Aquell ateny tot quant atényer vol
Aquell ateny tot quant atenyer vol, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
  Aquell ateny / tot quant atenyer uol, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
Aquell ateny      tot quant atényer vol,
si lo voler      egual·ab lo poder;
no·s consegueix      açò per lo diner,
y ell no sabent      penssa que tot mal tol.
Donchs per haver      hom lo major delit,
no cerch ab ço      que lo diner ateny,
car en més mal      que a bé l'hom empeny;
dins hom està      lo seu bé tot complit.

Natura·n l'om      ha térmens establit
a sos desigs,      per aquells contentar,
e bastantment      per aquells sadollar,
y ell no sabent    ho vol en infinit.
Guardat de fam,      de fret e de calor,
lo cors per ssi      res no demanarà;
si l'apetit      de més lo requerà,
en loch de bé      s'i metrà la dolor.

Erminis, marts      no guarden la fredor
més que lla pell      de la volp o d'anyell;
ne cal vestir,      per calor, terçanell,
ne son requer      lit ab molta blanor.
Prest, sens gran cost,      és quant mester havem;
mas l'apetit      nostre·ns ho encareix
tant que la fam,      com més n'avem, nos creix;
d'alguns desigs,      complits, fastig n'avem.

Aquell voler      per null temps fartarem
que passa d'om      lo delit natural,
e sols aquest      és lo mer sensual
y aquell major      que d'entendre prenem.
Quan aquests han      lo seu propi esguart,
l'ome pot dir      qu·és en lo mon content:
ladonchs lo ver      coneix l'enteniment
y ell cors, sens fam      e fastig, roman fart.

Aquell voler      és molt menys que bastart,
no resemblant      als qui l'an engenrat:
sembla'ls, mas poch;      de que l'om és torbat,
veent d'ell fets      lançants natur·a part.
Aquest ociu      aquells d'on l'ésser trau;
él és fill cert      de falss·opinió,
matant lo cors,      destruint la rahó,
e qui·ll segueix,      a ell y a ssi desplau.

Rey és tot hom;      aquest lo fa esclau,
e menys de grat      aquest se fa servir,
car per aquest      l'ome no pot venir
al desijat      e fa lo que li plau.
Ell és aquell      qui l'om porta·n lo món
cercant la fi      que jamés trobará,
e fora ssi      jamés hi pervendrà:
les dins d'aquest      en natura no són.

Per consegüent      lo meu consell yo don:
que vostr·amich      hus dels dinés axí:
que solament      ne prenga per a ssi,
tan com mester      al necessari són;
e lo restant      partesc·als qui no han,
car no·n traurà      d'aquells son propi bé,
hoc hun bé fals      que tost se'n va e ve,
tal que·l pus rich      és lo més pobrejant.

Tornada

Avís a tots      los qui trobar volrran
lo gran delit      sens mescla de dolor:
fugen del tot      cobejança e por,
e pells diners      a llur ostal venrran.

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia