На дну реке
Војислав Илић 

На дну реке

Реко, бистра реко, лепоте ти твоје! 

Разгрни ми часом чисте груди своје, 

Да сагледам чуда, да угледам рај; 

Да прегазим поља рујнога корала, 

Да походим дворе од чиста кристала, 

Па да причам после лепоту и сјај...

О махни се, момче, тако луде жеље,
 
Тужна су ми поља и дворане  веље, 

Кад се у њих сами уселио јад; 

Тек што зора сину са истока  рана, 

И запева славуј у сусреће дана,
 
Јунак их је један походио млад.

Залуду му поје бродарице виле 

Чудновате бајке и песмице  миле,

Залуду га двори сав чаробни свет — 

Мутно му је око, срце пуно  студи,
 
А бледу је главу спустио на груди, 

Баш кô бритком косом оборени  цвет...

октобар, 1881 год.

Извори 

 Војислав Илић: Сабрана дела, Лирско песништво 1872-1886, Вук Караџић, Београд, страна 113.

Војислав Илић