Онима што плачу
Милутин Бојић 

Онима што плачу

Ја хоћу да радим не губећи време, 

Да не кукам после како немам среће, 

Како је за борбу слабо моје плеће 

И како су људи стене глухе, неме. 

Ја хоћу да радим, ја тражим живота, 

Не плашим се борбе, у њу ступам смело. 

Ја хоћу да створим пуно снаге дело. 

Не плаши ме моја властита Голгота. 

Кидајући себе, ја хоћу да стварам, 

Да челичним длетом чврсти камен парам 

И да створим дело што времену прети. 

Да саломим леност овог млаког друштва, 

Пуног женских ћуди и мушког мекуштва.
 
Сада! Плач не трпим: плач се грозно свети. 

О