Ђерзелез Алија и Вук Јајчанин (Гацко)
0001    Дворбу хајдук Хусеине двори 
0002    У бијелу шехер Сарајеву, ― 
0003    Јакуб Пашу, босанског везира. 
0004    Обдан пашу на капији двори, 
0005    А по ноћи пашиницу љуби. 
0006    Видјела их Кумрија робиња 
0007    Па је ето паши у одају: 
0008    „Да ви’ш пашо, дуго јадан био! 
0009    У з’о час га Хуса набавио, 
0010    Теби младу пашиницу љуби.“ 
0011    А вели јој Јакуб паша стари: 
0012    „О робињо, је ли то истина?“ 
0013    „Истина је, вјера ти је тврда.“ 
0014    „Шут’ робињо, немој ником казат: 
0015    Ја ћу Хусу посијећи главу, 
0016    Пашиницу коњма на репове; 
0017    Тијем ћу их мукам’ уморити, 
0018    А тебе ћу узет за љубовцу ― 
0019    Ти ћеш бити пашиница млада.“ 
0020    Мнидијаху, нико не чујаше; 
0021    Пашиница бјеше пред вратима, 
0022    Па се натраг испред врата врну 
0023    У одају хајдук Хусеина: 
0024    „Да ви’ш Хусо, жалосна ти мајка, 
0025    Вид’ла нас је пашина робиња, 
0026    Ено паши у одаји каза. 
0027    Бјежи, Хусо, по свијету главом! 
0028    А вели јој хајдук Хусеине: 
0029    „Куд ћу побјећ’, моја пашинице? 
0030    У паше је царева фермана, 
0031    Од сваклен ме море добавити. “ ― 
0032    „Хусеине, драга моја душо, 
0033    Ја сам чула, казали ми људи, 
0034    На сред Босне Јајца бијелога 
0035    И у њему Јајчанина Вука, 
0036    Особит је у његову Јајцу. 
0037    Право бјежи Јајчанину Вуку, 
0038    Вук ће тебе добро заклонити, 
0039    Ту ти море глава останути. 
0040    Ја ћу паши вакат ухватити, 
0041    Па ћу теби књигу начинити. 
0042    Шта ти књига шаровита каже, 
0043    Онако ћеш, Хусо, учинити ― 
0044    И више те нећу свјетовати.“ 
0045    Онда Хусо на ноге скочио, 
0046    Пашиници стаде говорити: 
0047    „Пашинице, ако бора знадеш, 
0048    Ја хаљина за поноса немам, 
0049    А ја коња за јахања немам, 
0050    Ја оружја за образа немам.“ ― 
0051    „Хусеине, мој очињи виде, 
0052    Ти ћеш доћи у седам сахата, 
0053    Хусеине у пашину тавлу, 
0054    Ту ћеш мене пашиницу наћи. 
0055    Даћу теби пашина путаља, 
0056    А даћу ти пашине хаљине, 
0057    А даћу ти пашино оружје 
0058    И даћу ти хиљаду дуката.“ 
0059    Па се млада у одају врну. 
0060    Данак прође, мрка ноћца дође. 
0061    Мрке ноћи половина била ― 
0062    Ето Хусо на ноге скочио, 
0063    Па га ето у пашину тавлу. 
0064    У подруму пашиницу нађе, 
0065    У руци јој мума у фењеру, 
0066    А крајем ње Митар Латинине ― 
0067    Сеизбаша босанског везира. 
0068    Изведоше пашина путаља, 
0069    Даде њему пашине хаљине, 
0070    А даде му пашино оружје 
0071    И даде му хиљаду дуката. 
0072    Сад Хусеин узјаха путаља, 
0073    Из шехера побјегнуо Хусо, 
0074    Пашиница оде на конаке. 
0075    Куд год иде хајдук Хусеине, 
0076    Док он дође Јајцу бијеломе 
0077    Танкој кули Јајчанина Вука. 
0078    На авлију коња натјерао, 
0079    Па разјаха пашина путаља 
0080    Млађи њему коња прихватише, 
0081    А он Вуку на бијелу кулу. 
0082    Кад је био у одају Вуку, 
0083    Ал код Вука нико не бијаше, 
0084    Сјем Вукове сестре Анђелије; 
0085    Она брату ракију додава. 
0086    Хусеин им „добро јутро“ викну, 
0087    Обоје му здравље прихватили, 
0088    Хусеина сјели на одају. 
0089    Вуче Хусе хош ђелдију виче, 
0090    Питају се за мир и за здравље; 
0091    Па му даде кахву и ракију, 
0092    Па га пита Јајчанине Вуче: 
0093    „О Турчине, оклен те имамо?“ 
0094    Он му, што је и како је, каже. 
0095    Кад зачуо Јајчанине Вуче, 
0096    Загрлио, па га пољубио, 
0097    Па рекоше, те се побратише, 
0098    Крсташ му је бајрак поклонио. 
0099    Ту су били за годину дана. 
0100    Једно јутро добро уранили, 
0101    Док закуца халка на авлији. 
0102    Тад Хусеин на ноге скочио, 
0103    Па га ето на авлију сиђе, 
0104    На авлију отворио врата. 
0105    А уљезе Митар Латинине, 
0106    Полетио пољубио Хуса: 
0107    „Поздрав ти је пашиница, Хусо!“ 
0108    Извади му књигу шаровиту. 
0109    Кад Хусеин књигу прихватио, 
0110    Даде њему двадест маџарија. 
0111    Оде Митар натраг Сарајеву, 
0112    А Хусеин Вуку на чардаке. 
0113    Расклопише књигу шаровиту, 
0114    А кад млада пашиница пише: 
0115    „Селам Хусу, а поздравље Вуку. 
0116    Кад ви књига шаровита дође, 
0117    Подигните силовиту војску, 
0118    Па ви хајте шехер Сарајеву, 
0119    Турцима сам вакат ухватила, 
0120    У Турке је болест ударила, 
0121    Ево паше, хаста у конаку; 
0122    Овдје нема Ђерзелез Алије, 
0123    Већ отишо Шумадији равној, 
0124    Кула му је и авлија сама 
0125    И на кули лијепа дјевојка 
0126    Поробите шехер Сарајево, 
0127    Закољите Јакуб пашу старог. 
0128    Ти ћеш мене, Хусо, прихватити, 
0129    Носи мене, ожени се мноме; 
0130    Вуку Ајка, сестра Ђерзелеска, 
0131    Нек је води, нек с’ ожени њоме.“ 
0132    Тада Хусо Вуку говораше: 
0133    „Молим Вуче, да дигнемо војску.“ 
0134    Тому Вуче кајил не бијаше: 
0135    „Прођ’ се Хусо врага и белаја, 
0136    Да никога од Бошњака нема 
0137    До Алије Ђерзелеза сама, 
0138    Не да своје сестре брез белаја. 
0139    Изгинуће регулана војска, 
0140    Отеће нам бојали топове, 
0141    Ми моремо погубити главе.“ 
0142    А кад зачу хајдук Хусеине, 
0143    Моли Вука, док га умолио. 
0144    Обадва су на ноге скочила, 
0145    Па стадоше сигурават’ војску, 
0146    Војске бојне четерест хиљада 
0147    И од боја дванаест топова. 
0148    Поведоше силовиту војску, 
0149    Калауз је хајдук Хусеине, 
0150    А командар Јајчанине Вуче. 
0151    Дан по данак путем путовали, 
0152    А уз Босну зајавили војску, 
0153    Док дођоше шехер Сарајеву. 
0154    Ударише, шехер поробише, 
0155    До конака пашина стигоше, 
0156    Хусо закла Јакуб пашу старог, 
0157    Ухвати му вјереницу љубу, 
0158    Узјаха је на путаља за се. 
0159    Војска пашин конак поробила, 
0160    До куле је Ђерзелеске дошла 
0161    Мухасеру учинише кулу. 
0162    Тврда танка Алагина кула, 
0163    Све је с поља бију топовима, 
0164    Бе не могу да оборе куле. 
0165    Ајкуна се са чардака брани, 
0166    Она бије око куле војску. 
0167    Док јој тече на кули фишека, 
0168    Не даде им уљећ’ у чардаке: 
0169    Стотину им уби коњаника, 
0170    Бранила се за недјељу дана. 
0171    Кад нестаде у цуре фишека, 
0172    Тад заплака цура на пенџеру, 
0173    Па завика, што је грло даје: 
0174    „Сунце жарко, на високо ти си, 
0175    Мој Алија, на далеко ти си! 
0176    Сунце жарко попусти се ниже, 
0177    А мој брате, примакни се ближе! 
0178    Да је теби сестру сеирити. 
0179    У које је јаде запанула, 
0180    И бијела у шехеру кула. 
0181    Ал не чујеш, ал хабера немаш?“ 
0182    Па је таку књигу начинила 
0183    Ево муке, књигоноше нема; 
0184    Док долетје птица на пенџере, 
0185    Ал то соко, птица Алагина, 
0186    Кад видјела птицу на пенџеру, 
0187    На грло јој књигу објесила, 
0188    Па замоли птицу на пенџеру, 
0189    Да је носи Шумадији равној, 
0190    На Авалу до Порчине куле: 
0191    „Ту ћеш наћи мог брата Алију, 
0192    Подај књигу мом брату у руке, 
0193    Нека види, шта му књига пише.“ 
0194    Птица прхну са бијеле куле, 
0195    Цура сиђе на мермер авлију, 
0196    На авлији отворила врата, 
0197    А војници дођоше на врата. 
0198    Ухватише Ђерзелеску секу, 
0199    Поклонише Јајчанину Вуку. 
0200    Шћадијаху поробити кулу, 
0201    Алагину погазити мајку, 
0202    Ал не даде Јајчанине Вуче: 
0203    „Кад јунака дома не имаде, 
0204    Срамота је поробити кулу, 
0205    А грехота погазит му мајку, 
0206    Јер је добра родила јунака.“ 
0207    Отален је поврнуо војску, 
0208    Па низ Босну ударио с њоме. 
0209    Ето птице Шумадији дође, 
0209    [ * * * ] 
0210    Танкој кули на Авалу Порчи. 
0211    У лијепо доба долазила: 
0212    Тамам жарко огријало сунце. 
0213    И Алију на авлији нађе, 
0214    Гдје ј’ сигуро дебела дората, 
0215    Јер Алија санак опазио: 
0216    Гдје је магла шехер притиснула 
0217    А у магли гракћу гавранови 
0218    У конаку Јакуб паше старог; 
0219    Из небеса ударила муња, 
0220    По темељу конак однијела. 
0221    Отален се промолила гуја 
0222    На бијелу Алагину кулу. 
0223    Сву му бутун кулу опасала, 
0224    На авлију нанијела главу. 
0225    Ајкуна је срете на авлији, 
0226    Бирден натраг поврнула гују; 
0227    Не даде јој прождријети кулу. 
0228    Том се санку одмах осјетио, 
0229    И у томе сигуро дората; 
0230    Па је птицу своју опазио 
0231    И у птице књигу прихватио. 
0232    Кад видио, шта му књига пише, 
0233    Он заплака како женска глава, 
0234    Па узјаха дебела дората. 
0235    А вели му од Авале Порча; 
0236    „Хај’р иншалах, Богом побратиме?! 
0237    „Не питај ме, Богом побратиме, 
0238    Вук Јајчанин дошо Сарајеву, 
0239    Поробио шехер Сарајево 
0240    И посјеко Јакуб пашу старог. 
0241    И мојој су долазили кули 
0242    И моју су поробили кулу, 
0243    И одвели милу сестру моју.“ 
0244    То он рече, отиште дората, 
0245    И за њиме хрти и огари. 
0246    Куд год иде, Дрини води сиде. 
0247    Дрина дошла мутна и крвава: 
0248    Изгинули Сарајлије Турци, 
0249    Киша паде, крвцу сапирала. 
0250    Брода није, а ћуприје нема, 
0251    Далеко му на Вишеград сићи; 
0252    Велике га притиснуле мисли. 
0253    „Сада што ћу од живота свога, 
0254    Како ли ћу Дрину прегазити?“ 
0255    У тој мисли, у којој бијаше, 
0256    Полетјеше два хрта Алина, 
0257    Прескочише Дрину воду хладну. 
0258    Кад видио Ђерзелез Алија ― 
0259    Јер бијаше у Алије адет, 
0260    Гдје му скачу хрти танковити, 
0261    Ту му море дорат прескочити ― 
0262    Па измаче дебела дората, 
0263    А завика грлом бијелијем: 
0264    „Ха дорате, моје јање драго, 
0265    Прескочи ми Дрину воду хладну!“ 
0266    Прескочи му Дрину воду хладну, 
0267    У плочу му ногом ударио, 
0268    До кољена ноге утонуше, 
0269    Четири му плоче остадоше, 
0270    А не видје Ђерзелез Алија. 
0271    Па отален натјера дората, 
0272    Па он шехер Сарајеву дође 
0273    И пред кулом своју мајку нађе. 
0274    Она плаче, а спомиње сина. 
0275    Њој Алија Божји селам викну: 
0276    „Моја мати, ко одведе Ајку?“ 
0277    „Сине драги, Јајчанине Вуче.“ 
0278    „Јесу л’ давно, мајко, побјегнули?“ 
0279    „Има, синко, три бијела дана.“ 
0280    Мајци рече момак: „Еј довале.“ 
0281    Куд год иде Ђерзелез Алија, 
0282    Он у Травник у Клокоте дође. 
0283    У Клокотим’ Јајчанина војска; 
0284    Истурили карауле честе. 
0285    Пред Алијом хрти дољегоше, 
0286    Па Вукове кољу нобечије. 
0287    Трком трче, Јајчанину кажу: 
0288    „Да ви’ш Вуче, ако бора знадеш, 
0289    Шарене нам вашке ударише, 
0290    Поклаше ти уморне војнике.“ 
0291    Тада Вуче Хусу говораше: 
0292    „Хусеине, драги побратиме, 
0293    Чиј’ ће бити хрти шаровити, 
0294    Имају ли они господара?“ 
0295    А вели му хајдук Хусеине: 
0296    „А бора ми, Јајчанине Вуче, 
0297    То су хрти Ђерзелез Алије, 
0298    Алија је близу на дорину.“ 
0299    То рекоше, на ноге скочише, 
0300    Па на добре коње узјахаше, 
0301    А кадуне коњма у теркије, 
0302    Па кроз војску оба побјегоше. 
0303    Ал кроз војску удари Алија, 
0304    Процвиљеше Вукови војници: 
0305    „О Турчине, Ђерзелез Алија, 
0306    Немој сјећи уморене војске, 
0307    Побјеже ти војсци командаре, 
0308    Однесе ти сестру у теркији, 
0309    И за њиме хајдук Хусеине.“ 
0310    Кад зачуо Ђерзелез Алија, 
0311    Он кроз војску протјера дората, 
0312    Па достиже хајдук Хусеина, 
0313    Стиже Хуса, сабљом удари га, 
0314    Пресијече хајдук Хусеина. 
0315    Пашиницу мало захватио, 
0316    Од поле јој двије начинио. 
0317    Још бијаше пашиница трудна, 
0318    У њој мушко пресијече чедо. 
0319    Оде гонит Јајчанина Вука; 
0320    Кад сустиже Вука Јајчанина, 
0321    Мисли: „Сабљом ударит с дората, 
0322    Обрезаћу сестру на сапима; 
0323    Да ја сјајном кубурлијом гађам, 
0324    Могу сестру убит на сапима.“ 
0325    Из пријека протјера дората, 
0326    Па потеже топуз са ункаша, 
0327    Из пријека оде гађат Вука. 
0328    Он из руке топуз испустио, 
0329    А за брезу Вуче заминуо. 
0330    Кроз брезу му топуз пролетио, 
0331    Мрку Вуку дохватио руку, 
0332    Тада Вуче устави парипа. 
0333    Онда Вуче ’вако говораше: 
0334    „О Алија, царева газија, 
0335    Поклони ми живот на мејдану, 
0336    Крив нијесам, очињег ми вида, 
0337    А џаба ти твоја мила сеја.“ 
0338    Па му цуру са теркије баци. 
0339    Поклони му живот на мејдану 
0340    Сестру узе на сапи дорату, 
0341    Па се натраг поврнуо џадом. 
0342    Кад натјера у Клокоте равне, 
0343    Прсла војска на четири стране. 
0344    Тад Алија протјера дората, 
0345    Па за Травник њега разјахао; 
0346    Сестра Ајка вођаше дорина, 
0347    А Алија у трави сјеђаше, 
0348    Па он својој сестри говораше: 
0349    „Ој Ајкуна, мила моја секо, 
0350    Ја не виђех Јајчанина Вука: 
0351    Какве слике бијеше и прилике, 
0352    Дај ми право, напретка ти, кажи.“ ― 
0353    „Хоћу брате, живота ми твога! 
0354    Бјеше твоја слика и прилика, 
0355    На те бјеше добро наликово; 
0356    Чини ми се, мој брате Алија, 
0357    Бољег срца од твога бијаше.“ 
0358    То Алији врло жао било, 
0359    Па потеже своју оштру ћорду: 
0360    Закла сестру како јање мало. 
0361    Па прихвати наџак са дората, 
0362    Па раскопа црну земљу њиме, 
0363    Ту укопа лијепу дјевојку; 
0364    Па донесе двије главње црне, 
0365    А удари турски абдест на се, 
0366    Па он ’вако тихо говораше: 
0367    „Док ја клањо турскога намаза: 
0368    Ако сестра права срца била. 
0369    Двије главње, двије брезе биле, 
0370    Гране дале, а лист разавиле; 
0371    Ако сестра крива срца била, 
0372    Црне биле ка’ што но су саде.“ 
0373    Па он сједе клањати намаза, 
0374    Кад Алија намаз саклањао, 
0375    Када брезе обје примиле се: 
0376    Гране дале, а лист разавиле. 
0377    Пошто виђе Ђерзелез Алија, 
0378    Плаховито из свог срца јекну: 
0379    „Авај мени, моја мила мајко, 
0380    У иједу посјекох дјевојку!“ 

Народне песме