Џандрљив муж/18
6. 

СВЕТОЗАР, ПРЕЂАШЊИ

МАКСИМ: Одите, Светозаре, ви сте млад човек, неожењен, да чујете, каква је добра жена. 
СВЕТОЗАР: То ћемо чути сутра, јер је опредељено да се сутра даде награда оној која буде проглашена да је добра. 
МАКСИМ: Ту част неће нико други добити, него моја Сока. 
КУМ: Како би моја ту славу другоме уступила! Или она, или ниједна! 
СВЕТОЗАР: То ћемо видити сутра. 
СОФИЈА: Која је због награде добра, та заиста није добра. 
МАКСИМ: Ти си добра и без награде. 
СОФИЈА: Молим те, Светозаре, оће ли се искати сведочанство и од мужева? 
СВЕТОЗАР: Како ће се у томе поступити, данас се решава. 
СОФИЈА: Требало би и мужеве упитати. Ево мој би 
Макса баш истину казао. 
МАКСИМ: То би заиста. Тешко би слагао. 
СОФИЈА: Више се од мужа не може захтевати. 
МАКСИМ: Оће ли се јошт каква луда наћи да определи награду, који је најбољи муж? 
СВЕТОЗАР: А зашто то? 
МАКСИМ: Само да видимо како ће се жене у лагању надметати. 
СВЕТОЗАР: Ја мислим да је то излишно, јер се обште говори, да су жене зле; а о мужевима тај се глас не разноси. 
СОФИЈА: Јер жене обично ћуте. 
МАКСИМ: То је истина. 
СОФИЈА: Зар није? 
МАКСИМ: То смо видили на балу. Узавреле као чавке. 
СВЕТОЗАР: Збиља, како сте задовољни с балом? 
СОФИЈА: Врло добро. И ми смо наумили код нас један држати. 
СВЕТОЗАР: То је лепо. 
МАКСИМ: Само што неће тако брзо бити. 
СВЕТОЗАР: Та и не ваља често. Каткад, да се човек проведе. Сад идем, да видим како су закључили с том наградом, па ћу доћи да вам јавим. 
СОФИЈА: Ајд, ајд, донеси радост мужевима. 
СВЕТОЗАР: Ја мислим већу женама. (Одлази.) 
МАКСИМ (Софији): Оо, красницо! 
СОФИЈА: Опет ти није нешто по ћуди. 
МАКСИМ: Бре да није овај дан, дао би ти, те се не би никад сетила бала. Али за данас нек те и то прође. 
СОФИЈА: Та ја и не могу добити награду. 
МАКСИМ: Добићеш, враг да те носи, и онога, који те је донео на мој врат! (Одлази.) 
СОФИЈА (смешећи се, Николи и куму): Радите ли и ви тако? 
КУМ: Ја би радио, али не помаже. 
НИКОЛА: Не помаже богме ни код моје Маге. 
СОФИЈА: Иначе би радо поступали. Па смо опет ми криве. Ако ништа друго, а оно смо љуте: „Аспида, брате!“ А кад гдикоји муж дође сутрусан кући, кад се скита и троши, а жена сирота гладује с децом, онда је то добро. 
КУМ: Е да мије овакова жена! 
НИКОЛА: И мени. 
СОФИЈА: Ко није с једном задовољан, неће бити ни с другом. То добро упамтите! 
(Завјеса) 

Џандрљив муж