На молитви (1910)
Алекса Шантић 

По штурој ражи титра црвен мека;
Прашта се сунце и врхове љуби,
И плаво вече слази из далека.

У страни гучу планински голуби,
По које стадо чује се из дола,
И неко викне и одјек се губи.

Мирише папрат и борова смола,
И све се више у сутонском велу
Херцеговачка црне брда гола.

Пламење ватре види се по селу
И повија се са рудина голи'
Кô широк стијег војскама на челу.

И како прва роса пада доли
И гине дана жега и тегоба,
Надомак ватре гологлав пук моли

Около софре, око свога шкроба,
Крст меће на се и свој поглед бони
У небо диже. И спокојно доба

Починку тихом докле тице гони,
Ја чујем, тамо с рудина и лукâ,
Гдје, мјесто звона вечерњијех, звони

Невидљив ланац са сељачких рука...

Шантићеве песме 1910.