Плаве легенде (Дучићеве песме)
ПЛАВЕ ЛЕГЕНДЕПријатељу Иви Ћипику

Човек и пас

Црна песма

Прича о јаком

На стени

Мала принцеза

Вечерње

Једне ведре ноћи

Дубровачка јесен

Равнодушност

Љубав

Дело

Прехисторијска љубав
На једној каменој равници над понором, на неком планинском хрбату, ухваћени су били у страховити коштац прехисторијски човек 
и горила. 
Подједнако свирепи и силни ломили су се у том очајном загрљају у коме треба да умре један од њих двоје. 
То је било због човекове жене, која је стајала на стени поред њих са једним крвавим цветом у устима, и гледала љубоморног мужа у освети. Нема, зарасла у длаку, и гадна, држала је она на очајним борцима свој поглед пун несвесног задовољства. 
Негде у даљини чуо се шум: можда шум младог мора, или шум стада мамута у каквој оближњој шуми. Небо је било пуно светлости, страсти и пожуде, и као да је из њега падала нека нечујна азурна киша. А када се окрвављени и изнемогли рвачи, учинивши свој задњи безнадежни напор, сурваше обојица у понор за њима, њихов се пад није чуо, толико је понор био бесконачан. Женка, са крвавим цветом у својим ружним устима, осмехну се тихо једним нежним осмејком.
То је био први осмех једне Фрине и у исто време први осмех једне Офелије.

Пролетња песма

Вечерње песме

Човек

Сунце

Острво папагаја

Рука

Огледала

Отров

Зохра

Пророци

Дубровачка песма

Казна

Светлост

Срећа

Песма о Богу

Другови

Песма о жени

Јеврејска песма

Светац

Зизема

Семе

Стари запис

Песма Христу

На раскршћу

Јован Дучић