Лисица и мајмун
Чешвороножна живошиња сакупи се да избере себи поглавара, и oдсуде да ко се од њих покаже најпаметнији и искуснији, ономе да даду началство. Онда мајмун, толико је својим играњем, окретањем и скакањем све проче у удивљеније привео, да сви јединодушно реку да је он достојан примити жезал прављенија. Лисица је томе весма негодовала, но шта ће једна парама толикима? Онда ућути, а како негде упази парче меса у шкрипцу, довеуе ту мајмуна и каже му да је она нашла то сокровиште, но да га не сме узети будући да по закону то владјетељу принадлежи. „Имаш право, мудра лисицо”: одговори, пак потрчи да гa узме, и ухвати се у жељезо. „Играј caд”, — рече му лисица посмејавајући му се. „Памет требује а не окретање оном ко хоће многима да влада и управља.” 

Наравоученије

Ове лисичине речи довољно доказују што ова басна хоће.

Извори 
 Антологија српске књижевности 

Басне
Доситеј Обрадовић