Смрт Уроша Петога/37
ПОЈАВА X
Вукашин, Улази Дијак у мало за тим Голубан, па дворанин.

 
ВУКАШИН:
Пријатељу, шта је?
ДИЈАК:
У паклу се 
Налазимо, у правоме паклу. 
Погинуо Влатко, а чета му 
Испред двора којекуда прсла. 
Сад царица с б'јесним гомилама 
На сва врата без препреке срће. 
Не можемо одољевати јој. 
ВУКАШИН: 
Ко то вели? ко је малодушан
Нек одлази. Марко још се храбро 
На бојишту отвореном држи; 
И ја овдје у заклону могу. 
Нећу да сам лошији од сина. 
(Долази Голубан) 
Долазиш ли и ти, штитоношо, 
Да свјетујеш краљу свому бјегство? 
ГОЛУБАН:
Краљ је храбар чим с' упустит' смио 
У оваку неједнаку борбу; 
Али краљ јс уз то и опрезан, 
Па док може двор ће оставити. 
Лоша нам је на све стране срећа; 
Бројем свладан већ одступа Марко. 
ВУКАШИН:
Он зар? 
ГОЛУБАН:
Већ је до пољане стјеран. 
ВУКАШИН:
Тим је ближе двору, па двор јачи. 
А међу тим неуморни Гојко, 
Који јури напр'јед с коњаништвом, 
До који час биће ту. Ја морам 
Да се држим и дочекам њега. 
ГОЛУБАН:
Не би л' боље било да Краљевић 
Одмах с четом прикучи се двору, 
Па сви скупа да продремо ванка, 
И на сусрет Гојку отидемо? 
ВУКАШИН:
Ту остајем. 
ГОЛУБАН:
Ја не марим, краљу, 
Што бих овдје главу оставио; 
Овдје или другдје, све, ми једно; 
Али нас је брига обузела 
Само за твој живот. 
ВУКАШИН:
Ту остајем. 
ДИЈАК:
Ох, ево те на кољен'ма молим, 
Спасавај се од извјесне смрти. 
ВУКАШИН:
В'јес у таке све плашивце! туна, 
Ту остајем, велим. 
(Улази дворанин) 
ПРВИ ДВОРАНИН:
Храбри Марко 
(улази) С четом својом већ преполовљеном 
Сузбијен је до великих врата. 
ВУКАШИН:
Нек их брани. 
ДИЈАК:
И он и сви ондје 
Изгинуће. 
ПРВИ ДВОРАНИН:
Он јаросно виче 
Да краљ с царем одмах ван изиђе, 
Ил' ће врата и сам проломити. 
ВУКАШИН:
То ли виче?  (За Уроша стрепи; 
Па зар сада да га у двор пустим, 
И промашим свој највећи удар? 
То ни пошто... Али да г' одбијем, 
Силом ћ' ући... . Претећи га морам.) 
Трчи, момче, јави му да идем; 
Нек ме чека. — Голубане вр'једни, 
Скупи доље у дворишту људе, 
Па сви стојте готови на излет; 
Ето мене док се наоружам. 
(Сви одлазе, а остаје Вукашин; Дијак на страни). 
Идем, идем на то крвно дјело... 
Сила ми је, неуклона сила. — 
Кога видим! још си ту, Дијаче! 
ДИЈАК:
Ту сам. 
ВУКАШИН:
Дакле?... Али тим пакленим 
Твојим оч'ма не гледај ме тако; 
Шта ме питаш тим погледом мрским? 
Још не сврших ништа. 
ДИЈАК:
А Јелена 
До који час свршити ће своје. 
ВУКАШИН:
Сам ти демон говори из уста, 
Па на тебе нека и гр'јех падне. 
Хајд' пред она тамо спољна врата, 
Па не пуштај никога унутра. 
(Одлазе на супротне стране) 

Смрт Уроша Петога