Боравак у школи (Јесењин)
У тој хладној згради тешко дишем.
Свуда влага, непрозирна тмина.
На буђ тужни кутови миришу.
То је она, песничка судбина.

Осуђен сам да занавек носим
Своје судбе превелико бреме,
Очи горким сузама оросим.
Теку сузе безгласне и неме.

Не, онда је боље да похитам,
У смрт пођем и легнем у раку,
Само тамо моћи ћу да видам
Ране љуте, изнемоглу снагу.

Могу само ту да отпочинем,
Заборавим све јаде и муке;
Само тамо немам шта да бринем,
Тамо нећу чути тужне звуке.

прев. Радивоје Константиновић
Сергеј Јесењин