Горштак
Алекса Шантић 

Пустите ме! Мени није
    У тој вреви живот драг;
Гдје 'но љепше сунце грије
И плаво се небо свија,
Гдје 'но златно класје њија
    Слаткин дахом вјетрић благ;

Тамо, тамо, за том гором
    Гдје плодове штити Бог,
И гдје рано, рâном зором,
Уз шуштање бистрих врела,
Звоне звонца мирних села -
    Тамо нађох мира свог!

Тамо, тамо у самоћи,
    На ме чека невен мој...
И у дану и у ноћи
О њему ми душа снива, -
У два она ока жива
    Гледа сунце и дан свој!

Не треба ми другог блага -
    Свега ми је дао Бог!
Моје благо моја драга,
Са ње ми је живот мио,
У њој ми је свијет цио
    И сва радост срца мог!

О, слатка су њена уста -
    Пољубац јој тако благ!
А коса јој мека, густа,
У њедрима руже двије,
Под ружама срце бије,
    Дивно срце - алем драг!

Пустите ме! Тамо, тамо,
    Гдје 'но слатки слушам пој,
Гдје ме радост срета само
И гдје љепше сунце грије,
Тамо ми је, тамо ми је,
    Небо моје, живот мој!

Шантићеве песме 1900.