Зелене очи
ЗЕЛЕНЕ ОЧИ

Прошла си, ноћи, да не дођеш више, 
Ноћи сазнања, ноћи искушења,
Ноћи понора, бола и спасења,
Ноћи у којој живци живце пише.

Зелени колут зеница пун сање,
Под меком сенком љубичастог перја, 
Превучен прахом стуцаног бисерја, 
Завесе крију од призрака тање.

А жеља сенке разгрће и сиже,
Тоне у чивит озвезданих лажи,
Где засићеност сна и мира тражи 
А воља стреми у немоћ све ниже.

А сасвим тихо, од самрти тише 
Модар је пламен клизнуо ми телом, 
Испио мозак, бол и сненим велом 
Спустио умор да сен воље збрише.

Прошла си, ноћи, да не дођеш више. 

(1912)

Милутин Бојић