Из космичких песама
ИЗ КОСМИЧКИХ ПЕСАМА 
          Јана Неруде 

С брзе реке хтедох донет један вал. 
Вал захитих, ал’ залуду — 
Тиху воду донео сам дома 
У маленом суду. 
Леандер 

I 

Летње ноћи, ноћи јасне, 
Ноћи жиле, ноћи красне! 
Данак мори, сунце жеже, 
А ви, ноћи, тако свеже. 

Отац стари, месец бледи 
Кроз облаке доле гледи, 
Гледајући кроз облаке 
Сребрне нам шаље зраке. 

Дечица му звезда јато: 
Он је сребро, оне злато: 
Он сребрним сјаје красом, 
Деца златним звоне гласом. 

II 

Гледајући како звезде 
Сјају са висине, 
Видим наше чешке моме, 
Чујем песме њине. 

Наше моме рано ране, 
За певања тица; 
На потоку, прије зоре 
Умивају лица, 

Прије зоре, док је поток 
Пун звезданих зрака: 
Не шал’те се момци с оком 
Наших девојака! 

III 

Ах, како ми лежат’ годи 
На рудини испод горе, 
Са звездама ћеретати 
Што се злáте одозгоре. 

Ви, звездице - осмејкуше, 
Реците ми право туди, 
Је л’ истина што о вама 
Пишу књиге, зборе људи: 

Да ви нисте тако ситне 
Већ огромна нека тела, 
И од једне па до друге 
Простире се вечност цела? 

А мени се тако чини: 
Там’ на брегу кад бих био, 
Руком бих вас домашио 
Ил’ јабуком пребацио. 

По сто миља, веле људи, 
Прелетите за час бесно; 
Зар се не би то орило 
Хучно, звучно, урнебесно? 

А ви тако мирно, тихо 
Пролазите простор свети, 
Та већи се шушањ чује 
Кад мушица где пролети. 

»Српске Илустроване Новине« 1881. 

 
Јан Неруда
Преводи