Милош Обилић (Јован Суботић)/34
ТРИНАЕСТИ ПРИЗОР
Шатор цара Мурата. Цар Мурат, Осман, Бајазит.

МУРАТ (Осману): 
Шта ти јавља Ибрахим из Босне? 
ОСМАН: 
Да Бошњаци неће на Косово.
МУРАТ: 
А из Рашке доби л’ какве вести?
ОСМАН: 
Мусић живо своју купи војску.
Досад и он биће на Косову.
МУРАТ: 
Зар Халилу не пође за руком 
Добити га, или задржати?
ОСМАН: 
Ниједно му средство не поможе.
МУРАТ: 
С Бранковићем стојимо на чисто?
ОСМАН: 
Јуче нам је наново јавио 
Да ће држат’ што је обећао.
Кад се војске у боју сукобе 
Он ће своје из боја извести.
МУРАТ: 
О Милошу ништа не дознасте?
Шта учини писмо Јусуфово?
ОСМАН: 
Од ухода толико дознасмо 
Да сви мисле да је издајица.
МУРАТ: 
Мислиш ли ти, везиру, држати 
Бранковићу што си обећао?
ОСМАН: 
Мислим ЧИНИТ’ како ми се свиди!
МУРАТ: 
Пак како се можеш надат’, да ће 
Он држати што је обрекао?
А шта ако та цела издаја
Буде само једна вешта варка 
Да нас њоме на замку навуку?
Та издаја сувише је грозна 
Да би могла бити истинита!
ОСМАН: 
По том судим да ће реч држати, 
Што је и онда за круном ишао 
Кад Лазара Срби изабраше:
А у ком се мисао залеже,
Да понети златну круну може,
И умреће отрест’ је се неће.
МУРАТ: 
Он је силан у земљи властслин? 
ОСМАН: 
У бој води дванајест хиљада,
Све коњика, живе жеравице.
МУРАТ:
Обилића доби ми, везиру,
Па ћу ти га златом одмерити.
Док Лазару Обилић остане 
Наша рука њега не победи.
ОСМАН: 
Што могосмо оно учинисмо. 
МУРАТ: 
Но сад само да нам Бог помогне; 
Косово је поље знаменито.
На њему је усуд закопао 
Златне кључе од два славна града 
Од Будима и од Цариграда;
Ко добије бојак на Косову 
И те златне добиће кључеве.

Милош Обилић (Јован Суботић)