Краљица Јакинта/23
ДЕСЕТИ ПРИЗОР
Марко и Његослав (уђу).

ДОБРОСЛАВ:
Шта је, Марко?
МАРКО:
Није добро, краљу!
ДОБРОСЛАВ (Његославу):
Иди кажи дворском војеводи 
Да све момке стави под оружје.
ЊЕГОСЛАВ (оде).
МАРКО (ћути).
ДОБРОСЛАВ:
Зашто ћутиш?
МАРКО:
Чекам, да ме питаш. 
ДОБРОСЛАВ:
По том видим да зле носиш гласе.
Добри одмах говоре гласници.
Но говори.
МАРКО:
Али немој, краљу ,
Да у Марку свог не видиш Марка!
ДОБРОСЛАВ (лупи ногом о под):
Та говори, немој лудовати.
МАРКО:
Нигде нема жупана Вукана.
ДОБРОСЛАВ:
Гром и пак'о... Шта је с Владимиром?
МАРКО:
И њега су узалуд искали...
ДОБРОСЛАВ:
Шта?.. Зар није Владимир убијен?
МАРКО:
Није, краљу... недаде се наћи.
ДОБРОСЛАВ:
То сам у сну сам себе видио!
(Нагло.)
На ноге се, па их свуда траж'те...
Без њих да ми натраг не идете...
Но, што стоиш... зар не чујеш шта ти 
Заповедам...
МАРКО:
Таки одлазићу...
Али имам да ти нешто јавим.
ДОБРОСЛАВ:
Брже! брже! Ко бега, не чека.
МАРКО:
И Удобић тајно се удали!
ДОБРОСЛАВ:
У зао час! Дакле одмах кажи 
Да се бура са свих диже страна.
Је л’ и Ђорђе из Скадра утеко?
МАРКО:
Ђорђе није; ту му је и мати!
ДОБРОСЛАВ:
У њима се нисам преварио.
Одлахну ми. Још бит’ може добро.
Власт и сила у мојој је руци,
А муњу ћу за пример узети,
Пре нег што се од бега одморе 
Плануће им над главом кровови. (Оду.)

Краљица Јакинта