Jovadin — Monsieur de Pourceaugnac/5
ŠENA PETA
KRISTO spičar i DŽONO
 
DŽONO: (kuca): Olà, ja držim, gosparu, da ste vi liječnici u koga sam maloprije posilo da s vami govore od moje strane. 
KRISTO: Ne, gosparu, ja nijesam liječnik; ne imam te časti, nijesam drugo nego spičar, spičar nedostojan za služit vas. 
DŽONO: Da gospar liječnik je li on doma? 
KRISTO: Jes, onamo je zameten oko njekijeh nemoćnika; ma mu idem rijet da ste vi ovdi i da ga čekate. 
DŽONO: Ne, ne hodi ništa, čekat ću dokle dospije. Meni je od potrebe pridat mu u ruke njekoga moga rodjaka, više koga mu je bilo govoreno, i koji se nahodi da je štogod šenuo, to bismo i žudjeli i ja i ostali njegovi rodjaoi, jeda bi mogo ozdravit prije nego ga oženimo. 
KRISTO: Ja znam što je to, znam što je to, i ja sam se namjerio s liječnikom kad mu su govorili više tega posla. Per verità, per verità, nijesu vas mogli naputit na boljega liječnika; ovo je jedan čovjek koji zna medičinu do kraja; ovo je jedan čovjek koji zna medičinu do kraja koliko ja A b c d, i koji, da imaš crknut, ne bi ti odpustio od regula koje su stavili antiki liječnici. Valja rijet istinu, sveđ ide po pravomu putu, po pravomu putu, niti ide iskat dlake po jaju, i za sve blago od svijeta ne bi htio bit ozdravio jedno čeljade s družijem lijecima izvan onijeh, kojijeh oblas medika dopustiva. 
DŽONO: Čini veoma dobro: jedan nemoćnik ne bi omo htjet poništa ozdravit ako oblas medika ne dopustiva da ozdravi. 
KRISTO: Ne govorim ovo er mu sam ja prijatelj, nego zaisto uživa se bit njegov nemoćnik; i ja bih veće volio umrijet pod njegovijem lijecima negoli ozdravit s onijem koje bi mi ko drugi davo. Zašto, neka ti izide kako god hoće, sikur si sveđ da su stvari otišle po pravomu putu; i kad se mre pod njegove ruke, eredi ti ne imadu česa rijet. 
DŽONO: To je jedna velika konsolacion za jednoga koji je umro. 
KRISTO: Šikuro, аkо ništa, lijepa je stvar da si umro metodicamente. Del resto, paka nije on od onezijeh liječnika koja trguju s nemoćima: ovo je jedan čoek pospiješan, koji nastoji opravljat nemoćnike sve što prije može; i kad se ima umrijet, to se s njim čini časom časom. 
DŽONO: Veramente, nije bolje stvari nego kad činiš koji poso, pospiješit ga ončas i dospjet je. 
KRISTO: To je istina. Za šta služi toliko produljivat i hodit od tamo i od ovamo? Valja znat ončas ali je jedna nemoć duga ali kratka. 
DŽONO: Imate razlog. 
KRISTO: Jesu došle moje troje dijeti, kojijeh me počastio liječit, i umrli su pod njegovom kurom u manje od četr dni, i koji, da su bili u čijem druzijem rukami, bili bi se prinemagali veće od tri mjeseca. 
DŽONO: Dobro je imat takijeh prijatelja. 
KRISTO: Bez dubija. Ostaje mi još dvoje dijeti, zakojijeh mi se brine koliko da su njegovi; on ima pomnju više njih i vlada ih kako hoće, bez da se ja prtim u išta; i najveće što mi čini ostat jes da, kad god se odkle vratim, nađem dje ih je činio ili propurgat ili im pustit krv. 
DŽONO: To je jedna рomnја za koju se ima ostat jako držan. 
KRISTO: Evo ga, evo ga dje ide.       
 

Jovadin