ЂУЛИЋИ УВЕОЦИ LX
У сну, дабогме у сну, 
И где би другде било, 
Дође ми моја мајка 
И поздрави ме мило. 

На моје тешке јаде 
Спустила своје очи, 
Утишаше се јади 
Небеском неком моћи. 

У сну, дабогме у сну, 
Дођоше друзи мили, 
И стиснуше ми руку, 
Сумор ми разведрили. 

У сну, дабогме у сну, 
Дође ми моја драга, — 
У саломљеним грудма 
Разви се нова снага. 

И пролеће се засја 
У души мојој тијој, 
А заигра ми срце, 
И почех певати јој. 

У сну, дабогме у сну, 
Деца ми стигла мила, 
И одмах сам их познô, 
Ма да им никла крила. 

Па свако руку стави 
На једну моју рану, 
А то је било као 
Да мелем на њу кану. 

Будан сам, опет будан, 
И опет... али нека, 
Даклем на оном свету, 
Онде те мелем чека.         

 Јован Јовановић Змај: Одабрана дела, књига 1, страна 335-336 , Матица српска, Нови Сад.