Хајдуци/36
8.
 
ХАЈДУЦИ (долазе), пређашњи
 
СРЕЋКО: Је л' истина, да је Обрад жив? 
НЕНАД: Ево га, али вели да нема помоћи. 
ОБРАД: Праштајте, браћо, ја вам преболети не могу. 
СТАНКО: Боже благи, какав красан дечко! 
АНДРИЈА: Харамбаша сто душа да има и све да му оду у пакао, па опет неће исплатити што је учинио. 
СТАНКО: Крвничко колено, нити зна шта је право, ни шта је поштено. 
ПЕТАР: Ми смо луди, што се и дајемо вући од њега. 
ЈЕЗДИМИР (слеже раменима): Учини човек покора, брате! 
СТАНКО: Бре није онај луд, који је изео девет погача, него који му даје. 
АНДРИЈА: Жалост за Обрада, брате! 
СТАНКО: Како да није жалост; да ми је рођени брат, не би ми тако било. 
ПЕТАР: А коме није? Момак поштен, добар, како хоћеш с њиме. Уби га орјатин за бамбадава. 
АНДРИЈА: Право је Витомир прорицао. 
СВИ (ужасну се): Јес', Витомир . . . 
АНДРИЈА: Она његова совуљага . . . 
СТАНКО: Да Бог да скр'ало се све на Милетину главу! 
ПЕТАР: И ја тако кажем.

Хајдуци