Сонет - XXXIX
Милутин Бојић 

Сонат - XXXIX

Зашто кад ме твоја реч горко заболи 

И када кроз тебе све у мени плаче, 

Привлаче ме теби све више и јаче 

Неки непојамни таласи и тмоли? 

И када те мрзим, тад мој бол те воли 

И док моју душу Твоји греси тлаче, 

Кô очајник с чијег чела сјај се смаче, 

Желим те тад, кад ме бол због тебе сколи. 

И ником не могу бол у срцу скривен, 

Бол, у тешки терет кô од туга сливен, 

Рећи тако топло, сав патњама сморен. 

И ја као лудак у бунило падам 

И хтео бих да се само теби јадам 

За тај бол који је баш од тебе створен. 

1917

Милутин Бојић
С