Невина је
Невина је кȏ голупче,
Не зна на чем жито расте,
Ал’ јој очи, ал’ јој очи
Ипак тако ђаволасте.

Ја је тако гледам често,
Гледȏ бих је гладан, жедан;
Пред њом стојим тако смеран,
Ко да се исповедам.

Осећам јој мирис душе,
Па у себи зборим тио:
То је душа у којој се
Рај са паклом измирио.

1901.

Извор 
 Ракитић Слободан, Антологија поезије српског романтизма, Београд: СКЗ, 2011, стр 357-358

Јован Јовановић Змај