Liječnik i za nevolju — Le Médecin malgré lui/19
Šena deveta
<center>Dživa, Petar i Luka</center>
 
Dživa: Moj Bože! koliko sam iztrudila za uporaviti ovu kuću. (Luci)'' Re­ci mi malo, ako znaš, što je od onega liječnika na koga sam vas naputila? 
Luka: Evo ga ovdi. Sad će, do moje glave, na vješala. 
Dživa: Kako? moj muž na vješala! Ajmeh! što je, crna, učinio za bit obješen. 
Luka: Činio je da dignu kćer našemu gosparu. 
Dživa: Ajmeh! moj dragi Pero, je li istina da imaš bit obješen? 
Petar: Eto vidiš. Ah! 
Dživa: I pustit ćeš da te objese prid toliko čeljadi? 
Petar: Da što hoćeš da učinim? 
Dživa: Àlmānko da si bio dospio posjeć ono gore što smo afiktali i skupio ono drvaca, ne bi mi se ni tolika tuga sada dogodila, ne bi ni polovicu oćutjela. 
Petar: Ukloni se, ženo, duše ti, er mi cijepaš srce nadvoje. 
Dživa: Ne, ne, hoću stat, moj Pero, za pomoć te da se ne strašiš umrijet, i neću te ostavit dokle god te ne vidim da visiš. 
Petar: Ah! 
 

Liječnik i za nevolju