Београд некад и сад/16
4. 

НЕША, ПРЕЂАШЊЕ  
   

СТАНИЈА: Фала ти, синко, баш ти фала, што ме доведе у Београд! 

НЕША: Што је опет, мајка? 

СТАНИЈА: Ама не знаш ко је горе, мушко ли, женско ли? Што говори, што ради, што пева, што чита, само безобразлук. 

НЕША: Љубо, изиђи мало напоље. (Љуба изиђе.) 

СТАНИЈА: Мало сам спавала. Што да видим, кад дојдем у собу? Седи онај стран момак, па се разговара сас њу. 

НЕША: Знаш шта је, мајка? Тај исти момак послао ми човека, и проси Љубу. 

СТАНИЈА: Казала ми је. Зато су се и договарали. 

НЕША: Ја мислим да је дам. Момак је добар, има лепу службу, што ћу више. Него да је питаш, оће ли да пође, пак да је дамо. 

СТАНИЈА: Што ћу да је питам? Ако је не даш, сама ће отићи. Не видиш ли да је свет покварен? 

НЕША: Немој тако, мајка. Ако су мало слободни, опет нису покварени. 

СТАНИЈА: Ама зашто да се не удаје ка девојка, да има образ, и да се стиди. 

НЕША: Сад је тако, па бађава. Него је зови, па јој кажи, да дамо људма одговор. (Одлази.) 

СТАНИЈА: Еј Нешо, покварише и тебе. 

Београд некад и сад