Заљубљен гајдаш
Девојане ситно коло
 Играле,
 Играле.

Лепосави беле ноне
 Сустале,
 Сустале.

Њу питале другарице
 У колу,
 У колу:

„Кад брж’, сестро, ноге да те
 Заболу,
 Заболу?”

Ал’ беседи играчица
 Милена,
 Милена:

„Не мори ме игра ова
 Силена,
 Силена,

Већ ми нема оног данас
 У колу,
 У колу,

Ком сам јуче срце дала
 На полу,
 На полу.”

То кад чуо млади гајдаш
 Никола,
 Никола —

Клецнуле му обе ноге
 Сред кола,
 Сред кола;

Срце му се тако одвећ
 Препало,
 Препало,

Чак му јаре под пазувом
 Крепало,
 Крепало!

Из уста му јасни дулац
 Испао,
 Испао,

А рог му је „Кисел’ воду”
 Фрљао...
 Брбљао...

„Кисел’ вода” кисело му
 Пријала,
 Пријала,

Мргодно му обрвице
 Свијала,
 Свијала...

Чудиле се томе цуре
 Из кола,
 Из кола,

Питале га: „Шта је, браца
 Никола,
 Никола?”

Ал’ браца им није више
 Глазбио,
 Глазбио.

О камен је гласне гајде
 Разбио...
 Разбио...

Извор 

 Петровић, Б. 1971. Српска књижевност у сто књига, књига 57: Песници 1. Нови Сад: Матица српска, Српска књижевна задруга. стр. 77-79.

Јован Грчић Миленко