Што тако мариш?...
Што тако мариш ти за име моје?
— Њега ће нестат’ као шушке сетне
Кад талас груне о обалу хладну
Ил’ кроз ноћ тихи гласак тихо летне.

У споменици остаће му трага,
То к’о кад дођеш врх гроба некога,
Па на камену чудне речи пишу,
Нит’ језик знадеш, нити слова кога!

Што зањга мариш? У метежу силном
Сад и одавно минуло је веће,
Ни један спомен оно твојој души
Чистији, нежниј’ веруј кренут’ неће!

А кад ти дође кадкад мучно, тешко,
Тужећи мо’ш га поменут’ из тија,
Реци: гле, неко и мене се сећа,
Гле, има срце у ком живим и ја!

Извор 
1865. Вила. Година прва, број 32, стр. 392.

Александар Пушкин
Стојан Новаковић
Преводи

ru:Что в имени тебе моём (Пушкин)