(Штекће лисица гладна...)
Војислав Илић 

Штекће лисица гладна и вихор пољаном душе,
А око појата селских са риком облазе вуци;
У селској чађавој крчми свирка се и песма чује,
И једнолико, ситно хоре се њихови звуци
И тону у јасној ноћи... На сниском огњишту старом
Огроман мачак дрема крај огорелог пања,
Кад вихор налети јаче, он лено отвори очи,
Па зевне немарно дваред и опет спокојно сања.

крајем 1889.

Извори 

 ''Војислав Илић: Лирско песништво, страна 149, 2. књига, Вук Караџић, Београд.

Војислав Илић