Лажа и Паралажа/14
2.

МИТА, ПРЕЂАШЊИ

МИТА: Господин барон су овде своју шнупнтиклу заборавили. 

ЈЕЛИЦА: Шнупнтиклу?! 

МИТА: Што прости кажу „шнуфтихла“. 

ЈЕЛИЦА: Чујете л’, татице? Један бединтер само! (Гледи свуда.) Овде вирклих није. 

МИТА: Ја не знам шта је то; више пута изгубимо шрајбпихл с новцима, па ме не шиље тражити; а сад за једну мараму; — мора да му је спомен од кога.
 
МАРКО: Но, бога вам, драги, ко је тај господин? 

МИТА: А могу ли вам подробно описати? Да је од баронске фамилије, то знате; фамилија је врло стара и пуна заслуга. Јошт пре хиљаду година, кад су српски цареви владали, био је један сирома 

војник кога су подсмејателно голим сином називали. Догоди се једанпут битка с Турцима, наши изгубе и почну бежати. Сви би билн поватани, али Голи Син врати се натраг, улети међ Турке и самог 

великог везира убије. На то они дођу у замешатељство, а наши се охрабре и све до једног потуку. Сад цар дозове Голог Сина, пољуби га пред свом војском, даде му села и учини га бароном Голићем. 

ЈЕЛИЦА: Ах, то је лепо! 

МАРКО: Али шта је управо ваш господин? 

МИТА: Он је пензионирати обрштер. 

ЈЕЛИЦА: Обрштер? То ми није казивао. 

МИТА: О том радо не приповеда, јер га увек једи. Догоди се упражњено место генерала, и мој се господин надао да ће он постати; али кад га други претерира, он се расрди, сазове тога на дуел и 

убије га; потом квитира и закључи приватно живити. 

ЈЕЛИЦА: Ах! 

МАРКО: Али тако млад, пак да дође до обрштера! 

МИТА: Он је био лајтнант. Једанпут се догоди бал у царском двору, гди су млоги позвати били, пак и мој господин. Царнца га види и допадне јој се. „Леп младић“ — рекне некима около себе... 

Једанпут, кад он прође покрај ње, рекне му она: „Но, господин обрштер, како вам се допада бал?“ — „Ваше величество“ — одговори мој господин — „ја нисам обрштер“. — „Е“ — рекне она — „реч своју 

не смем натраг да узмем.“ С отим дозове цара... У! Како му је неправо било! Али није мого да одрече царици, и тако наједанпут постане господин барон обрштером. 

МАРКО: Пак чим се сад занима? 

МИТА: Чита, пише, путује, разговара се с ученим људма, истражује филозофију, и шта вам ту ја знам. 

МАРКО: На тај начин мора да је врло богат. 

МИТА: Спаилуке има бесчислено; но све то не би му толико доносило да није сродник са фирштом Демидовом. Вами је познато да има у Русији фиршт Демидов, који је најбогатији у целој Европи; овај 

има рођену сестру барона Голића за супругу. 

МАРКО: Е, онда му је лако трошити. Али ја опет мислим да би лепше било кад би ваш господин какву службу примио. 

МИТА: И сад је остао у квартиру одговорити министру финансије, који је навалио да му преда управителство свију каса у монархији. И ја сам му говорио да прими тако важну службу, али он никако 

неће. Њему је најмилије кад може ићи од вароши до вароши, и кад се људи диве његовим способностима. Мадрид га неће никад заборавити. 

ЈЕЛИЦА: Јесте ли и ви били с њиме у Месецу? 

МИТА: Свуда сам га ја пратити морао, јер нико не познаје његову нарав тако као ја. 

МАРКО: Пак шта сте видили у Месецу? 

МИТА: А шта се не даје ту видити: сокаци од сами кобасица начињени, зидови од леда, људи с једном ногом, велики од педаљ и по. 

ЈЕЛИЦА: Па како је господин барон био на балу и играо с царицом кад је тако мала? 

МИТА: Е, у царском двору знате да су сви великаши, пак није никакво чудо што је и царица била велика, или, као што сам чуо, од свију највећа; јер ми, бединтери, нисмо млого пазили шта нам раде 

господа на балу, него смо се и сами унтерхалтовали, и баш добро. Изгубио сам један камен што сам одунуд украо; таквог камена нема овде на земљи. Но ја сам се задржао, а може ме господин 

тражити. Извините! (Пође.) 

ЈЕЛИЦА: Јошт једно: јесте ли се и ви догодили у Мадриду кад је горело море? 

МИТА: Нисам, које ми је врло жао, но кад сам после стигао, видио сам на брегу печене рибе у великом количеству; и то ме је могло увјерити какоје ватра жестока била.“ 

МАРКО: А шта је било с галијама? 

МИТА: Пропале, наравна ствар. И наша једна, коју је господин купио да нас довезе и натраг одвезе, отишла је у дим. Имао је штете до једно по милиона талира. 

МАРКО: По милиона талира! 

МИТА: Ви знате шта једна галија коштује. При том друге потребе, баронове ствари, архива итд., пак ето ти по милиона, ако није и више што.

Лажа и Паралажа