Муж па муж
Ој синоћ се Дука Лека ожени,
А јутрос му ситна књига сустиже:
„Ајде Дука, ајде Лека, на војску.“
Дука Лека спрема коња, да иде,
Верна љуба држи коња и плаче:
„Јао Дука, јао Лека војвода!
Ти опремаш добра коња на војску,
На ком' мене луду младу остављаш?“ —
„Остављам те твојој мајци и мојој.“ —
„Јао Дука, јао Лека војвода!
Тешко мене код две мајке без тебе!“
Дука Лека спрема коња да иде,
Верна љуба држи коња и плаче:
„Јао Дука, јао Лека војвода!
Ти опремаш добра коња на војску,
Код ког' мене луду младу остављаш?“ —
„Остављам те код твог оца и мога.“ —
„Јао Дука, јао Лека војвода!
Тешко мене код два оца без тебе!“
Дука Лека спрема коња да иде,
Верна љуба држи коња и плаче:
„Јао Дука, јао Лека војвода!
Ти опремаш добра коња на војску,
Код ког' мене луду младу остављаш?“ —
„Остављам те код твог брата и мога.“ —
„Јао Дука, јао Лека војвода!
Тешко мене код два брата без тебе!“

Види још 
 Каранфил се на пут спрема

Извор 
 Караџић, В. С. 1824. Народне српске пјесме. Књига прва. Липисца. стр. 62–63.

Љубавне песме