Негда
Негда је друкче било, 
Друкчије него сад: 
И свет је био млађи, 
И ја сам био млад. 

И цвет ми био цветан, 
И зелен беше луг, 
И ја у њему сретан, 
И друг ми беше друг. 

Нису ми биле мучне 
Братинске здравице, 
И могô сам поднети 
И мало славице. 

На развали сам света 
Мисли одмарао, 
И светове сам нове 
За тренут стварао. 
И врагу сам се ругô, 
У пакô слазио, 
И дуго сам га дуго 
Ногама газио; 

И док сам ногом тако 
Врагове нотирô, 
Главом сам, чак и срцем 
До веба допирô. 

И питао сам Бога, 
Треба л’ што да му дам, 
Јер имам блага многа, 
Броја му не знам сам... 

Негда је тако било, 
Друкчије него сад: 
И свет је био млађи, 
И ја сам био млад. 

1888.