У ноћи (Војислав Илић)
Војислав Илић 

У ноћи

За даљна брда бели дан се скрива,

И тавне ноћи повија се сен;

Дубрава нема, к'о да вечност снива,

Потмуло хуји... У засенак њен

По уској стази ја се будан крећем

И слушам шумор кроз дубоки мрак

И гледам земљу, окићену цвећем

И жудно пијем миришљави зрак.

Преда мном поток вије се и краде

К'о сјајна пруга, светао и чист,

И баца искре на гранчице младе,

На шарен цветак, на зелени лист.

Уокруг мене тишина је само,

Кроз брсно грање бледи месец сја —

Ја блудим даље... Ал' куда? и камо?

Нит' разум каже, нити срце зна!

Почива земља, почивају људи,

Осећам чисто како дише ноћ;

Ал' моје срце, али моје груди

Спокојства слатког не познају моћ.

Па ипак, ја бих до зорице ране,

Блудио тако по тишини тој,

Слушајућ' како дотичу се гране,

И тихо шире тајни шапат свој

мај, 1885

Извори 

 Војислав Илић: Целокупна дела, Књига I, страна 77, Издање Свесловенске књижаре, М. Ј. Стефановића и Друга, Београд, 1922.

Војислав Илић