Опат
Опат

. . . . . . . . . . . . . . . . . . 
... Одзвонио је задњи бат.

Стари, побожни, седи опат
златним везивом плете
орнате своје свете,
и гледа болно преда се.

Минути, дани, године лете...

- Ох, срећни дани где су,
кад је у црно одевена,
слушала свету мису,
слушала свету мису?...

- Прохујали су!...

Зраци се сунца полако гасе
и расте свака сена.

И опат седи плете, плете
златне орнате свете...

Душан Васиљев

Српска уметничка поезија