Бено Поплесија (Робиња)1/15
Шена петнеста
КАПЕТАН, ЖДЕРО и ЗИЈЕХАЛО послије
КАПЕТАН: Јеси ли видио, о Ждеро, да нетом изидоше оне огњевите ријечи из овијех трјесковитијех прси, дслонго ранише срце онега Пераштанина, да се делонго обрати у прах и пепео.
ЖДЕРО: Да би га тако не видио! још ми се срце тресе од страха, а још ме шкина боли од бата које ми је до.
КАПЕТАН: Иди, vigliako [кукавице] одништа; то је била сјена њсгова која је бјежала. Зашто ми то нијеси делонго реко? ер бих је с мојијем жестокијем фјатом запухнуо, то би и одлећела.
ЖДЕРО: Истом спрда’ онди, а ја сам гладан како пас; и да се не умијем сиромах пркачат, био бих назад триес годишта умро од глада.
КАПЕТАН: All' armi [на оружје], all' armi, Ждеро! виђ, ко је оно?
ЖДЕРО: Оно ти је дјетић онега Пераштанина.
КАПЕТАН: Дјетић онега Пераштанина?! то није још умро?! Ја хоћу да умре. — Ola ти, умри делонго! (Вади мач.)
ЗИЈЕХАЛО: Ма што ти сам ја сиромах учинио тер хоћ да умрем?!
КАПЕТАН: Ја ти говорим да хоћу да умреш делонго, altrimente diro, faro [иначе казаћу, учинићу] &.
ЖДЕРО: Имај пацијенцу, побратиме Зијехало — капетан хоће да умреш!
ЗИЈЕХАЛО: Ма ми нека рече, зашто ћу умријети?
КАПЕТАН: Дакле нијеси још умро?! Orsù, Ждеро, стани ту н гледа’ ме, а ти, Зијехало, лези на тле и зажми очи. (Зијехало овди лијега.) Сад ћу га con un calcio [ногом] метнут nella sfera del fuoco [у огњену сферу]. Гледа’, гледа’, Ждеро, ову продецу [јунаштво]. (Овди га хоће замлатит ногом, то и пада на тле, а Зијехало бјежи.)
ЖДЕРО: Иса, saglia [подигни, држи] — иса, saglia!
КАПЕТАН: Што ти пара, јесам ли га лијепо метнуо? биће досле дошо alla casa di Marte [до стана Мартова].
ЖДЕРО: Тко?
КАПЕТАН: Они дјетић Пераштанина.
ЖДЕРО: Ако је утеко?!
КАПЕТАН: Мучи, balordo [лудове]; он није утеко, него сам га ја метнуо, ако ме још болу прсти од нога, што сам га с вјоленцом [силом] замлатио и врго! (Ждеро се смије.) Муч’, муч’, ход’мо тја; хоћу да ове моје продеце по свему свијету сповиједаш.
ЖДЕРО: Ха ха ха ха! хоћу, хоћу!

Референце 

Бено Поплесија (Робиња)