En aquell temps sentí d'Amor delit
En aquell temps sentí d' amor delit, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
 En aquell temps / senti d'amor delit, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
En aquell temps      sentí d'Amor delit
quant mon pensar      mirà lo temps present;
lo venidor      no·m portí en esment,
e lo passat      fon lançat en oblit.
Ja no farà      mon sentiment dormir
qu·en lo començ      ignor sa mala fi;
tals fets Amor      sol aportar ab ssi
que tots sos béns      en dol han convertir.

	Lo bé d'Amor      clar demostr·ab lo dit,
a l'amador,      lo mal qui l·és vinent;
és hun senyal      que no pot ser mintent;
donchs en lo goig      se troba entristit.
Qui és content      és molt prop d'avorrir
en pus breu temps      que de vespr·a matí;
grat, sobregrat      e cambi·s favorí,
e ranc és dret,      no·l plau bregues partir.

Lo desijat      pler se volta en despit,
no té loch ferm      d'Amor lo sentiment,
sos torns é vist      assats complidament,
e veig aquell      de mil colors vestit.
Detràs ell va      contínuu penedir:
tal seguidor      no·l viu mentre·l seguí;
ab los ulls cluchs      detràs sos peus aní,
guiant-m·en part      on tart poguí exir.

Sí com lo jorn      va primer que la nit
e d'ella és      hun cert demostrament,
va lo delit      d'Amor primerament;
dolor aprés      no·l vol haver jaquit,
havent poder      de tota res delir
que ab sa llet      dolça delit nodrí;
tot ço que naix,      delit ho consentí
e corromp ssi      per estrem dolorir.

Dels mals d'Amor      que trobadors han dit
no·n sé pus fort      que son gran mudament;
lo ferm estat      no dura longament,
seguint aquell      hun novell apetit.
Ffahent jaquir      ço que vol hom seguir.
mon apetit vol      ço que no volguí:
volent amar,      ladonchs yo avorrí,
e, no volent,      amí sens consentir.

Certs mals d'Amor      per sa colpa he dit;
altres ne són      Fortuna malmirent,
cassos portant      d'on ve departiment,
donant enyor      y entr·alguns met oblit.
La mort breument      Amor port·a morir,
jaquint dolor      a·aquell que no morí,
e lo qui mor      no tem final juhí,
per gran dolor      forçat d'Amor partir.

Los fets d'amor      no puch metr·en oblit:
ab qui·ls haguí      ne·l loch, no·m cau d'esment;
no puch sentir      com los era sintent;
on seny no·teny,      no és per seny sentit.
Lo meu recort      a mi no pot suplir
dar lo delit      que per Amor sentí;
perdent lo tast      que per Amor tastí,
a poch instant      lo delit viu fugir.

Ab la rahó      algú no ha sentit
lo mal d'Amor      o lo delit que·n sent;
en altre loch      ha son sitiament
y és ja en mi      alterat y marsit.
Quan altres béns      yo veig de mi fugir,
enyor aquell      que temps fon que·m fugí;
puys que lo loch      d'Amor en mi fallí,
Amor en mi      no troba on tenir.

Tot mudament      és verament fallit
e d'Amor és      lo seu sosteniment,
car derres l'om      no pot ésser content
si·n hun estat      Amor lo té stablit.
Si fermetat      Amor fa defallir,
com portarà      res ferm Amor en ssi?
Donchs, si Amor      en fermetat fallí,
raó és gran      puys no ferm l'à tenir.

Tornada

Amor, Amor,      temps és de penedir,
sí que, vehent,      no·s gire mon camí;
lo vostre bé      fastig porta prop ssi,
o tal dolor      que sab prou qui u sab dir.

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia