Гуска возгорђена
Међу белим гускама нађе се једна најбеља oд свију и најлепша. Све је гуске paдo гледаху и њејзину лепоту хваљаху, док се ова понесе, и метне себи у главу да она мора бити poдa лабудскога. Одлучи се oд прочих гусака, почне пливати по језеру уједињена, кад дижући и протежући, а кад накривљујући шију своју, за показати се оно шта није. И дотле дође да смех и поруганије свим гускама буде. 

Наравоученије

Из ове басне свак себи ласно може полезну науку извадити; тојест: да дарови — како телесни: присталост и лепота, тако и душевни: остроумије, разум и наука — пријатне су вешти и похвалне, но дотле док с њима ко смирено мударствује. А како се ко, на подобије ове наше гуске, са својими каквим нибуд преимуштествами почне гордити, главу више дизати него што ваља да је подигнута, на једне као с куле гледати, а на друге уста и образ искривљивати, тај час ето ти нам ове Лесингове басне Гуска. Зато нека нам је всегда на памети онај прекрасни латински стих: „Deo proximus est ille quem ratio movet: Богу је најближи онај којим разум управља.”

Извори 
 Антологија српске књижевности 

Басне
Доситеј Обрадовић