Позна јесен
Каква је то жена тако оголела,
Скроз покисла, с тугом на лицу јој жуту?
Јесен!... Сузе, црне руке сасвим празне,
Ко̂ да ће у прошњу по каљаву путу.

Њено ведро чело с јада потамнело;
Дубоко јој око од плача уса’ло;
Богата владарка имала је свега,
До наге је душе време опљачкало.

Каква беше с гроздом зрелим у десници!
Каква с крупним класом зрела кукуруза!
Са пшеничним влатом!... Гробу иде
Оголела, јадна, с потоком од суза.

Извор 
 1903. Српски књижевни гласник, година 1903, књига 1, стр. 21.

Јелена Ј. Димитријевић