¿Qui·m mostrarà la Fortuna loar
Qui 'm mostrará la fortuna lloar, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
 Quim mostrara / la fortuna lohar, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
¿Qui·m mostrarà      la Fortuna loar
del sobiran      do per ella rebut?
E tinch per foll      tot hom e decebut
que poch ne molt      conteng·ab mi de par.
Yo só molt prop      de viure bé content;
embarch no·m fa      més d'una passió
que sembl·a mi      que ve menys de rahó,
puys ha raell      en vostre falliment.

Ab mi no·s pot      comparar hom vivent,
puys la que am      creem qu·és la mellor,
ab molt gran seny      e honestat de cor,
e yo l'am tant      qu·ella m'és benvolent.
En lo començ      fon bona ma ventura,
seguir-lo deu      la fi a mon començ,
e si no u fa,      mort, qui tota res venç,
donarà mi      la terra·n vestidura.

Mas Déu no sab      en lo món creatura
sens defallir      alguna part de bé;
d'on l'om çes foll      qui ha laugera fe,
abandonant      Aquell ultra mesura.
Per que yo·m trob      no fart de son voler,
e no crech bé      lo que m'és dit per ella,
e cuyt haver      d'açò justa querella,
mas creure ferm      no tinch en mon poder.

Term·n amor      algú no pot saber,
e cell qui·l creu      en amor no sab res;
qui·n tal camí      a passejar és més
no troba fi,      e penssa·quell·haver.
Dos cors units      en una voluntat
deu fer Amor,      e lo qui se'n parteix,
en ell amor      de continent pereix;
no ama fort      l'amador limitat.

Amor se té      per pus injuriat
per hom en qui      trobe lo seu cor fret,
que per traydor      on fos tot malifet,
puys lo forçàs      d'ésser enamorat.
Qui tèbeu és,      d'Amor és enemich,
e port·ab si      contr·Amor lo fallir;
si no·s cregut,      tolga's d'enfellonir,
car de cor franch      hom no creu l'om enich.

Si lo meu hull      no tinch per ver amich
e del que sé      no vull ésser membrant,
no creuré vós      éser vers mi errant
e trobar-m'é      de peguesa molt rich.
La mi·amor      a mi creix la sospita,
e lo que sé,      que de mi no·s pot tolrre,
e de mon cas      no us voleu assats dolre
per poqu·amor      que dintre vós habita.

M·oppinió      és en mon cor escrita,
que, sinó vós,      àls no la me'n pot raure;
vós me podeu      en tot·arror fer caure,
puys que Amor      forçar mi se delita;
e tant desig      que sia·mat per vós,
que m'és forçat      duptar que axí sia;
Amor me fa      de veritat falsia,
no bast en pus      qu·en ésser sospitós.

Tornada

O foll·Amor!      En l'om molt desijós
cabre no pot      en ell sats conexença;
sa passió      li torba sa sciença,
e majorment      lo qui és amorós.

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia