Рузмарин
Mлада мома неговала 
Зелен рузмарин, 
Што ’но га јој поклонио 
Газда - Лазин син. 

Свако јутро устајала 
Раном зорицом, 
Свој рузмарин залевала 
Бистром водицом. 

Зборила му: „Ал’ си красан, 
Рузмарине мој! 
На срце ми, у душу ми 
Пада мирис твој.“ 

А рузмарин усуди се, 
Шапће — учи је: 
„У сватови ја миришем 
Мало друкчије. 
То ти не знаш, луда млада, 
Сад ти рекох, знај! 
Ако мислиш да те варам’, 
А ти покушај. 

Оно момче давно чека, 
На то навија; 
Мене шаље да му будем 
Проводаџија“. 

Дивна ј’ мома, кад је румен 
Стида облије. 

А рузмарин замириса 
Најсватовскије. 

»Јавор« 1887.