Гледао сам
Алекса Шантић 

Гледао сам поток бистри
    Како складно бруји,
А прате га раздрагани
    Са пјесмом славуји.

Па ми срце задрхтало
    Од тог складног хора,
Задрхтало, а ја кликнух
    Кроз тишину гора:

"Чуј ме небо, чуј ме Боже,
    На престолу гори!
Чуј, што срце млађано ти
    Србиново збори:"

"Дај и нама таквог склада,
    Ка'но склад славуја,
Па да с' онда не бојимо
    Никаквих олуја!"
У Дубровнику, 17. августа 1888.
Шантићеве песме 1888.