Tots los delits dels cors he ja perduts
<center>
Tots los delits      del cors he ja perduts,
e no atench      als propis d'espirit;
en los mijans      ha ésser mon delit,
e si no l'he,      yo romanch decebuts.
E sol d'aquests      me resta lo caçar,
per que us soplich,      mon car e bon senyor,
que del falcó      me siau donador,
un pelegrí      lo qual té nom suar.

Si lo falcó,      senyor, no·m voleu dar,
causa sereu      de ma perdició,
car tornaré      a ma complexió,
d'on era tolt,      ço és, dones amar.
Car no vull ser      ociós animal,
no vulla Déu      que yo stiga en foll:
més am anar      en part on rompa·l coll
que si estich      segur entre bé y mal.

Ja la edat      a mi no·s cominal;
seré jutjat      de tots per galant vell,
y a dones plau      l'om quant és jovencell;
totes són carn,      y en carn és lur cabal.
Tant quant a ço,      recapte·ls donaré:
dels membres só      bé proporcionat;
más és lo mal      que l'hull tinch ja ruat,
y en llur esguart,      vell me reputaré.

Moltes rahons      bastantment los diré,
mas no hiré      per los carrers cantant:
a dones plau      l'om qui va follejant;
mas a la fi      tot quan volrran faré.
No porà ser      que no·n trop del temps meu,
ab lo pols blanch,      ros diumenge matí;
d'argent fan or.      Donchs, qué diran de mi?
de lur amor      quisvol pot ser hereu.

Donchs vós, senyor,      d'ocasió·m toleu,
e porà's ffer,      si lo falcó·m donau;
o si aquell      a vós donar no plau,
a Déu y a vós      un home levareu.
A vós és dat      curar del sperits:
donchs en lo meu      hajau-hi vostre sguart;
dau mi remey      e no vinga molt tart,
perque·ntretant      no prenga·ltres delits.

Tornada

Mon car senyor,      tot hom cerca delits,
segons cascú      sa qualitat requer,
mas a present      la dona y lo dinar
són los déus dos      en lo món favorits.</center>

Ausiàs March
Poesia