Симпатија и антипатија/8
II ДЕЈСТВО 

II

(Агница, пређашњи)

АГНИЦА: Ах, слатка мамице, што учини!

МАРТА: Кћера моја, ти си била болесна.

АГНИЦА: То осећам, јер канда ми све нешто по срцу ходи.

ЦРНОКРАВИЋ: Али кажи ми, ћерко, како да ти у такву болест паднеш?

АГНИЦА: Ја не знам, слатки татице, нити да ми је било зло, ни да сам у болест пала. Толико знам, да ми се нешто пред очима засветлило, те сам морала на столицу сести. Даље што је било, не опомињем се.

ЦРНОКРАВИЋ: Ти си нашега доктора јако увредила.

АГНИЦА: Ах, то ми је врло жао! Добри доктор, ја ћу га за опроштење молити.

МАРТА: Доктор је добар, лако ће ти опростити, особито што зна, каква је то болест. Али, ћерко, Димитрија онако да осрамотиш, пак и то при чистој свести! Шта ће
човек о теби говрити, а он је дошо тебе ради, јер смо га ми звали.

АГНИЦА (мазећи се): Њега не могу да трпим, мамо.

МАРТА: Истина, он нас је јако увредио. Ти добро памтиш, кад нашем прасету одсеко реп. То не би тако страшно ни било, али твој отац у љутини ћуши оца његовог, и избије му три зуба. Истина, зуби му нису ни ваљали, ал' су тек зуби били, и тако се роди парница, гди смо доста изгубили. Добро памтиш, но опет, као девојка,
треба да му се показујеш притворно, да те на глас не изнесе.

АГНИЦА: Грозим се, кад га само видим.	

МАРТА: Ја знам, да си се ти много пута на балу лепо с њиме разговарала, а неки су ми казивали, да сте и заљубљени. Но, ја ово не верујем, доста, ми смо га звали, и он је дошо, не треба човека вреñати. Како си му у болести лепо говорила, како си га називала својим љубезним.

АГНИЦА: Ах, је л' истина, да сам то учинила?

МАРТА: Још си му казала, да доñе опет у пола пет.

АГНИЦА: Нипошто, нипошто! Не знате ли ви, да ми је он прстен с руке украо?

ЦРНОКРАВИЋ: Шта?

АГНИЦА: Прстен, који не би дала за цео свет. Знате, мамо, што сте ми лане купили.

ЦРНОКРАВИЋ: Кад је то било?

АГНИЦА: Пре подне, кад нисам знала од себе ништа.

МАРТА: То није истина, ми смо сви ту били.

АГНИЦА: Ја сам му у руци видела. Ваљда хоће што да враћа њиме.

ЦРНОКРАВИЋ: Ако је тако, неће ми више у кућу ступити...

МАРТА: Ћути, молим те, док не проñе ова ватра, па онда чини, што ти је драго.

АГНИЦА: Молим вас, татице, не пуштајте га к нама.

МАРТА: Нека протолкује ово чудо ко може, у буни љубав, а на јави мрзост.

Симпатија и антипатија