ЂУЛИЋИ УВЕОЦИ L
Mолио сам Бога крепко, 
Што га мољах Бог ми даде, 
Те ми с’ чини душа моја 
Да ј’ и она море саде. 

Легли вали, па заспали, 
Као вишим чудом неким; 
Маина им богодана 
Чело глади дланом меким. 

Па сад плави, ноћи света! 
Треперите звезде мило! 
Ево море — душа моја — 
Уједно се с вама слило. 

На зрцалу душе моје 
Огледа се месечина. 
— Ко те пита, ко ли хаје, 
Што је доле у дубина. 

Ко те пита, ко ли хаје, 
Кол’ко ј’ на дну мртвих снова, 
Кол’ко с’ у њој утопило 
Жеља, нада и бродова!       

 Јован Јовановић Змај: Одабрана дела, књига 1, страна 324 , Матица српска, Нови Сад.