Бодин/23
ДЕСЕТИ ПРИЗОР
Краљица дође

КРАЉИЦА (краљу): 
Нови гласи од Бодина, краљу!
КРАЉ:
Јесу л' добри?
КРАЉИЦА:
Бољи од првијех-
Брод млетачки са царем бугарским 
Код Ластве је у луку улезо.
ЈАКИНТА;
Брже тамо : хајде са мном, сине!
КРАЉ:
Иди кћери; знам да једва чекаш 
Да угледаш драгог свог супруга.
(к Руслану)
Иди кнеже и нареди људе 
И одведи пред цара царицу;
Али брзо амо похитајте
Јер и стриц је жељан видити га.
(Јакинта са Ђорђем и Руслан пођу.) 
ЈАКИНТА (врати се):
Драги стриче, јошт једанпут хвала
(Пољуби га у руку.)
А и тебе морам загрлити...
Јер твом нежном срдцу материнском
И највише имам захвалити.
(Загрли краљицу и пође.)
ЂОРЂЕ (у ходу):
Је ли мајко, сад кад отац дође 
Све ће ово опет наше бити 
Па ту ћемо ми бит’ господари?
(Оду.)
ТЕОДОРА:
Љубите се, за дуго нећете; 
Грлити се, задњи пут вам било.
ЈУЛИЈА:
Неби с горег драга сестро било 
Да се и ти са нама измириш.
ТЕОДОРА:
Пре би ове руке одрезала 
И бацила устне хртовима 
Нег’ да тебе на срдце пригрлим 
И пољубим та душманска уста. 
Радујте се, на дуго вам било,
Од Петкова јутра до вечера 
И то оног који црним зову!
Једни другим на гробу плакали, 
Жив последњи с гроба не отиш'о; 
А ти која сад ме тако гледиш 
К’о Божица на земску утвору 
Са престола суноврат скочила, 
Кору хлеба у круну просила, 
Мртва мужа ко ја мог видила
А синове ко и ја поклане;
И ако ти који престане 
Нек уздише пред туђијем прагом 
За матером к’о што мој уздише 
А ти за њим лица несушила 
Већ плакала и дању и ноћу 
И с покојним живе нарицала 
И душмане своје проклињала.
КРАЉИЦА (краљу):
Хајде краљу већ ме мука хвата.
КРАЉ и КРАЉИЦА (оду.) 
ТЕОДОРА:
Што вам рекла, свака вам се стекла 
Амин! чуј и реци Боже амин!

(Засеса падне.)

Бодин