На стени(Шапчанин)
На стени

Живот се рас’о у празне сени! 
Побегох амо ка сурој стени 
И гледам сунце, што светли живим, — 
Нит’ сам га жељан, нит’ му се дивим. 
Из мене многа искрица прну, 
Светлуцну, трепну, па и утрну.
К’о и ја, сунце, и ти се гаси,
Свемир је широк, жури се, спаси!
Ко тражи твога топлога жара? 
Склон’ се у запад, будало стара! 
Умри без песме и љупких звона 
Тамо у царству мрака Плутона!... 
Село си...
Путуј!...
Пењи се горе,
Презрени друже, о мој лахоре!
Ни за те доле живота није —
Тамо су пустоши и маштаније;
Ни дах твој срца уморна буди,
Ни свежи лица, ни пуни груди:
Гора без песме и врт без цвета,
То ти је та доле судбина света. 
Зато, ветрићу, и ти се жури! 
Остављај света голе костури!
Бегај путима незнаним, дугим! 
И дувај тамо странама другим!

Напомене 

 Ова песма је први пут објављена у Јавор, 1892, бр.22, Рукопис

Извори 

 Милорад П. Шапчанин: Целокупна дела, Књига друга, страна 81-82. Библиотека српских писаца, Народна просвета.

Поезија Милорада Поповића Шапчанина
Милорад Поповић Шапчанин