ЂУЛИЋИ УВЕОЦИ XXI
Пробудио с’ оркан љути, 
Ишчупао врту цвете; 
Отуд даље — кô да риче: 
Тешко теби, јадни свете! 

Подигô се у висину, 
Па облаке раздерао; 
Стогодишњем храсту рече: 
„Ето видиш, сад си пао!“ 

Тражи море, па га нађе. 
Тресну, смрви беле броде; 
Па уздахну урнебесно, — 
Насмеја се — даље оде. 

Гром га прати, а он лети! 
Куда лети, куд ли бега? 
Оде цркви, па ту сруши 
Крст са храма божијега. 

Што то чиниш? — питали ли га, 
Кад је клонô, па се стишô... 
„Ко би чуо моју тајну, 
Тај би с места сума сишô!“ 

 Јован Јовановић Змај: Одабрана дела, књига 1, страна 289 , Матица српска, Нови Сад.