Лажа и Паралажа/5
5.

АЛЕКСА, ПРЕЂАШЊИ

АЛЕКСА (поклони се): Ја молим за извиненије што сам се тако непознат усудио мојим присуствијем досађивати вам. 

ЈЕЛИЦА: Чест од наше стране, господин барон! Ми за чест примамо визиту и од други, а таковог господина за особиту срећу. 

МАРКО: Добри људи мени су у свако доба добро дошли. 

АЛЕКСА: Слуга нижајши. 

ЈЕЛИЦА (показује на столицу): Ако смем молити. 

АЛЕКСА: Љубим десницу! (Седне.) Ја увек желим на овом мом путешествију са Сербима наипаче благороднима упознати се, и данас се зјело радујем да сам то шчастије получио. 

МАРКО: Богме, господине, да вам право кажем, ја нисам ни од какве благородне фамилије, и мој је сав немешаг што сам поштен човек. 

АЛЕКСА: Та то и јест, господине, што нас почитанија достојним твори, наипаче... 

МАРКО: Јест да су моју бабу звали „паче“, Но за то се ја нимало не стидим, нит су јој због каквог рђавог дјела тако издели име, него је то добила у детинству. 

АЛЕКСА: Ви се варате, господине; ја сам казао наипаче, које толико значи као немецки zumahl или бесондерс. 

ЈЕЛИЦА: Јест, beѕonderѕ, beѕonderѕ. O, љубезни татице, то вам је ауздрук. 

АЛЕКСА: Наипаче убо значи beѕonderѕ; сљедователно ја о вами и о вашој дражајшој баби никаковога худаго мњенија имати нисам мого. 

МАРКО: Бога вам, јесте ли ви Србин? 

АЛЕКСА: Прави, и прозвишчем и племенем. 

МАРКО: Хм! А ја би реко да нисте баш прави Србин. 

АЛЕКСА: И закључавате? 

МАРКО: Ја вас не закључавам, него само тако мислим да нисте прави Србин. 

АЛЕКСА: Ал откуд ви то мислите? 

МАРКО: Зашто вас не разумем; а ја сам јамачно Србин, јер је моја родбина из Пожаревца на ову страну прешла. 

Алекса: Да ви прави Сербин јесте, о том неће нико сумњати; но из тога не сљедује да ја Сербин нисам; понеже сам ја вјежества приобрјео, вкус изобразио, чувства утончао. 

МАРКО: Богме, господине, ја вас баш ништа не разумем. 

Алекса: Негли зато, зане... 

МАРКО: Зане, и шунегли! О њима није била реч. 

Алекса: Ви шалу проводите. 

МАРКО: Боже сачувај; него би рад знати каквим то језиком говорите. 

Алекса: Ово је језик славено-сербски; то јест сербски, но по правилама углађен, којим су се највећи духови, као Стојковић, Видаковић, Вујић и прочи у књигама служили. 

МАРКО: А, и ви сте од књига! То сте се рђаво на мене намерили, него ево моје Јелице, од ње нећете моћи утећи. Збогом! Разговарајте се док ја неки посао свршим. (Полази.) 

АЛЕКСА: Слуга нижајши.

Лажа и Паралажа