Поред расла ружа и виојла
Поред расла ружа и виојла, 
Повиша је ружа од виојле, 
Наша снаша љепша од ђевера, 
Па се ђевер с’ снахом разговара: 
“Снахо моја, од злата јабуко! 
Јел’ ти какво добро у род било, 
Те си тако одвише лијепа? 
Су чим ли си лице умивала? 
Су што ли си млада отирала?“ 
Тихо снаха ђеверу вељаше: 
“Мој ђевере, од злата прстене! 
Кад сам млада у мом роду расла, 
Свако ми је у род добро било, 
у вечер сам рано лијегала, 
А у јутру доцкан устајала; 
Ја сам лице ђулсом умивала, 
Отирала лијером цвијећем.“ 
Још се ђевер с’ снахом разговара: 
“Снахо моја, од злата јабуко! 
Кад ти тако у род добро бјеше, 
Чему си се удавала млада?“ — 
“Мој ђевере, злаћени прстене! 
Ја се млада бољем добру надам: 
Од свекрова мудрој заповједи, 
Од свекрва мудру сјетовању, 
Од ђевера далеку шетању, 
Од заова драгу миловању, 
Од јетрва на рукама сину.“ 

Сватовске песме