Ал' тек би боље било...
Сунашце жарко сја,
Златан је његов зрак;
Кроз цветне леје пирне
Мирисни ветрић лак. —
Небо је плаво сво;
Зелен је брег и до̑;
Тичица тихо поје; —
Веља је радост то!

У груд’ма мојим сладост,
У души покој мир;
Срце ми пева радост
Са душом дели пир.
Пријатна нека се́та,
Облила душу сву — —
Ал’ тек би боље било
Да си ти Драга ту!...

Извор 
1897. Зора, лист за забаву, поуку и књижевност. Година друга. стр. 157.

Драгомир Брзак
1897.