Сунцу
Сунцу

Плавним небом када згараш, 
Јарко сунце, сјајног зрака, 
Огњен-пламом куле ствараш -
Црна чеда од облака.

Црна чеда, црних руку, 
Као оца загрле те, 
У превез те црн обуку, 
Па ваздухом свуд полете.

Па загрме, па захоре 
Пуцњавином страховито, 
Пакла чеда крвно с' боре, 
Прождиру се халовито.

А ти, сунце, склониш зраке, 
Даљинама неба синеш, 
Црна бујства и облаке 
Под подножје своје винеш.

Селенама тамо сјајеш,
Да их за тобом жеља мине;
Јер из недра свима дајеш 
Раздрагања и врлине.

Напомене 

 Ова песма је први пут објављена у часопису "Даница", 1862, бр. 2 и збирци Песме, 1863 стр. 43

Извори 

 Милорад П. Шапчанин: Целокупна дела, Књига прва, страна 51-52. Библиотека српских писаца, Народна просвета.

Поезија Милорада Поповића Шапчанина
Милорад Поповић Шапчанин