Под ружицом
Ох, како пријатно
Лахки лахор пири,
А како ли слатко
Румен-ружа мири!

Како ли је дивно
У том перивоју,
Ђе славујак сјетни
Пјева пјесму своју!

Тек што вјетар дуну
И подиже грање,
Под ружом ми бл’јесну
Моје миловање.

У слатком се санку
Тио осмјехива —
Ко зна! Можда сада
Баш о мени снива.

— Зар њу да не љубнем,
Срцу да одолим?
Ма да је и анђ’о
Брани мачем голим?

Задрхта ми срце
К’о листак на ружи,
Кад ми тако врео
Први пољуб пружи...

Затим као вила
Од мене се вину, —
Санче! Слатки санче
Ала брзо мину!

Извор 
1896. Зора, лист за забаву, поуку и књижевност. Година прва. стр. 243.

Авдо Карабеговић Хасанбегов