ЂУЛИЋИ УВЕОЦИ XIV
Tи си већем бледа била, 
Ал’ весело са мном шета; 
Ти си већем била болна — 
...Ја се сећам једног цвета. 

Ја се сећам једног цвета, 
Који сам ти онда дао, 
— Баш бејасмо код Дунава — 
Ти задрхта, — цветак пао. 

Наводи се још окренô, 
Кô да вели: С богом, роде! 
П’онда оде, п’онда оде 
Путем вала, струјом воде, 

Изгуби се тако брзо, 
Однесе га вода мутна; 
Из твог ока суза кану, 
Као нека тужна слутња. 

Брзо оде цвет за цветом, 
— Она прва суза твоја 
Створила је море суза, 
У ком тоне душа моја. 

 Јован Јовановић Змај: Одабрана дела, књига 1, страна 278 , Матица српска, Нови Сад.