Сонет - XXV
Милутин Бојић 

Сонет - XXV

О, како боли на дну душе сане, 

Кô црна слика немоћнога Хоћу, 

Кô бела авет што крв сише ноћу,
 
Дубока љубав болом скрите ране: 

И када зора у пурпуру плане
 
И сутон румен зрелом пева воћу,
 
Ја скривам своју очајну самоћу 

А суза посред дивљег смеха кане. 

И очи блесну, усне затрепере 

И жудња цикне и морем се проспе. 

А небо модрим звездама се оспе. 

И као грешник без свести и вере 

Приносим душу огњу што се пуши. 

И Бог још један у души се сруши. 

Милутин Бојић
С