Једна стара арија на модерном инструменту мени, теби и још неком трећем
Ај! ај! ај!

Сви корачају данас они испод јесењег неба као испод прокислог сурог
амрела.
Њихова болешљива малена срца прозебају у капутима,
И певуше танко, танко,
Док им се зуби клате.

”Ожеднели коњ залетео се извору,
У журби га је претрчао,
Мрзело га да се врати
Него лего па умро!“

Ај! ај! ај!
Да ли разумеш то, или не?
Претрчали коњ што му је још остало да умре,
Да ли разумеш: док им се зуби клате?
А ја певам охоло:
Соко летео, соко ловио, соко пао,
Славно пао, пошто је ловио!“
Да ли разумеш: најзад пао?
Сви корачају они данас испод јесењег неба као испод прокислог сурог
амрела.
Ај! ај! ај!

Извор 
 Пројекат „Антологија српске књижевности“, Растко Петровић: Песме, 2009, стр. 11(7)

Растко Петровић