ЂУЛИЋИ LXVI
Са истока поче плавит’, 
А нас двоје на прозору, 
Прохтело се нама тако 
Дочекати рујну зору. 

Ћутала су наша уста, 
Само ј’ мисô к мисли текла, — 
Тек у неке она шапну: 
„Ја би теби нешто рекла.“ 

И тада ми исповеди, 
Што јој стидак досад скривô, 
Исповеди: „Ја осећам 
Испод срца нешто живо.“ 

Тек то рече, а исток се 
Зарумени, — дивна слика — 
Да л’ од жара моје среће, 
Ил’ од стида с вена лика?

Извори 

 Јован Јовановић Змај: Одабрана дела, књига 1, страна 251 , Матица српска, Нови Сад.