Поздрав (Љубомир Мирковић)
Гле, исток гори
У рујној зори,
А сунце хита,
Да грли св’јет —
Прва му зрака
Чила и лака
Љубнула ружу,
Убави цв’јет.

Дрхтати стала
Ружица мала
Од силног жара
Пољупца тог, —
Пак у висину
Сунашцу вину
Миљени поздрав
Мириса свог.

Мирис се прену,
А с њим се крену
У пјесми чилој
И поздрав мој:
Сунашце јарко,
Сунашце жарко,
Срећан ми био
Излазак твој!

Бијељина.

Извор 
1894. Босанска вила, лист за забаву, поуку и књижевност. Година девет, број 8, стр. 113.

Љубомир Н. Мирковић