Душан Силни/8
ПОЈАВА 8
ДУШАН, ЈЕЛЕНА, КАНТАКУЗИН, ТЕОДОРА, МИЛИЦА, ЛАЗАР и остала дворска господа. Пред краљем иде стража Германаца, предвоћена ПАЛМАНОМ.

ЛАЗАР (објави долазак): 
Краљ!
ПАЛМАН: 
Rex!
(Ушавши, поседају на узвишена места Душан, Јелена, Кантакузин. Ближе престолу заузму места Оливер, Вукашин, Хреља, Деан и њихови другови; подаље Вратко, Прибац, Бранко Младеновић и његови другови.)
ДУШАН: 
Члановима нашег краљевског дола и иашој великој властели приказујемо нашег великог госта.
КАНТАКУЗИН: 
Ја, Јован Кантакузин, по милости божијој наследник источнога царства и новога Рима, повељенијем божјим и његових великих светитеља, руковођен богодухновеном моћи наших порфирородних предака, поздрављамо сву господу двора у име велике свете, једнодушне и нераздељиве Тројице, којој се сви подједнако клањамо.
БРАНКО МЛАДЕНОВИЋ (за се): 
Препредени Византинац.
ДУШАН: 
Краљевство наше широм отворени гостољубиви дом, који се радује милостивом доласку вашег царског господства, порфирородни.
ЈЕЛЕНА: 
Све, што наше планине и равни имају најлепше и најмилије, пожуриће се да вас обилато угости. Ваш изненадни долазк, порфирородни, донео нам је неочекиване дане радости.
КАНТАКУЗИН: 
Коју потпуно са вама уживам многохваљена и христољубива краљице.
БРАНКО МЛАДЕНОВИЋ (Подсмешљиво, тихо, Алтоману): 
Христољуби-ва!... Ови Византинци као да се, као ласте, легу под стрехом црквеном!
ДУШАН: 
Цео наш двор вашег царског господства дом; моја велика властела, која нас опкружава, ваши понизни службеиици.
(Српска господа мало одвраћају главе с мрким погледима.)
КАНТАКУЗИН (Уставши, пружи руку Оливеру): 
Наш пријатељ Оливер, господар Велеса и његове простране области.
ОЛИВЕР: 
Нашег свемилостивог српског краља највернији клетвеник (поклони се Душану).
КАНТАКУЗИН (Пружи руку Хреља): 
Наш пријатељ Хреља Драговоља, господар Струмице и Мелника.
ХРЕЉА (Поклонив се Душану): 
Послушни клетвеник нашег свемилостивог господина краља.
КАНТАКУЗИН (Упрвши поглед у Вукашина, Душану): 
Прослављени престо вашега господства красе најчувенији владаоци Македоније и Тесалије.
ВРАТКО (лукаво): 
Владаоци не, ваша царска милости; управници само по доброти нашег великог господина краља. (Поклони се краљу).
АЛТОМАН (Алтоману и друговима тихо): 
Наша српска господства и не види његово грчко порфирородно лукавство.
БРАНКО МЛАДЕНОВИЋ (Друговима, тише): 
Стрпљења! Биће дана кад ће за нас разбирати.
БРАНКО РАСИСАЛИЋ (тихо): 
И ја велим да је све ово обмана.
ДУШАН (Показујући на Вратка и Прибца, који се налазе у средини дворане, ближе престолу): 
Саветници наше краљевске круне; мој велики рођак, жупан Вратко; Прибац, господар Прибца и Новога Брда.
(Обојица се поклоне.)
КАНТАКУЗИН (мало охоло): 
Седином украшеие старине, које би се можда у срцу радовала, кад би краљевство ваше снисходила придружити им и неколико млађих саветника (погледавши у македонску господу).
ЈЕЛЕНА:
Савет, који ће краљ умети достојно оценити и ува- жити.
ВРАТКО (иронично): 
Савет, узвишена краљице, о ком ћемо се и ми у нашем савету посаветовати.
ПРИБИЦ: 
Све је добро, како заповеди краљ.
БРАНКО МЛАДЕНОВИЋ (погледа га, с презрењем): 
Безвољна хавеги!
БРАНКО РАСИСАЛИЋ: 
Одроде!
ДУШАН: 
У част нашег великога госта славиће наш двор свечани пир, на који позивамо и ваша господства. Наш енохијар (погледавши у Вукашина) побринуће се за најбоље вино кипарско и скадарско. (Вукашин се поклони) А наш краљевски коњушар...
КАНТАКУЗИН: 
Хипокомос...
ДУШАН: Јест, хипокомос постараће се да одабере најлепше пастухе за трку (Кантакузину). Узвишени гост ће извинити: наш је хиподром сувише скроман — пољана иза бедема градских.
ЈЕЛЕНА: 
Изволева ли порфирородни починути мало у својим одајама?
КАНТАКУЗИН: 
Наше је вашим љубазним наређењима повиновати се.
(Са узвишених места сиђу се и оду: Душан, Јелена и Кантакузин с пратњом. За њима господа македонска. Вратко и Прибац остану на својим, српска господа на својим местима. Вратко и Прибац брижни и озбиљни.)
БРАНКО МЛАДЕНОВИЋ (нагло обојици): 
Што ћутите, што се не миче те? Говорите! Вратко. Наше није свртати с пута којим ходи краљ.
ПРИБИЦ: 
Наше је, господо, повиновати се. (Појави се на прагу краљ.)
БРАНКО МЛАДЕНОВИЋ: 
Коме? Кантакузину?
ПРИБАЦ: 
Не, краљу.
ВРАТКО: 
Самодршцу! Где је тај, ком је дужан давати одговоре за своја дела? Може ли бити господара над господаром? Ко господари мени и теби, глава или руке?
БРАНКО МЛАДЕНОВИЋ: 
Нама господари (опазив краља на уласку) краљ! (Свечана тишина).

Душан Силни