Туга (Душан Срезојевић)
Душан Срезојевић 

Туга

Опет пролеће, после једне зиме; 

И васкрсава Земља, хладна, гола. 

Затим, смрт опет завладаће свиме; 

Па опет Живот, бујан, млад, без бола.

И тако вечно. Кроз простор времена 

Вијуга једна узвишена пруга, 

Час златна а час мрачна — траг свих мена 

Прастаре Земље кроз столећа дуга.

Тако ја падам, подсечени кедар 

Кад ме напусти победничка вера. 

Затим се дижем, бодар, свеж  и ведар. 

Па опет пораз, упркос свих мера ...

И мене није стид што тако бива. 

Али кад дође час последњи и кад, 

Са тихом сетом пожутелих њива, 

Са стазе вечне, завршене никад.

Напомене 

Туга. — Бранково коло,   1910,  XVI, 21, 325.

Извори 

 ЗЛАТНИ ДАСИ. — Светлост, Крагујевац, 1975.

Душан Срезојевић