Смрт кнеза Доброслава/1
ЧИН ПРВИ

ПОЈАВА I
(Доброслављво двориште с црквицом на страни. Неколико сељака у даљини, а сприједа ПЕТКО, ИВЕЉА и ОБРАД. Насред дворишта стоји застрт сто са столицама наоколо).

ОБРАД: 
Јест', Ивељо, истина је права: 
Од како је млади наш господар 
У овоме замку погинуо 
Ноћу често у бијелу плашту 
Једна сјенка по замку тумара. 
ИВЕЉА: 
Јеси ли је ти видио, Петко? 
ПЕТКО: 
К'о што сада и ти мене видиш. 
Та је сјенка више пута тиха; 
Некад лежи, а некада сједи 
На сред плоче Мил'јенкова гроба, 
Па дубоко уздише и јечи 
К'о жив човјек љутом муком свладан. 
Али ув'јек недељи светој 
Кад се страшни случај догодио, 
Чим удари на старом звонику 
Час поноћи, гроб затутњи мукло, 
С њега махом преврне се плоча, 
За тим сјенка на поље излети. 
Глава јој је тада раскосмана, 
Мрка пара из очи јој куља, 
А кроз уста крв удара пљуском. 
С гроба управ' упути се к двору, 
За тренутак уза зид се попне, 
Па у собу Добрилину вири 
Кроз прозоре, и на стакло куца, 
И плачевним дозива је гласом. 
ИВЕЉА: 
О Бог с нама! човјек сав се јежи 
Кад то само и причати слуша, 
А камо ли кад очима гледа. 
ОБРАД: 
Ја се не бих, мислим, поплашио 
Ни од чете најљућих хајдука, 
Ал' на какву да набасам сјенку 
Побјег'о бих ка' испред худобе. 
ИВЕЉА: 
Већ долази стари наш господар; 
С њим је Богдан. Ко је онај трећи? 
ПЕТКО: 
Судија је ког је бан послао 
Из Трогира да пронађе кривца. 
ИВЕЉА: 
Ако буде тај судио право 
Слободна ће отпустити Томка. 
ОБРАД: 
Ја, душе ми, као још да сањам; 
Са убиства окривљен наш Томко! 
Сумњао бих прије на свакога. 
ИВЕЉА: 
Да је невин заклет' бих се смио, 
И саму бих положио главу. 
ПЕТКО: 
Псето био ко то не желио, 
Али вели пословица стара: 
Мрка капа, рђава прилика; 
А у Томка вјере ми је така. 
ОБРАД: 
К нама ступа Богдан; умукнимо.

Смрт кнеза Доброслава