Милош Обилић/12
4.
 
(Пространа пољана)
 
ПРВА и ТРЕЋА авет са противних страна дођу
           (Грмљавина)
 
ПРВА АВЕТ: Међу муњом, међу громом, 
           Састају се сестре с хором, 
           Напуњене ретким чудом, 
                Нечувеном новином. 
ТРЕЋА АВЕТ: Труд и мука посестрима 
            Радост сеје међу њима. 
            Задовољство носи свима 
                 А покорност царици. 
ПРВА АВЕТ: Сестрице, где си била? 
ТРЕЋА АВЕТ: Село сам без ватре упалила. А шта си ти учинила? 
ПРВА АВЕТ: Ја сам буну без рата подигла. Где год дођох, свуда ме примише, као да сам им из рода. Сваки се моли да у огледало завири и да му шта види изјасним. „Ти ћеш бити ово, ти ћеш бити оно" свакоме је уво голицало, ал' „да мораш још и нске теготе побсдити" мало их збуни, но с отим их још крепче учини. Сад син на оца устане, брат на брата ђипи, сна против свекрве скочи, мати с кћерју ренује, кћи матери завиди. Ха, ха! Све је метеж, све је буна. Нека их, семе им се утрло! То они и желе. 
Варати се, пропадати, 
     То сви желе људи, 
И са лоше прелазити 
     Још на горе ћуди. 
ТРЕЋА АВЕТ: Варати се, пропадати, 
                 То сви желе људи, 
            И са лоше прелазити 
                 Још на горе ћуди. 
ПРВА АВЕТ: Где си, друго, шта оклсваш, 
                Зашт' на време не долазиш, 
Скупа радост не уживаш 
                И весеље с нама делиш?

Милош Обилић