ЂУЛИЋИ LXXI
Питаћеш ме, моје чедô, 
Кад сам ове песме писô, — 
Просуо их један часак, 
Један тренут, једна мисô. 

Срце ми је лисно дрво, 
А песме га цветом ресе; 
Један поглед, један осмеј 
Увек који цветак стресе. 

Ја и не знам шта је било 
У тренутку том — 
Тек осетим да је нешто 
Лакше срцу мом.

Извори 

 Јован Јовановић Змај: Одабрана дела, књига 1, страна 258 , Матица српска, Нови Сад.