Смрт Уроша Петога/35
ПОЈАВА VIII
Пређашњи. — Краљевић са два властелина.

 
КРАЉЕВИЋ:
Браћо моја, 
Што послове своје остависте, 
Те стојите овдје под оружјем? 
Каква вама погибија пр'јети? 
Краљ с властелом само има посла,. 
А милује све грађане мирне; 
Па немојте какво зло да сами 
Навучете на се. Жао би ми 
И вас било, и ситне вам дјеце. 
Послушајте пријатељски савјет, 
Па с' вратите домовима својим. 
ПРВИ ГРАЂАН:
Краљевићу, и ту нам је добро.
ТРЕЋИ ГРАЂАН:
Поједе ли дивљи јастр'јеб квочку,
Готов ј' онда и са пилићима. 
КРАЉЕВИЋ:
Шта тај рече? гата поганац рече? 
ТРЕЋИ ГРАЂАН:
Рекох, Марко, да од кад на вјеру
Дадосмо ти војеводу Арса, 
А твој отац погуби га ипак, 
Већ ни твоје у нас не пролазе 
Глатке р'јечи. 
КРАЉЕВИЋ:
Одрпино гадна, 
С војеводом мени приговараш? 
Што лудилом вашим он бијаше 
Полудио, зар ја крив? зар вама 
Обвезах се за његову главу? 
ПРВИ ГРАЂАН:
Ну да ћеш га барем измолити 
Надасмо се; а ти уз крвника
Спроведе га ћа до губилишта. 
ЧЕТВРТИ ГРАЂАН:
Од нас си га управ' изварао,
Па предао краљу безувјетно. 
КРАЉЕВИЋ:
Црне виле изјеле вам језик! 
Зар ви тако са мном? 
ПРВИ ВЛАСТЕЛИН:
Дични Марко, 
Није вр'једно да говориш с њима. 
КРАЉЕВИЋ:
Ну чујеш ли како ме те псине 
Заједају љуто? за то ваљ'да 
Што, жалећ' их, јучер не допустих 
Да се чопор вепрова бијесних 
На њих пусти. 
ДРУГИ ВЛАСТЕЛИН: 
Хајд'мо. 
ТРЕЋИ ГРАЂАН:
Стој да чујеш
И одговор ове одрпине. 
Прње што ми на леђима видиш 
Поштеним су добивене трудом; 
У бољима није т' амо дош'о 
Ни дјед Мрња; па да није знао. 
С оцем твојим грабити онако, 
И ти би их сам носио сада. 
КРАЉЕВИЋ (Јаростан хоће да извуче мач):
Нож и крв! 
ПРВИ ГРАЂАН:
За сабље. 
ОБА ВЛАСТЕЛИНА (задржавајући га): 
Краљевићу! 
КРАЉЕВИЋ:
Пустите ме да му стјерам језик 
У желудац. 
(Улази грађанин шести). 
ШЕСТИ ГРАЂАН:
На двор, на двор, браћо; 
Већ је тамо пала крв. Вукашин 
Не да цару ванка: па царица, 
Пошто га је искала залулу, 
Сама води грађане на јуриш. 
КРАЉЕВИЋ:
Шта сад чујем! Је ли управ' тако? 
(Одлази шести грађанин, а са противне стране улази седми)
СЕДМИИ ГРАЂАН:
Сви на јуриш, храбри Приштињани, 
(улази) Приспјела је властеоска војска, 
И с краљевом већ бој отпочела. 
СВИ:
Ура! 
ПРВИ ГРАЂАНИН:
На двор! 
СВИ (Одлазећи за њим): 
Живио цар Урош! 
КРАЉЕВИЋ:
О царице, шта учини давас?... 
Идем у двор. 
ПРВИ ВЛАСТЕЛИН:
У двор? а овамо? 
КРАЉЕВИЋ:
Вратите се вас двојица; ето 
За који час мене. 
ДРУГИ ВЛАСТЕЛИН:
Шта то значи? 
Непријатељ напада, а своје 
Ти остављаш! 
КРАЉЕВИЋ:
О проклество! 
ПРВИ ВЛАСТЕЛИН:
Хајд'мо. 
ДРУГИ ВЛАСТЕЛИН:
Не губимо времена... 
КРАЉЕВИЋ:
(Мој отац, 
Ако гаји ту намјеру худу, 
Сад ће дојста...) Мили пријатељи, 
Ја до двора морам за час поћи, 
Па ево ме за трен ока к вама. 
ПРВИ ВЛАСТЕЛИН:
А не чу ли да грађани б'јесно
Са свих страна на двор јуришају? 
Па како ћеш кроз њих сам да прођеш?
(Улази трећи властелин). 
ТРЕЋИ ВЛАСТЕЛИН:
Гдје си, Марко, живога ти Бога? 
Ти ту стојиш, а овамо ми се 
Већ тучемо у нереду грдном. 
Лети, ил' смо пропали. 
КРАЉЕВИЋ (С песницама у вис): 
Проклество! 
Ох проклество! 
СВИ ДВОР. (Одвлаче га): 
Хајд'мо, хајд'мо, хајд'мо.

Смрт Уроша Петога