Мисао (Милутин Бојић)
Милутин Бојић 

Мисао

Она ће доћи у сјају и смела,
 
Велика, горда и божански строга, 

Донеће нови позив новог дела, 

Сатанску снагу и милошту Бога.

И ти си тако дошла без предзнака 

И тихо мреже обмотала плаве, 

Кô у дан свети пламенога зрака, 

Уз песму лудо просањане јаве.

И носиће ме кроз просторе вечне,

Проучићемо сунца и маглине, 

Облаке мрке, траг путање 

И разумети химну Величине.

Најзад ће кô ти, ненадно утећи

Да више никад не јави се ником; 

Вечност ће над њом опело изрећи. 

Умреће мирно, непраћена виком.

А ти кад одеш, још увек ћу чути 

Реч твоје крви, и мирис твог Хоћу 

Испуниће ми сваки дамар пути, 

Кад модра магла разастре се ноћу.

Знаћу да мноме крв твоја се пљуска 

Пуна сребрног и сунчаног ткања.

Тај свет, за кога нема растојања,

Где сва је прошлост једна пруга уска,

Подсмеваће се богу очајања.

1914

Извори 

 Сабрана дела Милутина Бојића, Књига прва - Поезија, Народна књига 1978., страна 64, 65.

Милутин Бојић
М