Систематски речник српскохрватског језика (1936)/2358-2391


ЈЕЗИК
— лингвистика, ,
лингвист, филологија, ,
филолошки.
*
— језик, језични говор, —
народни говор, књижевни језик,
— матерњи језик, — стран језик,
страна реч, —
а) наречје, дијалекат, ,
— штокавски, штокавац, ,
— кајкавски, кајкавац,
кајкавштина, — чакавски, чакавац,
чакавштина, — екавски (источни)
говор, екавац, екавштина, — ,
јекавски (јужни) говор, ,
ијекавштина, — икавски
(западни) говор, икавац, ,
—
б) заносити, —
в) натуцати.
*
— граматика, граматични,
граматичар, — језични закон, ,
правилан, правилност, — ,
неправилност, изузетак,
изузетно.
*
— фонетика, наука о ,
фонетички, фонетски, ,
фонетичар, — глас, творба
гласова (артикулација), творити

(артикулирати), — изговор, ,
изговарати, — говорни .
*
— самогласник (вокал),
самогласан (вокалан), — количина
(квантитет) самогласника, дужина,
дуг, дуг положајем, дуг по ,
положајна дужина, дуг по ,
природна дужина, положајна
краткоћа, природна краткоћа.
*
— гласник (сонант), —
а) сугласник (консонант), 
(консонантски), лабијал (
сугласник), дентал (зубни
сугласник), лабиодентал (),
велар (задњонепчани), ,
— звучни, звучност, ,
— праскави (експлозивни),
праскавост, — струјни (),
струјност, — тврди ,
меки сугласници (,
палатални), умекшати (),
умекшан (),
— јотовати, јотовање, старо
јотовање, ново јотовање, — 
сугласници (африката), — 
сугласник, — тесначни ,
— грлени (гутурални) ,
— ликвидни (текућни, )
сугласник (ликвида), — 
(пиштави, шуштави) сугласник
(сибилант, пискавац, шуштавац),
— носни (назални) сугласник, —
сугласнички скуп (група).
*
— акценат (нагласак), ,
акцентовање (,
наглашивање), акцентовати
(наглашивати, нагласити), — 
(тонични) акценат, — 
акценат, — главни акценат, 
акценат, — наглашен, ,
— пренос акцента, ,
— повлачење акцента, ,
— енклитика, енклитички,
енклитичан, — краткосилазни,
краткоузлазни, дугосилазни, 
акценат.
*
— гласовне појаве, 
закон, — прелажење ()
једног гласа у други, 
се (прелазити), претворити се
(прећи), — једначење по ,
једначење по месту творбе, 
по начину творбе, — ,
примити, примати, — 
(елизија), избацивати (),
испадање, испасти, испадати,
— непостојано а, непостојано е, —
превој (алтернација), превијати се,
— преглас, прегласити, ,
мутити, мућење, — зев (),
укидање (уклањање) зева, 
(асимилација), једначити
(асимилирати), сљубљивање.
*
— писање, писани, ,
графички, — слово, писмо, —
латинско писмо (латиница), ,
— ћирилско писмо (),
ћирилски, — глагољско 
(глагољица), глагољски, —
алфабет, алфабетски, азбука, ,
— правопис (ортографија),
правописни (ортографски), — 
правопис, хисториски ,
етимолошки правопис, — 
слово (мајускула), мало слово
(минускула), —
а) скраћеница, кратица.
*

— интерпункција (
знаци), — тачка, — запета, ,
— две тачке (двоточје, колон),
— тачка и запета (тачка и зарез, ),
— упитник (знак ),
узвичник (знак узвика), —
везица (цртица), црта, — 
(наводни знаци), — заграда, 
заграда, угласта заграда, — 
(квачица), — подвући
(163), — звездица.
*
— слог, слоготворан, — ,
једносложница, ,
тросложан, вишесложан, ,
— отворен, затворен
слог, — кратак, дуг слог.
*
— реч, речни, речца (),
— речник, речнички, (),
— изворна реч, страна
реч, туђица, — основна реч, 
реч (изведеница), — проста
реч, сложена реч, — израз, —
а) значење, — семантика, ,
— синоним, — ,
— систематски (аналошки)
речник, — алфабетски (азбучни)
речник.
*
— именица, именични, 
(супстантивирати), 
(супстантивирање), —
стварна (конкретна) именица, 
(помишљајна, апстрактна) ,
— заједничка (опћена, )
именица (апелатив),
властито име, — збирна ()
именица (колектив), — 
именица, — бројна именица, —
глаголска именица, — атрибутска
именица, — именица одмила (од
драгости, хипокористик) (434б), —
деминутив, деминутивни, — ,
аугментативни, — пејоратив,
пејоративни.
*
— придев (адјектив), 
(адјективни), придевски (),
— трородан (мобилан),
трородност, — неодређени придев,
одређени придев, — неодређени ,
одређени облик, — описни
придев, присвојни придев, 
придев, количински ()
придев, — аугментативни
придев, деминутивни придев, —
бројни придев, — глаголски .
*
— заменица, заменични
(прономинални), заменички, —
а) лична (персонална, именичка)
заменица, — прво лице, ја, ми, —
друго лице, ти, ви, — треће лице,
он, она, оно, — они, оне, она, — ,
себи, —
б) повратна (рефлексивна) ,
себе, се, —
в) упитна (интерогативна) ,
— ко, шта, што, чији, који,
какав (2332), колики, —
г) присвојна (посесивна) ,
— мој, мојити, — твој, његов,
њезин, њен, — наш, ваш, њихов,
њин, — свој, — ничији, ичији, ,
ма чији, чији му драго, —
д) показна (демонстративна) ,
— овај, тај, онај, —
ђ) неодређена (индефинитна) ,
— неко, понеко, гдеко, ,
ма ко, — ико, — икоји, — ,
понешто, гдешто, штогод, ма
шта, — ишта, штошта, — неки, ма
који, некакав, ма какав, икакав, —
нечији, неколики, —

е) односна (релативна) ,
— што год,
ж) безлична заменица, 
заменица, — придевска ,
— заменична промена.
*
— број, — основни (главни,
кардинални) бројеви (2180а), —
редни (ординални) бројеви, — 
именица, — бројни придев, —
збирни број, — деони ()
број, — множни ()
број, — именички број, 
број, — одређени број, 
број, — разломачки број.
*
— глагол, глаголски, — 
(интранзитивни) глагол,
прелазни (транзитивни) глагол,
повратни (рефлексивни) глагол, —
узрочни (учински, каузативни, )
глагол, — узајамни ()
глагол, — помоћни ()
глагол, — безлични
глагол, — трајни (дуративни) ,
тренутни (моментани) глагол,
несвршени (имперфективни) ,
— глаголски вид (аспект),
свршени (перфективни) глагол, 
свршени глагол, завршно 
(финитивни) глагол, 
(учестани, итеративни) глагол,
— прост (несложен) глагол, — 
глагол, предметак (префикс
2387).
*
— прилог (адверб), 
(адвербијални).
*
— предлог (препозиција),
предлошки.

— свезица (свеза, везник,
коњункција), —
а) напоредне (успоредне) ,
— саставне (копулативне) ,
и, па, пак, те, — супротне
(адверзативне) свезице, а, али, ,
но, већ, ипак, опет, док, ама, ма,
само, — раставне (дисјунктивне)
свезице, или, илити, било, воља, —
искључне (ексклузивне) свезице,
осим, изван, до, — појачајне (,
асеверативне) свезице, та,
а оно, а то, — закључне ()
свезице, дакле, —
б) зависне свезице, — намерне
(финалне) свезице, да, еда, како,
нека, нек, ли, — жељне ()
свезице, да, еда, нека, када, —
последичне (консекутивне) ,
да, те, како, — односне ()
свезице, који, чији, што, ,
— временске (темпоралне)
свезице, када, кад, чим, док, докле,
пошто, како, тек, истом, — 
(модалне, поредбене) свезице,
како, као, као што, него, неголи,
него што, што, чим, — узрочне
(каузалне) свезице, јер, зато што,
што, како, будући да, да, где, када,
— изричне (декларативне) ,
да, е, где, како, што, — 
(интерогативне, зависноупитне)
свезице, да ли, еда ли, да, еда, зар,
ли, — допусне (концесивне) ,
иако, ако и, премда, макар, ма,
ма да, да и, ако, — погодбене (,
хипотетичне) свезице,
ако, да, када, ли, уколико, — 
(екскламативне) свезице, да,
ну, а, ли, — емфатичне (узносне,
узбудне) свезице, та, ље.
*

— узвик (интерјекција),
узвични.
*
— морфологија, наука о
облицима, морфолошки, — 
(флексија), променљив, ,
мењати, склањати, —
а) основа, проширење основе, 
основа, — наставак ().
*
— граматични број, — 
(сингулар), једнински (),
једнобројан, — 
(плурал), множински (),
дуга множина, кратка ,
— двојина (дуал), двојински
(дуални).
*
— граматични род, — 
род, — мушки род (),
женски род (феминин), 
род (неутрум).
*
— граматично лице, — 
лице, друго лице, треће лице, —
лични завршетак (наставак).
*
— именска (номинална)
промена (деклинација), именична
промена, — падеж, —
а) номинатив (први, називни ),
номинативни, —
б) генитив (други, присвојни ),
генитивни, — апсолутни ,
експликативни ()
генитив, објекатски генитив,
партитивни (деони) генитив, 
генитив (генитив ),
субјекатски генитив, —
в) датив (трећи, наменски ),
дативни, — апсолутни датив,
етички (осећајни) датив, —
г) акузатив (четврти, предметни
падеж), акузативни, — акузатив
с инфинитивом, —
д) вокатив (пети, дозивни ), —
ђ) инструментал (шести, оруђни
падеж), инструментални, —
е) локатив (седми, месни падеж),
локативни.
*
— придевна промена, —
поредба (поређење, компарација)
придева, поредбени степени, — 
(први поредбени степен), —
компаратив (други поредбени ),
допунски (суплетивни) ,
— суперлатив (трећи 
степен), суперлативни .
*
— глаголска промена (),
— правилна, 
промена, — глаголска основа,
глаголски корен, наставак, лични
наставак, лични завршетак, —
а) глаголска времена, временска
основа, — презент (садашње време),
права садашњост, неправа ,
приповедачки (хисториски)
презент, — презентска основа, —
б) прошлост, права прошлост, 
прошлост, — прошасто ()
време (претерит), — 
(пређашње свршено време),
аорисна основа, приповедачки ()
аорист, неправи (,
гномски) аорист, — 
(пређашње несвршено ),
— перфекат (прошло време),
перфектна основа, — ,
(давнопрошло време), —
в) будућност, права будућност,
неправа будућност, будућа ()
времена, — футур (будуће

време), футурска основа, 
(хисториски) футур, 
футур, — будуће шређашње (
свршено) време.
*
— глаголски придев (),
глаголски придев прошли
(радни, творни) (партицип 
активног), глаголски придев
трпни (партицип претерита ),
—
а) глаголски прилог, глаголски
прилог садашњи (партицип ),
глаголски прилог прошли
(партицип перфекта), —
б) инфинитив (неодређени 
облик, неодређени начин),
инфинитивна основа, —
в) глаголски начини, — 
начин (императив), погодбени
начин (кондиционал), могућни 
(потенцијал), жељни начин
(оптатив), —
г) глаголско стање, — радно 
(актив), трпно стање (пасив),
средње стање (медиј).
*
— грађење (творба) речи,
градити, саградити, — етимологија
(порекло речи), етимолошки, —
самостална (усамљена) реч, 
реч (изведеница), извести, ,
извођење, — корен, основа,
— корените (примарне) речи, —
изведене речи, просте изведене ,
сложене изведене речи, 
(сложена реч), — предметак
(префикс), основски наставак, 
наставак.
*
— синтакса, синтактични
(синтаксички), — складња, — ,
реченични, реченични део,
а) проста реченица, проста 
(неразграната) ,
проста проширена ()
реченица, — субјекат (подмет),
субјекатни (подметни), субјекатски
(подметски), — предикат (прирок),
предикатни (прирочни), 
(прирочни), — додатак, 
(подметни) додатак, 
(прирочни) додатак, — 
(предмет), објекатски (),
прави (директни, ближи)
објекат, неправи (индиректни, )
објекат, — атрибут, атрибутни,
атрибутски, — апозиција, — ,
прилошка одредба (),
временска прилошка одредба,
месна прилошка одредба, узрочна
прилошка одредба, начинска 
одредба, —
б) слагање (срочност, )
реченичних делова, — 
у броју, у роду, у лицу, у , —
в) потврдна (афирмативна, јесна)
реченица, одрична (негативна, )
реченица, упитна ()
реченица, изјавна ()
реченица, начинска ()
реченица, заповедна ()
реченица, жељна ()
реченица, — непотпуна (крња,
елиптична) реченица, сажета ()
реченица, — изостављена .
*
— сложена реченица, —
напоредне (успоредне, )
реченице (2377а), — зависне
реченице (2377б), — субјекатска
(подметска) реченица, предикатска

(прирочка) реченица, објекатска
(предметска) реченица, — 
(суодносна) реченица, —
управни (директни) говор, 
(индиректни) говор, 
(директно) питање, неуправно
(индиректно) питање, — уметнута
(уклопљена) реченица ().

— реченични период, —
уводница (периодски предњак,
протаза), завршница (периодски
задњак, аподоза), — прекрет.
*
— ред речи, — обични ()
ред речи, — необични
(пригодни, оказионални, )
ред речи.

1936.