Ванда/7
ПОЈАВА I 

Дворница окићена оклопима, штитовима и свакојаким оружјем. 
              Улазе: Богомил и Млада. 

БОГОМИЛ: 
Овдје ваљда разговор нам неће 
Прекидати нико. Збори, Млада. 
МЛАДА:
Већ се три дни навршују како 
У замку нам гостују Тевтонци, 
И ја видим да сваки дан Ванда 
Ведријим их предусрета лицем, 
И љупкијим гласом с њима збори. 
БОГОМИЛ:
Је ли да је тако? није ми се 
Причинило дакле. 
МЛАДА: 
                Љубопитно 
О дјелима њиног краља слуша, 
Распитује за тевтонску земљу, 
Какви су јој стари обичаји, 
Који су јој на гласу јунаци, 
Колика је војничка јој снага; 
Па пошто их саслуша до воље, 
И љубазно отпусти од себе, 
Занесе се дубоко у мисли. 
Рок је данас пресудному њеном 
Одговору, па с' надајмо добром. 
БОГОМИЛ: 
Да би, д'јете, богови те чули! 
Ну не знаш ли ништа извјесније 
Да ми кажеш о намјери њеној, 
Па да твојом и ја дахнем надом? 
МЛАДА: 
О намјери њеној? не рече ли 
Да ће само у пуном је в'јећу 
Изјавити, а све дотле да се 
Не усуди нико жив о истој 
Запитат' је? тим је она ријеч 
Зауздала на свачијим уст'ма. 
БОГОМИЛ: 
Није мени? ја ј' упитах, ипак. 
МЛАДА:  
Па? 
БОГОМИЛ:
               Нијема окрену ми леђа. 
Ванда, видим, сасвим заборавља 
Да сам главни Лесима свећеник; 
Ну бога ми чијем храму служим, 
Само ако постиди м' и данас, 
Дати ћу јој тако осјетити 
Моћ овога достојанства мога, 
Да ће га ће се сјећати до гроба. 
Тако ћеш јој рећи. 
МЛАДА: 
               Нећу, оче; 
Њу пријетња само раздражује, 
Као што је 
И опасност стављена у изглед 
Изазива да упорством већим 
Пркоси јој; види ли на против 
Да слободну штујемо јој вољу, 
Стишаће се, те ће ј' у тишини 
Разум лакше дужности привести. 
Већ је, мислим, на тај пут и стала, 
Јер ни једном још човјеку није 
Тако радо Ванда приступала 
К'о што видим да приступа сада 
Гиздавому посланику, који 
Повео је р'јеч краљеву први. 
БОГОМИЛ: 
Зар Ерману? 
МЛАДА: 
             Њему. 
БОГОМИЛ: 
             Збиља, Млада? 
МЛАДА:  
Поносито држање а љупко 
Тог витеза дојста дивна, свака 
Р'јеч његова, миг му сваки, у њој 
Изазивљу необичну пажњу, 
И да није Ванда то.... 
БОГОМИЛ:
            Изреци. 
МЛАДА: 
Мислила бих.... више него пажњу. 
БОГОМИЛ: 
Онда. Љубав? 
МЛАДА: 
           Или тако нешто 
Што на Љубав нашу душу склања. 
Ну тврдоћу знајући јој срца 
Волим мислит' да по посланику 
Само краља одсутнога мјери. 

БОГОМИЛ:Што извијаш мисао ти праву 

Хитрим р'јеч'ма? искрено говори: 
Је ли сама Ерманова личност 
Њој угодна?.... лукаво се см'јешиш! 
МЛАДА: Кад би тако и краљева била 

Њен би отпор, мислим, ласно пао. 

БОГОМИЛ: (Отиде на страну.) 

(Гле случаја! приклања се њему, 
Не знајући да је то краљ лицем! 
Ну кад Ерман задоби јој срце. 
Краљ би мог'о изгубит' јој руку 
Ак' остане непознат и даље. 
Заплео се сам у своју мрежу! 
Ваља му је одмах раскинути. 
Ал' ако се Млада преварила? 
Кад бих краља открио, а Ванда 
Одбила га ипак?) — Јеси л' Млада, 
Увјерена о том што ми рече? 
Да се н'јеси преварила? 
МЛАДА:  Оче, 
Тешко да се у стварима таким 
Ја преварим. 

БОГОМИЛ: Да си оштроумна 
То знам добро. Дакле по твом уму 
Ванда дојста Ерману је склона? 
МЛАДА: И с тога би пресудније могда 
Краљевског му одбит господара, 
Окром ако ти начином вјештим 
Не окренеш ц'једу ствар. 

БОГОМИЛ: То исто 
И ја мислим. 
МЛАДА: Да, она би могда 
С поклонима и р'јечима празним 
Отправити краљу посланике, 
А Ермана себи задржати. 

БОГОМИЛ:Не, то неће. 
МЛАДА:  Баш се тог ја бојим, 

Па ти гдедај тому да доскочиш. 
БОГОМИЛ: Почуј, Млада; ми смо много ближе 
Свому смјеру него што и мислиш. 
Дај ми руку. Ти оштрином р'јетком 
Знаш у свачј'у проницати душу, 
Па ћеш знати 
Да очуваш и свачију тајну. 
Ево ћу ти једну повјерити 
Много важну, а ма и опасну, 
Чула си ме, и опасну. 
МЛАДА: Збори. 

БОГОМИЛ: Знаш ли ко је тај посланик красни 
Што с' Ерманом зове ? 
МЛАДА:  Ко је, оче? 

БОГОМИЛ:Краљ Ритигер главом. 

МЛАДА:  Краљ!

БОГОМИЛ:То име 

Да нијеси више изустила 
Пред никнјем, ван пред једном Вандом, 
И то само ако с' уздаш тврдо 
Да смјер нећеш промашити. Тад јој 
Тајну одај ка' од твоје стране. 
Тим ће с' она прије одлучити 
На одсудни корак. А видиш ли 
Да извјесна успјеха ту нема, 
Онда шути, Богов'ма те кунем, 
Шути, Млада, ка' тврда стијена, 
Да се не би у средини нашој 
Краљ нашао двогубо постиђен. 
Јеси ли ме добро разумјела?..,. 
Изумљена гдедаш ме! Знај, Млада, 
Ако тајну лакоумно издаш 
Пред бога ће Световида пасти 
Једна жртва, а то глава твоја. 
(Отиде.) 

Ванда