Тартиф/8
ПОЈАВА III
Дорина, Маријана
  
ДОРИНА:  
Јесте ли ви језик изгубили, када  
сва улога ваша сад на мене пада?  
Кад безуман предлог једнако слушате,  
а ниједном речју отпора не дате?  
МАРИЈАНА:  
Тако строгом оцу шта сам рећи могла?  
ДОРИНА:  
Реч која би у тој невољи помогла.  
МАРИЈАНА:  
Шта?  
ДОРИНА:  
Да љубав није општа и, пре свега,  
да се венчавате рад себе, не њега;  
а кад се вас тиче, треба да увиђа  
да муж има право вама да се свиђа;  
и кад му је Тартиф драг, што прича свуда,  
нека се слободно за њега и уда.  
МАРИЈАНА:  
Власт је оца таква нада мном, признајем  
да му никад не смем отпора да дајем.  
ДОРИНА:  
Али размислимо. И Валер те тражи.  
Волиш ли ти њега, ил' не волиш? - кажи.  
МАРИЈАНА: 
Ах! како, Дорина, моја љубав страда  
кад ме и то питаш тако изненада!  
Зар ти нисам срце отворила своје,  
и зар не знаш докле иду жудње моје?  
ДОРИНА:  
Шта знам да л' је говор и од срца био,  
и да л' вам је овај просилац баш мио.  
МАРИЈАНА:  
Твоја сумња бол је, Дорина, за мене;  
нежности ми нису биле прикривене.  
ДОРИНА:  
Дакле, волите га?  
МАРИЈАНА:  
Свом душом и чисто.  
ДОРИНА:  
Изгледа, и он вас воли тако исто.  
МАРИЈАНА:  
Мислим.  
ДОРИНА:  
И обоје желите да скора  
веридба вас споји у браку?  
МАРИЈАНА:  
Ван спора.  
ДОРИНА:  
Шта мислите с оним другом што вам нуде?  
МАРИЈАНА:  
Ако ме присиле, да ми то смрт буде.  
ДОРИНА:  
Одлично: ко би се тог мог'о да сети!  
Да бисте се спасли, ви ћете умрети.  
Лек је изванредан. Да човек полуди,  
кад и тако нешто још чује од људи!  
МАРИЈАНА:  
Забога, Дорина, ти си пуна једа,  
и ти немаш смисла за туђ јад, изгледа.  
ДОРИНА:  
Не, ја немам смисла за брбљања сушта  
и кад неко, к'о ви, у борби попушта.  
МАРИЈАНА:  
Шта ћеш, кад ме патње кукавицом чине.  
ДОРИНА:  
Ал' љубав у срцу захтева чврстине.  
МАРИЈАНА:  
Зар се ја не браним да ме не одвуку  
од Валера, а он - прекрштених руку!  
ДОРИНА:  
Шта? Зар што је неко тврдоглавац, који  
пред Тартифом својим сав залуђен стоји,  
и што брак пропада због таквога оца,  
зар је то кривица вашег просиоца?  
МАРИЈАНА:  
Ал' кад га одбијем, гласан презир кажем,  
хоћу ли тим љубав срца да докажем?  
Могу због ње, ма да у мени трепери,  
бацити стид жене и дужности кћери?  
Хоћеш ли да душу пред светом излажем? .  
ДОРИНА:  
Не, не, ништа нећу. Ја хоћу да кажем  
да сте Тартифова, да би грешка јака  
била скретати вас од таквога брака.  
С каквим правом могу ја бити противна?  
Прилика је сама по себи већ дивна.  
Тај господин Тартиф, о, па то је неко;  
тај господин Тартиф није, свак би рек'о,  
балавац што не зна ни да се усекне;  
част је кад његово име жена стекне;  
од целог је света већ славом награђен;  
племић по пореклу, телом добро грађен,  
с устима црвеним, лицем као ружа:  
срећни ћете бити поред таквог мужа.  
МАРИЈАНА:  
Господе!  
ДОРИНА:  
Каква вас радост само чека  
кад вас виде женом тог дивног човека!  
МАРИЈАНА:  
Ох, стани, мани се разговора така,  
укажи ми помоћ против тога брака.  
Готова самна све, предајем се теби.  
МАРИЈАНА:  
Ако ми се и тај јад нанесе клети,  
кажем ти, Дорина, боље је умрети.  
ДОРИНА:  
Не узбуђујте се. Још постоји мера  
да се све то спречи... Ал' ево Валера.  

Тартиф