Vukašin aliti Ljubav pitur — Le Sicilien ou L'Amour peintre/15
Šena petnaesta

Džono i Vukašin
 
     Vukašin: Kao, gosparu? More li bivat da ni vami ne iđu njeke stvari po srcu kad viđate u ženami i da se toliko mučite i srdite? Ja mnijah dosad da smo već mi samo taki i da niko drugi ne znade za tu nemoć. 
     Džono: Mi smo veće puta u ti konat nemoćniji od vas, i kad je ko od nas džiljoz, džiljoz je dvaes puta veće nego vi Levantini. Vjeruje zličina da se je veće sačuvala u tebe, ma si ti čoek razložit, koji nećeš pohulit er hoću da uzmem moje osvete suproć njom. Pusti me, dragi, da učinim ono od česa je dostojna. 
     Vukašin: Iđi, mani ti, ne hiti, molim te. Bre nije te uvrijedila da se imaš tako srdit. 
     Džono: Veličina od jedne ovake uvrjede nije u stvarima koje se činu nego u onemu što nije poslušala što sam joj naredio; i u ovezijem poslima, ono što nije u sebi nego stvar od ništa, učini se ta stvar od ništa jaka krivina kad ti je zabranjena. 
     Vukašin: Kaono je ona kazala, sve što je učinila, bilo je neote; i ja te nasvrhu molim da se vi lijepo smirite kaono Bog zapovijeda. 
     Džono: Kako? ti si vas za nju? ti koji toliko gledaš u ove stvari? 
     Vukašin: Jest, fatam se za nju; i ako me hoćeš počastit da ti ostanem ha­ran, ti se imadeš zaboravit od svega i bacit sve za pleći, ter se lijepo smirit i mirbozit s njome. Ovo je jedan hator koga prosim od tebe i koga valja da mi pogodiš, i zaer ću poznat po temu jesmo li jarani, kako bih rad da smo vavijek. 
     Džono: Na ti način ne mogu ti ništa zakratit, učinit ću sve što vi hoćete. 

 

Vukašin aliti Ljubav pitur