Џандрљив муж/2
2. 

МАКСИМ, СОФИЈА

MАКСИМ: У овој кући мора све наопако да иде. 
СОФИЈА: Шта се догодило? 
МАКСИМ: Шта се догодило? Завукла си се у собу, да те не опали сунце. 
СОФИЈА: Тек што сам ушла. 
МАКСИМ: Провреднила се жена шавом, а напољу како Бог да. 
СОФИЈА: Јуче си псовао што не шијем. 
МАКСИМ: Да га враг носи и с твојим послом и с твојим редом! 
СОФИЈА: Оћеш да дам другоме да шије? 
МАКСИМ: Дабогме! Код вас две, да плаћам јошт. 
СОФИЈА: Тако и ја кажем. 
МАКСИМ: Оћеш оставити те трице? 
СОФИЈА: Ја мислим да сам посао свршила. 
МАКСИМ: Свршила као наопако. Како си метнула онај пепео? 
СОФИЈА: Као што си казао. 
МАКСИМ: Онде је њему место. Нисам ли сто пута говорио, да се меће поред оџака. 
СОФИЈА: Ја сам чула: у крају до олука. Али ако ти није ту по вољи, лако ћу га преместити. 
МАКСИМ: Тако је; сад иди, те квари наново аљине. То није могло бити из почетка, него да се опет дангуби. 
СОФИЈА: За бога, кад не кажеш управо како ти је воља; него час овако, час онако. 
МАКСИМ: Сад сам ја крив што ти не ваљаш. Шта сте дирали у оно буре? 
СОФИЈА: Казала сам да се спусти у подрум, да се не расуши. 
МАКСИМ: Да сам ти заповедио, ти то не би учинила. 
СОФИЈА: Кад не спремам, опет псујеш. 
МАКСИМ: У моје послове да ми се нико не меша. Ено сте ми и перо забацили. 
СОФИЈА: У фиоки је. Оставила сам га да се не изгуби. 
МАКСИМ: Тако. Тражим, да полудим. 
СОФИЈА: Зашто ме ниси питао? 
МАКСИМ: Дакако! Да оставим сав посао па да питам милостиву госпођу, гди ћу што наћи. Ти да не дираш у моје ствари, јеси ли ме разумела? 
СОФИЈА: Опет морам да забележим што се троши. 
МАКСИМ: Тешко мени и мом бележењу! Видим ја моје добро јутро. Жена вредна и уредна, а кад тамо, на свакој страни црна штета. Ено се и даске оглођале од тешка трвења. 
СОФИЈА: Не можемо седити у свињцу. 
МАКСИМ: Знам, знам; само с лица нека је чисто, а иначе, како је бог дао. Тамо мердевине леже, оће човек врат преко њи да сломије, али је прече собу прати, него којешта спремати. 
СОФИЈА: Ти си казао да ти јошт требају. 
МАКСИМ: Ако сам казао јучер, то да се годину дана не дигну. Али, наравно, лакше је седити код прозора и шити. 
СОФИЈА (усшане): Шта желиш да радим? 
МАКСИМ: Седи, седи, па шиј, да ти не изгори бијело лице. Тешко мени, то ја знам! (Одлази.) 
СОФИЈА (сама): Сам бог може теби угодити. Ако што урадим, не ваља; ако не урадим, опет не ваља. Ако ходим, не ваља; ако седнем, не ваља; ако стојим, не ваља. Ако је бело, „зашто је бело“; ако је црно, „зашто није бело“. Ако ћутим, „зашто не говориш“; ако проговорим, „шта торочеш којешта?“ Овакве нарави ваљда нема нигди на свету. 

Џандрљив муж