Бодин/21
ОСМИ ПРИЗОР

РУСЛАН (полако долази са стране и хоће да прође даље.)
ТЕОДОРА (њему):
Што се ти ту као мачка шукаш 
Жено с брадом јуначе с преслицом? 
Хоћеш ваљда да покупиш речи 
Које бедна просу удовица
Па да носиш и продаш их краљу 
И тим му се у милост увучеш 
Кад те шине да те не прокине...
Ти што љубиш пест која те грува, 
Пето коло у краљевих колих,
Што подели са ослом наследство 
Па остави брату једне уши 
А све друго за себе задржа.
РУСЛАН (стане):
Даље, даље... јошт можеш грдити. 
Штогод кажеш имаш пуно право 
И само се у том једном вараш 
Ако мислиш да ти што не примам.
ТЕОДОРА: 
Закани се само у Расију 
Па ћеш пуну своју хвалу чути,
Како људи Руслана певају 
Да у руци тврди челик има 
А у глави сламу измлаћену
Да у боју целу војску вреди 
А у двору иде пред гускама 
Па му перо туре у ноздрве 
А он зине у то небо плаво, 
Пита сунце ко је од њих бољи 
Ко се већма сјаје и поштује.
РУСЛАН:
Дај ми руку да ти ју пољубим. 
Јошт ме нико тако ие опева; 
Дере уши, али је истина.
ТЕОДОРА:
Ако мислиш памет променити 
Ево руке па ми је пољуби;
Али ако останеш какав си 
Нит’ загледај у бистар кладенац 
Нит ’ се казуј сину и унуку, 
Зашт’ ћеш својим видити очима 
Да си брату и уши отео,
А деца ће ти одмах поклати се 
Да т’ не буду налик у старости.
ЈАКИНТА:
Ћути мајко, ето краљ долази.
Па помисли да смо сиротице;
Ког је молит’ не ваља срдит’ га,
РУСЛАН:
И боље је нека се изпразни; 
Тежко краљу ако пуну нађе.
ЈАКИНТА:
Немој, кнеже, за Бога дражит’ је 
И краљ има људску крв у себи 
Па једаред и он преврет’ мора 
И онда смо на сав век пропале.
ТЕОДОРА:
А ти иди па му се поклони.
Пољуби га у скут и у руку 
И реци му: оно је аждаја,
Авет, слута, неман и наказа; 
Оддели се и одреци ме се 
И измисли и што ниси чула,
Па нек тебе јарко сунце грије 
С мужевљева златнога престола 
На ком седи кои га продаје,
А на мене нек се сва излије 
Краљевскога срдца киселина 
И сурутка млека посисана.

Бодин