ЂУЛИЋИ УВЕОЦИ XXXVIII
Oд детињства, од једва-сећања, 
У времену невина голубља, 
Имао сам, уз које приања’, — 
Тад не знадох колико их љубља’. 

У младости, у прозорју снова, 
У то бујно чиловања доба, 
Имао сам од срца другова, 
И од срца — и до њина гроба. 

У зрелости на оствару жеља 
Кад се стаза бољој срећи прти, 
Имао сам добрих пријатеља, 
— Није свако умро пре самрти. 

Драги часи, — мили загрљаји — 
Речи песме, — уздисаји, нади, 
Љубав, вера — а вера се сјаји — 
Кад’јоница младости их кади. 

Сад на све то спустила се тама; 
Сад на све то спустила се туга; 
Моја суза или тече сама, 
Или једва нађе плачидруга. 

Спомену вам одужит’ се хтети, 
То је тлапња слепилом голема... 
Ал’ ми нико не може отети: 
Љубити вас — и када вас нема. 

 Јован Јовановић Змај: Одабрана дела, књига 1, страна 309-310 , Матица српска, Нови Сад.