Скендербег/4
4.

МЕХМЕД и СКЕНДЕРБЕГ

СКЕНДЕРБЕГ (на страни). Сад притворство ваља. 

МЕХМЕД. Весели се, Скендербеже! Рат, па још какав рат! Ударићемо на Сибињанин Јанка. 

СКЕНДЕРБЕГ: Зацело? 

МЕХМЕД: Као што ме видиш. Мој је отац већ издао заповест. Па знаш шта је још, побратиме? Оцу сам говорио да с целом нашом војском ти управљаш. 

СКЕНДЕРБЕГ: Код толиких везира старијих? 

МЕХМЕД: Сви морају признати да си ти највештији војвода. Десно крило искаћу мени. Еј, побратиме, ал' ће се пушити Маџари! 

СКЕНДЕРБЕГ: То није првина. 

МЕХМЕД: Ја од радости не могу на једном месту да стојим. Идем да прегледам војску; хе, хе! само док нас виде Маџари, па ће им бити доста. С Богом, побратиме; ал' ће бити крви. (Одлази).
 
СКЕНДЕРБЕГ (сам): Право кажеш, мудри Врањанине, рат противу христијана, и ја, христијанско чедо, да будем предводитељ ове опустошитељне војске, да помогнем Мурату јоште једну земљу себи потчинити! Па онда Мехмед господар, а ја роб, који сам и био. (Отвори врата). Врањанине!

Скендербег