Смрт Уроша Петога/29
ПОЈАВА II
Царица. Улази Краљевић оружан.

 
ЦАРИЦА:
Краљевићу! Тако рано јутрос? 
Оружан си од главе до нога!... 
Кан' очима да некога тражиш? 
КРАЉЕВИЋ:
Тражим цара; гдје је, св'јетла госпо? 
ЦАРИЦА:
Треба ли ти? Није још устао. 
КРАЉЕВИЋ:
Чекао бих, ал' ће дуго бити; 
А из двора одлазити морам 
Овог часа.
ЦАРИЦА:
Камо, мили сине?... 
Не говориш? ти си јако смућен! 
(Краљевић хвата је за руку.) 
КРАЉЕВИЋ:
Ох! пошто ме тим именом назва, 
Послушај ме кан' и сина свога. 
Што год данас случило се буде 
У Приштини, заклињем те Богом, 
Ни у шта се ти не м'јешај. Мене 
Ту бит' неће да над вама мотрим; 
Не м'јешај се, о царице моја. 
ЦАРИЦА:
А шта ће се случити? мој Боже! 
Шта те р'јечи значе? Камо идеш? 
Душу си ми страхом напунио... 
Да ли тајна каква погибија 
Грози мени, или сину моме? 
КРАЉЕВИЋ:
Никакова; ничега се не бој 
Док се не би у што ум'јешала. 
Ох! услиши моју молбу. Збогом. 
(Љуби јој руку и хитно одлази.) 
ЦАРИЦА:
Почуј... Оде! Пропали смо; краљ је 
Све дознао... Бјежат' нам је с мјеста. 
Ој буди се, буди се, мој сине, 
Да у кобној тој постељи б'једно 
Не одспаваш свој последњи санак. 
(Одлази.) 

Смрт Уроша Петога