Кад јесењи вјетри...
Кад јесењи вјетри дуну
И гранчице сухе стресу,
А са грања густо лишће
Кад разаспу и однесу.
Хладни Бореј кад покида
Мирисава перца цв’јећу,
А кад пођу са висина
Пахуљице да пол’јећу.
Кроз поноћ ће хукнут’ сова
И заграктат’ вран злокобни, —
А мирно ће сн’јег засипат’
Нови један хумак гробни ...

Извор 
1901. Зора, лист за забаву, поуку и књижевност. Година 6, стр. 160.

Авдо Карабеговић Хасанбегов