Жали Заре да жалимо
Жали, Заре, да жалиме

Какој ће се раздвојиме,

Ти од мене, ја од тебе.

Ја ће идем на далеко,

На далеко, в бело Врање,

Ће се пишем у кумите,

У кумите, млат кумита, еј!

Пај ће узнем кралску сабју

И тој кралско све оружје,

Па ће идем чък у Пчињу,

Чък у Пчињу, Прешев-казу,

Па ће пређем Вардар воду,

Вардар воду, бъш голему.

Ће се тепам с тија Турци,

С тија Турци, Арнаути!

Жали, плачи, да жалиме,

Кът ће слунце да огреје.

Кът ће слунце да огреје,

Ти помисли: от Бога је,

Ти да знајеш, тој је мојо,

Тој је мојо бело лице.

Кът ће ветар да подувне,

Ти помисли: от Бога је,

Па ти рекни: тој је моја,

Тој је моја блага душа.

Кът ће роса да зароси,

Ти помисли: от Бога је,

Па ти рекни: тој су моје,

Тој су моје дробне слузе!

(Прешево, Бујановац, Врање, Косовска Каменица, Трговиште)