Унутрашњи дијалог
Унутрашњи дијалог

Када од мојих безбројних ја оно 
Вечите сумње злурадо упита, 
Мучећи душу к'о погребно звоно: 
— Ти, чиј' дух поврх провалија скита,

Реци шта тражиш с вечним смешним жаром 
На земљи, куд си случајношћу бачен? 
Мислиш ли да ћеш, постав господаром 
Слања и Сила (варке!), живот тлачен

Препородити, учинив да тече
Лишен свакога, атрибута бона, — 
Вечит, заносан, као летње вече 
Капањe златна и бескрајна тона?

Твоје сићушно, твоје јадно ,,дело" 
Учиниће то зар? Реци, „радниче"! 
Под Непојамним што се свуда свело, 
Чему твој живот? Циљ му? ... О, јадниче! —

Осетим тада, с ињем једне студи, 
Да нешто младо, наивно и зрачно, 
У мени — опкољено у дну груди 
Од ја злокобних као јато мрачно —

Зајеца тихо, тешко, к'о сироче. 
Ну намах стане киша дивних суза; 
С мирноћом оног ком нешто предоче, 
Ја вере, с нечим младих кукуруза.

Загњурено у бездану дубину 
Ствари, које му знак тајанствен дају, 
Заруди дивно, да све боре сину, 
И, са жаром, у узвишеном сјају:

— Шта тражим? Чему живим? одговара, 
Кроз једно зрачно жуборење груди. 
Туч немоћи, вај! знам како обара, 
У агонији духа који луди;

Сва дела људских духова и руку 
Знам  да су само реч у књизи тајни: 
Али зар, мутним оком, док се вуку 
По плавом небу облачићи сјајни.

И докле шуште бајке тамних шума, 
Из свога гнезда младунац не лута 
По своду неизмерном, к ушћу друма, 
С блеском Питања у дну очног кута?

Нужношћу ствари дух људски је дужан 
Да стреми правцем овог мучног пута. 
Хоће ли, најзад, стати, већ не тужан, 
Или ће вечно бесплодно да лута —

Свеједно! И нек пропадају дела! 
(То је судбина свега. Једна мрежа 
Флуидних слика која чили, бела, — 
Т о  је синтеза од свих других тежа).

И резигнован, са коби измирен, 
Не марим за сву узалудност дела: 
К'о таму пламен струјама распирен, 
Ја дубем ткиво вечитога вела.

До међе моћи. Биће доста ако, 
Куцнув и ја у узвишено звоно 
У које куца поколење свако, 
Једно за другим, с вером или боно, —

Видим како се, у магли што руди, 
К'о незапамћен мастодон прастари, 
У огромноме лежишту свом буди 
Универсална Загонетка Ствари.

Напомене 

Младо пролеће — Бранково коло, 1910, XVI, 11, 166.

Извори 

 ЗЛАТНИ ДАСИ. — Светлост, Крагујевац, 1975, стр. 41-43

Душан Срезојевић