Посавчић Стефан
0001    Опрема се Посавчић Стефане, 
0002    Опрема се на бој на Косово, 
0003    Па он купи одабрану војску, 
0004    Причешћује и исповједа је, 
0005    Сву је војску причестио Стево, 
0006    Па дозива Ваистине слугу: 
0007    ”Ваистине, моја верна слуго, 
0008    Ти ћеш рано уј’тру уранити 
0009    И сву ћеш ми пробудити војску, 
0010    Да стигнемо у Косово равно 
0011    На вечеру славног кнез-Лазара, 
0012    Да смо тамо с браћом у дружбини!” 
0013    Преранио Ваистине слуга, 
0014    Па он пита Посавчић-Стефана: 
0015    ”Господару, Посавчић-Стефане, 
0016    Је ли време да ми путујемо, 
0017    Могу л’ твоју пробудити војску?” 
0018    Слугу пита Посавчић Стефане: 
0019    ”Је ли месец на ’сток искочио, 
0020    Је л’ Даница помолила лице?” 
0021    Ваистине Стеви одговара: 
0022    ”Није месец на ’сток искочио 
0023    Ни Даница помолила лице!” 
0024    Стева слуги ’вако одговара: 
0025    ”Није време да ми путујемо!” 
0026    Јошт су добар санак боравили; 
0027    Ал’ урани Посавчић Стефане, 
0028    Па он буди Ваистину слугу: 
0029    ”Устај горе, Ваистине слуго, 
0030    Месец нам је на ’сток искочио 
0031    И Даница помолила лице, 
0032    Јесте време да ми путујемо!” 
0033    Слуга уста и разбуди војску, 
0034    Па говори Посавчић-Стефану: 
0035    ”Господару, Посавчић-Стефане, 
0036    Чудан санак пред зору снио сам – 
0037    Да се кнеже у сунце обрн’о 
0038    И побио са сјајним месецем, 
0039    Ал’ је месец надјачао сунце 
0040    И одбио у висину горе, 
0041    А за сунцем звезде одмакнуше 
0042    И с њим светлост своју изгубише.” 
0043    Слуги вели Посавчић Стеване: 
0044    ”Мучи, болан, Ваистине, слуго, 
0045    Зар је вредно веровати санку – 
0046    Сан је лажа, а Бог је истина!” 
0047    У том војска у ред сметила се 
0048    И развила свилене барјаке, 
0049    Ударише бубњи и свирале, 
0050    Те се шећу на бој на Косово. 
0051    За њим врисак подиг’о се јаки, 
0052    Плачу мајке за јединим сином, 
0053    Плачу љубе за љубезним војном, 
0054    А сестрице за браћом рођеном. 
0055    У зао час поврискале, тужне, 
0056    Вриском сте нам на плач наслутиле 
0057    И потомству ропство исплакале! 

Српске епске народне песме