Ожалошћена породица/27
ПОЈАВА XIII

АДВОКАТ, ДАНИЦА

АДВОКАТ (кад сагледа Даницу на задњим вратима): Но, је л' се обрадовала тетка? 
ДАНИЦА: Како да није? 
АДВОКАТ: Само, јесте ли ви добро размислили о тој вашој жељи да будете мој чиновник? 
ДАНИЦА: Не видим шта бих имала да размишљам. 
АДВОКАТ: Ја сам, на пример, врло строг старешина. 
ДАНИЦА: И ја сам врло савесна. 
АДВОКАТ: Па онда, педантан сам. 
ДАНИЦА: Ја сам на дужности врло тачна. 
АДВОКАТ: Може се десити да гдекад будем и нервозан. 
ДАНИЦА: Ја умем да будем врло уздржљива и стрпљива. 
АДВОКАТ: Морам вам рећи да сам на послу и врло озбиљан. 
ДАНИЦА: То ми нарочито импонује. 
АДВОКАТ: Па то је одиста чудновато како се наше особине слажу и, тако рећи, допуњују се. 
ДАНИЦА: Значи, дакле, да ме с поверењем можете примити у службу. 
АДВОКАТ: Па ипак, ја имам једну особину или боље рећи: ману, која вам ни у ком случају не може бити угодна... 
ДАНИЦА: А та је? 
АДВОКАТ: Ја умем бити и љубоморан. 
ДАНИЦА (изненађено). Љубоморан? (Гледа га дуго у очи.) Не разумем. 
АДВОКАТ (хтео би да забашури утисак): Уосталом, то није тако важна околност; то се вас не мора тицати. 
ДАНИЦА (још увек под утиском): Не разумем! 
АДВОКАТ (неспретно се извлачи): Дакле... да... ја сам већ јавио породици; сутра се отвара тестамент и одмах затим ви ћете бити ослобођени брига. 
ДАНИЦА: Па то ја, у оној радости, нисам ни казала тетки. 
АДВОКАТ: Реците јој! 
ДАНИЦА: Хоћу. 
АДВОКАТ: Реците јој сад одмах, ја вас и иначе морам напустити. Морам још овог часа да предузмем кораке, да бих за сутра обезбедио отварање тестамента. Довиђења, дакле! (Полази.) 
ДАНИЦА (пратећи га): Довиђења! 

Ожалошћена породица