¡O quant és foll qui tem lo forçat cas
O quant es foll qui tem lo forçat cas, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
 O quant es foll / qui tem lo forçat cas, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
¡O quant és foll      qui tem lo forçat cas,
o contr·aquell      remey és demanant,
e qui poder      se troba molt bastant
e no·l coneix,      penssant l'aver escàs!
Vós sóu aquell      amprant contra la mort.
Puys és forçat      qu·en molt breu temps morreu,
hoc menysprear      son poder bé podeu,
e no tement,      morint, sou d'ella stort.

En vós està      fer son cas flach o fort,
car lo seu mal      per dues coses naix:
per tembre·ll dan      del loch eternal baix,
e per haver      perdut al món deport.
Ja de aquest      alçar podeu la mà,
puys vostres senys      los quatr·aveu perduts.
Donchs, contra·l dan      armau-vos de virtuts,
e no us dolrreu      ne tembreu ça ne lla.

A l'home bo      la mort negun mal fa,
ans és mijà      per hon trespass·a Déu,
e si·l mal hom,      morint, en mal se veu,
no u fa la mort,      mas ha mal com pecà.
La mort tem molt      qui viu en mal delit,
car pert dos móns:      jusà y superior;
si·l bé perdent,      lo cors passa dolor,
no és molt gran      penssant de l'esperit.

A l'home, Déu      ha dos móns establit,
axí com són      dos natures en ell;
cascuna part      espera en aquell
d'on l'ésser trau,      finit o infinit.
Al nostre cors      la mort del tot confon,
perdent son bé,      lo qual és tot present;
e l'espirit      no tem anul.lament:
per mort reviu,      mas va no sabent hon.

Los sentiments      d'aquests, diversses són,
per bé qu·a tots      aquesta mort desplau:
hu tem e dol,      e l'altr·en dolor jau;
loch vol cascú      en lo seu propi món.
Aquest compost      en molts veig discordar,
en altres molts      qu·en acort par qu·estan,
mas no és ver,      puys males obres fan;
lo bon hom sol      pot ab si acordar.

Ab vera pau      lo bon hom pot obrar,
no·l malfaent,      car mal fi no promet;
per esta fi      lo bé y lo mal és fet:
pel bé s'ateny,      pel mal no·s pot guanyar.
En general      hom vol y entén est bé;
particular,      quant ha dreta rahó
entén; no·l sent      l'obrant per passió,
e lo malvat      no·l sent ne·l creu per fe.

Cascuna part      de nós tira d'on ve:
lo cors terreny      deçà vol romanir;
l'arma d'aquell      no·s volrria partir,
e lo seu bé      per la mort li pervé.
Mas tant abdós      han estret·amistat,
que l'hu dolor      pel companyó soffer,
hoc fins en tant      que·l mal torna·n plaer,
y ell mal aquell      ha per gran bé estimat.

Tant com més l'om      tem l·inmortalitat,
d'aquesta mort      sofir major turment;
e si prés mort      creu son anul·lament,
en major mal      és per la nul·litat.
E que lo món      superior no fos,
a l'hom és obs      que u pens ésser axí,
car lo present      no·l trau d'ésser mesquí;
nostr·apetit      no fuig a freturós.

Per ésser l'om      contra mort animós,
l'és obs virtut      teulogal e moral,
sí que lo cors      sia racional
per l'appetit      portat a virtuós.
Ladonchs tot l'om      bons delits usarà,
passats pel cors,      mas a l'arma semblants,
més d'inmortal      que de mortal tocants,
sí qu·en est món      de l'altre ja sentrà.

Qui en tant ve,      la mort no dubtarà,
car lo seu cors      en arm·aurà conduyt;
sí com lo mal      hom d'ànima es buyt,
axí lo bo,      lo cors nosa no·l fa,
puys ab rahó      jaquit ha tot estrem
e temprats ha      tots los mals moviments:
espera·n Déu,      e dón·als no havents,
e viu en fe,      d'on tots nos salvarem.

Tornada

Mare de Déu,      tots los qui bé creem
que tu portist      aquell Crist, fill de Déu
-per consegüent      per nós morí en creu-,
fes-nos haver      tanta fe com volem.

Toni amich,      vostra carn és ja fem,
e sens la got·      haveu bon esperit;
si no y penssau,      restareu escarnit,
que per ser ffresch      lo cors, l'esperit crem.

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia