Џандрљив муж/27
9. 

МАГА, ПРЕЂАШЊИ      

МАГА (мало небрижљиво обучена): Ето и ја сам се обукла. 
НИКОЛА: Фала богу; а зашто ниси малопре, да те писар затече? 
МАГА: Ето, нисам могла да стигнем. 
НИКОЛА: Еј, дртино моја! — Како ти стоји та шкуртељка? нешто егаво. 
МАГА: Та добро је, добро је. 
НИКОЛА: Видим, како је добро. (Намешта је.) Овде мало изео мољац; али ништа, само кад није све пропало. 
СОФИЈА: Браца Нико, и ви канда нисте задовољни с браком? 
НИКОЛА: Волио би да је Мага као ти. 
СОФИЈА: А ви, куме? 
КУМ: И ја бих волио, да је као ви. 
СОФИЈА: А ти, Максо? 
МАКСИМ: Мени пева срећа. 
СОФИЈА: Ето вас тројица, па ни један није задовољан. Како си ти, секо, с твојим задовољна? 
МАГА: Мој Ника, истина, каткад псује, али је опет врло добар. 
СОФИЈА: Видите, па да зађемо по целој вароши, нећете наћи ни три да се на мужеве туже. 
МАКСИМ: Дабогме, и не могу се тужити, кад су мужеви добри. 
СОФИЈА: Ваљда ће се опет наћи који, да не ваља. 
МАКСИМ: Ма како да не ваља, опет је бољи од жене. 
СОФИЈА: Па зашто си потрчао да се брже-боље жениш, кад је тако зло? 
МАКСИМ: Видиш је! — Море, коња сваки дан шибају и туку, па опет иде сам руди. Научен је, што ће. 
СОФИЈА: Па кад сте научени, а ви ћутите. 
НИКОЛА: Право кажеш, снао. Него, Маго, гледај да те види писар овако обучену, не би ли ми коју кукавицу и ти привредила. 
МАГА: А како ћу, кад је, ето, отишао. 
НИКОЛА: Иди те прођи поред одборске куће, може да ће те ко усмотрити; а о доброти, мислим, да су сви уверени. 
МАКСИМ: А, Магина је доброта позната. 
НИКОЛА: Иди, не дангуби. 
МАГА: Ето мрзи ме. 
НИКОЛА: Та иди, дртино, еј, куку леле! 

Џандрљив муж