Als fats coman tot quant serà de mi
Als fats coman tot quant será de mí, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
 Als fats coman / tot quant sera de mi, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
Als fats coman      tot quan serà de mi,
puys só estolt      de ma elecció;
mon seny és mort,      a qui Déu no perdó,
puys al començ      del tot me derrenclí.
Ja no és temps      tenir frens al voler,
malalta és      ma bona voluntat,
e vaig en loch      on no vull ser portat;
só descontent      de tot quan pusqua fer.

Sí com a l'hom      no li basta poder,
paralitich,      quant és en peus levat,
anar al loch      on vol ésser anat,
ans cau, o tort      va contra son mester,
ne pren a mi      que faç lo que no·m plau
y aquell voler      de la rahó·s vençut,
e si·l complach      mon delit és perdut,
per que sens cor      faç quant de mi vejau.

Sí com als vents      és donada la nau,
mentr·és debat      als mariners vengut
-ladonchs la nau      son camí ha tengut
per senya tal      qual ans del contrast jau-,
ne pren a mi,      car mon enteniment
ha gran debat      ab lo voler del cors;
determenar      llur debat clar no gos,
proejant lo temps,      l'appetit vaig siguent.

Passà lo temps      que fuy d'Amor content,
si bé tostemps      sentí ses grans dolors,
mescladament      dolçós ab amargors:
creya rey ser,      vehent-me d'ell sirvent;
yo fuy content      de sos mals sens los béns,
per bé que·l mal      sens bé no pot venir,
mas yo amprench      per ell més que morir.
Malament viu      qui·n mal fer no té frens.

¡O tu, Amor,      qui ton poder m'estens
axí fortament      que no·t puch resistir,
hix fora mi,      puys en plaer no gir
ma voluntat      a fer tos manaments!
Vulles haver      en contra mi ergull!
Lexa vasall      qui no·t voll per senyor!
¿Quin moviment      venç aquesta dolor,
fent-me jaquir      ben fer, de que·m despull?

Aquest meu fet      bona ffi no ll'acull,
e lo present      és ple de gran tristor;
aquesta ve      del dan avenidor
que de present      lo tinch davant mon ull.
Yo·l soferré,      si ab cor molt ardit
la que yo am      per mi passa lo mal,
sens penedir      -qui·s penit grat no val-;
ladonchs la mort      no·m serà sens delit.

Tornada

Lir entre carts,      gran és lo meu delit
mentre no pens      lo que poríeu fer;
tot act·és prop      de lla on és poder,
si al voler      governa l'apetit.

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia