Mada/27
ŠENA TRINESTA
LUČIJA i VESELA
LUČIJA: Nijesmo, rekla bih, vele stali. Što prajiš, Vesela? 
VESELA: Čini ti se, gospo, ma jesu tri ure da smo iz doma. Ovako kad se ja zastojim na poslu, meni se čini da sam stała a tebi vele. 
LUČIJA: Zašto ti nejmaš drugoga cinjenja nego li opraviti našto te ja pošjem, a ti hoćeš sve viditi i privonjati, to se i zastojiš. Uzećeš ona dva jaja što mi kokoš utros snijela i odnićeš ih odi gdje smo sad bili, er se zločesta čuje ona prijatejica. 
VESELA: Hoću, signora, si.

Референце 

Mada