Оплач Симе Милутиновића
Јован Илић 

Оплач Симе Милутиновића
(При укопу говорено)
 
Mрак наступи — крвна муња с'јевну 
Авај стр'јело! зар у срце наше? 
Та докле ће злобне коби ваше, 
Ћуд над нама освећиват гњевну?
 
Да ни Дана, ким се сав св'јет тјеши 
Мирно нама пробавити није; 
Нав'јек горке Срб да сузе лије: 
То је, то је чим нам судба спјеши.!
 
Смртни! баци тамни поглед доље, 
Познај горку судбу твоју боље, 
И сујету трошног твога т'јела.

Сан и магла пред нама се пружа, 
Самртности све обима стужа : 
»Добра дјела тек остају ц'јела«.
 

Чим се гордиш, ти Србијо тужна? 
Паде в'јенац дичне славе твоје, 
Чојковића у окриље своје 
Смрт однесе кано роба сужна!

Оног који небо с земљом споји, 
Кој' се диже врх звјездана свода, 
А на дику свег српскога рода: 
Прах и пепо сад пред нама стоји!
 
Св'јећо славе, утрни, не гори, 
Срце тужно у камен се створи, 
Јера нема, нема више њега.

Чојковића изгубисмо славног, 
Коме земља не породи равног, 
Док је св'јета и сунца Божјега.

Напомене 

 Ова песма издата у: Подунавка 1848, бр. 2; Пјесме 1854.

Извори 

 Јован Илић: Целокупна дела, страна 40 - 3741 , Библиотека српских писаца, Народна просвета.

Јован Илић