Седамдесет анегдота/15


ЂУРО ДАНИЧИЋ

1.
Полазећи из Београда у Загреб за
секретара Југословенске Академије, 
је распродао многе своје ствари
које није морао собом носити. По 
његове мајке купио је Даничићев
писаћи сто тада његов ученик и млађи
пријатељ Стојан Новаковић. Успевши у
тој својој жељи, мајка Даничићева рече
купцу:
— Особито се радујем што сте то 
Ви. Нама је за продају било, али 
нисмо волели да оде у руке г. .
Ђури би тобаш тешко било…

Даничић је тек пред смрт постао с 
интимни пријатељ.

2.
После подужега предавања из области
Словенске Филологије у Великој Школи
Даничић позва једнога свога слушаоца
да каже шта је и како је схватио. 
поче али — не испуни очекивања,
па поражен оде у клупу.

После неколико тренутака мучнога 
Даничић приђе младом кандидату,
стави своју руку на његово раме па му
благо рече:
— Не очајавајте, лијепа је ово наука,
па ће и Вама омилити као и другима
што је милом постала…

1911.