Malament viu qui delit pert de viure
Malamént viu qui delit pert de viure, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
 Malament uiu / qui delit pert de uiure, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
Malament viu      qui delit pert de viure:
ell és aquell      qui nostra vid·acaba,
e la tristor      la destruu e menyscaba.
Donchs, si bé·m visch,      per mort me puch escriure,
puys he perdut      a vós qui m'éreu vida.
Per vós amar,      del món me contentava;
de Déu e gents      tot grat abandonava,
e vós haveu      ma sperança scarnida.

La gran dolor      ha ma força·flaquida,
que pietat      só forçat de mi pendre,
e quant en cor      fembril me veig atendre,
vull-me sforçar      e ma força·s perida.
Sí com aquell      qui s·arm·a vicis dóna,
per hun gran temps      en àbit aquells gira,
no té poder      en contr·Amor ne Ira,
qui al començ      son poder abandona.

 	No és en mi de tolrre ma persona
e d'apartar      del tot d'amor ma penssa.
Dolor he ja      com no·m trobe defenssa;
de ço que·m plau      és la rahó fellona.
En tal contrast      sol vida d'om descréxer,
mas no la vull,      si Déu no la mellora;
ma voluntat      res tant no la·ntrenyora,
com si la veu,      sens aquella meréxer.

Yo sens amor      bastara vós conéxer:
per ell passau      sens ésser coneguda;
tal voluntat      com la mia·s perduda
la vostr·amant,      qui no·l plau d'amor péxer.
La vostr·amor      d'altr·amor no·s contenta;
qui ama poch,      altr·amor no li alta;
sana rahó      e passió malalta
han tot poder      per amor dar empenta.

Dolor d'amor      novament me turmenta:
perqu·és lonch temps      que dolors no·m feriren
e mos volers      amar ja no sofiren,
novell·amor      no·m pens que jamés senta.
Amant a vós,      he plagut ma natura,
e contra vós      és que a mi amàsseu;
primors de por      no ssé que us oblidàsseu
ne remetés      los fets a la ventura.

En contr·Amor      vostre cor à·rmadura
e per tots temps      ab la rahó·s consella;
si no amau      no és gran maravella,
car poc·amor      no viu on seny atura.
Si passions      d'amor dins vós jutgassen
fósseu del seny      quantsevol consellada;
la voluntat      de dona·namorada
no troba frens      aquella refrenassen.

Si amadors      poder sentir bastasen
les gran dolors      qu·en fi d'amor se prenen
-si bé·n començ      molts grans delits ne vénen-,
yo só ben cert      que d'amor se duptasen.
Delit present      nostra penss·afalaga,
que toll saber      de dolor venidora;
saber-se pot,      mas no és sentidora:
la carn no sent      lo mal que per temps paga.

Qui és malalt      d'aquella dolça plaga,
no sab la mort      qu·él se veu manifesta;
e de present      Amor lo delit presta,
y al sentiment      dolor vinent s'amaga.
Hom sab e sent      lo delit qui·ns aporta,
e la olor      de luny a nós menaça;
ab ulls rients      lo delit nos abraça,
e la dolor      calla detràs la porta.

Quant delit naix,      la dolor jau mig morta,
y en poch instant      aquesta met sa força;
desig qui és      passió d'om, la sforça,
e por de mal      venidor la conforta.
Lo bé atés      no munta·n suma tanta
com ans d'aquell      la pensa haver ordena,
y el pes d'amor      no·l sosté fort cadena:
de per si cau      o prop terra·s decanta.

Tornada

O foll·Amor!      Sol vostre nom m'espanta:
no y trob lo bé      qu·en temps passat trobava,
e sent los mals      que dabans ignorova;
plora mon hull      e ma boca no canta.

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia