Царев-лаз (крчевина царева)
0001    Кличе вила од Кома планине, 
0002    Дозиваше на поље Цетиње, 
0003    На Цетиње на сред Горе Црне, 
0004    По имену и по презимену 
0005    Петровића Данила владику: 
0006    "О, владико, црногорска главо, 
0007    ево на те иде силна војска 
0008    од онога Отмановић цара 
0009    и ево је она приступила 
0010    од бијеле варош Подгорице, 
0011    јер се силан царе расрдио 
0012    што си своју војску подизао 
0013    и на турску земљу нападао 
0014    да поможеш цару русинскоме, 
0015    којино се с Турцим’ умирио 
0016    по несрећи што му се згодила 
0017    близу Прута ријеке студене, 
0018    на њега ти узданице нејма, 
0019    но сакупи твоје Црногорце, 
0020    браните се, не препадните се, 
0021    бог ће вама бити на помоћи." 
0022    Тад владика вили говорио: 
0023    "Кажи мене од планине вило, 
0024    мош ли знати колико је војске, 
0025    од које ли земље и крајине, 
0026    на коју ће страну окренути, 
0027    и кад хоће на нас ударити?" 
0028    одговара вила планинкиња: 
0029    "Има војске педесет хиљадах, 
0030    два дијела од Уруменлије, 
0031    трећи дијел од све Арбаније, 
0032    а пред њоме паша сераскире, 
0033    од Стамбола од царева стола, 
0034    он ће на вас брзо ударити, 
0035    чекајте га на воду Влахињу, 
0036    ту ће војска конак учинити. 
0037    Ако вама бог и срећа даде 
0038    Да ви ону војску заћерате 
0039    У Криничке шуме и клисуре, 
0040    Ђе нејмаде пута никаквога, 
0041    Нако тврђа и драча бодљача, 
0042    Биће ваша слава и побједа." 
0043    Кад владика вилу разумио, 
0044    Он сакупи од земље главаре, 
0045    С главарима вијећ учинио 
0046    И овако ријеч говорио: 
0047    "Црногорци, моја браћо драга, 
0048    љто скорије војске подигните, 
0049    нека војска дође на Цетиње 
0050    да будемо справни и готови, 
0051    да јуначки Турке дочекамо, 
0052    ради свете вјере православне, 
0053    рад’ слободе миле и предраге, 
0054    да ми нашу крвцу пролијемо, 
0055    да у ропство турско не панемо, 
0056    јер је боље, браћо, погинути 
0057    но слободу своју изгубити 
0058    и ришћанску вјеру испустити." 
0059    Ту главари ријеч разумјеше 
0060    На Цетиње војске доведоше. 
0061    Па владика кад видио војску, 
0062    Он уљезе у цркве бијеле, 
0063    Божествену служи летурђију. 
0064    Посље службе воду осветио, 
0065    Све војнике водом окропио, 
0066    И часнијем крстом прекрстио, 
0067    Па крст узе у руку бијелу, 
0068    С главарима војску подигнуо, 
0069    До Маршуље до воде студене, 
0070    Ту на троје раздијели војску, 
0071    Једну даје Ђурашковић Јанку, 
0072    Другу даје Мићуновић Вуку, 
0073    Да запану они у потају: 
0074    Јанко с десна при гори Пржнику, 
0075    Мићуновић од стране лијеве, 
0076    При врх Врања зелене планине, 
0077    А трећу је војску оставио 
0078    На средину да дочека Турке, 
0079    И ту војску бјеше наредио, 
0080    Све по реду племе до племена, 
0081    А пред њима племенске главаре, 
0082    Војеводе, кнезе и сердаре, 
0083    И делије младе барјактаре. 
0084    Ту стадоше три бијела дана, 
0085    А кад трећи око подне било, 
0086    Али ето иде турска војска, 
0087    Па кад дође на воду Влахињу, 
0088    Ту коњици коње одсједоше 
0089    И на траву коње попењаше, 
0090    Сви пјешаци у хлад починуше, 
0091    Око себе страже поставише. 
0092    То виђела владичина стража, 
0093    Све владици право кажевала. 
0094    Кад владика стражу разумио, 
0095    Диже војску пошто сунце зађе, 
0096    Близу труске нотњо приступио, 
0097    Пређе нег’ се зора забјељела 
0098    Ударише млади Црногорци, 
0099    Прве страже огњем оборише, 
0100    Па на друге јуриш учинише, 
0101    На таборе турска насрнуше, 
0102    Кад се Турци боју не надали. 
0103    Да ти бјеше видијети, побре, 
0104    Тешке муке што нападе Турке! 
0105    Оставише коње повезане, 
0106    Прах, олово и другу захиру, 
0107    И оружја више половину, 
0108    Плећи даше а бјежати сташе; 
0109    Но им лоша срећа прискочила, 
0110    Јер их ћера владичина војска, 
0111    А дочека Мићуновић Вуче, 
0112    не даде им бјегат’ на трагове. 
0113    Пак ев’ муке још и грђе Турком, 
0114    У то доба ударио Јанко 
0115    С десне стране од горе Пржника, 
0116    Живим огњем Турке ућераше 
0117    Међу густе шуме и клисуре, 
0118    Густе шуме брже оптекоше 
0119    И у њима Турке затворише, 
0120    Ту стојаше док Турци несташе. 
0121    И то мјесто Царев Лаз назваше. 
0122    То је било када се чинило, 
0123    И да си ми здраво, побратиме, 
0124    Бог ти дао здравље и весеље, 
0125    И витез’ма који то чинише 
0126    Вјечну радост и рајско насеље! 

Српске епске народне песме