Фрагменти
Фрагменти 

               I

Гледао сам данас, у једном дрвореду,
жуто лишће, које је пало
у првом мразу
и покрило песковиту стазу.

Поред мене је прошао
убоги Лазар један, у сивом гуњу:
к небу је дизао главу седу
и уморан, гладан и погурен мало,
није ни знао куда иде.

Мени се онда отео уздах један
и суза једна непримећена.

              II

Зашто ме у Јесен, о смирају Сунца,
обузме сета нека
топла, и свилена, и мека,
кад какав осећај, или жеља хитра
мојим се срцем затитра
и узгредно ме пита за Прошлост?

Ја се онда само насмешим,
и останем дужан одговором.

             III

У једној руљи, слепој и светлој,
сви су се дивили нечему:
једни су имали беле зубе
и лице креол;

други су плакали, јер се љубе;

трећи су гледали беле голубе
и питали их за срећу;

неки су бледели за Беле Орле
и Карађорђа и друге ленте - 

ја сам са велом суза на оку
певао ове фрагменте.

Душан Васиљев

Српска уметничка поезија