El violinista de Dooney
Quan el meu violí toco jo a Dooney
la gent hi dansen com ones de la mar;
el meu cosí és prevere a Kilvarnet,
a Macharabuiee n’és el meu germà.

A l'un i l'altre, els he passat davant:
ells llegeixen en els seus breviaris,
mentre que jo, en el llibre de cançons
que a la fira de Sligo vaig comprar.

Quan, a la fi del temps, arribarem
allà on Pere seu solemnialment,
ell, en veure’ns, riurà per sota el nas,
i em cridarà primer a mi, pel reixat,

car els bons són sempre els alegres
--si no és que un mal atzar ho destorba—,
i als alegres els agrada el violí
i als alegres els agrada dansar:

i quan la gent em clissin allà dalt
tots plegats cap amb mi pujaran
dient “¡Ei, el violinista de Dooney!”,
i dansaran com ones de la mar.

William Butler Yeats
Poesia

en:The Fiddler of Dooney