Прехвала/22
ДЕСЕТИ ПРИЗОР

МИЛЕНА (гледећи за њим):
Је л’ то зора у моме животу,
Која ће ми бели дан донети,
Ил’ је сутоњ који вече рађа,
За којим ће црна ноћ приспети?
Шта с’ то гибље у овим прсима?
Милина ми тече по жилама,
А горко бих уз то заплакала!
Заигра ми срдце у недрима,
Кад помислим шта сам сада чула:
Заигра ми али не доигра;
Одмах стане, хоћу да се угушим,
А ни сама не знам, зашт’ умирем.
(Поћутивши.)
Добих брата, ох, тешкв радости...
(Пресече се.)
Но, што ми је?... чудно!.. чисто би ми 
Повољније и милије било 
Да остасмо, к'о што пре стајасмо!

(Завеса падне)

Прехвала