Ропство Јанковића Стојана
0001    Кадно Турци Котар поробише 
0002    Поараше дворе Јанковића, 
0003    Заробише Смиљанић-Илију, 
0004    Заробише Јанковић-Стојана; 
0005    У Илије млада оста љуба, 
0006    Млада љуба од петнаест дана; 
0007    У Стојана млађа оста љуба, 
0008    Млађа љуба од недеље дана; 
0009    У Стамбол и одведоше Турци, 
0010    Поклонише цару честитоме. 
0011    Тамо били за девет година 
0012    И десете за седам месеци, 
0013    Тамо и је царе потурчио, 
0014    Код себе им дворе саградио. 
0015    Ал’ беседи Смиљанић Илија: 
0016    „Ој Стојане, да мој мили брате! 
0017    „Сутра јесте петак Турски светац, 
0018    „Цар ће отић’ с Турцима у шетњу, 
0019    „А царица с булама у шетњу; 
0020    „Већ ти кради кључе од ризница, 
0021    „Ја ћу красти кључе од арова, 
0022    „Пак да пуста блага награбимо, 
0023    „Да узмемо два добра коњица, 
0024    „Да бежимо у Котаре равне, 
0025    „Да гледамо робље неробљено, 
0026    „Да љубимо лице нељубљено.” 
0027    И ту су се браћа послушала. 
0028    Кад освану петак Турски светац, 
0029    Оде царе с Турцима у шетњу, 
0030    А царица с булама у шетњу; 
0031    Стојан краде кључе од ризница, 
0032    А Илија кључе од арова, 
0033    Награбише небројена блага, 
0034    Па узеше два добра коњица, 
0035    Побегоше у Котаре равне. 
0036    Кад су били близу до Котара, 
0037    Ал’ говори Јанковић Стојане: 
0038    „О Илија, да мој мили брате! 
0039    „Иди, брате, двору бијеломе, 
0040    „А ја идем моме винограду, 
0041    „Винограду, моме рукосаду, 
0042    „Да прегледам мога рукосада: 
0043    „Ко га веже, ко ли га залама, 
0044    „Коме ли је допао у руке.” 
0045    Од’ Илија двору бијеломе, 
0046    Стојан оде своме винограду; 
0047    Нађе мајку Јанковић Стојане, 
0048    Нађе мајку у свом винограду; 
0049    Косу реже остарила мајка, 
0050    Косу реже, па виноград веже, 
0051    А сузама лозицу залива 
0052    И спомиње свог Стојана сина: 
0053    „Ој Стојане, јабуко од злата! 
0054    „Мајка те је већ заборавила, 
0055    „Снае Јеле заборавит’ не ћу; 
0056    „Снао Јело, неношено злато!” 
0057    Божио је Јанковић Стојане: 
0058    „Божја помоћ, сиротицо стара! 
0059    „Зар ти немаш никога млађега, 
0060    „Да тебека виноград уради, 
0061    „Већ посрћеш стара и невољна?” 
0062    Она њему боље одговара: 
0063    „Жив ми и здрав, делијо незнана! 
0064    „Немам, рано, никога млађега, 
0065    „До Стојана јединога сина, 
0066    „Њега јадног заробише Турци, 
0067    „А и њега и Илију мога, 
0068    „Стојанова брата стричевића; 
0069    „Од Илије млада оста љуба, 
0070    „Млада љуба од петнаест дана; 
0071    „Мог Стојана млађа оста љуба, 
0072    „Млађа љуба од недеље дана; 
0073    „Моја снаша Адамско колено, 
0074    „Чекала га за девет година 
0075    „И десете за седам месеци. 
0076    „Данас ми се млада преудаје; 
0077    „Ја не мого од јада гледати, 
0078    „Већ побего саду винограду.” 
0079    Кад је Стојан разумео речи, 
0080    Брзо оде двору бијеломе, 
0081    Заста тамо кићене сватове, 
0082    Лепо су га свати дочекали: 
0083    Како с’ коња, таки за трпезу. 
0084    Кад се Стојан вина понапио, 
0085    Поче Стојан тијо беседити: 
0086    „Браћо моја, кићени сватови! 
0087    „Јели тестир мало попевати?” 
0088    Говоре му кићени сватови: 
0089    „Јесте тестир, делијо незнана! 
0090    „Јесте тестир, а да за што није?” 
0091    Кличе Стојан танко гласовито: 
0092    „Вила гњиздо тица ластавица, 
0093    „Вила га је за девет година, 
0094    „А јутрос га поче да развија; 
0095    „Долети јој сив зелен соколе 
0096    „Од столице цара честитога, 
0097    „Па јој не да гњиздо да развија.” 
0098    Том’ се свати ништа не сећају, 
0099    Досети се љуба Стојанова, 
0100    Отпусти се од ручна девера, 
0101    Брзо оде на горње чардаке, 
0102    Па дозива сеју Стојанову: 
0103    „Заовице, рођена сестрице! 
0104    „Ево т’ браца, господара мога!” 
0105    Кад зачула сеја Стојанова, 
0106    Она стрча доле низ чардаке, 
0107    Трипут совру очима прегледа 
0108    Док је брацу лице угледала; 
0109    А кад брацу лице угледала, 
0110    Руке шире, у лица се љубе, 
0111    Једно друго сузама умива 
0112    Од радости и од жеље живе. 
0113    Ал’ говоре кићени сватови: 
0114    „Господару, Јанковић-Стојане! 
0115    „А што ћемо ми за наше благо? 
0116    „Ми смо млого истрошили блага 
0117    „Док смо твоју љубу испросили.” 
0118    Беседи им Јанковић Стојане: 
0119    „Стан’те браћо, кићени сватови! 
0120    „Док се мало сестрице нагледим, 
0121    „Ласно ћемо ми за ваше благо, 
0122    „Ласно ћемо, ако јесмо људи.” 
0123    Кад се Стојан сестрице нагледа, 
0124    Лепо Стојан свате даривао: 
0125    Ком мараму, ком кошуљу танку, 
0126    Младожењи рођену сестрицу. 
0127    И одоше кићени сватови. 
0128    Кад у вече о вечери било, 
0129    Иде мајка у двор кукајући, 
0130    Она кука, као кукавица, 
0131    И спомиње свог Стојана сина: 
0132    „Ој Стојане, јабуко од злата! 
0133    „Стоју мајка већ заборавила, 
0134    „Снае Јеле заборавит’ не ћу; 
0135    „Снао Јело, неношено злато! 
0136    „Ко ће стару дочекати мајку? 
0137    „Ко пред мене стару ишетати? 
0138    „Ко ће стару запитати мајку: 
0139    „ „Јеси ли се уморила, мајко?” ” 
0140    Кад зачула љуба Стојанова, 
0141    Ишетала пред дворе бијеле, 
0142    Прима мајку на господске руке, 
0143    И говори својој старој мајки: 
0144    „Ти не кукај, моја стара мајко! 
0145    „Тебе стару огрејало сунце: 
0146    „Ево теби твог Стојана сина!” 
0147    Кад угледа остарила мајка, 
0148    Кад угледа свог Стојана сина, 
0149    Мртва мајка на земљицу паде. 
0150    Лепо Стојан оправио мајку, 
0151    Како царски ваља и требује.

Избор 
 Сабрана дела Вука Караџића, Српске народне пјесме, издање о стогодишњици смрти Вука Стефановића Караџића 1864-1964 и двестогодишњици његова рођења 1787-1987, Просвета. Пјесме јуначке средњијех времена, књига трећа 1846, Београд, 1988., стр. 124-127.

Српске епске народне песме
Збирка народних песама Вук књига трећа