Божур
Како је лепа ова ноћ! Гле, свуда, 
С тополе, раста, багрема и дуда,
У млазевима златокосим пада
Несуштаствена месечина. Сада,

Над ливадама где трава мирише,
У расцветаним гранама, сврх њива
Које се црне после бујне кише,
Велика душа месечева снива.

Све мирно. Тајац. Ћути поље равно 
Где некад паде за четама чета ...
— Из многе крви изникнуо давно, 
Црвен и плав, Косовом божур цвета ...

Милан Ракић