Пролеће (Војислав Илић)
Војислав Илић 

Пролеће

Пролеће мило на земљу слази,

И сунце здрави поља, брег,

Студене зиме губе се трази.

И копни снег.

Разбивши срдито лед, с планинских висова тавни'

Сребрни поток шумно управља светли скок,

И бурно мумла и ври - и пада у цветне равни

Блажени ток

Како је чаробно све! Кô скромна стидљива нева,

Природа љупко свија невини, бајни крас,

И цвеће расипље свуд и славуј песме јој пева,

И с фрулом пастирском благо стапа се његов глас.

И вредни ратар облази пола,

Припрема семе, оштри плуг;

И све је срено - поље и дола,

И густи луг.

Све слави пролећа дан. И мрачни ките се лузи,

И ветрић шумори немо и живот поздравља млад

Подмлађен зове нас свет, са песмом кликнимо друзи:

Да живи над!

И ти, О мили анђеле мој! позвана божанским звуком,

Припреми чаробне дворе, кад сунца изумре моћ,

Над ружичасти наш свет да Љељо узвије руком,

Спокојни, плави вео и тиху сањиву ноћ

И грли, љуби, и стидљивим красом

Заварај, душо, бледи сан,

Док весник зоре не поздрави гласом

Весели дан!

април, 1883

Извори 

 Војислав Илић: Целокупна дела, Књига I, страна 46-47, Издање Свесловенске књижаре, М. Ј. Стефановића и Друга, Београд, 1922.

Војислав Илић