Si per null temps creguí ser amador
Si per null temps creguí ser amador, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
 Si per null temps / cregui ser amador, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

Altres versions
Si per null temps      creguí ser amador,
en mi conech      d'amor poch sentiment.
Si mi compar      al comú de la gent,
és veritat      qu·en mi trob gran amor;
però si guart      algú del temps passat
y el que Amor      pot fer en loch dispost,
nom d'amador      solament no m'acost,
car tant com dech      no só passionat.

Morta és ja      la que tant he amat,
más yo son viu,      veent ella morir;
ab gran amor      no·s pot bé soferir
que de lla Mort      me pusqu·aver lunyat.
Là decha anar      on és lo seu camí,
no ssé qué·m té      qu·en açò no m'acort:
sembla que u vull,      mas no és ver, puys Mort
res no la toll      al qui la vol per ssi.

Enquer està      que vida no finí,
com prop la mort      yo la viu acostar,
dient plorant:      "No vullau mi lexar,
hajau dolor      de la dolor de mi!"
¡O cor malvat       d'aquell qui·s veu tal cas,
com pecejat      o sens sanch no roman!
Molt poc·amor      e pietat molt gran
degra bastar      que senyal gran mostràs.

¿Qui serà·quell      qu·en dolrre abastàs
lo piadós      mal de la Mort vengut?
¡O cruel mal,      qui tolls la joventut
e fas podrir      les carns dins en lo vas!
L'espirit, ple      de paor, volant va
a l'incert loch,      tement l'eternal dan;
tot lo delit       present deçà roman.
Qui és lo sant      qui de Mort no dubtà?

¿Qui serà·quell      qui la mort planyerà,
d'altre u de ssi,      tant com és lo gran mal?
Sentir no·s pot      lo dampnatge mortal,
molt menys lo sab      qui mort jamés temptà.
¡O cruell mal,      donant departiment
per tots los temps      als coratges units!
Mos sentiments      me trob esbalaÿts,
mon espirit      no té son sentiment.

Tots mos amichs      hajen complanyiment
de mi, segons      veuran ma passió;
haja delit      lo meu fals companyó,
e l'envejós,      qui de mal delit sent,
car tant com puch,      yo·m dolch e dolre'm vull,
e com no·m dolch,      assats pas desplaher,
car yo desig      que perdés tot plaher
e que jamés      cessàs plorar mon ull!

Tan poch no am      que ma cara no mull
d'aygua de plor,      sa vida y mort pensant;
en tristor visch,      de sa vida membrant,
e de sa mort      aytant com puch me dull.
No bast en més,      en mi no puch fer pus,
sinó·behir      lo que ma dolor vol;
ans perdre vull      la rahó, si la'm tol,
mas puis no muyr,      de poc·amor m'acús.

Tornada

Tot amador      d'amar poch no s'escús
que sia viu,      e mort lo seu amat,
o que almenys      del món visca·partat,
que solament      haja nom de resclús.

Font: Bloc personal DMRQ, sine data

Ausiàs March
Poesia