Кроз мирну, сетну ноћ
Благо се вече спустило
Милује сани свет;
У дому жагор жубори
У врту снева цвет.

С прозора поглед овлажен
Кроз мрклу блуди ноћ.
И мисо̂ носи далеко
Куда би срце поћ.

Тишина мукла заноси
И снаша благе сне;
Уморно, мрачно, жалост
У тами ћути све.

Ни ветрић више не дрма
Укочен дрва ред —
Само их тужно посуо
Месеца зрачак блед.

И ја те сањам... Далеко,
Крај тебе жеље мру...
И листак шушну... По срцу
Осетих: ти си ту...

Знам да си на ме мислила.
Тајнена мисли моћ
Здружила нас је далеке
Кроз мирну, сетну ноћ,

И ја сам срећан сањо
Дуго и дуго са̂м —
Ноћ ти је ова слађани
Донела санак знам.

Извор 

 1903. Песме Стевана Луковића. стр. 18-19.

Стеван Луковић