Ћутати
Твој бол? Ћутати. Страдати... ћутати.
Гле звезде, оне одискони туже
У бескрајности небесних простора
И ћуте, вену тихо као руже.

Плач усамљени ветра у пустињи
Што вечна лута — ко му тугу слуша?
Знаш ли за ропац непознатих бића,
Чујеш ли неме сузе људских душа?

Знаш ли кад негде, ником непотребно
Ко̑ цвет одбачен, једно срце клоне?
Глас твога бола, то је звук изгубљен
У муклом, вечном болу васионе.

Извор 
 Милета Јакшић: Песме, Матица Српска, Нови Сад, 1984, стр. 37

Милета Јакшић
Поезија