Ожалошћена породица/18
ПОЈАВА IV

МИЋА, ДАНИЦА

МИЋА (силази низ степенице долазећи из своје собе). 
ДАНИЦА (долази истовремено са средине). 
МИЋА: Какво пријатно изненађење? У новоме стану па први сусрет са вама! 
ДАНИЦА: У коме новом стану? 
МИЋА: Па и ја сам се уселио овде. 
ДАНИЦА (запрепасти се): И ви? 
МИЋА: Како „и ја”? Па ја на првом месту, ја пре но сви остали. 
ДАНИЦА: Ама, шта је то, забога, шта се то дешава овде, као да је пуста кућа? 
МИЋА: Одиста, навалили сви. 
ДАНИЦА: Сирота тетка, разболела се од једа, а и ја... 
МИЋА: Не видим, зашто се морала разболети због тога? 
ДАНИЦА: Па како, забога? Ово је... ја просто не могу да појмим како су се господа и госпође могли уселити. Је ли ко питао адвоката; је ли он то одобрио? Јесте ли ви, на пример, питали адвоката? 
МИЋА: Како, ја да питам адвоката? Шта имам ја да питам адвоката? Он би могао мене да пита: „Желите ли, господине, да се уселите у кућу?” Он мене, а не ја њега. 
ДАНИЦА: Па је ли вас питао? 
МИЋА: Није, али не мора ме ни питати; ни ја њега ни он мене. 
ДАНИЦА: Ја не знам збиља шта да радим? 
МИЋА: Будите спокојни. Једна тако лепушкаста девојчица не треба да се једи. 
ДАНИЦА: Није, него ваљда равнодушно да гледам све ово шта се дешава. 
МИЋА: Равнодушно не. Ето, и ја, кад сам крај вас, нисам равнодушан. И кад би хтели да ми дате прилике, ви би се уверили да ја нисам равнодушан према вама. 
ДАНИЦА: Господине, ја сам вас већ једанпут опоменула на учитивост. Ако вам то није довољно, ја умем и друкче да вас опоменем. 
МИЋА: Боже мој, боже мој, тако лепа девојка а тако груба. Па, забога, ми би се морали некако споразумети; седећемо заједно, у истој кући, тако рећи под истим кровом. 
ДАНИЦА: Варате се, господине, никад под кровом у кући где сте ви. 
МИЋА: Не мислите се ваљда селити? 
ДАНИЦА: И то ћу учинити, али пре тога идем адвокату, да му саопштим шта се све овде дешава. 
МИЋА: Шта се то њега тиче? 
ДАНИЦА: Мени је познато да је он старалац, да он води бригу о кући, па ће он најбоље и знати може ли се од ове куће правити логор. (Оде.) 

Ожалошћена породица