Судбина једног разума/14
ПОЗОРИЈЕ 6. 

(МАНОЈЛО, БИВШИ) 

MАНОЈЛО: Господин доктор, шта ћемо сад радити? Навалило и мало и велико, грабе се за ваше књиге? 
ДОКТОР (Путнику и Шаљивцу): Сад говорите! 
ПУТНИК (смешећи се); Па и то вам је добро критика учинила. Док она није изишла, нису се људи толико грабили. 
МАНОЈЛО: Сачувај, боже! 
ПУТНИК: Сад вас и они знају и оће да читају ваше дјело, који иначе не би може бити ни у руке узели. 
МАНОЈЛО: Оћу ли дати, господине докторе? 
ДОКТОР: Распрострањуј ми паметнице мојим књигама. 
МАНОЈЛО: Оне сам друге давао без новаца, оћу ли и ове? 
ДОКТОР: За добре и поштеног срца људе, а особито за ђаце, моја је књига бадава; а отровани и окужени нека плате. Но ти то не умеш, ја морам сам расположити. (Путнику и Шаљивцу.) Сад ћу се ја вратити. (Отиде с Манојлом.) 
ПУТНИК: Ја сам казао да га ваља лечити. 
ШАЉИВАЦ: Њега ће излечити његов магарац који му је разум појео. 
ПУТНИК: Не, шалу на страну. Казао сам вам да ћу га излечити и дошо сам да одржим реч. Шта може бити лепше, него младом човеку повратити разум! 
ШАЉИВАЦ: А у чему се состоји ваш лек? Ја мислим, као што сам реко, да му дајемо сваки сат по једну кашику смирености и невисокоумија. 
ПУТНИК: Не, не, мој је лек дјејствителан. У Сенегамбији расте једно дрво које има чудновато својство. Свака сирјеч грана, ако се у знаку телца одсече, има ту силу да човек разуман мора мало сврнути памећу ако га ко дебљим крајем удари; напротив, кад се у знаку овна одсече, има ту силу да се будала опаметити мора. 
ШАЉИВАЦ: Ви сте дакле неки волшебник? 
ПУТНИК: Нисам, него то је дјејство природе. 
ШАЉИВАЦ: Да не буде то оно дрво које је онако лепо описано у докторовом Земљеописанију? 
ПУТНИК: То исто. 
ШАЉИВАЦ: Е сад верујем. Само, молим вас да ме не додирнете њиме по глави, те ће прећи његова сила у мене. 
ПУТНИК: Ја мислим да је дужност наша човеку помоћи. 
ШАЉИВАЦ: Јесте, но знате ли шта? Желио би да покушам ја срећу лечити га, и то симпатетично, то јест речма, онако као што бабе зевају на болесника кад бају. Па ако се од тога не помогне, онда покажите ваше художество. 
ПУТНИК: Ја би управо и волио кад би се он од чега другог излечио; јер, ако је мој лек и известан, опет се болесник после тога некако чудно осећа. Нема пређашње оне ватре, разметања и живости, него више ћути и замишљен је. 
ШАЉИВАЦ: Тако је, кад у кућу дође нов газда. 
ПУТНИК: И тјело канда није с овим газдом задовољно. 

Судбина једног разума