Звонимир/19
ДЕСЕТИ ПРИЗОР

ЗВОНИМИР (дође):
Јесте л' јошт ту, честити кнезови?
КЛОНИМИР:
Овај ћемо час да одлазимо.
ЗВОНИМИР:
Радоване, хајде самном сине —
КЛОНИМИР:
Шта је ово? (приступи к прозору).
ЛАПСАН (исто тако):
                             То с' банови људи!
ЗВОНИМИР (погледа):
Радоване! ти с' одмах уклони,
Па невиђен гледај да умакнеш,
А послие се Клонимиру јави.
Гдие ће те се моћи наћи, кнеже?
КЛОНИМИР:
Код Отока, кад се сунце смири.
ЗВОНИМИР:
Сад си чуо, па паметно иди.
РАДОВАН:
Хајде и ти уклони се —
ЗВОНИМИР:
                             Иди!
РАДОВАН (оде).

Звонимир