Песнику
Господ ти је дао свету искру. Кресни, 
И обасјај таму где песници живе, 
Мајушности своје нека буду свесни.

Сруши, ко од шале, њихове олтаре 
И идоле многе којима се диве! 
Разби предрасуде и калупе старе!

О размахни руком крепком, нек се крха 
Стара трошна зграда од дна па до врха! 
Гони бедну браћу ко бура матрозе!

Нек' застрепе, бедни! Нек' у смртном
                                                    страху,
Крстећи се, чују твоју песму плаху 
Где грми крај њине сликоване прозе!

Милан Ракић