Владислав/32
ПОЗОРЈЕ ПЕТО

Несторица, бивши.

НЕСТОРИЦА: Светла круно! 
ВЛАДИСЛАВ: Где је Давид? 
НЕСТОРИЦА: Њега нема овде. 
ВЛАДИСЛАВ: Нема? Нема? Ха, смртни! Давида ми дај, па ево ти круна! 
НЕСТОРИЦА: Светли краљу, он није с нама. 
ВЛАДИСЛАВ: Није, није? Он је при убиству највеће душе? Чуј, витеже, можеш ли ми Давида дати, честит ћеш бити, док те земља уздржи. 
НЕСТОРИЦА: Крила нема слабомоћни човек. 
ВЛАДИСЛАВ: Ах, крила нема при добром делу, ова само расту при рђавој намери. Несторица, ја сам изгубљен. 
НЕСТОРИЦА: Каква те туга мори, светли краљу? 
ВЛАДИСЛАВ: Давида ми дај, па ћеш све чути. Давида ми дај, ако душе имаш, Давида, Давида! 
НЕСТОРИЦА: Ево Давида! 
ВЛАДИСЛАВ: Долази ли, долази? Ха, како ми жиле дрхћу! 

Владислав