Рђави тренуци
Сиромашан враћам се из шетње,
Пошао сам да идеја просим —
Природа је данас шкрта била:
Скуњен идем, празно срце носим.

Студен ћух је пирио с истока,
Жуто сунце сур је облак скриво̑,
Посукнуло поље је ћутало —
Нико ми се није одазиво̑.

Суморна је дремала природа:
Другдаш вољна, много разговорна,
Ћутљиво се повукла у себе,
Злобној зими понизна, покорна.

А када је из мутна облака
Кап гдекоја почела да зврца,
Покорно се и ја вратих кући
Без песама, скуњен — празна срца.

Извор 
 Милета Јакшић: Песме, Матица Српска, Нови Сад, 1984, стр. 191

Милета Јакшић
Поезија