Др (комедија у четири чина)/43
XII

СОЈКА, СОЈКИН МУЖ, ЖИВОТА, БЛАГОЈЕ 

БЛАГОЈЕ (пошто су ушли, представља их Животи): Ето, то су госпођа Сојка и њен муж. 
ЖИВОТА: Мило ми је. 
СОЈКА: Нас је позвао господин Благоје. 
ЖИВОТА: Да, он вас је препоручио. Каже, вешти сте у том послу. 
СОЈКА: Како да не, забога! Па ја и господин Сима вршимо са успехом тај посао већ толико година. 
ЖИВОТА: Који господин Сима? 
СОЈКА: Па мој муж. 
ЖИВОТА: Па зашто га зовете господин Сима? 
СОЈКА: Знате, он и јесте мој муж, а и није. Ми живимо, истина, заједно и под истим кровом, али смо се развели још пре пет година. 
ЖИВОТА: И ви? А зашто побогу? СОЈКА: Па због радње, због посла! Кад сведочимо као муж и жена, увек то има мање вредности јер се сматра да смо се договорили. Овако као разведени ми представљамо два самостална сведока: он је Сима Јечменић, а ја сам Сојка Пурић. Па зато ја њему увек кажем господин Сима, а он мени госпа Сојка, да бисмо се навикли на то те да пред судом представљамо два страна лица. 
ЖИВОТА: А ви то сведочење обављате сасвим као радњу? 
СОЈКА: Да, али само у бракоразводним парницама. 
ЖИВОТА: И имате доста посла? 
СОЈКА: Како да не, забога? Па то вам је данас мода: политика, фудбал и разводи бракова.Тиме се данас цео свет занима. Венчају се, проживе кој` месец, засите се, па хајд` развод брака. А где ћеш развод брака без сведока? 
ЖИВОТА: И доноси вам то? 
СОЈКА: Па доноси. Разуме се, зависи много од квалитета сведоџбе. Друга је такса за: чули смо то и то; друга за: видели смо то и то, а друга: затекли смо...  
ЖИВОТА: То и то. 
СОЈКА: Није то и то, него оно и оно. 
ЖИВОТА: Оно? СОЈКА: Па дабоме! ЖИВОТА: То је ваљда најскупље? 
СОЈКА: Не, најскупља је лажна заклетва. 
ЖИВОТА: Па зар и то обављате? 
СОЈКА: Зашто да не, ако је потребно? 
ЖИВОТА: Па то је грех. 
СОЈКА: То је грех у свим другим парницама, али у бракоразводним није. Док с једне стране грешиш што се лажно кунеш, с друге стране чиниш богоугодно дело што помажеш да се двоје ослободе једно другог.  
ЖИВОТА: Па то значи тај вам посао може лепу пару донети? 
СОЈКА: Још кад би се нашао какав финансијер да уложи известан капитал, наш би се посао могао лепо развити. 
ЖИВОТА: Како развити? 
СОЈКА: Могле би се, на пример, лиферовати сплетке и интриге. Каквом мужу, потребно је, рецимо, да се отресе жене, а нема разлога. И шта ће друго него дође код нас да му лиферујемо једну интригу. 
ЖИВОТА: А ја сам мислио да се код нас сплетке и интриге лиферују бесплатно. 
СОЈКА: Да, лиферују се, не кажем да се не лиферују, али те интриге се шапћу, а за развод брака је потребно гласно да се кажу. То се плаћа. 
ЖИВОТА: Изгледа одиста да сте ви добро упућени у посао. 
БЛАГОЈЕ: Па зар бих ја иначе препоручио госпођу?  
ЖИВОТА: Дакле, како ви мислите да изведемо ову моју ствар? 
СОЈКА: Како год ви желите, ми вам стојимо на расположењу. 
ЖИВОТА: Објасни, Благоје, госпођи свој план. 
БЛАГОЈЕ: Ево у чему је ствар. Газда-Животина снаја, рецимо, неверна је своме мужу. СОЈКА: Молим само једно питање: је ли она онако помало? 
ЖИВОТА: Ко ће је знати? Женско је! 
СОЈКА: Шта ћете кад је женској то од Бога суђено да врдне па не може мимо божје наредбе! А је л она излази гдегод; иде ли где; има ли пријатељица или тако неког? БЛАГОЈЕ: Чекајте, да вам ја све по реду кажем. Дакле, она је овде и неће нигде излазити, али се сваки час може десити да дође један младић, и чим тај младић дође, она ће му полетети у загрљај.  
СОЈКА: Јесте ли ви сигурни у то? 
БЛАГОЈЕ: Како да нисам! 
ЖИВОТА: Сигурни смо, дабоме! 
БЛАГОЈЕ: И нама треба у томе тренутку два сведока који ће видети да су се они загрлили. 
СОЈКА: Видети? Хм, тешко је то видети, али ми можемо сведочити и ако не видимо. 
ЖИВОТА: Не, не, ја бих волео баш да видите. 
СОЈКА: А хоће ли се хтети они пред нама пољубити? 
ЖИВОТА: Хоће, брате! 
БЛАГОЈЕ: Ја мислим да би ипак много боље било кад бисте се ви сакрили, рецимо, у ову собу, па да искрснете уједанпут кад су они у загрљају. ЖИВОТА: Јесте, то би било згодније.  
СОЈКА (размишља): Може, може! Само, како ћемо знати кад треба да испаднемо? 
ЖИВОТА: Морали бисте да вирите кроз кључаоницу. 
СОЈКА: Не, него кад би нам неко дао знак. 
ЖИВОТА: Па ето Благоје. 
БЛАГОЈЕ: Какав знак? 
СОЈКА: То је најлакше, испустити нешто што ће треснути (Разгледа) Ето, могли би овај послужавник. (Узме га и испусти те овај зазвекеће) Добро је, чује се. 
ЖИВОТА: Видиш, то је добро. Шта велиш, Благоје? 
БЛАГОЈЕ: Добро. 
ЖИВОТА: Слажете ли се и ви, господин Симо, са тим планом? 
СОЈКИН МУЖ: Извините, ја не смем да говорим. Мени је жена забранила да говорим чим има некога страног са нама.  
СОЈКА: Та манте га дођавола, морала сам да му забраним. Брбљив је, те ми цео посао поквари. И кад идемо у суд на сведочење, ја морам да му напишем шта да каже те да научи напамет, па тек кад га ја преслишам, одведем га на суд. 
ЖИВОТА: Па добро, нека тако буде. Само морамо пожурити јер онај може сваки час наићи. 
БЛАГОЈЕ: Да их одведемо у ову собу? 
ЖИВОТА: Јест, тамо! 
БЛАГОЈЕ: Извол`те! (Одводи их у десну собу, оставља их тамо и одмах се враћа) 

Др (комедија у четири чина)