Тартиф/4
ПОЈАВА IV
Оргон, Клеант, Дорина
  
ОРГОН:  
Ах! добар дан, брате.  
КЛЕАНТ:  
Изаñох, радостан што се већ враћате.  
Изгледи од поља за сада су слаби.  
ОРГОН:  
Дорина... ви, брате, стрпите се, да би,  
ја вас молим, скин'о неспокојство ово  
и сазнао шта је код нас било ново.  
За ова два дана, реците ми право,  
је ли све у реду? јесте л' добро, здраво?  
ДОРИНА:  
Госпоđу, прекјуче, грозница је права  
тресла, и баш јако болела је глава.  
ОРГОН:  
А Тартиф?  
ДОРИНА:  
А Тартиф? Он је, благо мени,  
задригао, крепак, свеж, уста румени'.  
ОРГОН:  
Јадан човек!  
ДОРИНА:  
... Кад је за вечеру села,  
ништа није могла дирнути од јела,  
толико је глава њу болела много.  
ОРГОН:  
А Тартиф?  
ДОРИНА:  
Он вам је вечерати мог'о:  
две је јаребице смаз'о овог пута,  
побожно, и пола сецканога бута.  
ОРГОН:  
Јадан човек!  
ДОРИНА:  
... Сву ноћ затим је провела  
тако да ни тренут није очи свела.  
Ватре су је силно почеле да море.  
Ми смо крај ње били све до саме зоре.  
ОРГОН:  
А Тартиф?  
ДОРИНА:  
Е, он је пријатно задрем'о,  
од стола у своју собу преш'о немо,  
у топлу постељу легао по томе,  
и до сутра мирно спавао, дабоме.  
ОРГОН:  
Јадан човек!  
ДОРИНА:  
Ми смо сви мишљења иста  
били, да крв пусти; она, најзад, приста;  
и тад олакшање дошло је полако.  
ОРГОН:  
А Тартиф?  
ДОРИНА:  
Тартиф је опет храбар јако;  
и бранећи душу против свију зала,  
да накнади крв што госпођа је дала,  
четир чаше вина испи при обеду.  
ОРГОН:  
Јадан човек!  
ДОРИНА:  
Сад је опет све у реду.  
Идем га госпођи прва јавим сместа  
да нас њено здравље бринути не преста.  

Тартиф