Душан Силни/10
ЧИН ДРУГИ
Дворана царичина. Чисто византијска.

ПОЈАВА 1
ЈЕЛЕНА и ТЕОДОРА

ЈЕЛЕНА: 
Дакле, ти љубиш Самшу?
ТЕОДОРА: 
То јест, не љубим га.
ЈЕЛЕНА: 
Кад га не љубиш, онда си слободна, и то је боље. 
ТЕОДОРА: 
Љубим га.
ЈЕЛЕНА:  
Како то: љубим — не љубим га?
ТЕОДОРА: 
Не знам, али је, драга сестро, тако.
ЈЕЛЕНА:  
Или, можда, што је краљевске лозе?
ТЕОДОРА: 
Можда.
ЈЕЛЕНА:  
Аха! (за се). Властољубива, дакле и она ми такмац (гласно). На двору је и друге господе — Лазар. 
ТЕОДОРА: 
Ништи ставилац, па онда дериште!
ЈЕЛЕНА:  
Према теби; за коју годину одличан муж.
ТЕОДОРА: 
Можда, али га не волим. Па онда, чини ми се, љуби Милицу.
ЈЕЛЕНА (мало изненађено): 
Доиста?
ТЕОДОРА: 
Тако мислим.
ЈЕЛЕНА:  
А воли ли и она њега?
ТЕОДОРА: 
Мислим.
ЈЕЛЕНА (задовољно за се): 
Добро је (Гласно). Реци, би ли могла пружити руку Вукашину?
ТЕОДОРА: 
Не.
ЈЕЛЕНА:  
Поносит властелин и Кесар.
ТЕОДОРА: 
Сумњив и лукав. И кад гледа у вас, не гледа вас.
ЈЕЛЕНА:  
Сродство с таквим моћним властелином донело би користи царскоме дому, а теби углед.
ТЕОДОРА: 
Подајте му Теодору.
ЈЕЛЕНА: 
Цареву сестру — не дозвољава цар.
ТЕОДОРА: 
А зашто да будем жртва ја?
ЈЕЛЕНА:  
Јер ти желим срећу (За се). Семша мора бити уклоњен. (Гласно). Промисли се.
ТЕОДОРА: 
И пошто се промислим и промислим, одлука биће Семша. (Поће).
ЈЕЛЕНА: 
Биће Вукашин. Моје је заповедити, а твоје слушати. Нисам навикла икоме с пута склањати се, ни теби, самовољна девојко! (Теодора оде).
Лазар (Уће и пријави): 
Велики господин Кесар...
ЈЕЛЕНА:  
Вукашин? — нека уђе!

Душан Силни