Мутна импресија
Данас, драга моја, пољем пада слана, 
И хоре се звона из далеког града, 
А равницом црном шири се и влада 
Мутна атмосфера задушничких дана. 
Данас, драга моја, пољем пада слана.

Осећаш ли, драга, крај општег развића 
Клицâ, жудних да се што пре на свет јаве, 
У хумкама свежим, испод нове траве, 
Тајно распадање прежаљених бића?...

— Дај ми уста твоја, дај могућност тајну 
Да, жив, заборавим да сам жив, да свуда 
Видим само срећу и доброту крајну, 
Да спокојан будем и тих као Буда! 
Дај ми уста твоја, дај могућност тајну!

Јер осећам стално распадање бића,  
И док покрај мене мре природа млада,
Нечујно, у самом почетку развића, 
И црном равницом тихо пада слана, 
У мојој се души простире и влада 
Мутна атмосфера задушничких дана ...

Извор 
 Гавриловић Зоран, Антологија српског љубавног песништва, „Рад“ Београд, 1967, стр 141-142

Милан Ракић