Не питај
Владимир Васић 

Не питај...

1
Не нитај што те љубим, — 
Без греха морам мрети, 
А уста твоја, душо, 
Пехар су мени свети,

А тај ми пехар веру 
И златне крепи снове, 
И све што срце спасом 
И небом својим зове.

Не питај... јер кад из тог 
Пехара не бих пио, 
Без вере и без наде, 
Тежак бих грешник био.

2

Оковах срце пусто 
У оков тешког ланца, 
А тај је ланац сковат 
Од твојих пољубаца.

Па што је срцу теже 
И што га јаче боли, 
То све те већма љуби, 
То све те већма воли.

А када дође доба 
Да умор срце свлада, 
Пустићу нека бира... 
Где хоће нека пада.

А знаш ли где ће пасти?... 
Та на те твоје груди, — 
Па да их опет грли, 
Па да их опет љуби.

А ти се немој љутит, 
Мој цвете узабрати, 
Јер тај ће умор мени 
Пољупци твоји дати.

3

Како ћу љубит' слике 
Од светих иконица, 
Кад сву ми светост стиже 
Лепота твога лица?

Како ћу читат' речи 
Из светих молитава, 
Та сва ми вера лежи 
У та два ока плава!
  

У Ерфурту 1864.

Напомена 

Објављено у књизи Песме, стр. 65-67.

Извори 

 Владимир Васић: Целокупна дела, Библиотека српских писаца, Издавачко предузеће " Народна просвета, Београд, страна 72-74.

Владимир Васић