Ljubovnici/27
Sedmi prizor
STARAC, FABRICIJO i ANKA
STARAC: (s alabardom) Olà, ferma la! Tko je to? 
FABRICIJO: Ja sam, gosparu Lovro, tvoj sluga. 
ANKA: Pusti me veće, eto ti družbe (ide tja). 
STARAC: Tko si, pravlju ti? Fora ime, jer te sad probodoh ovom alabardom, ve'! 
FABRICIJO: Ja sam Fabricijo Pisoglavić, sluga tvoga gospostva. 
STARAC: Jesi li ti in persona, ali su vragovi uzeli tvoju priliku, govori! 
FABRICIJO: Ja sam in persona et in essenza, nego te molim, ili me doprati do doma, ili mi zaimaj tu alabardu, jer ti sam gotov za dušu pustit. 
STARAC: A što ti je intravenjalo? 
FABRICIJO: Ovdje sam našao dva vraga, dva spetra, dvije fantazme, i zaisto, da nijesam ima pri sebi, cosi credo, glavicu od divlje kapule, bili bi me odnijeli po ajeru. 
STARAC: A ja ti sam imao korijen od rodakve, ma zaludu, jer ti su me prvo zavrgli s rečijakom, a poslije odsmucali tamo na mali mostak i ostavili u skuru, a žalosnu Veselu odnijeli per aria, i evo je ištem, ne znam što su od nje učinili. I uhitiše me all' improvviso, ne imah vremena izvadit korijen, jer mi ne bi mogli naudit zaisto. Sad ti sam ga objesio ovdje o alabardi, neka bježe isprod mene. 
FABRICIJO: Da hodmo u mene doma, a ja ću uzet arkibuz i onu kapulu, tako ćemo otit 
iskat Veselu. 
STARAC: Bona opinione, per vita mia! Hodmo delongo, da ju ne bi utoliko nevoljnicu pridušili.

Референце 

Ljubovnici