Сонет - VI
Милутин Бојић 

Сонет - VI

Бол ме и туга научише вери 

У празном храму, уз шум кипариса 

Чуо сам одјек сахрањених миса 

И чуо Бога који љубав прашта. 

И гордост која божанством се мери 

Засу ме дахом старих, древних списа,
 
И, уз шум јела, кестена и тиса, 

Чух јецај срца што саблаз испашта. 

Тада се зачу одјек једва чујни, 

Као два зрна сребра, докле чиле 

Сунчани зраци још топли и рујни,

 
Та два се звука расуше по храму 

Замрвши као шум најтање свиле 

И иконостас зави се у таму. 

Две скамењене сузе то су биле. 

Милутин Бојић
С