Lo viscahí Qui·s troba·n Alemanya
Lo viscahí que 's troba en Alemaya, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
 Lo uiscahj / ques troba en alemanya, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
Lo viscahí      qui·s troba·n Alemanya,
paralitich,      que no pot senyalar,
si és malalt,      remey no li pot dar
metge del món,      si donchs no és d'Espanya,
qui del seu mal       haurà més conexença
y entendrà      millor sa qualitat.
Atal son yo      en estrany loch posat,
c·altre sens vós      ja no·m pot dar valença.

Yo viu uns ulls      haver tan gran potença
de dar dolor      e prometre plaher;
yo, smaginant,      viu sus mi tal poder
qu·en mon castell      era sclau de remença;
yo viu un gest      e sentí una veu
d'un feble cos,      e cuydara jurar
qu·un hom armat      yo·l fera congoxar:
sens rompre·m pèl,      yo·m só retut per seu.

Sí com l'infant      que sab pel carrer seu
prou bé anar,      segons sa poca edat,
si en esculls,      per cas, se veu posat,
està pahuruch      -no sab hon se té·l peu-
d'anar avant,      perque no y veu petjada;
no vol ne pot usar de camí pla,
tornar no sab,      perque altri·l portà,
que ell per si      no fera tal jornada.

Mos ulls d'açò      han feta la bugada
e tots mos senys      s'i són volguts mesclar;
yo pena·n pas,      mas no y puch contrastar,
perqu·algun tant      ab delit és mesclada.
Amor me vol      e Fortuna·m desvia,
a tals contrasts      no basta mon poder;
sens ell·al món      remey no puch haver.
Donchs dir-m'eu vós      ja de mi qué us paria!

Dormint, vetlant,      yo tinch la fantasia
en contemplar      qui am, qui és, qué val,
e quant més trob,      lavors me va pus mal,
pel pensament,      qui·m met en gran follia;
hoc e·n tan gran,      que yo am son desdeny,
son poch parlar,      son estat tal qual és,
més qu·ésser rey      del poble tot francés.
E muyra prest,      si mon parlar yo·m feny!

Vos no voler      lo meu voler empeny,
he vostres ulls      han mon arnés romput;
mon pensament,      minvant, m'à ja vençut;
só presoner,      pahoruch, per vostre seny.
Lo vostre gest      tots mos actes afrena,
he mon voler      res no·l pot enfrenar;
l'ivern cremant,      l'estiu sens escalfar,
aquests perills      me daran mala strena.

Tornada

Bell·ab bon seny,      tot és poca faena
al meu affany      veure vós luny estar,
car prop de vós      res no·m pot mal temps dar,
e luny de vós      no trob res bo sens pena.

Font: Blog personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia