Ја пружим ружу
Ја пружим ружу

ЈА ПРУЖИМ РУЖУ

Ја пружим мајску ружу, 
А њој се чини трн; 
Кад сијнем чист к'о сунде, 
А њој се чиним црн;

Кад топлу душу нудим, 
Тад шапће: то је грех; 
Ја спустим главу сетну 
И кријем горак смех.

Света, нежна и блага — 
Анђ'о је душа та, 
Ал' срце моје болно 
Још тако мало зна.

И ја сам свет и нежан 
Кад слушам њезин глас, 
Ал' она стрепи, преза 
Кад такнем њену влас.

Не бој се, душо, не бој! 
То нисам више ја: 
Сунце је село давно 
Кад видиш још да сја?

Преда мном давно сија 
Блажени виши свет, 
А ти си, чиста душо, 
Из тога света цвет.

Зато сам твоја сенка, 
Зато сам вазда твој, 
А давно свет сам презр'о, —
Тамо је живот мој.

Напомене 

 Ова песма је први пут објављена у збирци Жубори и Вихори, стр. 82

Извори 

 Милорад П. Шапчанин: Целокупна дела, Књига друга, страна 5-6. Библиотека српских писаца, Народна просвета.

Поезија Милорада Поповића Шапчанина
Милорад Поповић Шапчанин