¿Qué val delit puys no és conegut
Que val delit puix no es conegut, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
 Que ual delit / puix no es conegut, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
¿Qué val delit      puys no és conegut,
ans és fastig      quant és molt costumat?
Ço per que mort      vós haureu atraçat,
dins molt breu temps      volrreu haver perdut;
e ço de que      no ymaginarem
que·l perdre·ns fos      una poqua dolor,
si·l cas hi ve,      sentim tal amargor
que de bon grat      vida·bandonarem.

En aquest punt      me trob yo tan estrem:
ço que volguí      ab mort estrem·ardor,
torna en mi      una lenta calor,
e puys, perdut,      mortal dolor me prem.
Tal mudament      en ssi hom no veurà,
com en mi veig      per nostre partiment;
la Mort ho fa,      qui·m tol mon bé present;
del venidor      sab Déu lo que serà.

Molts han perdut      tot lo que ve e va,
ffills e muller      e part de llur argent,
e resta'ls cor      ab null esperdiment,
e may virtut      en llur cor habità;
e yo tinch clos      e sagellat procés,
que per null temps      delit yo sentiré,
ne planch lo dan      per on ma dolor ve,
mas l'aspra mort      d'on son mal vengut és.

Un poch delit      en ma dolor és pres;
ja ssent dolor      com mon cor mal sosté;
penssant per qui      ne d'on ma dolor ve,
a mi no plau      de dolor ser deffés.
¡O tu, qui est      fora del present món,
e veus a mi,      per ta mort, mal passar!:
acapt·ab Déu      que·m pusques avissar
quins espirits      a tu de prop te són.

La Mort qui tol      lo agradable don
que vida y sort      als hòmens volen dar,
quant és de mi      m'à tolt, sens mi matar;
de mos tres temps      me resta lo que fon.
D'aquest present      a tot hom do ma part,
car no y ha res      que·m vinga en plaer;
del venidor      no vull haver esper,
puys la tristor      és a mi dolç esguart.

No·m dolrré tant      qu·en dolor sia fart,
ans ma dolor      yo prench per mon mester;
mon cor de carn      és pus fort que l'acer,
puys ell és viu      y entre nós és depart.
Quant l'espirit      del cors li viu partir
e li doní      lo derrer besar fret,
conech de mi      qu·Amor no·m té son dret,
c·ab cor sancer      ho posquí sostenir.

En molt breu temps      l'om no·s pot dolorir
tant com depuys      ab l'entendr·és costret,
car per gran torb      tots comptes no ha fet:
dolor vol temps,      si l'om tot l'à ssentir;
e majorment      com rahó y apareix,
car, si no u fa,      tost s'i mescla conort.
Massa és foll      lo qui·s fa tan gran tort,
si cascun jorn      son dol foll no pereix.

No·m jutj·algú      si primer no coneix
si tinch rahó      per dolrre'm d'esta mort;
en ella fon      complit lo meu deport:
ella finint,      lo món per mi feneix.
¿Qui·s tan cruel      que no·s dolga de ssi
e de aquell      qui·n gran part més que si vol?
Donchs, si algú      pusque fer honest dol,
licenciat      no·l fon més que a mi.

O Mort, qui fas      l'om venturós mesquí,
y el ple de goig,      tu mitjançant, se dol:
de tu ha por      tot quant és jus lo sol,
dolor sens tu      no hauria camí.
Tu est d'Amor      son enemich mortal,
ffaent partir      los coratges hunits;
ab ton colp cert      has morts los meus delits,
gustar no·s pot      bé ton amargós mal.

Tornada

Tu, espirit,      si mon benfet te val,
la sanch daré      per tos goigs infinits;
vine a mi      de dia o de nits,
ffes-me saber      si pregar per tu cal.

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia