За једним девојчетом
Месечина, месец сија,
А по небу звезде плове;
Ја у гори сузе лијем,
Ситне сузе бисерове.

Гледам месец, небо гледам
И по њему звезде сјајне;
Како сјају и трепере:
Једна другој прича тајне.

Поноћ нема, све почива,
Само вали мале реке
Прекидају поноћ нему,
Разбијају пене меке,

Ја у гори сузе лијем,
Црна туга груд ми пара;
Срце бије, сетно жуди:
Сећа с’ њених смиљ-недара...

Сећа с’ цветка ране зоре,
Па му криво, па му жао:
Што је цветак у пупољку —
Тек развитом, млад пропао.

Извор 
1865. Вила. Година прва, број 22, стр. 275.

Андра Грујић