Смрт кнеза Доброслава/8
ЧИН ДРУГИ
 
ПОЈАВА I
Соба у замку Радимировом. Јутро је. РАДИМИР сам.

 
Данас с' управ' мјесец навршује 
Како га је покрила за свагда 
Црна земља. 
Синоћ бујно коло, свирка, пјесма, 
Млада уза њ са сватима нева, 
А већ јутрос лежаше у гробу! 
О мој б'једни сине, б'јаше дакле 
Записано у судбини твојој 
Да гроб хладни 
Постеља ти женидбена буде! 
Вај! још ником' не би тако подан 
Уз мед отров; још никога тако 
Бог довео није цвјетном стазом 
До највише тачке уживања, 
Па му ондје живот претргнуо. — 
(Загледа се у лик своје жене, који виси о зиду.) 
Мила друго, Катице моја, 
Невиности и доброте цв'јете, 
Блажени нам тецијаху дани; 
Али течај би им одвећ кратак; 
Смрт за рана покоси м' и тебе. 
Сад Радимир сам је у свом замку, 
Сам је, стар је, 6'један као нико, 
Без утјехе између два гроба. 
Да си барем ти остала мени!... 
Не, овако боље; ево сада 
Смрти твојој радујем се чисто; 
Јер да с' и ти, као ја, видјела 
Оно наше једино дијете 
Гдје онако б'једно дух испушта, 
Било би ти материнско срце 
Оног часа од жалости пукло. 
Боље, боље што умрије прије. 

Смрт кнеза Доброслава