Песма у славу Александрова преласка преко Дрине
Алекса Шантић

Огњишта родна! Палите зубље и луче,
    Нека све греје васкрсних ватара плам!
Одору Царску нек' цела Босна обуче
    И буде радости храм!

Ви певци стари, суглесте звонке струне -
    Песама ваших сван'о је светли год!
Крај бистрих врела, где шуме храстова круне,
    Скупљајте весели род!

Хиљаду цура с хиљаду зорних момака
    Нек' игра оро, и нек' се кола сплет
Пољем таласа, к'о венци румених мака
    Уз белих љиљана цвет!

Васкрсни ведра, ти крчмарицо Јање,
    И точи купе! Силни је Марко жив!
Гле, златну утву, кроз густо јелово грање,
    Хвата му соко сив!

Уз копље шарац ногом копа, и рже,
    У крви лежи Муса к'о срушен брест,
А стара Неродимка тече све брже
    И носи радосну вест.

Прск'о је балчак грубог Џелата с Рајне,
    И сурвао се хабзбуршких барбара трон!
Србија сину! И евфо с Авале сјајне
    Са жезлом долети Он!

Он, Ор'о бели, што, с огњем дугина венца,
    Из катакомба, где веје самртни снег,
Изведе Срба, Хрвата и Словенца
    На сјајни сунчани брег.

С врхова својих Он Цара носи нам трубе,
    Све зоре беле, барјаке, песме и клик.
У вис дижите децу, ви мајке и љубе,
    Нек светли виде Му лик!

С доксата свијех и кутњих прагова нека
    Оспе Га цвеће и наших душа сјај!
Нек' звона звоне и громка топовска јека
    Пролама сваки крај!

Он данас нама сва блага пружа, и кључе
    Капија славе, плодове труда свог!
Огњишта родна, палите зубље и луче,
    Јер њега шаље нам Бог!

Ура, Ти вечни, у зоре плашту сјајном!
    Владај и сретно на крми Братства стој!
Сав народ, с песмом, с ватром и вером трајном,
    Следиће корак Твој!

Сарајево 10. јуна 1919.

Шантићеве песме 1919.