Yo crit lo bé si·n algun loch lo sé
Jo crit lo be si en algun lloch lo sé, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
  Yo crit lo be / si'n algun loch lo se, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
Yo crit lo bé      si·n algun loch lo sé,
callant lo mal      sens passar-ne despit,
car en maldir      mon cor no pren delit
ne·m cal cridar,      puys no veig lo perqué;
no per aytant      que molts béns yo no senta,
mas poch val crit      entre lo sort e·l mut,
per que·l bon hom      per tal no és sabut
e sa valor      en lo món no l'augmenta.

Menys que la ley      crestiana·s presenta
els africans,      ne la volen hoir,
veig la virtut      en null esment venir:
l'om viciós      e·l pech l'an dat empenta.
Salomó diu      qu·en pochs és saviesa;
los enemichs      són molts de la virtut,
dients que sou      home foll conegut
si del costum      se lunya vostr·abtesa.

Lo vici·s tant      que virtut ha empesa,
e lo profit      honor à tret del món
-en tan pochs és,      e poch a poch se fon!-
no y ha calor      contra·l fret de peresa.
Lo nombr·és tant      d'aquells qui la desonren,
que ja no y val      empara de algú;
e si voleu      que us diga·l crit comú:
"Peresquen cells      qui d'onor no ss'aombren!"

Als hòmens morts      d'actes bons no desombren,
car dels absents      no·ls cal haver enveja:
pahir no·s pot      aquesta cosa leja
dins los ventrells      qui d'envejar s'escombren;
no dan laor      al viu qui la percaça,
ans fan rahons      com la y poran sostraure,
e si·l ben fer      del món no poden raure,
dien-ne mal,      tant que lo bé desfaça.

Bondat, virtut,      han perduda sa raça,
cossos humans      han molt diminuhit,
Déu és per nós      mal honrat e servit,
e ja la mort      pus estret nos abraça;
tot quant per Déu      és jus lo cel creat
ha molt perdut      de son propi cabal:
saber se pert,      speriment no val,
lo viure curt,      que·l mig és tost passat.

¿Hon és l'enginy      d'Aristòtil trobat,
d'Origenés,      Sèneca e Plató?
Qui mostrarem      semblant al fort Samssó?
On és tan bell      com Absalon trobat?
Línceus fon      qui res no l·escapava,
que no fos vist      per sa vista suptil:
dins en la mar      veya de milles mill.
Lo viure llur      més que·l present durava.

Ffoll és aquell      qui no ymaginava
que fallirem      puys fall ço per que som.
Sí com decau      la rama e lo pom
si la rael      de l'arbre hom tallava,
ffallirem nós,      puys que·ns sosté fall.
Bé·ns mostra Déu      que vol lo món finir,
puys lo que·ns té      vol que ving·a perir;
son poch a poch      Natur·a nós defall.

Tornada

Lir entre carts,      no·m basta l'escandall
per trobar fons      en la vostra estima,
e quant vos llou      no trob rahó ne rima
de que·m content,      e per ço yo me'n call.

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia