Лахан/33
9.
 
ВЕСНИК, за њим многи људи
 
ВЕСНИК: Чуј, народе, шта је воља цара: он ступа у брак с царицом Маријом. Сви добро да знате и чест да јој дате. (Одлази даље). 
МНОГИ ГЛАСОВИ: Живела Марија! 
ЈЕДАН ГРАЂАНИН: Улови и њега! 
ДРУГИ ГРАЂАНИН: Та уме! 
ТРЕЋИ ГРАЂАНИН: Боље је умети, него имати. 
ПРВИ ГРАЂАНИН: Тек ми доживисмо да наша стара царица постане млада невеста. 
ТРЕЋИ ГРАЂАНИН: Кад је могла имати сина старијег него што је сама, зашто се сад не би помладила. 
ПРВИ ГРАЂАНИН: Е, Светислав беше тако безобразног узраста, да је своју матер увек у лаж утеривао. Зато га и спреми са света. (Сви се смеју). 
ДРУГИ ГРАЂАНИН: Јест, зато! Али ружно беше и од 
СВЕТИСЛАВА: Царица каже: ово је мој син, а његове седе косе вичу: лаже! Ко ће то трпети? 
ПРВИ ГРАЂАНИН: Хајдете, да поздравимо нашу младу невесту. 
ТРЕЋИ ГРАЂАНИН: Да јој Бог да скоро новог мужа! 
СВИ: Живела! (Одлазе). 
НЕШКО: Чусмо ли добро? 
ЕЛТИМИР: Бог и моја душа, полудео човек! 
НЕШКО: Шта сад мислиш, кнеже? 
ЕЛТИМИР: Отоич ми рече да ће је отерати, а сад ово чудо. Ако му је до шале, нека је тера у шуми, где је до сада био; али у нашој земљи Бога ми неће. 
НЕШКО: Ваљда је требало и нас запитати, кад је баш наумио. 
ЕЛТИМИР: Крвницу да гледам очима, која ми је децу убила и жену упропастила — пре ћу си очи ископати ! 
НЕШКО: Највећа је несрећа што је Лахан тврд на речи. 
ЕЛТИМИР: Шта ми је до тога? У невољи сложићу се и с Татарима. 
НЕШКО: Данас га је склонила да је узме за жену, а сутра да јој царску власт преда. 
ЕЛТИМИР: Не, што рекох у ватри, сад хладнокрвно хоћу да се тога латимо. С Татарима сојуз, па крај. 
НЕШКО: Али како, кад мир траже? 
ЕЛТИМИР: Траже из невоље а не што им је мило. Њин је посланик овде, хајде да се разговоримо. Чим разабере да земља не држи с царем, видећеш како ће ветар дувати. 
НЕШКО: Много мећемо на коцку. 
ЕЛТИМИР: Да погинем, па не марим, само ми неће крвница господарити. 
НЕШКО: Не би л' добро било да се с Лаханом још једанпут разговоримо. 
ЕЛТИМИР: Ко хоће да се разговара нека иде; ја један нећу. Кад је њему претежнија Марија, него ми сви, он се зна. Хајде! (Одвуче га).

Лахан