Óssa Menor/L'ofici que més m'agrada
A Jordi López Batllori

Hi ha oficis que són bons perquè són de bon viure, 
mireu          l'ésser fuster: 
—serra que serraràs 
                                  i els taulons fan a miques, 
i de cada suada deu finestres ja han tret. 
Gronxada d'encenalls, et munten una taula; 
si ho vols, d'una nouera te'n faran un cobert. 
I caminen de pla— 
damunt les serradures de color de mantega. 

I els manyans           oh, els manyans! 
De picar mai no es cansen: 
pica que picaràs i s'embruten els dits; 
però fan unes reixes i uns balcons que m'encanten 
i els galls de les teulades 
que vigilen de nits. 
I són homes cepats 
com els qui més treballin.
 

I al dic? Oh, els calafats! 
Tot el Port se n'enjoia 
                                    car piquen amb ressò 
i es diu si neix un peix a cada cop que donen 
—un peix cua daurada, blaus d'escata pertot. 
Penjats de la coberta, tot el vaixell enronden: 
veiéssiu les gavines 
                                 com els duen claror. 

I encara hi ha un ofici 
que és ofici de festa            el pintor de parets: 
si no canten abans, no et fan una sanefa, 
si la cançó és molt bella deixen el pis més fresc: 
un pis que hom veu al sostre 
que el feien i cantaven: 
tots porten bata llarga 
                                     de colors a pleret. 

I encara més 
si us deia l'ofici de paleta: 
                                           de paleta que en sap 
                                           i basteix aixoplucs. 
El mateix fan un porxo com una xemeneia 
—si ho volen 
                      sense escales 
                                              pugen al capdamunt; 
fan també balconades que hom veu la mar de lluny 
—els finestrals que esguarden tota la serralada, 
i els capitells 
                       i els sòcols 
                                           i les voltes de punt. 
Van en cos de camisa com gent desenfeinada! 
Oh, les cases que aixequen d'un tancar i obrir d'ulls! 
Poesia