Женидба и удадба/5
УГЛЕД 5.

ОТАЦ (ступи), ПРЕЂАШЊИ 

ОТАЦ:Слуга сам понизан, господо моја, мени је драго да сам ту срећу полућчио. 

ПРОВОДАЏИЈА: Ми смо слободу узели вас посетити. (Устану.)

ОТАЦ: Мени је особито мило. Та молим. (Опет се сви посаде.)

ПРОВОДАЏИЈА: Па како сте ми? 

ОТАЦ: Фала богу! 

МАТИ: Баш приповедам како смо сами, а толики посао. 

ОТАЦ: Е, шта ћемо! Човек док је жив све се једнако мучи: мало рāном, мало око стоке, трговина — ти, Боже, знаш. Али шта знамо, кад човек има деце, треба да се стара. 

ПРОВОДАЏИЈА: Тако је богме. (Младожењи.) Знате, ваш покојни отац, толике муке, то јест! Пак шта је било? Оставио сину кућу, винограде, толико добро, пак отишао, то јест, под земљу. 

ОТАЦ: Е молим вас, шта човек деце своје ради неће учинити. Ја имам само једну кћер и чини ми се што год радим, све за њу једну радим. 

ПРОВОДАЏИЈА: Шта је пријатније за родитеље него кад знају, то јест, да имају добру децу. 

Женидба и удадба