Старост (Милорад Поповић Шапчанин)
На врхунцу плаветноме
Још се светли, још је вид;
Међ гранама позлаћеним
Румени се трошан зид.

На крстићу од железа
Појац славуј седи сам —
Хај, та то је црква мала
Напуштени стари храм.

По сребрној маховини
Дремљив бршљан, вечит хлад;
Хај и онда још је снев’о,
Када бејах деран млад

Вес’о, сретан, лак ка’ тица,
Певах Богу — детињ глас.
Бурне дане пораз хитн’о:
Успомена — седа влас.

Ено звонце смерно бије
Исто ’нако тин, тин, тан!
„Здраво момче остарело“
„Вечна памет!“... тин, тин, тан!

Падох ничке на колена,
Видех гробак — крајни дан —
У господа част и слава!
Звонце куца: тин, тин, тан.

Извор 
1868. Вила. Година четврта, стр. 88-89.

Милорад Поповић Шапчанин
1868.