Моја соба кад пада киша
Моја соба кад пада киша 

У просејаном Сутону
кроз сито Јесење Кише
моја је мрачна соба данас
велика, плачна Мајка
што деци својој сузе брише.

Њени синови - Ми и ја - нису били бледи
док су Сунца сијала.
Ал' ова Јесења Киша
и нас је данима пробијала:
данас се у мојој мрачној соби
сто одећа цеди
и капље на прашњави под.

Данас се код моје пећи
сто укочених срдаца греје,

и у просејаном Сутону
злобна Јесења Киша
тихо пробија стреје...

Душан Васиљев

Српска уметничка поезија