Оркан
Пробудио с’ оркан љути, 
Ишчупао врту цвете; 
Од туд даље — кâ да риче: 
Тешко теби, јадни свете! 

Подигô се у висину 
Па облаке раздерао; 
Стогодишњем храсту рече: 
„Ето, видиш, сад си пао!“ 

Тражи море, па га нађе, 
Тресну, смрви чврсте броде, 
Па уздахну урнебесно, 
Насмеја се — даље оде. 

Гром га прати, а он лети; 
Куда лети, куда бега? 
Оде цркви, пак ту сруши 
Крст са храма Божијега. 
Шта то чиниш? питали га 
А он шапну, кад се стишô: 
„Ко би чуо моју тајну, 
Тај би одмах с ума сишô.“