Под храстом...
Под лиснатим грањем стољетнога храста
У тишини ноћној, усамљен од св’јета,
Ја о теби сањам, сањам и удишем
Свјежину и мирис успаваног цв’јета.

Опојена душа у блаженству тајном
Лети и над тобом к’о сан благи бдије,
Милује те, љуби, и од њежних жеља
На косице твоје златне в’јенце вије...

Пред твојим олтаром, мој анђеле благи,
Она химне поје и тамјан ти пали,
А кроз тиху поноћ, испод густог грања,
Несташно се журе сребрнкасти вали.

Извор 
1898. Зора, лист за забаву, поуку и књижевност. Година друга. стр. 26.

Богдан Крајишник