¿Quins tan segurs consells vas encerquant
Quins tan segurs consells vas encercant, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
 Quins tant segurs / consells uas ençercant, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
¿Quins tan segurs      consells vas encerquant,
cor malastruch,      enfastijat de viure?
Amich de plor      e desamich de riure,
com soferràs      los mals qui·t són davant?
Acuyta't, donchs,      a la mort qui t'espera,
e per tos mals      te allongues los jorns;
aytant és luny      ton delitós sojorns
com vols fugir      a la mort falaguera.

Braços uberts      és exid·a carrera,
plorant sos ulls      per sobres de gran goig;
melodiós      cantar de sa veu hoig,
dient: "Amich,      hix de casa strangera.
En delit prench      donar-te ma favor;
que per null temps      home nat l'à sentida,
car yo defuig      a tot home que·m crida,
prenent aquell      qui fuig de ma rigor."

Ab hulls plorant      e carra de terror,
cabells rompent      ab grans hudulaments,
la vida·m vol      donar heretaments
e d'aquests dons      vol que sia senyor,
cridant ab veu      orrible y dolorosa,
tal com la mort      crida·l benauyrat;
car si l'om és      a mals aparellat,
la veu de mort      li és melodiosa.

Bé·m maravell      com és tan ergullosa
la voluntat      de cascun amador;
no demanant      a mi qui és Amor,
en mi sabran      sa força dolorossa.
Tots, maldient,      sagramentegaran
que may Amor      los tendrà·n son poder,
e si·ls recont      l'acolorat plaer,
lo temps perdut,      sospirant, maldiran.

Null hom conech      o don·a mon senblan,
que dolorit      per Amor faç·a plànyer;
yo son aquell      de qui·s deu hom complànyer,
car de mon cor      la sanch se'n va lonyan
per gran tristor      que li és acostada;
sequa's tot jorn      l'umit qui·m sosté vida,
e la tristor      contra mi és ardida,
e·n mon socors      mà no s'i trob·armada.

Tornada

Lir entre carts,      l'ora sent acostada
que civilment      és ma vida finida;
puys que del tot      ma sperança·s fugida,
m·arma roman      en aquest món dampnada.

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia