Лажа и Паралажа/7
7.

МАРКО, ПРЕЂАШЊИ

МАРКО: Но, јесте ли претресли све ваше румане? 

АЛЕКСА: Ваша господична кћи својим дивним разумом и пространим вјежеством тако су ме обвезали да се отњуд растати не могу. 

МАРКО: Добро, кад ме у чему изменути може, да не жалим што сам на њу трошио. 

АЛЕКСА: О, заиста, она није била у Бечу всује. 

МАРКО: Нека псује,... знам да га неће више видити. 

АЛЕКСА: Зашто, љубезни господине? 

МАРКО: Знате, ми смо људи прости, пак нам није до шпацира. 

АЛЕКСА: Али кад се фрајлица уда? 

МАРКО: И зет ми није баш од моде. 

АЛЕКСА (гледи на Јелицу): Сожалујем. 

МАРКО: Прстен је прошо. Ако се будете до недеље задржавали, можете мојој Јелици у сватови бити. 

АЛЕКСА: Радујем се. (Јелици.) Господична, ја и паки честитам! 

ЈЕЛИЦА: О іch bіtt’ Ѕіe, ’ѕ іѕ’ ѕehr gemeіn! 

АЛЕКСА: Ништа, ако је добар. 

МАРКО: О, господине, добар и честит младић. Сви су Батићи ваљани људи. 

АЛЕКСА: Батићи? За Батића господична полази? Не знате ли ви да сте род? 

МАРКО: То млоги мисле, али нисмо. 

АЛЕКСА: Јесте ли ви из Пожаревца? 

МАРКО: Јесам; откуд ви то знате? 

АЛЕКСА: Молим. Ваш се дед звао, ако се не варам, Милутин. 

МАРКО: Митар. 

АЛЕКСА: По обичају: тако обично тепамо деци, и ако је Јоан, зовемо га Јоцом, Јоцком, Јоциком и тако даље. Тако и Милутин, понеже га нема у календару, прозван буде Митром. 

МАРКО: Ту имате право. Но како дођосмо до рода? 

АЛЕКСА: Вашу блаженопочившу матер држао је стари Батић као сопствену кћер, воспитао је и удао. 

МАРКО: Али откуд ви то све знате? 

АЛЕКСА: Молим, молим. Мила ради звали су исту вашу дражајшују матер „Паче“, а све ово знате ли зашто? Јербо је Батићева сестра од тетке удата била за брата вашега деда. То је оно што сам хотео 

доказати да сте сирјеч род. 

МАРКО: Па како да ја о том ништа не знам? 

АЛЕКСА. Што не знате, можете се извјестити. Пожаревац није преко свјета, мало само труда, пак ћете точно извјестије имати. 

МАРКО: Хм! Хм! Ако је то тако. 

ЈЕЛИЦА: О, татице! Зар не видите? Пресни род! 

МАРКО: Али како да је вами баш то тако познато? 

АЛЕКСА: То су користи путешествија. Ниједно опстојатељство пренебрегнуто не остављам, које би од ползе или пагубе било. А како би, на пример, вас совјест гризла кад би брак дозволили између 

сродства. 

МАРКО: Истина, сродство није баш тако близу; али ја немам нужде ни то чинити. Свет је велики, и Батић ће увек наћи прилику себи, особито што моја Јелица неће зато скочити у бунар. А, Јелице? 

ЈЕЛИЦА: О, заиста не, љубезни татице. 

МАРКО: Та, богме, теби да је какав из румана. Но ништа. А шта ћемо с прстеном? 

ЈЕЛИЦА: Ја не знам, татице. 

МАРКО: Морамо га натраг искати. Биће Батићу жао, али шта ћу му. Свет је широк — господин барон, учините ми љубов и позабавите се код моје Јелице, док се не вратим. 

АЛЕКСА: Ја за особено шчастије примам.

Лажа и Паралажа