Абассах
Јован Илић 

Абассах

На пр'јестолу калиф сједи, 
     Харун-ал-Рашид. 
До њег' сједи млад везире, 
     Џафер Бармекид.

»А чули ме, млад везире, 
     Знаш ли ко сам ја?« 
— »Ти си калиф, сунце јарко, 
     Што над св'јетом сја!«

»Кажи право, млад везире, 
     Амана ти твог! 
Ко ти дате златне кључе, 
     Од харема мог?«
 
— »Дала ми их сеја твоја, 
     И пољупца два, 
А до зоре кол'ко бјеше, 
     Не знам, богме, ја!«

»А знадеш ли, млад везире, 
     Не знао те јад, 
Да ће џелат главу твоју 
     Укинути сад?«

— »Св'јетла круно од Азије, 
     Да л'јепо ти сјаш!
Мој калифе, господару, 
     Да мало ти знаш! 
 
А да знадеш, мој калифе, 
     Што ја знадем сам, 
По Багдада ти би дао, 
     И Мисир и Шам!
 
А да знадеш, мој калифе, 
     Гдје ја ноћас би', 
Сто живота да имадеш, 
     Халалио б' ти!

О Абассах, ружо рајска! 
     Л'јеп је мирис твој!   
Слађа ми је душа твоја, 
     Него живот мој!«

То изрече млад везире, 
     Оде без гласа, 
Мртва глава проговара: 
     »Збогом . . . Абасса'!«

Напомене 

 Ова песма издата у: Отаџбина 1880, књ. IV; рукопис I; Дахире ; С. К. Задруга, 17.

Извори 

 Јован Илић: Целокупна дела, страна 204 - 205 , Библиотека српских писаца, Народна просвета.

Јован Илић