Краљица Јакинта/3
ТРЕЋИ ПРИЗОР
Кнез Удобић (са белом перјаницом на калпаку уђе), с њим кнез Умко.

УДОБИЋ:
Сад сам миран, само кад је тако.
УМКО:
Сам сам ноћас сва места обиш’о;
Са сваким сам главом говорио.
УДОБИЋ:
Кад Скадарце за се придобисмо,
Властела је и онако наша.
УМКО:
Скадарце нам предаде краљица.
Све се боји духа јој крвава,
А к томе сам и ја припомог'о,
Да Вукана са њима замразим. 
Наши људи на то научени 
Јутрос пера узеше црвена 
Па по граду покор починише.
Том разбише врата и прозоре, 
Оном силом пивницу обише,
Неким опет разлупаше главе,
А другима кесе прегледаше.
Где се лепа указа девојка,
За њоме се јатом натурише,
А где стару затекоше баку, 
Несланом је увредише шалом,
Те глас пуче по бијелу Скадру, 
Да црвене робе перјанице,
Па сад сваки на њих преко гледи, 
А многи је са клобука збаци.
УДОБИЋ:
А јесу ли наши сви приправни?
УМКО:
Како твоје заљуља се перо,
Осуће се бела перјаница 
По свем граду и по околици 
К’о кад бела процвета ружица;
Хиљадама стоје приправљене 
Да се вијну кад ти одуд кажеш.
УДОБИЋ (смешећи се):
Како ће се Рашка зачудити!
УМКО:
Сад му срдце у прсима игра,
Кад погледа тамо на тржиште.
Све је перо притисло црвено.
Но кад бела сијне перјаница 
На овоме високом прозору,
Црвених ће полутина пасти,
Јер их наши људи натакоше;
А кад стану наши скидати их, 
Бациће их и ко сад наш није.
УДОБИЋ:
Добро, кнеже, само добро сврши!
УМКО:
Немај бриге, јер је време наше. 
(Оде.)

Краљица Јакинта