Лети, лети, пјесмо моја мила
Јован Илић

Лети, лети, пјесмо моја мила

Лети, лети, пјесмо моја мила,
Глас твој нек се до неба извија!
Носи жељу на љубавна крила,
Да си драгој слађа и милија!

Ја каква је, жалосна не била!
Кад је виђех — сунце ме огрија!
Та љепша је него б'јела вила,
Него алем драги кад засија.

Оно око — око соколово,
Оно грло — грло лабудово,
Она уста — ах, жељице драга!

Сам анђелак да с неба заблиста,
И небеса да с' отворе иста,
Не би љепшег ја видио блага!

1848

Извор 
 Ракитић Слободан, Антологија поезије српског романтизма, Београд: СКЗ 2011, стр 244

Јован Илић