Коњ и коњушар
Коњу коњушар зоб крађаше и продаваше, а наместо тога чешаше га и праше на дан по двапут. „Ниткове!” — рече му коњ. — „Залуду ти мене толико тареш и око мене лажеш, кад ти мени моју обичну зоб не дајеш.” 

Наравоученије

Ово пристоји онима који не исполњавају своје дужности, пак истом мисле с „лажи-мажи” другима очи да замажу. Чесни и њежни човек стиди се и своје искати, а безобразни и παχύδερμος, дебелокожни, и оно што је дужан, и што и може и мора дати, одлаже: сутра, по подне, мало почас, и тако све тера напред. Чини му се да се толико већма господи колико му се више иште. Дар и поклон кад си наумио чинити, не одлажи. „Bis bene facit qui cito facit: Двапут добро чини ко брзо чини.”

Извори 
 Антологија српске књижевности 

Басне
Доситеј Обрадовић