ЂУЛИЋИ УВЕОЦИ LXII
Гроб је трулеж, — он не уме 
Брзо пепô стварат’ — 
Ту смо близу, кад ће мртве 
Живи огањ згарат’. 

Ако тада будем имô 
Живих пријатеља, 
Сетиће се мојих тијо 
Прошаптаних жеља. 

Ломачу ће разбуктати 
Да гори поштено, 
Сагореће тело моје, 
Сагорет’ и њено. 

Са топлотом у вис лети, 
Што се не пепели, 
Што остане, жара прима 
Више се не дели. 

Стаклен-жара радо прима 
Ту спојину јаку, 
Па нек стоји ма где било, 
Само не у мраку. 

То би била последња ми, 
Верујте, не мала; 
А добрима пријатељма 
Напред велим: Хвала. 

 Јован Јовановић Змај: Одабрана дела, књига 1, страна 338-339 , Матица српска, Нови Сад.