Знаш ли зашто?
Слатко теку мог живота дани,
Тако слатко као благи сан.
Знаш ли зашто? Твој осмејак благи
Од таме је претворио дан.

Тебе гледам на сну и на јави,
Преда мном си, душо, сваки час,
Моја лира само тебе слави,
Струне су јој твојих коса влас.

Па кад рука дотакне се жица,
И славуја тад умукне пој,
И затрепти свака лепотица,
Као цвећа, пред ветрићем, рој.

Јер та песма, која тебе пева,
С твога лица украла је чар,
Јер ту песму, што о теби снева,
Плавог ока загрејава жар.

Извор 
1897. Зора, лист за забаву, поуку и књижевност. Година друга. стр. 196.

Драгутин Илић
1897.