Идол
Војислав Илић 

Идол

Ноћ се тавна на земљицу  спрема, 

Славуј престô — тишина је нема... 

И све док се у заносу крепи, 

Ја сам будан, о анђеле лепи!

Тебе љубећ' — прометејским жаром 

Лик твој стварам  пред чудним олтаром, 

Гдe природа моју гордост служи, 

Тавну вечност да са тобом  здружи!

И кo идол векова и људи, 

Век разврата врлинама буди, 

Нек' царује само зора мајска, 

Мир свечани и милина рајска!

О, и небо што се дичи њоме, 

Скромност трепти на чеоцу твоме, 

Расипљући, у блаженом лету, 

Сунца светлост по целоме свету!

Ту божанство  мудрости и миља 

Небо грлећ' — земљу благосиља, 

И на врелу племените сласти 

Знак подиже победничке власти!

Тобом живот васионом сјаје, 

Дан те дану а ноћ ноћи даје;

И све живо, што о срећи снива, 

Тобом, сунце, милине ужива!

Вечна буди! — И кô зора бајна,

Увек ведра и вечито сјајна!

Јер где љубав своју славу труби,

Век се с веком саставља и љуби	

октобар, 1881 год.

Извори 

 Војислав Илић: Сабрана дела, Лирско песништво 1872-1886, Вук Караџић, Београд, страна 114.

Војислав Илић