Ој ружо мила
Ој ружо мила,
Ружице моја!
Што тако вене
Лепота твоја?

Зар тебе, мила,
Роса не роси,
Да ми те мома
За фесак носи?

Или ти окце
Устрели жарко,
Што њиме светли
Сунашце јарко?

Ах душо драга!
Не питај мене,
Што моје лице
Млађано вене.

Сунце ми сија,
Роса ме роси,
Ал’ немам драгог’,
Кој да ме носи.

Која б’ ме драга
Носила, јадна,
Њу ми сад крије
Земљица ладна!

Који б’ се драги
Дичио мноме,
Тај сада лежи
У гробу с њоме.

Извор 
(1859). Ласта, мали календар за просту годину 1859. Год. 10. Нови Сад: Печатња Медаковића. стр. 30-31.

Јован Илић