Моравички епитафи: Сађавац
Моравички епитафи: Сађавац су преписи текстова уклесаних на крајпуташима и кенотафима у селу Сађавац (Буковица) (Општина Ивањица).

Споменик Мијаилу Марјановићу (†1876) (поред пута Ивањица-Пожега)
 Овај спомен показује
 овде сарањене кости
 почившег
 МИЈАИЛА МАРЈАНОВИЋА
 из Сађавца
 бившег храброг војника I класе
 батаљона Моравичког
 који је у 31. години живота свог
 јуначки борећи се противу Турака
 за слободу Срба
 погинуо у борби
 на Вучијој Планини
 27. јула 1876. године.
 Бог да му душу прости.
 Овај му знак подиже
 његов ожалошћени отац Иван.
 Писао Миле Поповић из Свештице.

Споменик Рајку Симончевићу (†1915) (гробље у Марјановићима, Селиште)
 Спомен
 мајка сину
 а жена мужу
 РАЈКУ СИМОНЧЕВИЋУ
 војнику З-позива
 који поживи 45. година
 а погибе на Вишеграду
 9. октобра 1915. год.
 као војник у рату.
 Рајко је био грађанин добар
 и признат домаћин
 и као војник старешина
 у свему признат.
 Овај споменик
 поред свога сина
 подигоше оцу му Рајку
 уцвељена мајка Ката
 и супруга Иконија.

Споменик Василију Марјановићу (†1915) (Гробље у Марјановићима, Селиште)
 Спомен
 ВАСИЛИЈА МАРЈАНОВИЋА
 војника II позива болничарска чета
 који поживи 37. година
 а умро 8-ог априла 1915. год.
 на Дубу у болници где је и сахрањен.
 Покојник је и као грађанин био добар
 и признат домаћин и мајстор.
 Овај спомен подиже му из поштовања
 супруга Перса.

Крајпуташ Цветку Илићу (†1913) (пренет на гробље)
 Спомен
 ЦВЕТКА И. ИЛИЋА
 бившег економа и механџије
 из села Шуме
 који поживи 40. година
 а умро од несрећне
 и неумитне болести колере
 у рату као војник II позива
 12. јула 1913. године
 у Војној болници у Владичином Хану
 где је и сахрањен.
 Покојник је био честит, признат
 и велико уважени грађанин.
 Услед ратних прилика
 тело покојниково
 немогуће је било пренети
 у место рођења ради сахране.
 Из велике захвалности
 према свом добром оцу
 подижу му овај спомен
 благодарни синови
 Драгољуб и Душан.

Крајпуташ Тотовићима – Милисаву (†1915) и Радосаву (†1914) (пренет на гробље)
 Споменик
 МИЛИСАВА ТОТОВИЋА
 из Сађавца
 кои поживи 54. год.
 а погибе IV. сеп. 1915. год.
 у Црвеној Гори
 у доласку Аустринске војске
 и син му
 РАДОСАВ
 кои поживи 23. год.
 а погибе на Малом Ражњу
 II. сеп. 1914. год.
 Овај спомен сподигоше
 Тодора жена Милисава Тотовића
 синови Радомир, Рајко, Петар и Радиша и Милан.

Извор 
 Радивојевић Драгутин М, Камена казивања ратника: моравички крајпуташи, „Литопапир” Чачак, 1995.

Моравички епитафи