Сироче сам
Владимир Васић 

Сироче сам...

Сироче сам
Ни мајке, ни брата,
Па ни миле сеје,
Да загрли брата око врата...
Сироче сам!
Осим оца стара
С еванђељем што се разговара,
Никог немам осим рода мога,
Рода мога, рода јуначкога.

Да сам анђ'о, — 
Еј, када бих био! — 
Плавом небу ја бих узлетио, 
Молио б' се: "Аох, Боже свети, 
Скини гријех Србу нанијети, 
Помози му и смилуј се, Творче!" 
Молио б' се... али сам сироче! 
Сироче сам, а отац ме клео 
Белом свету кад сам полетео: 
"Збогом, сине, али само роду 
Верно служи, брани му слободу!" 
А са чим ћу? Ни сребра ни злата 
Да закуцам на душманска врата; 
Немам ништа — ох, да л' је гриота? 
Ништа друго до мојег жавота!

Али ако, ако сам сироче, 
Опета сам србињско одојче; 
Имам сабљу, па у место злата 
Њом ћу куцнут' на душманска врата; 
Имам сабљу, имам двије руке, 
Да њом вијам и разгоним Турке; 
Свега имам, па се, ево, кунем, 
Млађан живот роду намењујем: 
За те само, тако ми слободе, 
Погинућу и умрети, роде!

У Ерфурту.

Напомена 

Објављено у књизи Песме, стр. 55-56. и у часопису "Даница", 1864, стр. 129. под насловом За ме само.

Извори 

 Владимир Васић: Целокупна дела, Библиотека српских писаца, Издавачко предузеће " Народна просвета, Београд, страна 66-67.

Владимир Васић