Кроз поље лутам...
Кроз поље лутам ведар и тих,
У стопу радост ме прати
И шумом гранама лета...
Лутам и данас ја ћу стати
Крај сваког мирисног цвета
Да гледам како у капљи росе
Радост дугама блиста
С пупољка сваког листа,
А моје усне, ко гнездо, носе
Распеван један стих.

Лутам и мислим на два ока црна:
Небо се надама плави,
Мирише ружа крај оштрога трна
И љубичица, скривена у трави;
Два ока црна ко да поноћ носе,
А блага ко у срне —
Загледам у дно сваке капље росе
И тражим те очи црне.

Сањам и лутам, праћен од свих
Шумова, мириса цвећа,
По стази што трчи кроз сунце
И сенке дрвећа,
И радост у стопу прати ме
И бежи на све стране:
На уснама мојим једно пупи име
И ко цвет са пуне гране
Један по један откида се стих.

Извор 
1928. Живот и Рад. Година 1, књ. 1, свеска 1, стр. 52–53.

Ђорђе Глумац