Женидба и удадба/11
УГЛЕД 11.

ДЕВОЈКА, ПРЕЂАШЊА 

ДЕВОЈКА: А гле кумаче! 

КУМАЧА (трчи јој, па се пољуби): Боже, па крије, крије, као да ће јој ко преотети! 

ДЕВОЈКА: Богами, нисам ни знала. 

КУМАЧА: Море, је ли млад, је ли леп? 

ДЕВОЈКА: Мани га врагу, велики је. 

КУМАЧА: Ћути, лудо, шта ће ти прапорац. 

ДЕВОЈКА: Ђаво га знао, нисам нимало задовољна. 

КУМАЧА: Бре, благо теби, кад се удајеш! 

ДЕВОЈКА: Е, благо да! Море, док си девојка, бар знаш што живиш; а кад се удаш, богзна како ће те муж држати. 

КУМАЧА: Е, мани врагу, опет је боље кад си удата! Своја си госпођа и себи радиш. А овако код оца... 

ДЕВОЈКА: Сад како му је, тако му је! 

КУМАЧА: Море, кад ће бити свадба? 

ДЕВОЈКА: Ђаво га знао. 

КУМАЧА: Ваљда нас нећеш ни у сватове звати. 

ДЕВОЈКА Е, нећу да! 

КУМАЧА: Море, па после да нам кажеш како се с мужем живи. 

ДЕВОЈКА: Чекај док се и ти удаш, пак ћеш видити. 

КУМАЧА: Ја потрчала да ти помогнем. Знам да си забуњена. 

ДЕВОЈКА: Е, забуњена да! 

КУМАЧА: Море, чудно је кад се девојка удаје. Мене је једанпут један просио, па нисам могла три ноћи да спавам. 

ДЕВОЈКА: А мени није ништа. 

КУМАЧА: Море, немој заборавити кад пођеш на венчање да ме повучеш. 

ДЕВОЈКА: Нећу, само се ти нађи око мене. 

КУМАЧА: И да спавам пре венчања код тебе - оћеш? 

ДЕВОЈКА: Зашто не, бар ћеш ме очешљати. 

КУМАЧА (загрли је): Ју, благо теби, кад се удајеш! 

Женидба и удадба