Jovadin — Monsieur de Pourceaugnac/27
ŠENA PETA
MADŽOR, SODATI, MASCARIGLIO i JOVADIN
 
MASCARIGLIO: Nebesa! što ovo hoće rijet? 
JOVADIN: Poznaše me. 
MADŽOR: Džusto, džusto, to je s česa se vele veselim. 
MASCARIGLIO (madžoru): Ah, gosparu, za moju ljubav. Vi znate da smo mi od nazad toliko vremena prijatelji; zaklinjem vas, ne vodite ga u tamnicu. 
MADŽOR: Nije česa; u temu ti ja ne mogu ništa. 
MASCARIGLIO: Da, gosparu, vi ste čeljade s kojojem se može učinit i doć na koju pogodjaj. Je li način za kakogod to zalijepit s kojijem talijerom? 
MADŽOR (sodatima): Uklonite se malo odtole. 
MASCARIGLIO (Jovadinu): Ovdi se hoće jaspri, ma ončas, ako hoćeš bit puštan. Via, fora bezzi, ma brzo. 
JOVADIN: Ah, prokleta vilajeta, ljudi! (Vadi i dava dinare) 
MASCARIGLIO (dava dinare madžoru): Drž', gosparu. 
MADŽOR: Koliko je ovdi? 
MASCARIGLIO: Jedan, dva, tri, četiri, pet, šes, sedam, osam, devet, deset. 
MADŽOR: Ne mogu, ne; ja sam imo jaki orden za uhitit ga. 
MASCARIGLIO: Za karita, počekajte. (Jovadinu) Brzo, daj mu još ovoliko. 
JOVADIN: Bre... 
MASCARIGLIO: Dospijej ončas, govorim ti, i ne gubi vremena. Imat ćeš jakoga gusta kad budeš obješen. 
JOVADIN (davajući dinare): Aoh! 
MASCARIGLIO: Drž', gosparu. 
MADŽOR: Valja da i ja pobjegnem zajedno s njim, zašto ne bih veće ni ja mogo sikuro stat ovdi. Pustite ga sa mnom i ne krećite se vi odovle. 
MASCARIGLIO: Molim vas, imajte od njega svu pomnju. 
MADŽOR: Obećavam vam da ga neću ostavit dokle god ga ne stavim na sikuro. 
JOVADIN (Mascarigliu): Zbogom. Ovo je sam čoek pošten koga iznadjoh u ovemu vilajetu. 
MASCARIGLIO: Ne gubi nimalo vremena; ja te toliko dobro hoću da bih žudio da si i došle ća daleko odovle. Nebesa ti bila u družbi! Per verità, evo ti jednoga kojuna sasvijem matrikolana! Ma evo...    
 

Jovadin