Џандрљив муж/6
6. 

МАГА, ПРЕЂАШЊИ

MАГА (небрижљиво обучена и неочешљана, у папучама; кад иде, вуче ноге и речи развлачи): Помози бог, брацо! 
МАКСИМ: Ево паметне и ваљане газдарице. Шта си ти данас кувала, Маго? 
МАГА: Богами, нисам ништа. Ето, мрзило ме ићи на пијацу. 
МАКСИМ: То је жена; а не да растури кућу. 
СОФИЈА: Па шта сте ручали? 
МАГА: Узела сам, ето, мало сира, а од јуче остало је и мало купуса. 
СОФИЈА: Не псује л’ те брада Ника? 
МАГА: Ето псује, али ја ћутим, па га тако и прође, ето, љутина. 
СОФИЈА: То је добро. 
МАКСИМ: Није него да разглави вилице као ти. 
СОФИЈА (Маги): Шта ти ради дете? 
МАГА: Богами, јошт једнако страда; пишти, пишти по целу ноћ. Ноћас сам двапут морала устајати; — тако сам, ето, ломна. 
СОФИЈА: Како би било да га сваки дан по двапут купаш? 
МАГА: Е, ко ће толику воду грејати! 
СОФИЈА: Опет је боље него слушати писку. 
МАГА: дао бог те добро спавам, па слабо и чујем. Мој се често љути, али шта ћу, кад не могу, ето, да се разбудим. 
СОФИЈА: А дете плаче? 
МАГА: Љуља га, ето, Никола. 
СОФИЈА (Максиму): А да л би ти заљуљао дете? 
МАКСИМ: Није него да те метнем у кавез, па да ти само лепа јела доносим! 
МАГА: Е боже, брацо, па зашто не би којипут и дете пољуљали? Ми сироте по вас дан кланцамо, час овамо, час онамо, ето, спадо с ногу. 

Џандрљив муж