Мејрима/21
ПОЈАВА VII
Остају два свата

ПРВИ СВАТ: 
Кад рекоше да је бег дошао 
Бијасмо се јако уплашили;
Али ево срећније испало 
Него што смо и слутити могли.
Богу хвала! Вратимо се друштву.
ДРУГИ СВАТ: 
Добри свати а пир мастан; само 
Младожења нешто невесео.
Нијеси ли и ти опазио?
ПРВИ СВАТ: 
Ја на чаше и на снаше пазим 
Да испијам и у колу играм.
ДРУГИ СВАТ: 
Још по старом обичају бјесниш.
ПРВИ СВАТ: 
А да шта ћу, Раде, мудра главо? 
Да л’ очима да по друштву витлам,
И нагађам по лицима срца?
ДРУГИ СВАТ: 
И мртви би сјетили се бризи 
Која мрачи Живаново лице.
Не см’јеши се ни невјести око.
ПРВИ СВАТ: 
Охо! Теби чиниће се скоро 
Да сви овђе плачу;
А ја љепше још не видјех свадбе.
ДРУГИ СВАТ: 
Док о момку и о млади зборим 
Ти на свадбу навијаш ми ријеч 
Ну признат’ ми мораш 
Да њих двоје боље но у свадбу 
Пристали би у мртвачки спровод.
ПРВИ СВАТ: 
То и да је, а шта те се тиче? 
ДРУГИ СВАТ: 
Шта? Чему нам очи но да виде? 
Чему памет но да расуђује?
Мени, видиш, на плећма је глава,
А не тиква.
ПРВИ СВАТ:
Добро те ми каза,
Јер то досад јасно не разбирах.
ДРУГИ СВАТ: 
Ха! По носу ошинуо си ме;
Чекај мало, грдна језичино.
(Онај бјежи смијући се, а овај за њим.)

Мејрима