Буњевци и Шокци (И. Иванић) 1
I. Кратки географски и статистички преглед

Буњевци и бачки и барањски Шокци не заузимају неку нарочито оделиту територију, да би било оправдано писати читаву географију. Они су или раштркана насеља, или чак и ситне оазе у великом туђинском мору, али ради потпуности ове расправе о њима, биће ипак нуждан као увод: један кратак географски преглед, спојен са статистиком њиховом. Када видимо, где станују и колико их има, ми ћемо изнети њихову историју, народност, име, јсзик, културу, привреду, описати обичаје и одело њихово.

Буњевци станују у Горњој Бачкој, у Лици и Приморју, у неким местима око Пеште, Фехерској жупанији, Чепелском острву а раније и у Банату (Рекаш, Крашово и Хрв. Неузина), али су се сада скоро сасвим изгубили.

Шокци, и то они, који се нас тичу, – јер о сремским и славонским Шокцима не пишемо, – станују у доњој Бачкој, у жупанијама Бараљи, Толни, Наш, Сала.

Буњеваца има данас у Бачкој: у Суботици, Сомбору, Бајмоку, Алмашу, Каћмару, Немеш-Милетићу, Чонопљи, Шандору, Матеовићу, Гари, Бикићу, нешто у Баји, у Тителу, Нов. Саду и по неким бачким и банатским селима. За тим у Калочи и Сегедину, али у маломе броју; – даље у Ерчину, Будиму, Терек-Балинту, Душноку, Баћину, Перкати, Пентели, Рац-алмашу Тукуљу, Рац-Крстуру, Ерду (Амза-бег), на Чепелском острву, даље у селима Фехерске жупаније: Перлаку, Буњевци; – у Св. Андрији у Пешт. Ст. Иштвану и т. д.

Велик број Буњеваца треба да је у Лици, где су се прво зауставили, када су се иселили из Херцеговине. Али колики је њихов број, то се не може определити тачно, јер их званична статистика рачуна као католике, у Хрвате. Они живе у Хрватској Крајини, почев од Сења паралелно са морском обалом, али ипак по 2-3 сата далеко од мора.

Иван Антуновић у својој „Расправи", по причању пуковника Ивана Мургића, личког Буњевца, вели, да су Буњевци, иселивши се из старе своје домовине Херцеговине, населили места у Подгорју Такалице, Видовац, Коњско, Карлобаг, Долац, Кесарица, Присна, Бачвица, Јабланац, Стиница, Стари град, Кладе, Луково, Воларице, Свети Јурај, Столац, Сењска Драга, Кострена, Св. Јаков, Повиле, Леденице, Загон. – На Велебиту населише: Остарије, Црни Падеж, Красно, Вратник, Криви-пут и Крмпоте. – Даље се населише у Грачацу, Стикади, Рудо-пољу, Ричици, Св. Року, Церју, Ловинцу, Вратнику, Смоквици и Вагану. Мургић их помиње још у Нових, Брушаних, Мушалуку, Осјеку, Будаку, Кули Вукшићу, Перушићу, Смиљану, Трновцу, Бужиму, Пазаришту, Жељави, Баљевцу, Скочају, Заборском, Плитвице, Ваганац и т. д.

М. Грбић („Карловачко Владичанство") вели, да су „Бунијевци" насељени у Приморју, По Личу, Хрељину, Крмпотама, Стајници, Језерима, Развалама, по Кришпољу, Каменици, Компољу; за тим у местима, која су уз само море око Сења: по Красном, Јабланцу, Св. Јурју у Подгорју, Стиници, Призни, Стариграду, Клади, Лукову, Воларици, Бјељавини, Смоквици, Жрновници, по Дубоком, Загону, по Леденицама у Винодолу, у Повилама и т. д. Из Св. Јурја иселили су се Буњевци доцније у млетачке области. – После освојења Лике и Крбаве населише се још 160 кућа Буњеваца из Далмације и Приморја у Ловинац, Ричицу, Св. Рок, Смиљан, Трновац, у села подгорска око Бага, у Пазариште, Св. Јурај и „Конфин-Новски" (око 50 кућа). Опширније о овим насељима биће у одељку о историји Буњеваца.

Да ли су Буњевци у свима тим местима још и данас Буњевци или су се, по сродности вере, претопили у Хрвате, то је у питању. Али свакако је факт, да су се у многим од поменутих места сачували као Буњевци и да и данас са поносом веле, да су Буњевци. Тако н. пр. у „Србобрану“ (20 бр. 1893 .) има отворено писмо Паја Бркића, бившег опћинског начелника из Св. Рока у Лици, које место горе убројасмо. Ту вели г. Бркић „за родитеље и прародитеље моје, рекли су ми, да су Бунијевци били. Е па кад су они то били, онда сам и ја. А Срби и Бунијевци не стоје далеко"... Па даље вели „Србобрану“: „А ви кад заступате Буњевце по Бачкој и Банату, заступите кад и кад и своју браћу и Личке Бунијевце.“ – Буњевци у тим местима живе у највећем пријатељству са православним Србима, жене се и удају међу собом. У осталом и Антуновић изрично вели, да су Буњевци у многим побројаним местима очували и данас своју буњевштину, што им служи на част.

Шокци у Бачкој станују у Сонти, Плавни, Моноштору, Вајски, Бођану, Бачу, Сантову, Берегу и Новом Саду. У Купусини су се изгубили.

У Барањи су насељени сада у овим местима:

Печују (будимско предграђе), Пишпек, Богад, Кеси, Немети, Беремент, Петарда, Торјанци, Рац-Боја, Репјак, Марија-Ђид, Поча, Шиклош, Дарда, Ерцег-Суљош, Лашкафалу, Суч, Св. Стеван, Баан, Бодаља, Барањавар, Бетина, Дарас, Даљок, Ишеп, Манастир, Мухач, Нимешаз, Марија-Керменд, Мођород, Егераг, Олас, Вершенд, Св. Ержебет, Бикал Богдаси, Драва, Св. Мартин и т. д.

Шокци у Барањи донекле су очували своју народност, док су је они у Толни скоро изгубили.

Где је било Буњеваца и Шокаца у почетку 18. века а где их има сада, управо где су сачували своју народност, а где су је изгубили, најбоље се види из овога прегледа:

Из извештаја о визитама бискупским у прошлом и овом веку видимо, да је у Апатину било 1756. г. Илира (Шокаца) а сад их нема, у Бачу, пре више, а сад мало. У Алмашу 1738. г. били су сви Буњевци, сад су у мањини, у Баћину су и сад у мањини и пословењују Мађаре, у Батмоноштору губе се Шокци, а у Баји Буњевци. У Боршоду се изгубили, у Калочи такође („језик су изгубили али се Богу и сад рацки моле", вели Антуновић), У Букићу су били 1791. г. сами Буњевци, сад су измешани. У Букину 1792. сами Буњевци, сад врло мало. У Берегу (Брегу) 1762. г. Шокци и Срби, а сад доста Немаца. У Бездану било је 1762. г. Шокаца, сад их нема. У Чантавиру опадају Буњевци. У Чебу било Шокаца, сад нема. У Даутову било 1767. г. Буњеваца, а сад не. У Чавољу Буњевци били у {8} већини 1762. год. сад у мањини. У Чонопљи 1762. години доста Буњеваца, сад мање. У Душноку 1762. године Шокци и Мађари, сад сами Шокци. У Моношторсегу 1756. године, Шокци у већини, а и сад их има. У Кумбаји и Новом Саду (1784. г. помињу се) изгубили су се скоро сасвим Буњевци, али има још доста Шокаца. Исто тако у Купусини Шокци, у Кули Буњевци. У Каћмару 1734. г. били у већини, сад у мањини. У Горњем Св. Ивану 1738. г. више Буњеваца, а и сад их има. У Немеш-Милетићу очуваше се Буњевци, у Јозефдорфу се изгубише. У Колуту нешто Буњеваца. У Гари 1762. г. сами Буњевци, сад има и Немаца. У Бајши, Сенти и Тителу изгубише се скоро сасвим Буњевци. У Суботици 1731. г. сами Буњевци и Срби, и сад у већини. Исто тако и у Сомбору. У Вајски и Бођану Шокци и сад. У Вашкуту (Башкут) 1783. доста Буњеваца, и данас их има. У Матеовићу су и сад сви Буњевци. У Сивцу, Моравици, Темерину, Паланци, Футогу, Барачки и Станишићу нестало их је. У прошлом веку спомињу се још у тим местима. – У Пешт. Св. Иштвану било их је доста, а сад их има 2500.

Шокаца, као што рекосмо, има осим у Бачкој, још и у Барањи, Пештанској и Толнанској жупанији. По опису 1715. г. било је Шокаца и Буњеваца измешано у жупанији Пешт-Пилиш-Шолт: у селима: Пандур, Кокоњ, Шикижд, Надудвар, Душнок-Баћа (Баћин), Калоча, Перег, Тукуљ, Сигет, Ст. Миклош, Стари Будим, Чобанска (Чобанац), Калас, Помаз, Св. Андрија, Моноштор, Будим кр. варош и предграђа његова: Визиварош, Рац-варош, Табан, Промонтор и Пешта. У овим местима су се Шокци и Буњевци већином изгубили и ако их у неким местима још има по мало.

По истом попису од 1715. г. било је Шокаца у Барањи, помешано са Србима и Мађарима: Сонберг, Божок, Вемен, Лак, Мечка, Еленд, Бечкаш, Прекодраве, Капол, Кемет, Белоуњ, Седеркињ, Монтород, Вршен, Шајка, Липтов, Њарад, Ланчук, Мохач, Бол, Боњак, Вирагош, Боља, Марок, Тетеш, Мајиш, Бецедек, Липово, Бабог, Шарок, Ижип, Дараш, Кишфалу, Бан, Барањавар, Бенга, Моноштор, Бодола, Ерцег-Шујош, Дарда, Качфалу, Болмак, Ашад, Ћуриан, Лотар, Шемељ, Кашта, Велики и мали Будмир, Јакобово, Ивањ, Кекто, Палкоња, Петра, Валкањ, Погањ, Саланта, Немет, Секе, Сава, Вилањ, Шиклуш, Кекењ, Удвард, Кеси, Тепеш, Хидаш и Печуј.

Исте 1715. г. било их је у Толни: Боњад, Брекаља, Чикод, Батасек, и Агард. У жупанији Фехерској у: Буњевци, Перкати, Пентели, Рац-Алмашу, Рац-Крстуру, Ерчи, Сасалом, Тарнок, Шаркут и Ерд. У Фехерској жупанији има још Буњеваца.

По оцу Чеваповићу у првом почетку 18. века означене су ове парохије као буњевачке и шокачке: Будим, Св. Андрија, Терек-Балинт, Тукуљ, Амшабег (Ерд), Ерчин, Перкаша, Чепел, све око Пеште и Будима; – даље Столни Београд (-{Fehérrvar}-), Мухач, Секче, Батасек, Сегсард, Толна, Пакш, Меш, Себин, Баја, Суботица, Алмаш, Каћмар, Сентиван, Чавољ, Гара, Бикић, Башкут, Шандор, Гаково, Душнок, Баћа, Сомбор, Милетић, Сонта, Сантово, Колут, Боршод, Шикежд, Темишвар, Вршац, Радна, Фрајдорф, Липа, Генуа и Крашево (Крашовани). – У многим тим местима Буњевци и Шокци су се изгубили, сада их има само у местима, која су штампана разређеним словима.

Напомене 

Буњевци и Шокци (И. Иванић)