Јутро (Момчило Настасијевић)
1

Љубицу,
смерни цвет,
покропи росом зора.

А нељубљеној
сан дарова плав.

2

Што боса твоја нога
разбија росу,
лепојко?

Језа се низ травку слива,
заболеће те глава.

3

Јутром шта сана тражиш
росноме на пропланку?

Сунце је на уранку,
гуја се у котур свија,
опечиће те младу.

4

Нек боли,
не заболела;
нек печи,
не опечила,

мирисну
сан ми обрече,
трагом је зоре тражим.

5

И гле,
у плаветни дан,
вејала сном и вејала,

са таласавих груди
нељубљене девојке,
љубица смерна.

Извор 
 Пројекат „Антологија српске књижевности“, Момчило Настасијевић: Песме, 2009, стр. 136(123)

Момчило Настасијевић