Смрт кнеза Доброслава/23
ПОЈАВА VII
РАТКО. Улази ЦВЈЕТКО.

 
ЦВЈЕТКО: 
Кнез је по нас поручио; гдје је? 
РАТКО: 
Чекај г' овде. (Ил' је намислио 
Да и мене на што употреби? 
Љуто ће се, богме, преварити.) 
ЦВЈЕТКО: 
Ево иде. Још нас не опажа. 
Чуј, у себи како нешто мрмља. 
(Долази Доброслав, носећи свијећу.) 
ДОБРОСЛАВ: 
(Он умр'јети мора; ја начина 
Другог немам. То ј' пр'јека потреба, 
То је као судба неотклоно, 
Он умр'јети мора. — Ви који сте? 
Ха, вратару, Цвјетко! Шта хоћете? 
ЦВЈЕТКО: 
Рекоше нам да нас амо звасте. 
ДОБРОСЛАВ: 
Да, доиста, (меће свећу) позв'о сам вас оба. 
Је ли, Цвјетко, Добрили што боље? 
ЦВЈЕТКО: 
Од кад јој се свијест повратила 
Све једнако остаје при себи. 
Ал' огњица ожесточила је 
Преко мјере; отац Дојмо вели 
Да му треба ноћити у замку, 
ДОБРОСЛАВ: 
(Ох! данас ће дакле сви уједно 
Отпутоват' у вјечитост! Страшан 
Дан је овај; хоће ли га икад 
Бог збрисати с књиге мог живота?) 
Поврати се тамо. Ако ноћас 
Болесница до умрћа дође 
Зовни м' одмах. Је л' погребен мртвац? 
РАТКО: 
Овог часа. Послан је и новац 
Удовици његовој. По исти 
Долазиће у напредак сама. 
ДОБРОСЛАВ: 
(Нека дође; то је Јудин новац, 
Ц'јена једног невиног живота, 
То је откуп моје црне душе; 
Нек свакако дође.) Чуј, вратару: 
Ув'јек си ми вјеран слуга био, 
Заклињем те буди још и ноћас. 
Узми људи колико ти драго, 
И стражари с њима око замка 
Све до зоре. Ако 6и се когод 
Хтио замку само приближити, 
А на прву твоју опомену 
Одстустио не би, на тог пуцај, 
Пуцај, Ратко, ма ја главом био. 
РАТКО: 
Молим, на то другога одреди. 
ДОБРОСЛАВ: 
Не, не другог, тебе, једног тебе 
На том мјесту желим ноћас, Иди. 
РАТКО: 
(На поље ме шиље, то и хоћу.) (Одлази.) 

Смрт кнеза Доброслава