Лажа и Паралажа/10
10.

ЈЕЛИЦА (носи на служавнику вина и на тањиру пите), ПРЕЂАШЊИ 

МИТА: (Ах, канда те је бог научио!) 

ЈЕЛИЦА: Једна ми је слушкиња у кујни, друга лежи, штумадла ми је побегла; зато морам сама служити; но ја то вирклих радо чиним. 

АЛЕКСА: Ваш је труд пун ружична цвећа за мене. 

ЈЕЛИЦА (наточи вина у чашу): Ако смем служити... 

АЛЕКСА: Љубим руку. Вина никада не пијем. 

ЈЕЛИЦА: Ово је ауспрух. 

АЛЕКСА: И за то нисам расположен. 

МИТА (на страни): Верујем, кад нам пљушти утроба. 

ЈЕЛИЦА: А оно венигстенс од овог. 

АЛЕКСА: За не дати вам корпу, оћу. (Узме парче пите.) 

МИТА: Дакле, господин барон? 

АЛЕКСА: Кажи му да ћу абије доћи. На, подај му један дукат трингелта. (Извади кесу с тантузима и пружи му један.) Сад иди. 

МИТА (у поласку, за себе): да те ђаво носи! 

АЛЕКСА: Апропо! Јеси ли ти, море, што јео? 

МИТА: Богме, ваше сијателство, ја нисам. 

АЛЕКСА: А оно ево и теби један дукат, кад си ми такови глас донео. 

МИТА: О, господин барон, бадава ми дајете. Овде ни вирцауза нема гди би човек поштено ручати могô.
 
АЛЕКСА: Тја, драги мој, сад ниси у Мадриду. 

МИТА: О, тамо је живот! Кад ми ваше сијателство даду по један дукат, ја умем Талијанцима показати да сам младог барона Голића служитељ; а овде? 

ЈЕЛИЦА: О, молим, нека иде доле код нас у кујну, може поштено ручати. 

АЛЕКСА: А зашто? Нек се мало напати. 

ЈЕЛИЦА: Зашто би се патио, кад може и без тога бити? Идите ви, мој драги, у кујну, пак ћете све тамо по вољи добити. 

МИТА: Љубим руку милостивој господични! 

АЛЕКСА: Потом немој заборавити што сам ти казао. 

МИТА: Ја ћу све по заповести извршити. (Поклони се и отиде.)
 
АЛЕКСА: Добар младић. Он је мој бединтер, но ја га тако радо имам као да ми је од фамилије. С њим сам од веће части моје путешествије совершио. 

ЈЕЛИЦА: То је вирклих најлепше кад човек честитог млађега има. Ја не могу никако да се намерим на добру слушкињу. 

АЛЕКСА (узимајући пите): Господична, ово је тако пријатно... 

ЈЕЛИЦА: Сама сам месила. 

АЛЕКСА: Зато је тако слатко! Заиста, од пријатног мора увек нешто пријатно произићи. Ја, како сам љубитељ теста, то ћете ми морати сами, не сматрајући на две-три слушкиње, по једанпут на недељу 

месити. 

ЈЕЛИЦА: Ах! Кад би то време скорије дошло! 

АЛЕКСА (пољуби је): Доћи ће оно, ангелска господична; ја сам и са самим изјавленијем љубови ваше паче мјере срећан. 

ЈЕЛИЦА: Млоги љубовници по романима нису толико за свадбу марили; но ја ту другојачије осећам. 

АЛЕКСА: Јер благородније чувствујете сладост љубови. Заиста, ви ћете украшавати башту живота мојега цвјетом бесконечног блаженства. 

ЈЕЛИЦА: Ах! Gott!

Лажа и Паралажа