Ffantasiant, Amor a mi descobre
Fantasiant amor á mi descobre, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
 Fantasiant amor / ami descobre, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
Ffantasiant,      Amor a mi descobre
los grans secrets      c·als pus suptils amaga,
e mon jorn clar      als hòmens és nit fosqua,
e visch de ço      que persones no tasten.
Tant en Amor      l'esperit meu contempla,
que par del tot      fora del cors s'aparte,
car mos desigs      no són trobats en home,
sinó en tal      que la carn punt no·l  torbe.

Ma carn no sent      aquell desig sensible,
e l'esperit      obres d'amor cobeja;
d'aquell cech foch      qui·lls amadors s'escalfen,
paor no·m trob      que yo me'n poqués ardre.
Un altr·esguart      lo meu voler pratica
quant en amar-      vos, dona, se contenta,
que no han cells      qui amadors se mostren
passionats      e contr·Amor no dignes.

Si fos Amor      substança rahonable
e que·s trobàs      de senyoria ceptre,
béns guardonant      e punint los demèrits,
entre·lls mellors      sols me trobara fènix;
car yo tot sols      desampare la mescla
de leigs desigs      qui ab los bons s'enbolquen.
Càstic no·m cal,      puys de assaig no·m tempten;
la causa llur      en mi és feta nul·le.

Sí com los sants,      sentints la lum divinia,
la lum del món      conegueren per ficta,
e menyspreants      la glòria mundana,
puys major part      de glòria sentien,
tot enaxí      tinch en mensypreu e fàstig
aquells desigs      qui, complits, Amor minva,
prenint aquells      que de l'esperit mouen,
qui no·s lassat,      ans tot jorn muntiplica.

Sí com sant Pau      Déu li sostragué l'arma
del cors perqué      vés divinals misteris,
car és lo cors      de l'esperit lo carçre
e tant com viu      ab ell és en tenebres,
axí Amor      l'esperit meu arrapa
e no y acull      la maculada pensa,
e per ço sent      lo delit qui no·s canssa,
sí que ma carn      la ver·amor no·m torba.

Pren-me'n axí      com aquell philosophe
qui, per muntar      al bé qui no·s pot perdre,
los perdedors      lançà en mar profunda,
crehent aquells      l'enteniment torbassen.
Yo, per muntar      al delit perdurable,
tant quant à·l món,      gros plaer de mi lance,
crehent de cert      que·l gran delit me torba
aquell plaer      qu·en fastig, volant passa.

Als naturals      no par que fer-se pusquen
molts dels secrets      que la deytat s'estoja,
que revellats      són stats a molts martres,
no tan suptils      com los ignorants y aptes.
Axí primors      Amor a mi revella,
tals que·ls sabents      no basten a compendre,
e quant ho dic,      de mos dits me desmenten,
dant aparer      que folles coses parle.

Tornada

Lir entre carts,      lo meu voler se tempra
en ço que null      amador sap lo tempre;
ço fay Amor,      a qui plau que yo senta
sos grans tresors;      sols a mi·ls manifesta.

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia