Сонет - XI
Милутин Бојић 

Сонет - XI

Север је плео гранама опело, 

Побожно зима спуштала се с гора, 

Из свога сиво-плаветнога двора; 

И јаблању се грчила имела. 

Јежи се река и иње је бело 

Као низ ситних папратових спора 

Превлачи слојем залеђених бора. 

Зима је царски вео пољем плела. 

Река се мрзне, али покушава, 

Све чари које даље југу броде 

И раскош зиме да у себи сточи. 

Али од свега што се оцртава 

У огледалу неслеђене воде 

Ја видим само твоје топле очи. 

Милутин Бојић
С