* * * (Досада, магла и тама...На слаба колена своја)
Војислав Илић 

Досада, магла и тама... На слаба колена своја
Ја звучну узимљем лиру, и својом уморном руком
Додирнух сребрне жице. И лира загрми моја
Очајним и страшним звуком
И ја се препадох силно. Шта значи јецање боно?
И онај суморни усклик и слатки онај над,
Што у акорду једном, кô тајно некакво звоно,
И сумњи и вери мојој израза даје сад?
Ја гневно потресох лиром. И светла васкрсну младост,
И с њоме пропала вера у борби и у злу,
И жице пукоше јасно - и нека очајна сладост
Душу ми прожме сву.

15. новембар 1890.

Извори 

''Војислав Илић: Лирско песништво, страна 199, Вук Караџић, Београд.

Војислав Илић