Сонет - XXI
Милутин Бојић 

Сонет - XXI

Сву тугу своју у те бих да скријем 

И да, друкчији но што сви ме знају, 

На твоме недру, кô у родном крају, 

Кришом од људи сузе своје лијем. 

Само твој да сам, и сав да се свијем 

И да ме очи твоје воде рају, 

У кут где боли и уздаси стају: 

Из твога ока да утеху пијем. 

Мој бол је велик, од свег бола већи, 

И само теби, теби ћу га рећи: 

О, буди сведок мога искушења! 

И вратићу се чист, у свет пун гада 

И вратићу се без греха и јада. 

О, буди црква и Бог мог спасења. 

Милутин Бојић
С