Тврдица/17
ПОЗОРИЈЕ 6.

БИВШИ, ПЕТАР

ПЕТАР: Господару, не могу људи више да чекају. 

ЈАЊА: Господин нотариус, сад сте чули моје план, можете исти кући. 

МИШИЋ: Рад сам мало видити шупу. 

ЈАЊА: Кала, кала. (Петру.) Водићеш господин нотариус код шупу да види коњи. Он ће ти показати како треба да си дери кожа. Он је учено муж, зна елински. (Отиде.) 

МИШИЋ: Ха, ха, ха! Леп ми занат дао! Али, чекај мало, старче, уватићу ја тебе! (Петру.) Гди ти је господична? 

ПЕТАР: Шта велите, господине? 

МИШИЋ: Овај је добар за тајни разговор. (Да му један-два десетака.) На, иди пиј штогод! 

ПЕТАР: О, вала богу, од пет година видо и ја среберњака у руци! 

МИШИЋ (јаче): Па како живиш овде у кући? 

ПЕТАР: Као наопако. Мој Грк, да може, он би и пару своју продао и у новац учинио. Сад да му дерем цркотине! Нек му дере његов отац. Ја, богме, нећу, макар он пукô!

Тврдица