Женидба и удадба/18
УГЛЕД 7.

 
ДЕВОЈКА, ПРЕЂАШЊЕ

ДЕВОЈКА: Шта је тата тако викао? 

МАТИ: Од Марића нема ништа. 

ДЕВОЈКА: Забога, мамо, тако лепа прилика! 

МАТИ: Ја знам, ал ти се не да отац ни осолити. 

ДЕВОЈКА: Тако марите за мене! Та да вас псето толико служи, пак би се више бринули. 

МАТИ: Јао, бог с тобом, ћерко, како то говориш? 

ДЕВОЈКА: Па шта ме не дате кад ме човек иште. 

МАТИ: Он те јошт није искао него је казао: да је знао, он би те сам узео. Па отац ти се боји: упустићемо ову прилику, а онај неће доћи, па шта ћемо онда. 

ДЕВОЈКА: Како неће доћи, кад је казао? 

МАТИ: Тражи јошт десет хиљада. 

ДЕВОЈКА: Па додајте. 

МАТИ: А откуда? 

ДЕВОЈКА: Ако не пођем за Марића, ја ћу се убити, знате? 

МАТИ: Кажи ти мени шта ћеш радити ако покваримо прстен, а Марић не дође? 

ДЕВОЈКА: Ја ћу скочити у бунар од срамоте. 

МАТИ: Е, видиш, ћерко, чувајмо оно што имамо у руци. Шта фали овом? 

ДЕВОЈКА: Не фали му ништа, ал би волила за Марића. 

МАТИ: Красан дечко, леп, смеран, да живиш код њега као госпођа. 

ДЕВОЈКА: Мамо, и овај има каруце. 

МАТИ: Е, видиш, па шта ћеш више. 

ТЕТКА: И у картама стоје новци. 

ДЕВОЈКА: Казивао ми је проводаџија. 

МАТИ: Тако, ћерко, тако; знаш кад се онда покварило, били смо сви као убијени, па како би нам било да се опет случи. 

ДЕВОЈКА: Е, па нека остане овај. Само да има друго име! Лазар, мамо, то не могу никако да трпим. 

МАТИ: Па зови га Лазицом, Лаком, или како оћеш. И ја твом оцу кажем „Цицо“ место Ника, а тако и друге чине. 

ТЕТКА: Мени мој каже „бабо,“ а ја њега „Мило“, па добро. 

МАТИ: Та лако је за то, само нека је у другом добро. 

ДЕВОЈКА (подскакује): Баш имам једно лепо име за њега! 

Женидба и удадба