Ноћне арије
Не пева срце што му је до песме,
Радосно што је воли.
Кад страшној мисли крила пустит’ не сме
И душу туга сколи,

Певуша тада арије старинске,
Поноћну храбри страву,
И слуша гласе и тужаљке њинске,
Заборавља на јаву.

И тако ноћи, дуге, страшне ноћи,
Протеку с нешто мира,
И тако болно брујећ’ у самоћи
Забавља тугу лира...

Извор 

 1903. Песме Стевана Луковића. стр. 5.

Стеван Луковић