Вјетар ру
Вјетар ру
жу уз поље носаше, 
На Јовов је шатор наносаше, 
Гдјено Јово са Маријом бјеше: 
Јово пише, а Марија везе; 
Неста Јову мрка мурећепа 
А Марији злата жеженога, 
Онда Јово Мари говораше: 
“Ој Марија, драга душо моја! 
Јели теби мила моја душа? 
Јел’ ти тврда моја десна рука?“ 
Мара њему тихо одговара: 
“Вјеруј Јово, и срце и душо! 
Дража ми је, драги, твоја душа, 
Него моја сва четири брата; 
Мекша ми је твоја десна рука, 
Нег’ четири најмекша јастука.“ 

Љубавне песме