Пуно ми је срце бола
Пуно ми је срце бола

Пуно ми је срце бола 
Са псовака силне праске, 
Што но сам их претурио 
Овда, онда, до данаске.

Приближим се старом чики
Очи му се светле, звере, 
И тек ти се пун љутине 
Разрогачи, па продере:

«3ар те зато, хуљо, храним 
Да м' лењштине твоје смраде? —
Узми куку и мотику 
Па не седи бадаваде!»

Куд ћу, шта ћу, свога немам, 
Раменима само слегнем, 
П'онда опет удри, ради, 
Све од јутра док не легнем.

А кад ноћу заспи тврдо 
Мога чике душа крута, 
Ја ти онда мало ланем, 
Па се крадем преко пута.

Ту ти живи моја мила, 
Код ње ми је вавек мис'о — 
Сиротицу, к'о ја што сам, 
Давно сам је бегенис'о.

Нас два млада сиротана 
Потпуно се разумемо — 
На гробови родитеља 
Љубимо се и плачемо.

Напомене 

 Ова песма је први пут објављена у збирци Песме, 1863 стр. 29

Извори 

 Милорад П. Шапчанин: Целокупна дела, Књига прва, страна 38-40. Библиотека српских писаца, Народна просвета.

Поезија Милорада Поповића Шапчанина
Милорад Поповић Шапчанин