Ljubovnici/20
Dvadeseti prizor
STARAC, DOTUR i VESELA
STARAC: Bona sera, signor dottor, što si se tako osamio? 
DOTUR: Nijesam sam, signor Lovro. Fervida suppresso compescitur ira palato. Razjedio sam se, rasrdio sam se, ne znam što se od mene čini, združen sam cum ira. 
STARAC: All' arma, po rane bore, rastesajmo ga. Tko ti je što učinio? Ja sam za tebe! 
DOTUR: Ah, da znaš, lugeres una mecum, požalio bi me, kompatio bi me, imo amplius, proplakao bi sa mnom.  
STARAC: Reci što je? Neka se remedija a tempo, spovidi mi svekoliko. 
DOTUR: In magnam me contionem vocas, cui suus dies, suus locus assignandus est. Duga je 
istorija, a ja sam toliko končitan ab ira da jedva stojim na noge, tresem se kako prut: vagus per artus errat excussus tremor. Nu svakako spovidio bi' ti quae ad ceteras meas miserias accessere, da imamo gdje sjest. 
STARAC: Sad ću ja remedijat. Vesela, o Vesela! 
VESELA: Evo me, gosparu. Što mi zapovijedate? 
STARAC: Iznesi ovdje dva stočića da sjedem s gospodinom Doturom. 
VESELA: Idem delongo. 
DOTUR: Na velike sam, gosparu, doveden žalosti; et nunquam queruli causa doloris 
abest. Ili od mene ili od druzijeh causa haec est. Ja sam signum sagittae. Meni, meni u srce bolesti udaraju.
VESELA: Evo ti stočići. 
STARAC: Stavi ovdje. O sjedi, signor dottor, i reci uzrok od tvojijeh nevolja. 
DOTUR: Ti znaš, sed cui latet, gosparu Lovro, s kojijem trudom, s kojom pomnjom, s kolicijem nastojanjem jesam alevao na mojoj skuli, pod mojom dišiplinom i s mojijem naukom onoga Fabricija Pisoglavića, a sada, erubesco equidem et opprimor ab ira, stavivši 
u zabit svekolike krjeposti vrgao se je niz crnu rijeku i dao se je na ljubav. 
STARAC: Ter to? Ja se tomu ne čudim, mlad je. 
DOTUR: Česa je mlad? Dijete je! A ne znaš li što se pjeva 
 
     Nerazborna o mladosti, 
     ljuta ti te zmija pekne, 
     kad se ljuven plan usekne 
     u nejake tvoje kosti. Zašto,  fert famem:  evo ti ljuta zmija; tolerat sitim:  evo ti ljuta zmija; contemnit somnos: evo ti ljuta zmija; dura patitur: evo ti ljuta zmija. Muči malo, gosparu! Dicit plurima quisquis amat. Da može li ga ljuta zmija peknut? Sveđ želi, evo ti Ovidija: I nunc et cupidi nomen amantis habe; evo ti istoga autura: Militi et miseri semper amantis opus. Muči malo, per vita tua! Ne može spat, evo ti Valerija Flaka: Nec minus insomnem lux orta 
reficit amantem. Pusti mene govorit. S ufanjem ima zamiješan strah, evo ti Pontana: O miseri amantes, sperate simul omnia et timete. Čuj njega istoga: At miserandus amans et frigore uritur et aestu. Ne ima prudence, evo ti Propercija: Saepe imprudenti fortuna occurit amanti. On isti: Non semper placidus perjuros ridet amantes Jupiter. 
STARAC: Sasrala se krava lojem, o gizdava mâ gospoje.

Референце 

Ljubovnici