Афоризми Милана Несторовића
Афоризми Милана Несторовића 

У отменом друштву постоји девиза:
Где год се не може, ту нек се не диза!
	_	_	_	_	_

Закољи човека, па на чесму смело,
јер ко ће да сазна за то твоје дело?
Рухо ће ти фино сакрит траг од крви - 
па опет у друштву важићеш ко први. . .
	_	_	_	_	_

О свом карактеру кад ти прича неко - 
ти гледај од њега да си подалеко.
	_	_	_	_	_

Кад у друштву ситих ти се нађеш гладан,
а реч је о јелу - мораш бити хладан.
Јер глад твоја неће никог да нервира.
(Туна, брате, мора да се - симулира!)
	_	_	_	_	_

Ако си гладан, братац мој,
и немаш на дому хлеба,
о, ти се за то „ич“ не бој:
брине се за те онај с неба.
	_	_	_	_	_

„Оче“, ваља само касти
„Сасуших од глади гушу!“
А он ће те глади спасти
и примиће твоју - душу!
	_	_	_	_	_

Који се човек новцу ко идолу клања
од тог сваки поштен треба да се склања.
	_	_	_	_	_

Попови су Божје слуге
чујем где се каже.
Е, што онда за рад Богу
Од нас плату траже?
	_	_	_	_	_

Разлика је сва у томе
измеђ цркве и дућана:
што с код цркве пазарује
и празничних дана!

Милан Несторовић

Српска уметничка поезија