Збогом остај, жарко лето!...
Збогом остај, жарко лето!...
Твоје чари тихо вену;
А последњи уздисаји
Испуњују васељену.

Ти умиреш на одори,
Коју твоје цвеће краси...
Одасвуда тихо струје
Жалопојне песме гласи.

То је туга васионе,
Коју смртно ухо чује;
То је песма којом вечност
Над пролазним јадикује.

Прими поздрав, жарко лето,
У смртноме часу твоме!
Над пролазним вечност плаче —
И ја плачем сада с њоме!

Извор 
 1898. Звезда, породични лист. Година друга, број 6, стр. 44.

Божидар С. Николајевић
1898.