ЂУЛИЋИ УВЕОЦИ LIV
Чујем да си блед у лицу, 
А с њега се туга смеши; 
Зар ти немаш таку птицу, 
Која уме да те теши? 

Ако немаш птицу своју, 
Што ти гали дане, ноћи. 
А ти почуј птицу моју, 
Која пева: „Све ће проћи!“ 

На груди ми птица слети, 
Ту рашири крила мека, 
Па ми вели: „Ни бриге ти, 
Свакој рани има лека!“ 

Па још дода: „Коло cpeћe 
У брзом се хуку врти; 
Боли твоји трајат’ неће, 
Ни по часа после смрти!“          

 Јован Јовановић Змај: Одабрана дела, књига 1, страна 328 , Матица српска, Нови Сад.