Слава в'јенце вије
Јован Илић 

Слава в'јенце вије

   Слава в'јенце вије,
Бисер-сузе лије, 
Питали ју синци, 
Млађани љубимци:

   »Мајко наша, Славо
Ах, кажи нам право:
Коме в'јенце вијеш,
Зашто сузе лијеш!«

»О синови мили,
Вазда сретни били! 
Ну, чујте ме, млади, 
Кад сте тако ради:

Видите ли краје 
Оне дивне раје, — 
Окле сија зора 
Умилнога створа?

   Ту у дичној слави, 
Братинској љубави, 
Негда ваши с'једи 
Живили су дједи.
 
   Мирни живот водећ 
Стазом правде ходећ: 
Љубили су Славу 
Кано мајку праву.

   Храми и олтари, 
Вишњем Богу дари, 
По Славији красно 
Блистаху се јасно.
 
   И благослов сваки 
Бог им даде јаки, 
Да љубављу знатан 
В'јек проводе златан.
 
Ал' кад црна злоба, 
Та свјетска ругоба, 
Плам отровних јада 
У срце им зада;
 
Мајку потурише, 
Славу погазише, 
Брат на брата пође, 
Грозно време дође.
 
Сјевну мач ужасни, 
Гром задрхта јасни, 
Јаук чу се тужан: 
»Славјан роб је сужан.« -

   Да судбине круте, 
Ох, невоље љуте, 
Срамног ропства ланци, 
Ви несретни данци!
 
   Но је Божја воља 
Судбе наше боља, 
Душман у прах паде, 
Слав на ноге стаде.
 
   И скоро ће бити 
Да сунце засвити, 
Сунце од слободе, 
Теби мили роде.
 
   С тог ја в'јенце вијем 
Топле сузе лијем: 
Сузе су радости 
Лијепој младости.

Напомене

Извори 

 Јован Илић: Целокупна дела, страна 55-57, Библиотека српских писаца, Народна просвета.

Јован Илић