Sí com lo taur se'n va fuyt pel desert
Si com lo Taur se vá fuyt per desert, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
  Si com lo Taur / sen va uyt per lo desert, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
Sí com lo taur      se'n va fuyt pel desert
quant és sobrat      per son semblant qui·l força,
ne torna may      fins ha cobrada força
per destruir      aquell qui l'ha desert,
tot enaxí·m      cové lunyar de vós,
car vostre gest      mon esforç ha confús;
no tornaré      fins del tot haja fus
la gran pahor      qui·m toll ser delitós.

Vengut és temps      que serà conegut
l'om qui son cor      haurà fort ho covart,
e ja negú      no cuyt saber tal art
que si és flach,      tal no sia sabut;
car, desastruch,      al perill de la mort,
ladonchs no·l val      enginy ne maestria
per ben cobrir      sa strema covardia,
ans elegeix      fugir per ser estort.

Ans del perill      se deu fer lo cor fort;
emprenent risch,      hom ha dels bons paria,
aconseguint      honor e senyoria,
ffahent venir      los cèssars en recort.
Les armes fan      los prous hòmens valer
e·ls puja tost      en semblant de momén;
aquest és loch      d'on lo covart dexén:
més prop de ssi      és les dones veher.

Renom d'ardit      volrrà lo parencer,
mas no serà      comportat son engan,
car los qui més      de tals afers sabran
diran quin nom      sobre si deu haver,
e baxament      entre ssi volrrab dir:
"Hom virtuós      no deu ser nomenat,
mas prenedor      del que no ha guanyat
entre aquells      qui no·l veuran fallir."

L'ome tastart      qui no tembrà morir,
no faent fruyt,      son perill assajat,
grau de virtut      volrrà en si possat;
mas en aquest      se deu mils soferir,
puys ab perill      molt gran de sa persona
cuyda guanyar      lo que no·l da son dret,
car la virtut      en lo mig loch se met
e los estrems      per vicis abandona.

Guanya virtut      qui son cors a mort dóna
per hun gran bé      o de molts beniffet;
pensar no deu      compte li'n sia fet:
virtut, de si,      lo virtuós guardona.
L'om de cor flach      meta·l perill a part,
car sa honor      luny de perill està,
e lo tastart,      per temps, venir porà
en ser temprat      e usar de renart.

Quant dels passats      lig alguns fets e guart
los per venir,      gràcia Déu nos fa
com som en temps      que·l món dispost està
per grans affers      e de cascuna part;
especial      per nostre gran senyor,
qui, festejant,      la gent ab por lo mira.
Tot gran senyor      dintre son cor sospira
crehent qu·ell vol      ser dels senyors major.

Ffortuna és      soptós cambiador,
negú no sab      on son voler la tira
e lo semblant      de son amor és ira:
sa ira és      moltes veus gran amor;
negú no·s pot      regir per son penell,
sinó que·ls flachs      de sa cort foragita,
e·l coratjós      de sos béns lo delita,
havent esforç,      vehent-la contra d'ell.

Tornada

Contra la mort      és aquest aparell:
menyspreu del cors      e no tembre Fortuna,
tenir sa ley,      e, si és moro, çuna,
e Déu ladonchs      lo farà segur d'ell.

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia