Милош Обилић (Јован Суботић)/42
ШЕСТИ ПРИЗОР
Са десне стране укаже се у коридору Високи Стеван водећи болну Вукосаву.

МАРА (кад их спази): 
Вукосава! Ох како је болна? 
Како бедна! И опет како срећна!
Данас сутра Бог ће је послати 
Чисту и јасну к сјајноме супругу.
А људ’ма ће сјати кроз векове
Као слика најлепше љубави!
ВУКОСАВА (идући са братом коридором): 
Саран’те ме на пољу Косову
Крај мог мужа, крај мога Милоша.
ВИСОКИ СТЕВАН: 
Ал’ немој све о том говорити.
Ти си млада, ти ћеш оздравити.
ВУКОСАВА: 
Ја ћу умрети... ја ћу скоро умрети! 
Вукосава не може... Обилићка 
Не сме таквог преживит’ супруга!
Него учини, што сам те молила.
(Оду коридором.)
МАРА (пође напред и гледи за њима): 
Не имадох срца приступит’ јој!
(Ступи узбуђена напред.)
Моја дивља, моја грешна охолост 
Сву ту ужасну изроди несрећу,
Пак предера и њено нежно срце!
(Кршећи руке.)
Боже! Боже! Куда ће ми душа.

Милош Обилић (Јован Суботић)