Udovica — Le Comtelsse d'Escarbagnas3
ŠENA TREĆA
Antonija, Deša, Anica, Ivan i Petar
 
     Ivan: Ide u vas Petar od gospara kandže. 
     Deša: Non c'e altro, evo ti i ovdi njegova tovarstva! Koliko te veće učim sempre peggio. Jedan djetić koji zna ikako se žive i koji umije živjet to bi bio rекo da ga niko ne čuje djevojci koja je oko •gospođe, a ona bi došla polako na uši gospođine i trakla: »Evo ti djetića tega i tega od gospara tega, 
koji bi vam žudio rijet jednu riječ«. Na što bi gospođa odgovorila: »Čini da uljeze«. 
     Ivan: Uljezi, Petre. 
     Deša: Tovarstvo iza tovarstva! Bez da mu je iko rekö, a on ga zove. Tu nije druge, oni valja da tešu svoju. Che nova, djetiću? Što nosiš to lijepo? 
     Petar: Ovo je gospar kandže, koji vam se poklanja i koji, prije nego do­đe, pošlo vam je ove kruške, što je ubrö u njega u džardinu na Piilam, zajedno 
s ovom malahnom. knjižicom. 
     Deša: Ovo su moskatjelice i njeke koje budu jako dobre. Odnesi to i poredi onamo na desak, pak donesi opet tacun ovamo. (Odnosi Antonija tacun, pak opet nakon malo donosi) Odkle si ti? 
     Petar: Iz Čibače, gospo. 
     Deša: Dasi si ti pokojne Mare Antunove? Imaš li veće koga? 
     Petar: To mi je bila baba, a ja sam od nje kćere, ma mi je omro otac i mati; to me i uzö gospar da ga služim. 
     Deša: Budi dobar; ne znaš ti koja ti je dobra žena bila gospa, to što vi zovete baba; koji bi, kako sam čula od majike, ona nami lan oprela; spomenivam se i ja veoma dobro od nje; znam je dohodit u nas, veće je bila staraca, ma čišćahna i ušesna; pak je veće nasvrhu urijetko u grad dohodila. 
     (Antonija s tacunom) 
     Deša (Dava na tacun): Na, to se ti čitni. 
     Petar: .Nemojte, gospo, ne smijem ja tega uzet. 
     Deša: Uzmi, kad ti ja govorim. 
     Petar: Prostite, gospo, zapovidio mi je gospar da ništa ne uzimljem. 
     Deša To ne importa ništa. 
     Petar: Prostite, gospo, molim vas. 
     Ivan: Uzmi, Petre; ako ne uztiješ ti za tebe, darovat ćeš ih meni. 
     Deša: Pozdravi gospara i zahvali mu. 
     Ivan: Da, daruj mi to. 
     Petar: Sad ću, sad. Koja je ovo ludorija! 
     Ivan: Da ti nije bilo mene, ti ih ne bi bio uzo. 
     Petar: Ne boj se, uzö bih ih i bez tebe. 
     Deša: Ovo me delekta od gospara kandže da umije živjet s čeljadim od moje kvalitati i u sebi je jako rispetoz. 
 

Udovica