Сонет - XXIX
Милутин Бојић 

Сонет - XXIX

Ходите опет, моје ноћи миле, 

Ноћи лутања и винскога дима, 

Презрео сам вас, кô боце од лима 

Кад њене руке о врат ми се свиле. 

Тад друго вино усне су ми пиле 

Зенице њене. И видех у њима 

Сву чар, о којој тек се привид има. 

И моје очи греха су се криле. 

Вај, треба, ноћи, опет с вама сада, 

Руку под руку, у кал где се пада. 

Но, авај, данас туђе сте и стране. 

Далеко моје одбегло је јуче 

Јер никад више зрак згашене луче 

У вашем недру не може да плане. 

Туђи смо, туђи, моје ноћи миле. 

Милутин Бојић
С