Аца Грозница/IV
Млади Гаја Провлак само га је гледао и дивио му се. И, одушевљен подвизима искуснога Аце Грознице, паде у усхићење.
 
 - Та ја ћу да запевам! - кликну Гаја и накриви свој бећарски шеширић. 

 - Пс! - викнуше на њ обојица. 

 - Какво те певање напало! - шапну уплашени Вересија. 

 - 'Ди би ти певао сад? - вели Грозница. 

 - А 'ди би, опет, било весеље без песме и гајдаша? - вели л'аја и искашљује се и чисти глас.
 
 - Та ниси ваљда луд! - гракнуше опет она двојица. 

 - Та певаћу ја макар полако; онако ко комарац кад зуји у риту... Та, ви'те да нам и сам овај бог помаже. 

 - Та, немој се лудирати!... - одвраћају га они. 

 - А, то је свршено! - вели Гаја и, сетивши се своје драгане, запева тихо:
 
Дуни, ветре, од банатских страна, 

да поробим три нова дућана! 

Да ја Милу оденем у свилу: 

да ми Мила шором парадира!... 

 - 'Ајд да се иде! - опомиње их и жури уплашени Грозница. 

 - Још мало! - задржавају га она двојица. - Ви'ш како је лепо овде. Та, шта се бојиш? Та, ови у кући пробудиће се тек кад просјак буде 

у деветом селу...

Аца Грозница