Per lo camí de mort é cercat vida
Per lo camí de mort he cercat vida, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
 Perlo cami de mort / he cercat uida, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
Per lo camí      de mort é cercat vida,
on he trobat      moltes falsses monjoyes;
quasi guiat      per les falses ensenyes,
só avengut      a perillosa riba,
sí co·l malvat      qu·en paradís vol cabre
e ves infern      ab cuytat pas camina,
y axí com cell      qui de Migjorn les terres
va encerquant      per vent de Tremuntana.

Gran és mon dan,      segons ma complacença;
seguons lo ver,      és poch lo meu dampnatge.
Yo pert delit,      havent ab dolor liga,
e tal com fon,      plach molt a ma natura;
en mi no pusch      trobar àls sinó perdre,
e de mon bé,      si bé u vull, no m'alegre.
Lo perdre sent,      perqué,  perdut dolç hàbit,
del bé vinent      no·m trob certa fiança.

Axí com l'om,      per molta fe que haja,
lex·ab dolor      esta vida mesquina,
perque no sent      los delits de l'Altisme
e sent aquests     qu·en esta vida lexa,
ne pren a mi      que·l delit d'amor lexe
ab tal dolor      que no ssé on pot cabre;
ab molta por      esper lo rahonable,
perque no ssé      com lo sentré plaïble

Sí com aquell      qu·entrar vol en batalla
e troba's cor      ans que la sperimente,
e quant se veu      ésser prop de l'encontre,
per gran paor      fug, mostrant les espatles,
ne pren a mi      qu·en contr·Amor m'esforce
fins a venir      a fer-ne l'estret compte,
e quant só prop      de aquell apartar-me,
com a vençut      yo abandon mes armes.

Dubtar no·m cal      si·m són fetes metzines;
ab algun·art      són preses mes potences:
per son voler      tot home del món ama,
y amar no·m plau      e d'amor són mes obres.
Per los cabells      a mi sembla que·m porten
a fer los fets      que Amor me comana;
si·n vull fugir,      portar no·m poden cames:
en tal contrast      la mia vida penja.

Aquell dolç tast      c·ab si l'acordant tasta,
no és en mi,      mas dolor del discorde.
Qui no·s amat      y amor d'altre cobeja,
no sent gran mal,      puys un terme desija.
Yo son aquell      qui·n res del món no·m ferme;
yo am a qui      no mereix que yo l'ame,
e d'altra part      veig obres en contrari:
de vida y mort      he certana paraula.

A tot mesquí      un gran bé no li minva,
ço és, haver      de mort un molt poch dubte;
d'aquest gran bé      yo no ssé on té casa:
no trob rahó      per que viure desige.
En contr·Amor      aytant yo no m'esforce
que don oblit      en algun bé seu ficte,
n·él m'és bastant,      sí com d'abans, complaure;
yo só·n l'estat      lo qual deu tot hom tembre.

Font són mos ulls      d'aygua dolça y amargua,
perque·n dolor      y ab delit aquells ploren,
car una és      la dolor delitable,
l'altr·ab aquell      poch ne molt no·s companya.
Com ne per qué,      saber açò com passa,
no ssia yo      lo deïdor o mestre,
tant solament      a ben sentir o baste.
Vinga·l juhý      als qui d'amor més saben!

Cascuna part      de si·m dóna creença;
tant que no ssé      rahó que la desfaça;
Amor de ssi      gran rahó m'à donada,
e si desam,      no·m sia dada colpa.
Ja los meus fets      rahó d'ome no·ls porta;
als fats és dat      tot quant a mi seguesca;
a res a fer      a mi és tolt l'arbitre,
no·m trob res franch,      sinó la sola penssa.

Tornada

O foll·Amor!,      les dolors costumades
vénen, per temps,      que no donen congoxa;
s·axí no fos,      ja no serien hòmens.
E per qué, donchs,      aquest hús en mi·s trenca?

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia