Balada de Catalunya
Un fill ne té Catalunya

un fill ne té menestral,
	
	que per veurerla gran sempre	

	sens descans ne vetllará.	

	     De la máquina sonora	
              
	la veu diu sense parar,	

	        trich, trach,	

	        trich, trach,	

	ab cantadas que l'ajudan	

	á sufrir y á traballar.	

	     Catalunya digué un dia,	

	ja d'assó ne fá molts anys:	

	-"Bé véus, fill meu, que so pobre,	

	ma pobresa estás mirant."	

	     Lo fill vá respóndrer: -"Mare,	

	á guanyarme vaig lo pa,"	

	        trich, trach,	

	        trich, trach,	

	y son teler ab las gotas	

	de lo séu front tot regant,	

	        trich, trach,	

	        trich, trach,	

	guanyá l'pa que demanaba	

	lo dóls accent maternal.
	
	-"Catalunya, noble mare,	

	un vestit t'he de donar,	

	y del fret las greus cruhesas	

	á sentir no tornarás."	

	     Aixís li digué á sa mare	

	lo jornaler catalá;	

	        trich, trach,
	
	        trich, trach,	

	los tallers ne ressonaren,	

	y aná teixint á la par	

	        trich, trach,	

	        trich, trach,	

	lo vestit y la grandesa	

	que á sa mare féu tan gran.	

	     En altres temps Catalunya	

	digué al mont y digué al mar:	

	-"Ma constáncia ha de domarvos	

	y ma ferma voluntat."	

	     Al pagés rústica aixada	

	y al marino rems doná,	

	        trich, trach,	

	        trich, trach,	

	y dels rems y las aixadas	

	als cops seguits y al compás,	

	        trich, trach,	

	        trich, trach,	

	á la pedra arrancá espigas,	

	y al abisme un septre real.	

	     Vegé en sos camps Catalunya	

	extrangera gent audás,	

	y sentí en son pit bullirne	

	la sanch del almogavar.	

	     Sos fills ne van á la guerra,	

	y al taller sos fills ne van,	

	        trich, trach,	

	        trich, trach,	

	y las cansons alternantne	

	de la guerra y de la pau,	

	        trich, trach,	

	        trich, trach,	

	conquistá sa independéncia	

	y teixí sa llibertat.	

	     Catalunya. Per que tingas	

	ricas galas que ostentar	

	lo vapor palpita y brama,	

	fila lo fus de metall.	

	     Si grans ne són eixas galas,	

	tas virtuts ne són més grans,	

	        trich, trach,	

	        trich, trach,	

	ja may al oblit las dones,	

	que si las véns á oblidar,	

	        trich, trach,	

	        trich, trach,	

	nó la tela de ta gloria,	

	ta mortalla teixirás.

1868
Jocs Florals