Пошље забаве
Алекса Шантић 

Откад ме ниси погледала тако!
Око ти бјеше као у дјетета:
У њему радост и молитва света,
И символ вјере и чезнуће лако.

У оном часу више нисам знао
Да моје срце у ранама плаче,
Да сам већ давно у поноре пао
И да ме магла окива све јаче.

Мени си била као оног дана
Кад прву, милу киту јоргована
Дрхтавом руком стидљиво ми даде;

Кад моја душа, усхићена, чиста,
Од твога сјаја кô небо заблиста
И теби, драга, под гроце паде...

Шантићеве песме 1905.