Смрт кнеза Доброслава/6
ПОЈАВА VI
Смркло се. Улази РАТКО у црквицу и запаљује кандило, па одлази, остављајући врата притворена. ДОЈМО и БОГДАН помаљају се иза цркве.

ДОЈМО: 
То су бајке за свјетину просту. 
Мој Богдане, у гробима својим 
Мртва т'јела тврд бораве санак, 
Из којега устат' неће док их 
По скончању свију вијекова 
На суд страшни Господ не позове. 
БОГДАН: 
Биће тако, ипак не одлазим; 
Под том бајком, поштовани оче, 
Можда лежи штогод сакривено. 
Својим оч'ма хоћу све да видим. 
ДОЈМО: 
Тад остајем и ја. 
БОГДАН: 
Гле онамо! 
Не стоји ли нешто на путањи! 
ДОЈМО: 
Гдје?... назирем... доиста је човјек 
БОГДАН: 
Полагано ступа;.. сада стаде... 
Кренуо се опет. 
ДОЈМО: 
Рекао бих 
Да к црквици право иде. Сада 
Куда ћеио?.. Скријмо се за олтар. 
БОГДАН: 
Стој да видии; 
Ево грану кроз облаке мјесец... 
Оче Дојмо, оно је Доброслав. 
ДОЈМО: 
Кан' да јесте; Бог и свеци са њим!  
Шта ћ' у ово глухо доба овдје? 
БОГДАН: 
Добро што сам дош'о; више пута 
Ноћ ј' издала најгрозније тајне. 
ДОЈМО: 
Што год будеш чуо ил' видио 
Да се н'јеси с места помакнуо; 
У прсима и дисај задржи. 
Сами, кришом и у ноћно доба 
У његов се поткрадосмо замак; 
С пуним правом заклат' би нас мог'о. 
(Улазе у цркву, притворивши врата.)

Смрт кнеза Доброслава