Покојном Војиславу
Алекса Шантић 

Са твојом Авалом драгом и наше стијење плаче,
        Плаче и сузе лије,
И српска бијела вила чаробно своје лице
        У црни вео крије.

На јавор-гуслама нашим пуцају танке струне
        И звуци тужно лете -
Да чистом сузом својом оросе камен хладни
        Твоје гробнице свете.

И моја душа лети свијетлом гробу твоме,
        На ком је анђô благи,
И боно теби кличе: Врати се, врати нама,
        Наш Војиславе драги!

Шантићеве песме 1894.