No sech lo temps mon pensament innoble
No sech lo temps mon pensamènt inmoble, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
 No sech lo temps / mon pensament immoble, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
No sech lo temps      mon pensament innoble,
car no·s trespost      de un ésser en altre;
Ffortuna vol      son torn variat perdre,
sí qu·amistat      ab fermetat acapta:
quant m'à sentit      al pus jus de son centre,
aspres ha fets      los corons de sa roda,
perqu·allissant,      en altre torn, no munte
a sseure lla      on és lo gran desorde.

Com l'envejós,      qui soberc dan vol rebre
perque major      dan son desamich senta
e pren delit      del mal que veu soferre,
tant que no sent      lo mal qui l·és proïsme,
tal semblant cas      fortun·ab mi pratica:
ffahent procés      a sson delit denul·le,
muda lo nom      que pren d'ésser no ferma,
per son plaer      qu·és no dar temps al vogi.

Sí com aquell      c·adorm ab artifici
son cors perque      la dolor no sufferte,
volgr·adormir      los penssaments qui·m porten
coses a que      ma voluntat s'enclina,
causant en mi      cobejança terrible,
passionant      l'arma, qui és ajunta
en soffertar      aquest turment tan aspre
ab lo meu cors,      qui·n tal cas l'acompanya.

Sí co·l castor      caçat, per mort estorçre,
tirant ab dents      part de son cors aranqua
-per gran instint      que Natura li dóna
sent que la mort      li porten aquells membres-,
per ma rahó      volgr·aver conexença,
posant menyspreu      als desigs qui·m turmenten,
matant lo cors,      enpeccadant-me l'arma,
sí que jaquir      los me cové per viure.

En aquell punt      que·l cobejar me sopta
volgra sser foll,      ab la pensa tan vana,
que no pensàs      pus aventurat home
Fortun·agués      prosperat de béns mobles.
En gran calor      lo fret tot hom desija,
ne creure pot     que jamés l'ivern torne;
axí me'n pren      com dolors me congoxen:
creure no pusch      qu·en part de content baste.

Tornada

Lir entre carts,      si lo comun enginy
és tan grosser      que no us bast a compendre,
vullau ab Déu      fer que si Fe los basta,
sia remés      lo peccat d'amor folla.

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia