Ајдук
Ајдук

Kућа моја чарна гора, 
А постеља камен ови, 
Моја браћа све од скора, 
Али сами соколови, 
С њима с' винем с ове горе 
Као муња на злотворе. 

Страшно ли се злотвор сили, 
Све крвави покри крили, 
Љубе љуби, ђецу гази, 
Часноме се крсту плази, 
На кољу нам јече браћа — 
Ал' му ајдук зајам враћа. 

Заман силно Туре гледи 
Да досади каурину, 
Турске крвце он не штеди, 
Већ се диже у планину, 
Силна чета амо гази, 
Но мало се когођ слази. 

Ох ала ми расте кика 
Кад пушака стане цика,  
Кад загледам турска скота, 
Па кад ми се с коња смота, 
Кад му главу псећу збријем 
Па на колац кад набијем. 

Турским главам' гору китим, 
О ајдучке дивне среће! 
Турским шарам поноситим 
Китим српско своје плеће: 
Турска пушка Туре била, 
Турско благо задобила. 

Чекај, аго, који данак 
Да т' бијеле бијем куле, 
Да боравим лаки санак 
Поред твоје вјерне буле, 
Да ти, аго, лулу пијем, 
А кураном каву гријем. 

Да ти коња твога јашем, 
Да бос тапкаш поред мене, 
Да ти бритки ја мач пашем, 
Бака прелу да т' приђене, 
Да т' оседлам кô парипа: 
Да виш како ага ђипа. 

Па да т' онда дочнем срећу: 
Да ти главу срубим псећу, 
Да ти кулу њом окитим, 
Испод куле месо итим, 
Нек ти вране главу кљују, 
Пси се псине наблагују. 

Нико тебе не ћеде помоћи, 
Роде мили, у претешкој ноћи,  
Ал' с' у гору диже синак пусти, 
Па довати руком мрак тај густи, 
Ајдук кликну, шара пушка плану, 
А Србији бијел дан освану. 

(1843, 1. дек.)

Извори 

 Песме Бранка Радичевића I., У Бечу у јерменскоме намастиру, 1847.

Бранко Радичевић