Мејрима/35
ПОЈАВА VII
Диже се унутрашњи застор и открива шатор у пољу. Мејрима и Шерифа

МЕЈРИМА: 
Ту ноћити! Ко је то видио?
Не б'јеше ли боље у планини.
Ил’ у шуми?
ШЕРИФА:
Тако т’ отац хтједе.
Ако би се јавили хајдуци 
Лакше ће их коњаници наши 
Рашћерати у равници.
МЕЈРИМА:
Отац!
А да, ту је отац мој! Он слути,
Он се боји. Ох, ох! Ја бих ипак 
Њега спасла кад би догле дошло. — 
Поуздигни завјесу са врата:
Не гушиш се под шатором овим?
ШЕРИФА:
Ну сватови из шатора других 
Виђеће нас.
МЕЈРИМА:
Нек виде, не марим.
Каква ли је то топлота ноћас?
ШЕРИФА:
Ноћ напротив прилично је хладна.
МЕЈРИМА:
Свеђ ти хладно! Да Бог да се смрзла! 
Доста доста, ту завјесу спусти,
Мрак спољашњи никако не трпим.
Које доба сад ће бити?
ШЕРИФА:
Не знам.
Би ли хтјела да ти рухо скинем?
МЕЈРИМА:
Шта си рекла? Рухо? Можеш, можеш... 
Ил’ остави, скинућу га сама.
ШЕРИФА:
Валах, Мејро, вечерас ме плашиш, 
Још никада не виђех те таку;
Немаш мира ни на једном мјесту,
Што сад хоћеш одмах опет нећеш;
Шта је теби, Мејримо вечерас?
МЕЈРИМА:
Већ је доцкан, много доцкан, је ли? 
Да је ђегод близу тих хајдука 
Већ би били на нас навалили.
ШЕРИФА:
Њих се бојиш сред оваке пратње?
МЕЈРИМА:
Да, нема их, баш их ниђе нема,
Нит’ ће доћи. — Шта сватови раде?
Ну већ си ми рекла, вечерају.
ШЕРИФА:
Ти не хтједе ништа да окусиш!
МЕЈРИМА:
И скоро ће да довечерају?
ШЕРИФА:
Тако мислим. Разведри се мало.
Да свог мужа не дочекаш така,
Нек му ноћас, кад те истом виђа,
У свој својој л’јепости засијаш.
МЕЈРИМА:
Ох кужни ти језик отпануо!
Каква мужа? Шта ти прије рекох?
То је преко сваког обичаја 
Да се путем у невјесту дира.
Ја га нећу. Чу ли? Још ту стојиш? 
Што не идеш да му то изјавиш? 
ШЕРИФА: 
Ја, свеца ми, тог образа немам. 
МЕЈРИМА: 
Ђе ми ј’ отац? Позови ми оца, 
Мој му отац то допустит’ неће. 
ШЕРИФА: 
Он је сада међу сватовима;
Женска глава ја не смијем тамо. 
МЕЈРИМА: 
Ха! И ти си, и ти против мене, 
Невјера си, с њим у договору.
Не трпим те, одлази ми с очи.

Референце 

Мејрима