Рађање сунца
Одох у рано јутро, и ко̂ млади,
несташни Сатир, сам, звиждећи страсно
у липов лист, разбудих цв’јеће красно,
гору и сјене и вјетар што хлади.

Лиснато грање препуно птичади,
шумором, пјесмом поздрави ме гласно,
и блага ласта одлећући ласно
таче ме крилом којим земљу глади.

Али, кад исток започе да букти,
и по мени, по дрвећу што слукти
весели бљесак сипати се заче,

загрцах срећно ко̂ да паде на ме
хиљаду милих погледа, ко̂ да ме
хиљаду красних, жудних уста таче...

Извор 

 Петровић, Б. 1971. Српска књижевност у сто књига, књига 57: Песници 1. Нови Сад: Матица српска, Српска књижевна задруга. стр. 238.

Мирко Королија
Сонети