Наход Симеон/15
9. 

ПРЕЂАШЊЕ, ХАСАН

ХАСАН: Светла царице! Народ се купи и иште своју правицу. Без мушке главе царство бити не може, зато мене шиље. 

ЦАРИЦА: Хасане, ти овде? Да Јања у море потоне, не може горе пострадати, него што ја страдам. (0тиде). 

ЛАМБРА (за њом). 

ХАСАН (Јамни): Чу ли, девојко? Ти си од робиња царичиних: није ли ти познат узрок њене нове туге? 

ЈАМНА: О, јесте. Мени је добро познат, честити везиру. Но за тебе није пробитачно, да ову тајну разазнаш. Она ће теби шкодљива бити. 

ХАСАН: О, кажи ми, тако ти тих лепих очију, млађана девојко! И ја ћу теби кадгод у помоћи бити. 

ЈАМНА: Радо бих ти казала, чико; но врло ми те је жао. Твоје ће се срце већма батргати. 

ХАСАН: Не мучи ме толико, лепа девојко, већ ми кажи, ако Бога знаш! 

ЈАМНА: Е, кад си толико навалио, ево ти тајне: Моју царицу љубов мучи. 

ХАСАН: Љубов!? 

ЈАМНА: Јест, она је заљубљена. 

ХАСАН (напрасно): У кога? 

ЈАМНА: Не бој се, није у тебе. Други је предмет њене љубови. (Подругателно). Млада је, вели, још, да за старца пође. (У поласку тихо). Царица другога љуби. Благо мени, мој ће Синан бити! (Оде). 

ХАСАН: Ха, гујо, то ли је твоја жалост! Мој труд да забадава буде? Чекај! (Пође к царичиној соби). Не, змију морам тражити, која се тако улагати знала. Њој најпре главу да размрскам, па ћу лако к намери доспети. (Отиде). 

Наход Симеон