,
si mon parlar      atany en res a faules.
Mos fets d'amor      ab los romans acorden,
que foren més      que los escrits no posen;
cells qui d'amor      en lo mal se reposen,
en creure mi      consciences no·ls morden.

Sens amor són      aquells c·ab mi discorden
e la dolor      de amor temoregen,
e quant hi són,      exir d'ella cobejen
e per tots temps      de ssi mateys recorden.
Poch és amant      qui dolor lo turmenta,
sí que que volgués      menyscabar de aquella;
dins la dolor      és una maravella
que no ssé com      lo delit s'i presenta.

Dolor d'amor      a mi tant no turmenta
qu·exir volgués      de son amargós terme,
e si davant      me veig d'absença verme
e lo conort      contr·amor dant empenta,
yo·m dolch en tant      de guarir de la plaga
que cerch verins      per que lo conort muyra,
y en gran delit      mon cor jamés abuyra
ffins qu·en amor      ma penssa està vaga.

Un gran delit      als amadors s'amaga,
a tots aquells      qu·en molt·amor no vénen:
en llur voler      delit d'amor no prenen,
no ssenten bé,      si esper no·ls falaga.
No és al món      tan gran delit de penssa
com lo penssar      en la perssona·mada,
e qui l'ateny,      tota caus·oblidada,
sí que a ssi      no troba mentre y penssa.

Tèbeu voler      delit d'amor deffenssa;
los estrems han      de bé complit semblança:
lo poch voler      no ha por ne sperança,
rebre no pot      gran bé ne molt·offenssa;
e l'alt estrem      ell si mateix delita:
no recordant,      del bé venint espera.
Cascú d'aquests      ha la sua carrera,
e lo del mig      no sab hon se habita.

Yo só aquell      servent qui no despita
si no ateny      del servey conexença:
tot és aquell      hon ha sa benvolença
y en son voler      tot lo seu abilita.
Tant en amor      ma penss·n alt grau munta
que m·arma és dins en lo cors que ama,
e só content      de qualsevulla fama:
en res de mi      voluntat he defunta.

Dins si mateix      veu gran glòria junta
qui de amor      bé ne mal no spera,
altre amant      ab voluntat sancera,
per ses virtuts,      sens passió conjunta.
Nostre sperit      sols béns e virtuts guarda
quant solament      usa de sa natura,
amant per si      aquella creatura
que les virtuts      als vicis li són guarda.

Tornada

Lir entre carts,      qui d'amor se pren guarda,
tres parts se'n fan,      dues seguint natura:
la huna mor,      e l'altra tostemps dura,
la terça és      que fals apetit guarda.

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia