Женидба Милоша Обилића/15
ПОЈАВА VI

МАРТА (сама):

Равијојло загоркице 
Горак ли је удес твој;
Опаке су бродарице 
Свака чува савјет свој.
Угледа ли твог витеза,
Задрхтаће тамна ноћ,
И кам хладни од ње преза,
Страхотна је њена моћ.
Не, та ја га морам спасти!
Амо, слуго!
(Начини штапом круг у ваздуху и лупи ногом о земљу. Силна олујина зазвижди и Грабанцијаш улети унутра.)

ГРАБАНЦИЈАШ:

Ту је, ту је!

МАРТА:

Што урличеш?

ГРАБАНЦИЈАШ:

Опет онај витез страшни! 

МАРТА:

Ћут’, безјаче!

ГРАБАНЦИЈАШ:

Алп леђа?

МАРТА:

Не слушаш ли, ја ћу ти их 
Прочешати, знај.

ГРАБАНЦИЈАШ:

Слушам, слушам! Запов’једај! 
Извршићу сваки миг.

МАРТА:

Овог пута добро гледај,
Да ти буде хитар стиг. 
Равијојлу да ли волиш?

ГРАБАНЦИЈАШ:

Никад није била зла,
Истукла ме никад није...

МАРТА:

Волиш ли је?

ГРАБАНЦИЈАШ (са глупавим изразом стида, клима главом):

Волим — ја.

МАРТА:

А ти хитај у облаке, 
Над језером надвиј све; 
Бродарицу ти одмами 
И остале виле зле.
На језеру нека само 
Равијојла остане!
Јеси л’ чуо?

ГРАБАНЦИЈАШ (блесасто потврђује): 

А-ха!

МАРТА:

Иди!

ГРАБАНЦИЈАШ: 

Нека сама остане.

(Потрчи, али чим изађе дрекне и бјега преплашен натраг.)

МАРТА:

Шта је? шта је?

ГРАБАНЦИЈАШ:

Недај, бако!

МАРТА:

Шта се дереш, глупаче?!

Женидба Милоша Обилића