Вече на броду
Војислав Илић 

Горе на равном крову, гомила Турака седи
И стари некакав дервиш. Он сетно у жице бије,
Тихо, суморно пева. Месец је изгрејô бледи
     И тама обале крије.

Ено и Ада-Кале, где празни чардаци стоје
Као скелети страшни. Крај платна сурваних давно,
Убоги рибари блуде и мреже бацају своје
     Кад вече онеми тавно

А брод се с тутњавом жури, и звуци суморно звоне
И песма премире тужно. Не схватам, не појмим речи,
Ал' с болном некаквом мишљу на душу падају оне,
Тако речито песма и тако сантуре звечи!

август 1892.

Извори 

 ''Војислав Илић: Лирско песништво, страна 224, Вук Караџић, Београд.

Војислав Илић