Сонет - XXXVIII
Милутин Бојић 

Сонет - XXXVIII

Опроштај ће доћи и за те, но касно 

Доћи ће у јесен твог палог живота, 

Кад избледи младост, потамни лепота 

И утрне око ватрено и страсно. 

Тај опроштај тада збориће ти јасно, 

Као најстрашније сручена срамота, 

Заосталу част да ланцима обмота 

И из душе твоје крикне полугласно, 

Очајно презрење свог властитог пада, 

Кад прљава душа ничем се не нада, 

И бол на њу пада као киша позна. 

Рашчупане косе, раздртих рамена, 

Бићеш свакодневна слика ситних жена. 

Опроштај ће доћи кô пресуда грозна. 

1917

Милутин Бојић
С