Химна (Бојић)
Милутин Бојић 

Химна

Жедан сам те, Сласти, јер у души чујем 

Крик вечите жудње, и, кô идол свети, 

Постала си симбол у болу, у сети. 

Хоћу те, Животе, и страсно те штујем, 

У вртлогу страха ја о теби снујем. 

Рођен сам да будем пророк оној чети, 

Што ће ведра чела силно тебе хтети. 

Љубави н Срећо, кô кобац вас кљујем! 

Док дамари прште и играју жиле

Тонем у дубине, где се свесно скриле 

У дремежу тихом снене кћери Тајне. 

Тад врлине певам дубоким опелом, 

Истурених уста пијем снагом целом 

Сласти, сласти дубоке, бескрајне. 

1911

Милутин Бојић
Х