Лахан/46
13.

МАРИЈА с неким војиицима утрчи, пређашњи
 
МАРИЈА: Овамо, јунаци, цару у помоћ! (Бунтовницима) Где је цар, где је Лахан? 
ЕЛТИМИР (Хладнокрвно): Ево га! 
МАРИЈА (препадне се): Мртав? Јунаци, ваш цар мртав и ви сте се следили? Крв проливена вапије за осветом! (Војници дигну оружије). 
ЕЛТИМИР: Стан'те, робови! Чију заповест слушате, оне ли која вам је браћу и очеве клала, земљу у црно завила и злост 'рани у адовим прсима својима! Гледајте овде мртваца. То беше најврлији, најумнији, највећи цар на свету. Па знате ли како пропаде? Чрез ове несрећоносне жене, која је и доброме Теши судбину отровала. (Војници оборили главе и гледају у Лахана). Идите, браћо, и целивајте оно свето тело, које се оживети не може, плачите с нама заједно за изгубљеним оцем отечества; и ако је до освете, нека постигне ону, која је причином свеколике несреће. 
БОГОР: Тако је. Браћо, ми се између себе кољемо и најбољи људи пропадају и гину, а она живи, која је извор свега зла. 
МАРИЈА (војницима): Јунаци, ви нећете оставити вашу закону царицу и супругу великога Лахана? 
ПРЕЛИМИР (ухвати је за мараму, коју има на врату): Лукава душо, доста је твога! Справљај се, јер ти нема више живота. 
СВИ: Смрт, смрт пакленом демону! 
ПРЕЛИМИР: Каква смрт да је постигне? Јер мач њоме крвавити гриота је. 
БОГОР: Право кажеш да је гриота. Сумпором нека се обложи и нек' је дим однесе ђаволу, пријатељу њеном. 
НЕШКО: Та је најдостојнија казна за њу. (Осталима) Шта мислите, браћо? 
СВИ: Праведно је. 
МАРИЈА: Добри грађани и велможе, послушајте ме: откад је Лахан на престол . . . 
ПРЕЛИМИР (продрма је марамом): Нећеш никога више обмањивати. Умукни и справљај се, јер су ти часи избројани. 
МАРИЈА (склопи руке): Само једну реч народу! 
БОГОР: Ни словца! Браћо, не слушајте, јер је зверка опасна. Кад је онаквог човека (показује на Лахана) могла преварити, ко сме рећи: ја се не бојим? 
ПРЕЛИМИР: Тако је. 
СВИ: Напред, напред на губиште! 
МАРИЈА (клекне): Народе, Бугари! 
ПРЕЛИМИР (ухвати је и повуче). Бог те може помиловати, у нас ти нема милости. 
ЕЛТИМИР: Постојте. Једанпут преухитрисмо и узесмо Лахана на душу; да се опет не раскајемо. Марија је крива, ком мање, ком више, но мени, чини ми се, највише; али она има чедо у утроби, и оно није криво никоме. Који је тај међу нама, који ће за кривицу њену узети и невино дете на душу? 
ЈЕДАН БУНТОВНИК: Зар и ти, Елтимире? 
ЕЛТИМИР: Хоћеш ли ти да будеш тај? Ходи, распори јој утробу, и ја ћу гледати, гледаћемо сви, да видимо каква ће ти душа бити, кад детенце мртво на мачу ти се укаже. (Дубока тишина). 
ПРЕЛИМИР (који је пустио Марију): Право вели Елтимир. Дете кроз њу убијати, браћо, гриота је од Бога. 
БОГОР: Да што ћемо радити с њоме? 
ЕЛТИМИР: Ено је Палеолог тражи, који нам непрестано ради о глави. Боље му се не можемо осветити, него да је њему пошљемо. 
БОГОР (после кратке тишине): Добро ће бити. Ил' је било на свету, ил' не било; само кад није у нашој земљи. 
ЕЛТИМИР: Јеси ли задовољна, царице? 
МАРИЈА: Великодушни Бугари! 
ЕЛТИМИР: Тако се ми умемо осветити за учињене обиде. Иди у двор и спремај се. Што је твоје, нико ти неће дирнути. (Марија пође к телу Лахановом, но Елтимир стане испред ње). Куда? 
МАРИЈА: Да целујем мужа. 
ЕЛТИМИР: Тако далеко не простире се великодушије наше. Пољубац од тебе оскврнио би останке његове. 
МАРИЈА: Мога мужа да последњи пут не пољубим? 
ЕЛТИМИР: Камо срећа да те никада познао није. Одлази и дај правди то једно удовлетвореније. (Марија покрије лице рукама и са стражом одлази. Елтимир гледа у тело Лаханово).Велики мужу, тако дејствују на нас блажени останци твога живота! Све хоћемо и све можемо, само тебе повратити нисмо кадри. Прости ми бар ти, доста ће ме потомство проклињати. Сви сад видимо шта изгубисмо, али доцкан. (Клекне и целује га). 
БУНТОВИИЦИ (жалостиво): Заиста доцкан! 

(Завеса пада) 

Лахан