Спомен (Ђура Јакшић)
Спомен
Мрачна ми је тесна соба,
Сенка црног гроба.

У собици ништа нема,
До тишина нема,

И још једна тамно гори,
Крају свећа скори;

На самрти силно с' бори,
Хоће да изгори.

Спомен то је црне ноћи,
Кад ће гробу поћи,

На самрти кад је мила
Мајка моја била.

— Кандило би ужежено,
Бледо лице њено

Беше тамно осветљено
Тело покривено. —

Почиваше к'о у сану.
Ах, мој бели дану!

Ах, тек што ми, дане, грану,
Већ ме, самца, ману!

Сам на свету, самац без помоћи,
Сам се верем по црнојзи ноћи
И уздишем у тешкојзи злоћи;
Кад ће крајњи — кад ће часак доћи?

Извори 

С