(Нуто јада за момице)
(Нуто јада за момице)

Нуто јада за момице, 
Нуто чудне мреже: 
Око момка лубенице 
Попустиле вреже. 

Туда шеће једна бела; 
Он из вреже вирну: 
„Јао, врежо, дела, дела, 
У срце ме дирну!“ 

Зачу цура, затрепета, 
Ћаше утећ лепа,  
Ал' је веће врежа клета 
За ножицу шчепа. 

„Пуштај, врежо“, цвили јатка, 
„Пуштај, тешки јаде!“ 
— „Немој, врежо, немој, слатка!“ 
Опет момак стаде. 

И прискочи лака скока, 
Већ је ето вата. 
„Јао, дража и од ока, 
Та сва си од злата.“  

Загрли је, пољуби је, 
Обрну, преврну: 
Од себека не пусти је 
До пред ноћцу црну. 

(10/11. 847)   

Бранко Радичевић