Немања/33
ДЕСЕТИ ПРИЗОР

АНА (сама, клекне): 
Хвала теби, драги Створитељу!
(Одахне.)
Сад мач врага више г’ не домаши. 
Слободан је к’о птица у гори. — 
А ја (утре сузу) —
Ох! како ми срдце љуто боли!
(Ухвати се за срдце.)

ЗАВЕСА ПАДНЕ

Немања