Душан Силни/14
ПОЈАВА 5
ОЛИВЕР, ВУКАШИН, ДЕАН и пређашњи.

ОЛИВЕР: 
Пре него дође краљ, желим једну реч: шта мисли краљица?
ВУКАШИН (За се): 
Да л’ да кажемо све? (Гласно) веома је лако сазнати њезине намере?
ОЛИВЕР: 
Шта? Противна је царству?
ВУКАШИН: 
И јесте и није. У осталом, изметнула се неочекивано и удаја Теодоре.
ДЕАН (Уплашено): 
Теодоре?
ВУКАШИН: 
Да, краљичине сестре.
ДЕАН: 
А, тако... добро је.
ВУКАШИН (Лукаво смешећи се): 
Спашен си од опасности, али, шта ћемо с царичином сестром Теодором?
ОЛИВЕР: 
Наћи ћемо јој младожењу.
ВУКАШИН (Досетивши се): 
И то ћу га јој иаћи ја. Али, реци ти опет нама: шта мисли краљ?
ОЛИВЕР: 
Краљ се не колеба. Ма колико да је смотрен, да размишља, да радо и сумња, ипак му се зацарење допада.
ВУКАШИН: 
Противно нашем очекивању. Говоримо искрено: ко икад мишљаше тако далеко послужити српскоме краљу. Ми хтедосмо послужит' се њиме, за безбедност наших земаља, а ето смо данас ми савршене слуге његове. А кад се зацари...
ОЛИВЕР: 
Не бојимо се! Царство византијско не да се опоравити. Напори Кантакузина да се утврди на престолу, сумњиви су. Подржавати га до краја, значи себе излагати, себе и своје земље. И да победи Кантакузин први његови ратови били би на севср, на наше области. Да би у миру држали своје државе, потребио је ново царство, за које ћемо се заклонити. Ми ћемо око новог императора, а он ће пред нас против Византије.
АНДРИЈА МУСАЋ: 
Ја све мкслим да је то могло проћи и без зацарења?
ДЕАН:
Није.
ВУКАШИН: 
И ја се прибојавам од силе цареве. Душан је скован од упорне воље, а властољубив је до крајности! Страхујем. Па моћ господе рашке! Ако јој једнога дана подлегнемо, ако је прихвати цар?
ОЛИВЕР: 
Празан сан. С краљем подижемо царство ми. Његово је слушати нас. Нова царства слаба су; морају се ослањати; Ослонци смо ми. Буде ли сувише тешко, измаћи ћемо плеће. Разумете ли сад? (Обазриво размотривши около). Безбедност и очајање наше и наших земаља први је; пође ли друкчије, преваримо ли се, ми смо опет ту: онај пада само, који седи скрштених руку.
АНДРИЈА МУСАЋ: 
Сад ми је разумљиво.
ДЕАН:
И мени.
ВУКАШИН: 
Немамо се више предомишљати.
ОЛИВЕР: 
О овом предузећу никоме ништа не трубити изван наших држава.
ВУКАШИН: 
Никоме (За се). Кантакузину сам већ послао улака*; видећу треба ли још коме.
ОЛИВЕР: 
А сад пођимо и спремимо се за крунисање. (Поверљиво). Имам поуздану вест од великог логотета. Ипак, прве плодове царства окусићемо ми. (С лукавим смешењем удаље се).
ВУКАШИН (Идући с осталима, застане на часак сам): 
И на ове ћемо припазити. Њихова корист није сасвим моја корист; што је њихово, и моје је; што је моје, само је моје. Тако до сад, тако и од сад. (Оде).

Душан Силни