Седамдесет анегдота/12


ПЕТАР ПРОТИЋ СОКОЉАНИН

1.
Даровити омладинац Петар Протић
Сокољанин, чије су песме главна 
првог издања лицејске београдске
омладине „Невен Слоге“, важио је у 
као представник тако зване народне
струје.

Као лицејац имао је стан у почетку
данашње улице Цара Уроша, а да би се
знало у којој од многих ситних кућица
станује вођ школске омладине, истакао је
био на прозору своје собе нарочити знак.
У целом се Београду знало да је обележје
његова стана — крупан клип црвенкаста
кукуруза, који је у прозору стајао усправно.

Избор таког обележја Срби су весело
поздравили, а Турци су сматрали и то као
нешто управљено против њихнога ,
те су ишле жалбе чак и самоме
паши, који је тужакања прекидао 
раменима и кратком речју, 
кроз густ дим богатих наргила:
— Јолпаз-ђаур!

2.
Овај вођ лицејске омладине имађаше
и у самом грађанству престоничком —
своју партију. На просветно-политичким
зборовима, који су се обично држали у
Београдском Читалишту, то се увек . —

На једном таком скупу неки 
Протићеви прекореше једнога 
што се „поводи за дечјом памећу“
кад се зна да „телад никад не ору“. 
им трговац одмах одговори: „
дете и теле имају сличности, али не
толико колико Протићеви противници и
стари волови!“

1911.