За слободом
Чарна горо, ал’ си пуна
Тијанога лада,
Пуна чара, бајна цвећа
Пуна рајског слада,
Тијанога лада!

Ал’ што кријеш у недрима
Твоје тихе душе,
Чувај, јер међ’ цвећем
То су беле руже,
Твоје тихе душе!

Кад нам паде наша слава
У Косову равном,
Нек у теби беле руже
Одену се славом,
У Косову равном!

Па ту славу нек донесу,
Нек пресаде ’вамо,
Нек у Српству замирише
Цвеће неговано
Кад пресаде ’вамо!

Извор 
 Ракитић Слободан, Антологија поезије српског романтизма, Београд: СКЗ, 2011, стр 370

Драга Димитријевић Дејановић