Обнова
Хоћу на једноме свечаном опелу
Да сахраним оно што прошлошћу зову.
И да ти донесем тада душу нову,
Без иједне пеге негдашње — сву белу.

И хоћу да оног часа, кад на мене 
Падну косе твоје и пољубац један, 
Будем као некад безазлен и чедан, 
Да први пут познам чар љубљене жене;

И да сав у твојој бесконачној моћи, 
Очаран, без свега што ме давно гуши, 
Осећам под сјајем ове прве ноћи 
Како се у мојој обновљеној души,

Уз веселу песму раздраганих гнезда, 
Док шушти топола и мирише липа 
И радосно небо месечину сипа. 
Тајанствено рађа ново јато звезда...

Извор 
 Гавриловић Зоран, Антологија српског љубавног песништва, „Рад“ Београд, 1967, стр 139

Милан Ракић