Бол
Бол 

У зраку лебде наде на сваком кораку,
и све се на нови живот буди;
а ја са последњом сузом у оку
гледам своје изнемогле груди.

И још више осећам да вали
Несреће не могу нас обићи,
и да морам забораву дати
све, све што смо некад обећали.

Ох, ти ћеш, знам, сакрити сузу горку,
и дрхтећи ћеш ми прићи
једног дана,
али ћеш тада већ последњи уздах
прхнути с мојих мртвих усана...

Душан Васиљев

Српска уметничка поезија