Mentre d'Amor sentí sa passió
Mentre d' amor sentí sa passió, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
 Mentre d'amor / senti sa passio, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
Mentre d'Amor      sentí sa passió,
d'ell no haguí      algun coneximent;
quant he perdut      d'aquell lo sentiment,
yo bast assats      donar d'ell gran rahó.
Per son esguart      he vist sa qualitat
e com d'onest      té poch e profitós,
e com està·n      l'apetit cobejós,
e de l'irós      com se n'ampra forçat.

Qui de amor      delitabl·és tocat
y en son voler      esperança no sent,
e son delit      és tot en lo present,
del cobejós      és vist pasionat;
mas qui dolor      com no·s amat sofir
y ab gran desig      altr·amant vol haver,
en lo irós      és fundat son voler:
sper e por      lo fan pus fort sentir.

Sí com lo cos      bé format se pot dir
quant egualment      los membres ha formats,
tal és Amor      quant ses tres qualitats
en actes tres      hom veu aquell exir;
car hom veu clar      l'apetit corporal
e del compost      d'hon pren forma l'honest,
dels quals és l'hom,      si bé ama, conquest:
sens tots aquests      equals, Amor poch val.

Aquest·amor      no és angelical,
ans més al cors      qu·a l'arm·à son esguart;
diu-se d'aquell      del qual pren major part,
sa força·s gran      com toca·n general.
Lo qui Amor      per tres parts ha sentit,
toca de tot:      d'àngel e d'om e brut,
segons de qual,      tal nom ha mereixcut,
e si de tots,      de tants és revestit.

Primerament      lo cos li és subdit
e per ell és      l'ànima·n tal voler;
si·n fastig ve,      lo cos pert son poder,
axí mateix      pert d'amor l'esperit.
Moltes veus és      que l'hom coneix bé clar
qual més hi fa,      l'ànima o el cos,
e més del temps      hom no sab en què·s pos,
qual del compost      lo mou en més amar.

A l'esperit      s'esguarda lo durar,
e lo començ      al cors, e·l desig gran;
acompanyats      tot lurs actes estan
en duració      y en l'acte d'amar.
Tal com és l'hom,      de tal amor és pres,
e, segons hon      la su·amor ha sguart,
hoc e per temps      ha fam e tost és fart,
seguint lo for      de l'amor qui l'à·mpés.

Axí com és      l'amant per interés
a son amich,      del qual gran bé li ve
-ell ama·quell      e més son propi bé,
no veu son foch      per dos parts ser encés-,
axí són dos      esguarts d'aquest amor,
e no·s veu bé      que sia sinó hu:
comença·l cors,      e puix se fa comú
per dos esguarts      e per hu contador.

¿Quin estament      és d'aquell amador
no desijant      res d'acte desonest,
e ja molt menys      d'aquell qui és honest,
e sia·ncés      d'amorosa calor
per un voler      anant entr·aquests dos,
confús a temps,      e puix determenat
per gran desig      mortal de ser amat,
e puix per gran      desig luxuriós?

D'amor no sab      qui·s cuyda ser ginyós,
e, menys sabent,      tots los ciny en un grau;
lo rey se fa      de la serventa sclau
e d'ella vol      l'honest i el delitós.
En Amor veig      dues dificultats:
una·n saber      qui és, d'hon ve, qué fa;
altra·n exir      d'ell qui·n ses mans està,
e quant e com      fa contents sos criats.

Tornada

A Déu, a Déu      sien acomanats
mos pensaments,      qui m'han donat delit;
ells són aquells,      mas l'esguart és fallit,
e ja en mi      yo·ls trobe alterats.

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia