Зла жена (Ј.С.Поповић)/16
ПОЗОРИЈЕ 4.

ПЕРСИДА, ПРЕЂАШЊИ

ТРИФИЋ: Девојко, гледај добро ову жену. 

ПЕРСИДА: (Иста наша госпођа). 

ТРИФИЋ: Сад кажи: гди ти је госпођа? 

ПЕРСИДА: Извела се на каруца. 

СУЛТАНА: Нисам се ја извела. 

ПЕРСИДА: Та ти и ниси. 

ТРИФИЋ: Ово је твоја госпођа. 

ПЕРСИДА: И — хи! хи! (Смеје се.) Таква госпођа могу и ја бити! 

СУЛТАНА: Их! (Цикне.) Стрвино женска! (Полети јој, Трифић је задржи.) 

ТРИФИЋ: Охо, драга моја, треба да знаш да си у туђој кући. (Добро је кад је и слуге не познају, тако ће видити да није шала, пак се може како поправити). 

СУЛТАНА: Орјати, ја сам у мојој кући. 

СРЕТА: Видите, господине, тако ме по цео дан једе. Али сад ћу ја начинити разлаз. (Извади каиш.) Кући! 

СУЛТАНА: Слатки Срето, буди барем ти паметан. 

СРЕТА: Ја сам паметан, али ти си луда. Кући! 

СУЛТАНА: Окани се, Срето, мене, молим те, као мог брата! 

СРЕТА: Ни речи више, него кући! 

ТРИФИЋ: Станте, ево долазе каруце. Срето, сад ћемо видити која је чија жена. 

СРЕТА: Ја сам моју изровашио, те ће памтити док је год жива. 

СУЛТАНА (пипа се по леђи): Ах! 

Зла жена