Наход Симеон/23
7.

(Соба царичина). 

ЦАРИЦА, ЛАМБРА, ЈАМНА. 

ЦАРИЦА: Јеси ли послала по тога страног, Јамно? 

ЈАМНА: Јесам, владатељице. Но шта те опет узнемири?

ЦАРИЦА: Ах, Јамно, ах, девојко, шта сам видела! Ах, јежи ми се кожа, кад помислим само! Каква страва, какав ужас за мене! Видела сам, о, Боже, видела сам Хасана мртвог, крвљу попрскана у ходнику моме. 

ЛАМБРА: Милостиво небо, Хасана мртвог!? 

ЦАРИЦА: Даље мало стајаше страни младић и Синан, с ужасним у руци мачевма у намери да се њима раздиру. Ах, како ми је тада било, Ламбро, Јамно, не можете себи представити! На један мах се крв у мени следи, очи ми се вида лише. Шта сам рекла, не знам; како сам у собу утрчала, не знам. О, да се даље крв не пролије? О, да нисам ја овоме узрок? Боже, Боже, не убијај сасвим несрећну! Доста сам патила, доста трпела! — То је Омар, што долази. О, само две речи оставите ме да с њим насамо проговорим. 

ДЕВОЈКЕ (се удаље). 

Наход Симеон