Збогом! (Мирко Королија)
Пошла је тужна и са замраченим
облаком једним на лепоме челу,
пошла је бледа и у црном велу
за својим сном суморним и леденим.

За трагом топлим мирисавим њеним
и тамне ласте одоше: у свелу
лишћу је ветри поздравише врелу
шумом жалосним, дугим, сатрвеним.

Ах, још у миру њене собе има
лак мирис косе велике и тамне,
и драги шум одела с бором многом.

И амулети свуд по кутовима
још разбацани леже ту уз пламне
наде и сне... Вај, збогом, збогом, збогом!

Извор 

 Петровић, Б. 1971. Српска књижевност у сто књига, књига 57: Песници 1. Нови Сад: Матица српска, Српска књижевна задруга. стр. 244.

Мирко Королија
Сонети