Сонет - XV
Милутин Бојић 

Сонет - XV

Низ спомена спава у томе коралу, 

Што час блед, час модар, час крвљу преливен 

Чува један сонет на дну душе скривен: 

На уснама твојим спомени се јате. 

На њима одсвирах пољубаца скалу. 

Шум беше час звонак, час болно разливен, 

Час хладан и као од олова сливен, 

Час једар кô песма што поздравља свате. 

Проснили смо бајке умрлих времена, 

Осетили дражи сталности и мена 

Што су нас створиле понизним и холим. 

Свег пакла, свег раја одсвирасмо шумор, 

Сву хучност, сву срећу, сав јаук, сав сумор, 

И сад знамо само један акорд: Волим. 

Милутин Бојић
С