Ab tal dolor com l'esperit s'aranqua
Ab tal dolor com l' esperit s' arranca, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
 Ab tal dolor / com l'esperit s'arranca, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
Ab tal dolor      com l'esperit s'aranqua
e dins lo cors      comença fer camí,
e roman fret      lo loch d'on parteix si,
la viva carn      s'alterra·n groga y blanqua,
molt e pus fort      dolor mon desig sent
com ha partir      de la mia sperança;
no és del tot,      mas en lo camí·s lança;
ja mon esper      demostr·alterament.

No·m pens que Déu      me done tal turment
que·m veja·l món      si pert lo meu desig;
no·m restarà      sinó que mude lig,
car de tot l'àls      mon esforç és potent.
Tots los assaigs      que amadors an fets,
tots me són pochs      sinó mort acordada;
si·m fall Amor,      no·m fall pensa irada
per castigar      mos passats maliffets

Tan gran amor      hauria·n deserets
que tal affer      menys de senyal passàs.
De bé o mal      se'n deu mostrar gran cas;
Amor li plau      que·s mostren sos secrets.
Tant mon voler      Amor ha hobeÿt,
que no·m dolrrà      sa perillosa plaga,
si per null temps      la fama no ss'apaga,
com sent Francesch,      de la su·à jaquit.

Vós, dona, sou      mon déu e mon delit;
donchs no us dolgau      si pert lo món per vós.
No·m teniu tort      en les mies dolors,
e, vós dolent,      me féu pus dolorit.
Res no·m dol tant      com si de mi us doleu;
lexau a mi      acomanat Amor,
car de aquell      no·m trobe gran paor;
de ira prech      que·m vulla guardar Déu.

Sí com a l'hom      frenètich l·és molt greu,
quant a fer mal      se vol ésser levat,
lo fort ligam      que li hauran possat
y ell mal no sent      fins la follia veu,
ne pren a mi      quant só torbat per ira:
yo·m trob esforç,      tant que no sent treball;
quant me jaqueix,      si bé tot jorn ho call,
romanch tant llas,      que sol mon cor sospira.

Tornada

Lir entre carts,      ma voluntat se gira
tant que yo us vull      honesta y desonesta;
lo sant haïr,      aquell del qual tinch festa,
e plau-me ço      de que vinch tost en ira.

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia