Утехе
Судба је наша страдати,
Сва срећа нам је се надати,
Сва част нам себе свладати
(Ал’ тужно је човеком владати).

Слатко је на коб се тужити,
Дивно се с богови дружити,
Још слађе је црву служити
И земљу срцем окружити.

Лепо је на зло се бунити
И себе ко̂ жито искрунити,
Још лепше је крст свој носити

И живот и дане просити.
Најлепше је вечно снивати
И све лепотом даривати.

Извор 

 Петровић, Б. 1971. Српска књижевност у сто књига, књига 57: Песници 1. Нови Сад: Матица српска, Српска књижевна задруга. стр. 196.

Светислав Стефановић
Сонети