Божић. X Крај румена плама, око вреле жари
Божић

X.

Крај румена плама, око вреле жари,
На клупице ниске поседали стари,
Из лулица дим се у колуте кружи: 
Невеста их лепа румеником служи.

Дим не коље очи, ватрица их греје, 
Тихо и лагано збори се и смеје,
А мисли и речи далеко им оду 
Међ’ јунаке, што се бише за слободу.

Па у плахим грудма нови живот крену, 
Загревају љубав блаженом спомену.
И докле им чежња по бојев’ма блуди, 
Тихо тужна свирка лагано загуди.

Врломе певачу отворе се груди,
Па песмама тужним срца им пробуди, 
И поскачу, мрзе што су заман сели: 
Подмлађени, чили — и на бој би хтели!

Напомене 

 Ова песма је први пут објављена у Жубори и Вихори, стр. 161

Извори 

 Милорад П. Шапчанин: Целокупна дела, Књига друга, страна 34-35. Библиотека српских писаца, Народна просвета.

Поезија Милорада Поповића Шапчанина
Милорад Поповић Шапчанин