ЂУЛИЋИ XXIII
Tа не бој се, није тако, 
Облачак је само био; 
Сад погледај, куд год хоћеш, 
Цео свет се разведрио. 

Је л’ с осмеха твога лица, 
Ил’ с ведрине душе моје, — 
Нек је ведро свуд по свету, 
Па ма откуд, свеједно је. 

Није туга моја друга, 
Сто ме јада не савлада, 
Моја ј’ срећа шарна дуга, 
Сваки тренут златна нада. 

А ја друга блага немам, 
Нит’ би друга блага требô; 
Ти си злато моје наде, 
Шарној дузи ти си небо. 

Па још уз то српско срце, 
Чим се злато моје кити, 
Чврста вера, којом-но ће 
Небо увек небо бити.

Извори 

 Јован Јовановић Змај: Одабрана дела, књига 1, страна 200 , Матица српска, Нови Сад.