Смрт Уроша Петога/11
ПОЈАВА II
Вукашин, В. Дијак и пређашњи.

 
ВУКАШИН:
Нит' од Балше, нити од Дејана 
Каква гласа! Шта се то већ ради? 
Без одгода крени на пут, Драшко, 
И мојему зету Балши кажи 
Да прегазив земљу Алтомана 
У Мачву се што брже провуче, 
Па удари кнезу иза леђа. 
Пут прелети и тамо и амо. 
(Драшко одлази) 
Лазар дакле не хтје да се склони 
На предлоге мирне Римљанина, 
Но продире у Рашку ми област. 
Ни мислити није да ће моћи 
Задржат' га војевода Срећко 
Док ми браћа приспију са војском. 
Поткр'јепит' га треба. А чиме ћу? 
Нећу војске из те клете Рашке; 
Ал' уздано ослонит' се могу 
На оближњу приштинску властелу. 
ВИДОЈЕ:
Сад је, краљу и та огорчена, 
Што узесмо одбјеглој господи 
У таоство сву домаћу чељад. 
ВУКАШИН: 
Ништа за то. Од цареве стране 
Позваћу је под оружје. Ђаче, 
Напиши ми одмах позивницу. 
(Дијак одлази, а Влатко ступа унутра.) 
Ти си, Влатко? Напр'јед. Шта доносиш? 
ВЛАТКО: 
Син војводе Арса и још неки 
Власт'очићи грађане нам буне, 
Позивљућ' их да ударе на град 
Гдје таочад држиш затворену. 
ВУКАШИН: 
Је ли можно да толико смију 
Та безумна момчад? А грађани? 
ВЛАТКО: 
Већ су многи уз њих прионули. 
ВУКАШИН: 
Хајд', Видоје, па са дворском четом 
Све растјерај. 
ВЛАТКО: 
Још почекај, краљу. 
Паметнији већ их савјетују 
Да с' окане силе нерасудне, 
А обрате с скромном молбом теби, 
Да таочад милостиво пустиш. 
Ови сад те и моле за приступ. 
ВУКАШИН: 
Ни једне им не отпуштам главе. 
Одмах врши, Видоје, мој налог. 
ВИДОЈЕ: 
О мој краљу, ево красне згоде 
Да трађане и властелу стишаш, 
Те сви радо да ти под ст'јег дођу. 
Требају ти, краљу мој, за сада. 
ВУКАШИН: 
Ну докле ће сви нереди ови 
Докле ћ' ићи? Најприје властела, 
Па с' окужи ето и грађанство. 
Зло би било да попустим сада. 
ВИДОЈЕ: 
Добро није, али ипак треба. 
ВУКАШИН: 
Треба, треба! Ох, онима тешко 
Који сада краља натјерују 
Да покучи под невољом главу! 
Иди, Влатко, саслушаћу молбу, 
А силом ћу укротити силу. 
Ти, Видоје, спремну држи чету. 
(Видоје и Влатко одлазе.) 

Смрт Уроша Петога