¿Qué m'ha calgut contemplar en Amor
¿Que 'm ha valgut contemplar en amor, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
 Que'm ha calgut / contemplar en amor, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
¿Qué m'ha calgut      contemplar en Amor,
e bé sentir      sos amagats secrets?
De mos treballs      quins comptes me són fets?
Vanament he      despesa ma dolor:
tot lo meu seny,      franch arbitre, l'é dat;
lo meu jovent,      servint ell, he despés;
fins a present      no me'n ssó may représ,
preant hun mal      per bé gran estimat.

Un gran voler      ha tengut mi cegat,
e fins haver      en vós esperiment,
molt he tardat      en sentir lo que sent;
enyor lo temps      que no pot ser cobrat.
En tot aquest      no·m puch d'Amor clamar,
sinó de vós      a qui he bé volgut;
haveu-m·entés      e mal guardó retut.
Qui és lo dolç      que dona vol amar.

Si·nteniment      ha volgut Déu mostrar
en don·al món,      d'aquell no freturau;
sí Déus és ver,      del meu no us desaltau:
en calitat      ab mi us veig acordar.
Penssar no puch      que lo vostre voler
volgués may res      per mi no fos complit,
e sia·ntés      ací aquell delit
que·ls amadors      de carn han llur esper.

Aquell delit      que l'arma pot haver
en contentar      en Amor sa gran part,
per mon sentir      regles n'é dat e art
als amadors      freturants de saber;
e vós he vist      exir de vostre seny,
en mi prenint      delit y en tot mon dir,
e véyeu clar      aquell jamés fallir,
ans mon voler      en més que·ls dits ateny.

Si·l fort castell      gent d'armes lo costreny,
com  segur      lo burch sens mur ne vall?
E si en vós      la fermetat defall,
no és al món      algú d'açò no reny.
Com porà·mar      qui no és entenent?
Com serà ferm      lo qui és tremolant?
Vós entenent,      ferma, vós variant,
de tot dich ver,      mas de ferma yo ment.

D'altres amors      só més que penident,
lo remembrar      tinch en abusió;
en cap orat      he cerquada rahó,
y enteniment      on Déu may no u cossent.
Lo bon voler      cerquí, no sabent hon;
los apetits      he trobat en molt loch,
durant aytant      com lo veur·e lo toch,
mas, yo absent,      no , sí Déus me perdon.

¡O amadors,      recort-vos lo que fon
de tots aquells      qui primer són passats,
los desgradats      casos d'amor estats
y els mals tan grans      qu·en gestes escrits són!
Ressemblant és      a fort pluja d'estiu,
portant remor      de trons, mostrant relamps,
y en poch espay      los grans barranchs e camps
aygua no han      que trameten al riu.

¿Quals són aquells      amadors que yo viu
que de amor      durable porten jou?
Fort voler, cech,      molt poch durant, los mou,
ço que volrran      llur apetit desdiu;
puys res, en part,      no toquen de virtut,
e l'esperit      part no té·n sos delits:
vehent, toquant,      llurs desigs són complits
e tal voler      és tost fart e vençut.

Qui en amor      és ben apercebut,
sab que jamés      dona tench voler ferm:
cor deshonest      y enteniment enferm
los toll Amor      e no l'an percebut.
Com res del món      sens honestat no dur,
e delitar      sens entendr·om no pot,
e dones han      poqua part de tal dot,
Amor no pot      en elles fer atur.

L'animal brut      serà molt pus segur
d'est appetit      que dona no serà,
car solament      en l'acte se mourà,
sentint aquell      qui·n lo plaer l'à dur;
ella, penssant      en algun passat cas,
mourà·ppetit      en fet luxuriós,
e son voler      és aytant desijós
tant quant en ell      més se adelitàs.

Puys en tal fet      dona de tant sobràs
l'animal brut,      membrant aquell abús,
rahó d'amor      pot muntar l'om tant sus
que son voler      d'amar no freturàs,
fforjant tals dits,      continences e fets
que l'espirit      perfet amor concep,
e tals que·l cors      jau en cadena y cep,
sí qu·és ben dit      ells en amar perfets.

Per honestat      dona no tench estrets
los seus volers,      qua aquells no complís,
mar per haver      por que, si·n ells fallís,
no rebés dan      o menyspreu ser-li fets.
Gloriejar      en llur ben fet en sse
los és deffés:      tals les ha fetes Déu;
lo prim motiu      és lo maestre seu,
e cor pauruch,      d'on bé, si an, los ve.

Graesch a Déu      faent-me tant de bé
que mon voler      no·s dellita·n llur cor,
hoc en lo cors,      e no·m dupte que·n plor,
car per son preu      yo só cert que n'hauré.
Lur cap no val,      perque no y ha cervell,
tot l'àls és bo      segons a qué serveix:
linatge d'om,      mijançant elles, creix;
lur ésser fon      per aumentar aquell.

Tornada

Maldich lo temps      que fuy menys de consell,
dones amant      més que a mi mateix;
ama-les tal      qui bé no les coneix,
e yo·m confés      que fuy lo foll aquell.

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia