Лисистрата/17
TREĆA POJAVA
Lakonac, Atinjanin, Lisistrata s boginjom mira, horovi
 
HOROVOĐA MUŠKOG HORA 
O zdravo, junakinjo, najveća od svih! 
Sad treba da budeš 
dovitljiva, vešta, pravicna, stroga, 
pa blaga i mudra 
jer, gle, starešine helenske tvoja 
mađijska osvoji snaga 
te pođoše s tobom i u ruke tebi 
sve svoje predaše žalbe. 
LISISTRATA 
To nije težak poso kad ih nađe ko 
u ognju, i kad vrelom žudnjom gore još. 
Al' odmah znaću. 
(Svojoj pratilji) Uzvišena boginjo, 
Lakonce najpre mi dovedi ovamo, 
al' nemoj rukom grubom ni gordpadnom 
ni ludo, ko što naši to učiniše, 
no ljupko, nežno, ko što liči ženama! 
A ne da l’ ruke, uhvati ga za kitu! 
(Boginja vodi Lakonce) 
Sad hajde, vodi amo i Atinjane, 
i što ti dadu, ti ih za to uhvati. 
(Dovode i Atinjane) 
O ljudi Lakonci, kraj mene stanite, 
a ovde vi, i moju poslušajte reč! 
Doduše, žena sam, al' imam pameti, 
po sebi sama nisam slaba razuma. 
Čuh mnogu mudru reč i znanje obilno 
od oca stekoh i od ljudi starijih. 
A želim da vas prekorim sve zajeđno 
po zasluzi. Iz jednog suda škropite 
sve žrtvenike, kao jedna, srodna krv, 
u Olimpiji, u Pilu, Pitu ‐ kol'ko još 
navesti mogla bih, da moram duljiti! 
Helene ništite i njine gradove, 
a toliki postoje mrski varvari. 
Tim svrših jedan deo svoje besede. 
ATINJANIN 
A mene ništi moja kita napeta! 
LISISTRATA 
Sad vama obraćam se, ljudi Lakonci, 
zaboraviste kad Lakonac Periklid 
ko pobeglica u Atini sede tu 
do žrtvenika, bled, u ruhu grimiznom, 
da pomoć moli? Ustali Mesenjani, 
a i bog zemljotresac tad vas uzdrma. 
I oklopnika krenu četir' hiljade i ceo 
Lakedemon spase Kimon naš. 
Atinjani vam ljubav tu učiniše, 
i vi im za tu pažnju zemlju harate? 
ATINJANIN 
Nepravdu od njih trpimo, Lisistrata. 
LAKONAC (Posmatrajući Lisistratu) 
Da, nepravdu, ‐ al' ima lijepe guzove! 
LISISTRATA 
(Atinjaninu) 
Ti misliš: oslobodiću Atinjane? 
Ne znate l' da vam s kopljem opet dođoše 
Lakonci kad ste ropski kožuh nosili, 
pa mnoštvo Tesalaca, prijatelja silu svu 
i saveznika Hipijinih pobili? 
I samo oni tada vas pomogoše 
i oslobodiše, te mesto kožuha 
atinskom narodu ogrtač vratise! 
LAKONAC 
Ja žene nikad ne viđeh pametnije! 
ATINJANIN 
A ni ja nikad lepše zlatke ne videh! 
LISISTRATA 
A šta se, dužni harnost jedan drugome, 
još svađate i ne kanite razdora? 
I šta se ne mirite? Šta vas ometa? 
LAKONAC 
Mi hoćemo, al' nek hoće vratit ko 
okruglo parče ono! 
LISISTRATA 
Koje, dragi? 
LAKONAC 
Pil. 
Odavno treba nam i za njim čeznemo. 
ATINJANIN 
Al', Posidona mi, to steći nećete! 
LISISTRATA (Atinjaninu) 
Odrecite se! 
ATINJANIN 
Šta će nama ostati? 
LISISTRATA 
Vi mesto onog drugo parče tražite! 
ATINJANIN 
Pre svega, vi nam ovo samo predajte: 
Ehinunt najpre, zatim Zaliv malijski 
u pozadini i još Bedra megarska! 
LAKONAC 
Al', vala, ne sve, ti si baš pobjesnio! 
LISISTRATA 
Ta pustite! Rad bedara se ne svađaj! 
ATINJANIN 
Al' ja bih rado oro go i sejo bos. 
LAKONAC 
A ja bih, vala, u cik zore đubrio 
LISISTRATA 
Kad mii vi učinite, i to možete. 
Al' hoćete li, vi se dogovorite 
i o svem saveznike obavestite! 
ATINJANIN 
A kakvim saveznicima? Mi gorimo. 
Ne žele l’ isto naši saveznici svi: 
da žene miluju. 
LAKONAC 
I naši zanago to hoće. 
ATINJANIN 
Hoće, bome, i Karišćani! 
LISISTRATA 
Baš lepo govorite. Sad se perite, 
u tvrđi da mi, žene, ugostimo vas 
svim onim što u košarama imamo! 
I jedan drugom tvrdu veru zadajte, 
pa onda svak nek svoju ženu prihvati 
i kući pođe! 
ATINJANIN (Lakoncu) 
Brzo, brzo idimo! 
LAKONAC 
Ti vodi kuda želiš! 
ATINJANIN 
Brže hajde sad! (Svi odu. Samo oba hora ostanu) 
HOROVI 
PRVA POLOVINA ŽENSKOG HORA 
Strofa 
Šarene bih pokrivače, 
suknjice i sjajno ruho 
zlatan ukras što ga imam 
svima sada rado dala, 
nek dečici nose svojoj, 
dadu ćerci kad im ide 
s košaricom o prazniku. 
Svima kažem: od mog blaga 
sad uzmite iz riznice! 
Ta nikakva dragocenost 
nije tako zapečaćena 
da se ne bi 
vosak mogo raskinuti: 
što se nađe, vi nosite. 
Al' primetit neće ništa 
ako od vas kogod nema 
vid oštriji od mog vida. 
DRUGA POLOVINA ŽENSKOG HORA 
Kore hleba nema l’ kogod, 
a u kući hrani sluge 
i dečicu mnogu sitnu 
taj od mene može sada 
i pšenice dobit čiste: 
već i mala količina 
daje lebac lep i velik. 
Želi l’ koji to siromah, 
s uprtama i vrećama 
neka krene mojoj kući 
bela hleba da dobije. 
Moj će Manes 
usuti mu sve do vrha. 
Ali opet ja vam kažem: 
niko od vas neka mojim 
vratima se ne približi, 
čuvajte se od psa moga! 
(Kratka pauza. Otvore se vrata tvrđe, i jedan sluga, pijan, izlazi s buktinjom da napravi put ostalima)  
 

Лисистрата