Ноћ (Милета Јакшић)
Ноћ дубока... поноћ као гробље мукла,
Из белог облака ко̑ бледа светиња
Месец је расипо̑ жалостиву светлост —
Мир је... глуво доба, доба аветиња̑.

Излазити тада са̑м тек полубудан,
Поведен нагоном бледог месечара,
Кaо сенка ући међу тихе сени,
У збор тајанствени поноћних утвара —

То је подићи се над овим животом,
Све земно од себе као прах отрести,
Тихо коракнути на међе вечности,
Примити садржај нове једне свести

И тек се нејасно сећати живота —
Кад с врхунца снова, далеке висине,
Над прошлошћу лежи твоја бледа мисо̑
Ко̑ студена зрака мртве месечине.

Извор 
 Милета Јакшић: Песме, Матица Српска, Нови Сад, 1984, стр. 51

Милета Јакшић
Поезија