Спаљеној пјесми
Мило Јововић 

Збогом пјесмо моја,
Највјернија друго,
Мила си ми била,
Али не за дуго.

Мила си ми била,
Кад су прса моја,
Уздисала слашћу
Среће и покоја.

Мила си ми била,
Кад прољеће моје
Китило ме цв'јећем
Различите боје.

А сад си ми тужна
И пуна горчила,
Јер се радост моја
Тугом замјенила.

Што у теби спјевах,
Бјеше жеља жива,
Која ми се јоште
У срдашцу скрива.

Ал' у тебе пјесмо,
Не см'је даље стати,
Пламен ће је живи
Сада прогутати.

Ал' с' пепела твога
Она жеља стара,
Наћ' ће опет мјесто
Сред мојих њедара.

И ту ће остати,
Док ми срце бије,
Па и у гроб доћи ће,
Да се самном скрије.

Мило Јововић, „Словански свет “, број 44., у Бечу, 15. новембра 1895., стр. 412.
Јововићеве пјесме 1895.