Прибислав и Божана/7
ПОЈАВА VII

(Царица, Милунка, Вита, Борка и остале бродарице).

ЦАРИЦА:
Они се избавише?
МИЛУКА:
Спасе их зрак буктиње.
ЦАРИЦА:
Ко беше витез онај, што са бисером красним 
Окити деву једну?
МИЛУНКА:
Прибислав, кнез вагорски, племена ових дика, 
Страшило Немаца грзни; обале њихне равне 
Често је силни витез Немачком бојио крвљу. 
Година равна прође одкад с обала ових 
Подиже једну шајку и посред бура ходе 
На прибрежја она да роби германско благо.
Ал буре и холује далеко бацише шајку,
И дуго луташе витез ветрили гоњен бесним, 
Богови докле га силни вратима нису амо,
Те ове бурне ноћи кроз наше коло прође.
ЦАРИЦА:
Ко беше мома она што својом песмом лепом 
Надмаши песме наше? Умилни гласи њени 
Дирнуше срце моје и ја прегорех шајку, 
Слушајућ слатке звуке над нама што се вијше!
МИЛУНКА:
То беше Божана лепа, ружица острова тога: 
Пред њеном песмом ми смо немоћне вазда биле.
ЦАРИЦА:
У наше вилско коло ваља је домамити.СВЕ:
Да је домамимо! Да је домамимо!
ХОР БРОДАРИЦА (певају):
Тамна ноћи 
Мрачна ноћи 
Сакриј свет;
Лахорићу,
Крилатићу,
Шири лет
Преко света широкога 
Преко мора дубокога:
Од облака до облака 
Лети као стрела лака; 
Од жбунића до жбунића
Тражи Љеља крилатића: 
Нека махне све ружице 
И понесе све стрелице, 
Ваља њему у лов поћи 
Кошута ће скоро доћи 
Тамна ноћи 
Мрачна ноћи 
Сакриј свет ;
Лахорићу 
Крилатићу 
Шири лет.

Завеса пада

Прибислав и Божана