Време (Милета Јакшић)
Легле су давно горе, нигде гласа,
Земљу прихваћа ноћ на груди меке,
Глуво је доба — ћути лавеж паса,
Сањиво звезде трепере далеке,
Поноћ је... хуји нејасно и чудно
Кȏ тајни вал по грудма ноћи неме,
Све спава, али има нешто будно:
То неуморно жури, тече време.

Извор 
 Ракитић Слободан, Антологија поезије српског романтизма, Београд: СКЗ, 2011, стр 512

Милета Јакшић