Лажно пастирче
Мило Јововић 

(Из приче.)
Ко једанпут слаже, други пут му се не верује и кад истину каже.  Н.П.

Пошљедице лоше бивају од лажи,
Ето један примјер навести ћу сада,
Па нека нам дјецо опоменом важи:
У гори је пастир био код свог стада.

А под самом гором тежаци радили,
Па на једном чују уплашено дете,
Како плачућ' зове, да би добри били
У обрану стада да му брже слете.

„Помагај, помагај, вук ми овце коље!“
Пролама се усклик немирног пастира.
Хитају тежаци, све што могу боље,
Да изгоне вука што у стадо дира.

Кад стигоше тамо, стадо мирно пасе,
А лукави дечко грохотом се смије.
Уморени људи враћају се на се
Преварени бјеху – вука било није.

Није прошло много, тежаци су исти
Једно јутро рано косили у поље,
Ал' сад више н'јесу били тако листи,*)
Да прискоче тамо, где вук овце коље.

Узалуд пастир, иза свега гласа,
У помоћи виче, преклиње и зове,
Ни од кога нема помоћи ни спаса,
Сваки мисли да су опет лажи нове.

Вук пограби овцу, па оде у страну;
Пошљедица лажи све је томе крива.
Презирите децо, увјек ову ману,
Чувајте се од ње, к'о од грома жива.

) Листи: брзи.

Бар, Мило Јововић, Голуб“, број 7., у Сомбору, 1. априла 1904., стр. 106.
Јововићеве пјесме 1904.