Вјерују
Милутин Бојић 

Вјерују

Верујем себи у дан искушења, 

Кад реч се туђа испред мене стави;
 
Верујем себи у дан разорења,
 
Победном песмом смрт кад демон слави; 

Верујем себи у дане презрења, 

Погрдних речи вал када ме плави; 

Верујем себи и снагом титана, 

Заклапам гробља изнурених дана. 

Јер не плашим се лешева што веле: 

И ми смо хтели то, што ти би хтео, 

Но залуд божју искру људи желе: 

Пашћеш под јарам као и свет цео; 

Дуге су борбе тај закон завеле, 

А трнов венац сам је Господ сплео. — 

Верујем себи, не плашим се речи: 

Ја имам Бога, пред ким се не клечи. 

Верујем себи у часове таме. 

Кад јечи тартар и кад бакар бљује; 

Верујем у час и погрде саме, 

Кад ми у лице смеје се и пљује, 

Верујем себи у часове чаме. 

Молитвом, коју мој Бог само чује, 

Дижем се изнад луциферског беса,
 
Чаробних мага и сатирског плеса. 

В