Зашто ме...
Зашто ме...
Зашто ме не љубиш,
Мог живота рају?
Без љубави часи
Што да пропадају?

Зашто ноћи чарне
У самоћи стојиш?
Што груди немарне
Са студењу гнојиш?

Потамнеће лице
И те очи црне;
Охладнеће срце,
Кад зима нагрне.

Све твоје лепоте,
Милине и сласти,
Све што срце хоте,
Достаће пропасти.

Па зато не губи
Твог пролећа дане:
Већ ме грли, љуби,
Док нас не сахране.

Извори 

Поезија Ђуре Јакшића, 1856.