Моба Копчићева
0001    Мобу купи Копчића ћехаја: 
0002    сто косаца, двјеста купиоца, 
0003    пак је њима тако бесједио: 
0004    "Ко ујутру по сунашцу дође, 
0005    удрићу му триста дегенека, 
0006    метнућу га на дно у тавницу, 
0007    пуштати га у тавницу нећу 
0008    док не дође бег-Мурате с војске, 
0009    а доћ’ неће за седам година!" 
0010    Сва се моба тешко поплашила 
0011    пак ујутру рано уранила, 
0012    ал’ се Томић Мијат одоцнио 
0013    пак он јунак по сунашцу иде, 
0014    О рамену дугу пушку носи, 
0015    а у руци косу и брусало. 
0016    Њему вели Копчића ћехаја: 
0017    "Знаш, Мијате, што сам говорио, 
0018    вјера моја, учинити хоћу: 
0019    удрићу ти триста дегенека, 
0020    метнућу те на дно у тавницу, 
0021    пустит нећу док Мурат-бег дође, 
0022    а доћ’ неће за седам година." 
0023    Кад то зачу Томићу Мијате, 
0024    баци косу у зелену траву 
0025    пак умаче у гору пространу, 
0026    одметну се јунак у хајдуке. 
0027    Посједио у гори зеленој 
0028    док је сабр’о неколико друга, 
0029    намјера га прва намјерила 
0030    на бијело Копчићево стадо 
0031    пак он фата Ала чобанина, 
0032    пропита га ђе му спава госпа, 
0033    где ли спава, гди ли вечерава: 
0034    "Госпа спава на највишој кули, 
0035    онди спава, онди вечерава, 
0036    око куле камена авлија, 
0037    на авлији демирли капија, 
0038    на капији дванаест делија, 
0039    све им шаре на раменим’ пушке 
0040    те чувају од Мијата госпу." 
0041    Ал’ му вели Томићу Мијате: 
0042    "Ја сам главом Мијат харамбаша, 
0043    већ ти к двору рано јави овце, 
0044    па закољи овна преходнога, 
0045    а набави вина црвенога, 
0046    те ми опој дванаест делија 
0047    да похарам кулу Копчићеву, 
0048    а што пуста блага добијемо - 
0049    на поле ћу с тобом дијелити." 
0050    То је Але њега послушао: 
0051    рано јави блечне овце двору 
0052    па заклао брава преходнога, 
0053    набавио вина и ракије, 
0054    све делије на вечеру зазв’о. 
0055    Опише се дванаест делија 
0056    пак поспаше као и поклани. 
0057    Када ли је полуноћи било, 
0058    а то иде Томићу Мијате 
0059    су дванаест његовије’ друга, 
0060    па када су близу двора били, 
0061    процвилио Томићу Мијате, 
0062    процвилио кано робињица: 
0063    "Ово ли су Мурат-бега двори, 
0064    овди ли ћу вијек вјековати, 
0065    ође ли ћу кости оставити?" 
0066    Њега тјеши мали Радојица; 
0067    "Муч’ не цвили, танахна робиња, 
0068    у двору је госпојица добра, 
0069    она ће те свачем’ научити; 
0070    танко прести и лијепо вести, 
0071    хитро ткати, ситно пирлитати 
0072    и господске читме расплетати." 
0073    У том плачу под бијеле дворе. 
0074    То зачула на чарадаку госпа 
0075    пак дозивје Кумрију робињу: 
0076    "О Кумријо, лагахна робиње! 
0077    ид’ отвори од авлије врата, 
0078    ет’ отуда с војске Мурат-бега 
0079    и за њиме млого цвили робје." 
0080    Њојзи вели Кумрица робиње: 
0081    "Нећу богме, моја госпојице, 
0082    по акшаму отварати врата, 
0083    ја се бојим какве пријеваре, 
0084    нека бего у ахару спава 
0085    једну ноћцу до сутрашњег данка." 
0086    Расрди се и поскочи госпа 
0087    пак удари Кумрију робињу, 
0088    удара је руком по образу: 
0089    "Курво, кучко, Кумрије робиње! 
0090    Што би беже у ахару спав’о, 
0091    код својије’ двора бијелије’?" 
0092    Како ли је лахко ударила, 
0093    седам јој је зуба помјерила, 
0094    пак се стрча низ бијелу кулу, 
0095    отворила од авлије врата, 
0096    доклен ли се у час обазрела, - 
0097    ал’ авлија пуна харамија, 
0098    засјала се мермерли авлија 
0099    од јуначки’ тока и пушака. 
0100    Бјежи худна уз високу кулу, 
0101    а за њоме Томићу Мијате, 
0102    за десну је уфатио руку: 
0103    "Стани, кадо, нијеси утекла, 
0104    већ ми казуј Копчићево благо." 
0105    "А ђе му је, остало му пусто? 
0106    Три сепета један до другога, 
0107    три сепета, сва три под катанцем. 
0108    У бегиној шичаној одаји 
0109    онди виси диван-кабаница 
0110    у чем’ бего пред цара излази, 
0111    на њојзи су тридесет путаца, 
0112    свако пуце по тридест дуката." 
0113    Право иде Томићу Мијате 
0114    те разбија шичану одају; 
0115    покупише свеколико благо 
0116    и бегину диван-кабаницу, - 
0117    сила снесла, сила и понесла. 
0118    То Мијату јоште мало било 
0119    већ се маша госпи под гроце 
0120    те јој сними ђердан од бисера 
0121    и са руку златне билензуке, 
0122    а из косе бисерли сачбаге, 
0123    још се главе дибан и истифан. 
0124    С тим отиде у гору зелену 
0125    пак је шићар стао дијелити, 
0126    скерлет чоху, дибу и кадифу, 
0127    не дијеле лактом ни аршином 
0128    вете мјере од јеле до јеле. 
0129    Кад ли сташе благо дијелити, 
0130    не дијеле г’ бројем ни хесапом, 
0131    вет Мијате својијем калпаком. 
0132    Али госпа ситну књигу пише 
0133    тер је шаље у гору зелену, 
0134    а на руке Мијат-харамбаши: 
0135    "Богом брате, Томићу Мијате! 
0136    Пошљи мени ђердан и истифан 
0137    и на руке златне билензуке, 
0138    а у косе бисерли сачбаге, 
0139    јер кад дома бег-Мурате дође, 
0140    неће рећи да си ме харао 
0141    нег’ ће рећи да си ме љубио." 
0142    Мијат кади лиј’о одговара: 
0143    "Посл’о би ти ђердан и истифан 
0144    и на руке златне билензуке, 
0145    још у косе бисерли сачбаге, 
0146    ал’ ми није то на дијел дошло 
0147    већ мојему сестрићу Маринку, 
0148    ђевојку је запросио дивну, 
0149    а у Рисну граду бијеломе, 
0150    хоће њојзи да пошље дарове, - 
0151    неда ги их без големи’ јада." 

Српске епске народне песме