Ванда/1
ЧИН ПРВИ 

ПОЈАВА I 

Храм бога Световида у дну шуме. Наприједа са обје стране камените сједиљке под дрветима. Десно од храма кладенац. Звече ловачки рогови. Богомил излази из храма. 

БОГОМИЛ: 
С ове стране звек рогова чујем; 
То с'и данас Ванда у лов дигла, 
Јер ничији други не би смјели 
Да с' огласе у дубрави овој 
Четвор-главом богу посвећеној. — 
Чудна, дојста чудна женска глава! 
Блажена је кад на коњу јури 
И зв'јерове обара стријелом, 
А нада-све кад се копљем мјери 
Са момачким мишицам најчвршћим! 
Откуд у ње таки дух? Ја мислим 
Да је Перун с небеских висина 
Испустио испод крила својих 
Мушку једну душу, а та доље 
У тијело дијевино пала. 
То је, ништа друго. Па и нек је 
Моја Ванда така; није ли је 
Крак витешки зачео у крви 
Сестре моје? не сједи ли она 
На столици поноситих Леха? 
И не треба да јој ко врлином 
Дух надвиси.... Али срце, срце! 
Ово опет трпјети не могу 
Да остане дуже несавладано. 
Краљевству је дужна насљедника, 
И даће га... дати му га мора. 

Ванда