Џандрљив муж/10
10. 

ЛЕПОСАВА, ПРЕЂАШЊИ

СОФИЈА: Преправи се, Лепосава, да идемо на бал. 
МАКСИМ: Јеси ли ти полудила, море жено? 
СОФИЈА: Кажем ти, ти остани код куће, ако те мрзи; ићи ћемо нас две. 
ЛЕПОСАВА: Како ћу ићи, кад немам ни белу аљину? 
МАКСИМ: Ето, јесам ли казао! 
СОФИЈА: Пак? Треба јој купити, дакако. 
МАКСИМ: И на то да се новци троше. 
СОФИЈА: Ко има деце, треба да и држи честито, ако није рад, да му се покваре. 
МАКСИМ: Јест, нека и диже на високо, да и ни враг запросити не сме. Доста, аљину јој нећу купити. 
СОФИЈА: А оно ћу јој купити ја. 
МАКСИМ: Море, јеси ли ти полудила данас? 
СОФИЈА: То заиста нисам; али, као газдарица од куће, треба да се за кућу и бринем. Ајде, Лепосава. 
МАКСИМ (стане пред њом): Куда ћеш? 
СОФИЈА: Да купим девојки аљину. 
МАКСИМ: То неће бити данас! 
СОФИЈА: Помагај, човече, та ја нећу мени, него твом детету! То мора да буде. 
МАКСИМ (узме шташ): Али то не мора да буде, кад ја кажем. 
СОФИЈА: Заборавио си ону пословицу о столици? 
МАКСИМ: О, проклето ђаволско колено, и ко те доведе на мој врат! 
СОФИЈА: Срам да ти буде; напао чинити, да му се свет смеје. Што си тражио честиту жену, кад си такве нарави? Мислиш и мене као ону прву? О, вараш се, драги, пре ћемо се раставити. (Одлази с Лепосавом.) 
МАКСИМ (сам): Сад, она мене јошт псује, и она је честита, само ја не ваљам. Тако је, кад јој се попушта; али како се била разрогачила, јошт би она мене тукла. Хм! Хм! Да сама иде на бал, смем ли је пустити, а каква је, она би то и учинила. Еј, проклета ти душа била, до чега ме под старост доведе! 

Џандрљив муж