Зла жена (Ј.С.Поповић)/13
ПОЗОРИЈЕ 1.

(Двор код Трифића.)

СТЕВАН, СУЛТАНА

СТЕВАН: Мани се, богати, тога, сека Пело, иди твојој кући, па гледај посао; ти знаш да код мајстор Срете нема млого. 

СУЛТАНА: Орјатине, ти се смеш мени противити, не видиш да сам ја твоја госпођа? 

СТЕВАН: Сад ћеду ми јошт и чизмашице бити госпође. 

СУЛТАНА (замане на њега): Скоте, и да би ли, стрвино, ослепио и довека не прогледао! 

СТЕВАН: Јесж чула, сека Пело? Доста сам се дао од оне наше аспиде ћушати. 

СУЛТАНА: Ја аспида, орјатине и скоте с пустаре, ја аспида? Сад ћу ти зубе избити! 

СТЕВАН: Јес’ чула, сека Пело, ако те звизнем овом шаком, таки ће ти вилице прећи код увета. 

СУЛТАНА: Ти ћеш мене звизнути, орјатине, не знаш ли да ћеш за ову само реч у гвожђе доћи? Оковао се и онај кој те држи у кући. 

СТЕВАН: А гле мајстор Сретинице, како лепо зна претити! 

СУЛТАНА: Мајсторица ти била мати, па те лебом ранила. Ја сам твоја госјгођа. 

СТЕВАН: Иди па спавај, боље ће бити; нек ти мало изиђе из главе бокал. 

СУЛТАНА: Несрећо, мислиш ти да сам ја пијана? 

СТЕВАН: А ниси, само си од јуче мамурна. 

СУЛТАНА: Сад ће ти пући глава! 

СТЕВАН: Бре, срећа је твоја што ја с мајстор Сретом добро живим, а сад би ти показао на кога ти замањујеш. Срам те било, ождркељала си се као крмача, па си дошла пре зоре да узнемирујеш људе. 

СУЛТАНА (цичи): Их, триста те врага однело с орјатином. (Туче га.)
 
СТЕВАН: Је л’ тако? (Увати је једном руком за прси, а другом је лупа.) Пело, оћеш ти бити паметна или нећеш? 

СУЛТАНА: Орјатине! (Трчи му руком у очи.) 

СТЕВАН: Чекај малко да те ја научим, кад не уме мајстор Срета. (Стисне јој руке уједно пак је туче.) Је л’ то лепо, сека Пело? 

СУЛТАНА: Јао! 

СТЕВАН: Оћеш ти примати ћуд од оне наше аспиде, а? Оћеш и ти беснити као она, а? Скорпије и змије што сте ви! (Удари је.)

СУЛТАНА: Јао, уби ме, не дајте, забога, јао! 

Зла жена