Molt me par bo que pens de l'altre món
Mólt me par be que péns del altre món, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
 Molt me par be / que pens del altr'e mon, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
Molt me par bo      que pens de l'altre món,
puix que·l present      no·m veda lo pensar;
graeixch a Déu      com veig, mas no pas clar,
la gran error      en que ma pensa fon.
Yo trobe solt      lo meu enteniment,
e só libert,      a temps, del que dech fer,
mas tost llevar      l'àbit no tinch poder:
mudar costum      no·s fa prest en volent.

Lo qui pogués      haver coneximent,
en lo començ,      ans de l'àbit format,
quant fa de mal      aprés qu·és engenrat
e quant en nós      sa força és potent,
guardara com      se lançàs al delit,
perque no fes      una altre d'ell senyor.
Ell en l'entrar      porta molt gran dolçor,
e quant entrat,      qui·l traurà de son llit?

Com se pot fer,      hom aprén per scrit
no bastantment,      car no y ateny rahó;
un seny qui·s diu      dels actes col·lació,
en tal juhí      deu ser ab ell unit.
L'enteniment      sens lo seny no sab pus
sinó que·s fa      per un costum revés,
trobant lo mig      hon moral virtut és.
Ço és parlar,      que va de sus en sus.

 	Qui assajat      no ha de jaquir l'ús,
envellit ja      e rànciu de temps lonch,
no sent l'affany,      ne de aquell qui·nbronch
està e vol-      se fer dret com lo fus.
No ha temptat      de perdre h'abit vell
qui fàcilment      se pensa que·s farà;
puix al vestir      plaentment lo trobà,
al despullar,      tal pensa trob aquell.

Solen pensar      de fer-hi aparell
per a jaquir      tan singular amich;
sí creu no sab      que li sia·nemich
puix gran delit      li és vengut per ell,
n·altre senyor      ha vist ne conegut:
com lo perdrà      per fama d'altr·oir?
No farà poch,      si vol aquell jaquir,
car de mudar      molt hom és decebut.

Vici jaquir      e pendre la virtut:
entr·aquest mig      se troba un gran vay;
lo caminant      és en terrible glay
quant és al mig      sens lo socors vengut,
perque alguns      veu hom tornar atràs,
mostrant pahor      per a passar avant,
e·ntre aquests      se troba tal espant
que de lur loch      jamés no mouen pas.

Qui·ls àbits bé      lur natura cercàs,
trobara·lguns      sobre opinió,
axí mateix      sobre complexió,
e sol costum      hi basta, y no escàs.
E tant és fort      l'àbit segons hon cau,
e yo·ls trob tals      e tots los esproví;
lo del costum      no tost, mas yo·l perdí;
lo que·m mogué,      natura, ·m féu esclau.

Los no sabents,      yo vull que sapiau
que l'àbit ja      no està raygat prou;
com lo voler      en contra d'ell se mou,
l'enteniment      lo vert no té per blau.
Mas, ¿qui·s mourà      may per un cas tan fort
de rellexar      son delit principal,
en lo qual mes      tot lo seu bé ho mal,
e per ell volch      la vida, sens la mort?

Los uns per Déu,      o per si, o per sort,
o per sentir      vergonya dels fets lurs,
o sens ulls clars      mas la mitat escurs,
han redreçat      lo fust qui era tort,
menys de sentir      la dolor del malfet
qu·en l'hom és obs      per no ser ignorant,
car per saber      solament ser errant,
no és per ço      d'ignorança sostret.

Sentir lo mal      no fa saber perfet,
mas una part,      per que·l juhí·s compleix;
la qualitat,      l'entendre la coneix,
mas quantitat      l'entendre no sosmet.
L'enteniment,      ab l'estimar unit,
ha fer juhí      de l'acte singular,
e farà prou      si·l porà clar jutjar;
no serà, donchs,      a l'entendre subdit.

Qui del malfet      no és adolorit,
és senyal cert      qu·en l'act·és ignorant;
a tot malfet      rahó és contrastant,
e mal, en si,      fa contrast a delit.
Donchs qui dolor      no sent quant obra mal,
no coneix ço      qui·l daria dolor,
d'on se veu clar      aquella part ignor
que lo sentir      tant com l'entendre val.

Tornada

Amor, Amor,      cosa és general
que tot delit      se mescl·ab desplaher,
e que la fi      ab dolor se requer:
un punt de bé      molts ne porta de mal.

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia