Гдје мнидијах...
Алекса Шантић 

Гдје мнидијах да је
    Мирисави цвијет -
Ту ј' отровна биљка,
    Ту је пакô клет...

Гдје мнидијах да су
    Извори врлине -
Отровна су врела,
    Отровне горчине.

У ком срцу мишљах
    Да жар правде тиња -
То је срце пусто,
    Кукавица сиња.

Коју душу држах
    Да љубави дише -
Сатана је мрска,
    Од пакла је више.

О ком мишљах да је
    Својој вјери станац -
Са поганом душом
    Роду кује ланац.

Који за род бјеху
    На бранику први -
Сад ето их - гмиле
    У прашини црви.

О којима мишљах
    Да дом срећни круне -
Са крвавом сузом
    Сад их народ куне.

Ког чух зборит: "Истина
    Од свег ми је дража!" -
Сад је пљује, гази
    Малодушна лажа.

Гдје мнидијах да је
    Мирисави свијет -
Ту ј' отровна биљка,
    Ту је пакô клет.
У Мостару, 23. јула 1889.
Шантићеве песме 1889.