Андрија Хумски/10
ПОЈАВА ДЕСЕТА

Пређашњи. АНДРИЈА, носећи у руци хлеб и со;за њим момци са буктињама.	

АНДРИЈА (стане на врата):

С несане ноћи будан стај'о сам.
У дому своме да те дочекам.

ВЛАСТОЉУБ: 

А с овим часом све се склонило, 
Некада што се криво чинило.

АНДРИЈА: 

Нек тако буде, тамни заборав 
Дубином својом нека покрије,
Нек баци превез преко прошлости.

ВЛАСТОЉУБ:  

Од краља гоњен теби долазим 
С једином кћерју, благом јединим.
Примиш ли мене, она долази 
У пратњи бојне моје дружине.
А кад се тамо вратим са тобом,
Нек нема више оног страшила,
С престола краљем што се назвало!

АНДРИЈА: 

Знамењем таким радо почињем,
У име божје гост ми постајеш. 

ВЛАСТОЉУБ (прима хлеб):

Нв хлебу овом ја се заклињем,
Да часа овог не ћу никада 
Презрети, кнеже. Бог нек чује то! 

АНДРИЈА:  

На хлебу овом и ја кунем се,
Дв си ми оа сад мио пријатељ,
К'о госта драгог да те замолим, 
Приступи, кнеже, двору мојему,
Да сложним радом напред крочимо 
За једну сврху, једно надање! (Улазе.)

Завеса пада.

Андрија Хумски