Медо (поема Бранка Ћопића)
Док јуре даље брзо к'о стријела,
срете их медо, пријатељ пчела.
- Сумњива журба – медо их гледа -
можда сте нашли језеро меда?
- Не, него машту голица моју,
зашто јеж воли кућицу своју.
-Кућица, глупост! Моје ми њушке,
своју бих дао за гњиле крушке.
За сати меда дат' ћу је сваком!
говори медо на јело лаком.
-Поћи ћу с вама, јер волим шалу,
хоћу да видим јежа – будалу!

Бранко Ћопић