Душан Силни/1
ЧИН ПРВИ
Дворана византијско-романска. На задњем стубу десно, Богородица троручица с кандилом пред њом.

ПОЈАВА 1
ТЕОДОРА и МИЛИЦА. Обе се занимају везом..

ТЕОДОРА: 
Ја сам већ готово болесна од нестрпљивости.
МИЛИЦА: 
Ја не.
ТЕОДОРА: 
Једва чекам да стигне наш велики гост.
МИЛИЦА: 
Кантакузин?
ТЕОДОРА: 
Јест. На састанку, на Пауну пољу, уречено да походи наш двор. Зато царица похита да га дочека. Сви ћемо обући свечано рухо. Које ти радије облачиш: српско или грчко?
МИЛИЦА: 
Наше.
ТЕОДОРА: 
А ја грчко. Ето сам Бугарка, а чудо волим све што је византијско. Можда зато више марим и нашу господу... али, чекај, право да ми кажеш, што ћу те питати.
МИЛИЦА: 
Да чујем.
ТЕОДОРА: 
Коју господу више волиш, српску или македонску?
МИЛИЦА: 
Српску.
ТЕОДОРА: 
А ја македонску. Јеси јш била кадгод у Византији?
МИЛИЦА: 
Никад.
ТЕОДОРА: 
А у Солуну?
МИЛИЦА: 
Ни тамо — само у Серезу.
ТЕОДОРА: 
Серез је мали трг према овим царским градовима. Кад год затворим очи, а ја сањам о њима, па и нехотице се запитам: Теодоро, зашто ниси Гркиња? Би ли и ти волела да си Гркиња?
МИЛИЦА: 
Не.
ТЕОДОРА: 
Да ти није од српске господе већ ранио срце?
(Појави се у дну ставилац Лазар. Видев Милицу, стане. Погледи им се сусретну. Он, од Теодоре невићен, ишчезне. Милица спусти очи.)
ТЕОДОРА: 
Ти им не одговараш?
МИЛИЦА: 
Не одговарам.
ТЕОДОРА: 
И ћутање је одговор. Ако се мене бојиш, можеш слободно отворити кљуњић, плашљива голубице моја. Ја сам одавна готова са својим златним мрежама; чим их хитнем, довршен лов. Ако би те занимало, могу ти поверљиво и пришапнути. Ко се боји, тај се поштама тајнама; ја се не бојим, и ево ти говорим отворено: ја љубим.
МИЛИЦА (Радознало и плашљиво): 
Љубиш?
ТЕОДОРА (Иронично смешећи се): 
Опрости ми, употребљени израз рђав је. Јасније говорећи: бацила сам око на Семшу.
МИЛИЦА: 
Царева брата?
ТЕОДОРА: 
Јест, и он ће бити мој.
МИЛИЦА: 
А љубиш ли га?
ТЕОДОРА: 
За сад још не могу казати: да. Кад време и на то доће, ако ме буде заслужио, и волећу га. Дотле не пристоји се нама, великим властелинкама, ограничавати слободу наших срца. Обавезе срце понижавају висину достојанства, а често — досадне су. Мој ти савет: не приноси срца на жртву — никоме!
МИЛИЦА (Испусти вез).
ТЕОДОРА: 
Подитни га, подигни! Али, ако је и твоје срце случајно склизнуло на низину, дигни га! Кад је уз нас независност, онда су наша освајања успешна. Дај ми руку; овако је предузеће јаче у савезу.
МИЛИЦА (Непомично гледа у вез).
ТЕОДОРА: 
Добро! Сваки по свом нахођењу. (Подсмешљиво). Одох царици. (Оде).
МИЛИЦА (Скочи): 
Ужасна девојка! Гле како рије у мени њезина отровна реч! (Стане пред икону и скрсти руке).

Душан Силни