ЂУЛИЋИ УВЕОЦИ LV
Да л’ то беше санак 
Као и све друго?!.. 
— Ја уснух себе 
Више ова света; 
У оном вису, 
Куд не стижу живи; 
Нађох се тамо 
— За часак само; 
И за тај часак 
Прегледах тајне, 
Чудества многа, 
И видех оком 
Или душом само, 
Вишњега Бога. 
„Како дође амо?“ 
Запита ме Боже. 
А ја му рекох: 
Ти ми поможе! 
Болове оне, 
И јаде големе, 
Које си ми дао, 
За часак један 
Под ноге сам мето, 
На њих сам стао. 
Тако се дигох 
И — до тебе стигох. 

А Бог ми рече: 
„Сад се врати доле, 
Па поштуј јаде, 
Поштуј своје боле, 
И носи свима 
Земским патницима 
С поруком божјом 
Најлепшега дара: 
Бол нека вас диже 
Нек вас не обара! 

И ја сам о том 
Премишљао дуго 
— Да л’ то беше санак, 
Као и све друго...           

 Јован Јовановић Змај: Одабрана дела, књига 1, страна 329-330 , Матица српска, Нови Сад.