Бања (рукописни зборник)
Љубинко Миљковић: Бања (рукописни зборник); Етномузиколошке одлике и записи архаичке и новије вокалне и инструменталне музичке традиције сокобањског краја. Нота, Књажевац, 1978.

COBISS.SR-ID - 96247047 (https://plus.cobiss.net/cobiss/sr/sr/bib/96247047)

БАЈАЊЕ 
     За разлику од врачања као човековог упињања да проникне у будућност, бајање је израз актуелне потребе да се помогне у некој ненољи, најчешће болести. Патријархална средина је веровала и верује у резултате оваквих настојања која у традицији имају и објашњења зашто су или нису била успешна. Као и свака магијска радња и бајање се мора одвијати по веома строгим,а компликованим правилима из чијих оквира не сме бити изостављен ни један елеменат, а такође не сме бити ничега сувишног. У доцнијем размишљању поводом неуспелих покушаја бајалица и њена околина правдаће неуспех грешком те врсте. Друга врста извора веровања у бајање јесу чињенице да болест у свом току често бива надвладана од самог организма, поготову што је у оквирима бајања и врло честа примена одговарајућих народних лекова.
     Бајање има своје време, погодне и непогодне дане. Не баје се средом,петком и недељом, већ су најпогоднији термини „уочи" тих дана; не баје се на велике празнике, али се „бајање појубаво прима уочи ти дани." Најбоље зреме у односу на доба дана ое „кноћи", у први сумрак. Места где се упражњавају магијске радње зависе од намене, а то су најчешће: огњиште, „комин" и праг у кући, дрвник и „кочина" у дворишту и „јанак, ели ге се састају три воде" у сеоском атару. У најстрожије оквире магије спада и наменска употреба предодређених реквизита за сваку прилику понаособ, а то су перо или перушка, жар, „острушка", „ожег", бритва, „ножици", секира, кравај, јаје, брашно, „прашо" (прашина са пута), гребени, чешаљ, затим катран, шупаљ камен, различито биље и цвеће итд., а надасве је важан белег особе на коју се радња односи.
     Магијски текстови бајања се изводе у трансу шапатом, наглашено ритмизираним скандирањем, за разлкку од осталих које смо презентирали (Јеремије, пчелско певање и др.) чији се напеви заснивају и на изразитијој или мање изразитој мелодици.
     Комплетни текстови бајања изводе се обавезно три пута.

 360. Бајање од подљуте
 361. Бајање од подљуте
 362. Бајње од издат
 363. Бајање од уроци
 364. Бајање од уроци
 365. Бајање од ветар
 366. Бајање од намеру
 367. Бајање од почудиште
 368. Бајање од почудиште
 369. Бајање од жутицу
 370. Бајање од осов
 371. Бајање од прободи
 372. Бајање од црвени ветар
 373. Бајање од стра'
 374. Бајање од стра'
 375. Бајање од бубе
 376. Бајање од чмичак
 377. Бајање од русу
 378. Бајање од главу
 379. Бајање од спуркат
 380. Бајање од очи

Песме

Коледарске песме 
     У бањским селима коледе као синкретичка целина више не егзистирају толико дуго да се није могло установити ни како је уопште изгледала група коледара. До данас су очувани још само делови обреда који, ван настале целине, а помешани са божићним, имају значај пре изолованих обичаја, него једног од најистакнутијих паганских празника.
     Тако се уочи Игњатовог дана узимају све кудеље, па се развезују „освојци" и вуна ставља у „полужно корито", које иначе служи за појење стоке. Преко те вуне стављају се „по старински" све столице из куће да ноге буду окренуте према горе, „јели треба да буду прави јагањци."
     На сам дан Божића ујутро баба даје свима вино да се причесте, затим сира са киселим млеком, па месо и наставља се са јелом за совром на којој све остаје догод траје Божић.
     Коледарске песме се певају у две прилике: када се „пеку праци" и врше друге припреме за Божић и „у совру", када рођаци и пријатељи долазе један другоме на честитање и послужење. Коледарским играма је, ако су у Бањи уопште постојале као посебне игре, изгубљен сваки траг.

 1. Дуну ветар, коледо
 2. У Божића, коледо, три ножића, коледо
 3. Дуну ветар, коледо
 4. Дође абр, коледо
 5. Дуну ветар, коледо
 6. Заблејала, коледо
 7. Домаћине Стојанине, коледо 
 8. Глас ми стиже из планине
 9. Глас ми дође из планине
 10. Божић дође, коледо
 11. Три Божића, три ножића, коледо

Вучари 
     За вучаре у Бањи није везано никакво посебно певање, па ћемо им овом приликом ускратити значајнији простор. Познато је, међутим,да су они на себе привлачили пажњу громким уззикивањем поклика „Ура!" и ритмизираним извикивањем одговарајућих прозних текстова, што улази у оквире наше публикације, њеног ширег и ужег интереса. Описаћемо стога још и начин припремања „вука" за ношење и сакуплање дарова по селима „на вука":
     У одрану вучју кожу стави се слама, па се испуњена навуче на ражањ, а делови коже који су покривали вучје ноге увију се око дрвених кочића који су другим крајем причвршћени за ражањ. На тај начин „вук стоји ка’ и да је дошел у село", што је битно у опремању.
     Вучари су обучени у своје стајаће одело, а од додатних реквизита, поред џакова за дарове, носе каткад још само ловачку пушку којом је вук убијен.

 12. Ура! Ура!

Песме уз љуљање 
     Кад поље добро озелени, а прво цвеће напупи и почиње да цвета, везиване су недељом у свим селима Бање љуљашке. У неким селима љуљашка је прављена од конопца, а само на оном делу где је седиште пребациван је комад вукене тканине, а у другим селима повезивано је пријатно са корисним, па је за љуљање употребљавано ново сукно изаткано те зиме, јер се након такве употребе тканина „отегне", што и јесте циљ. Дрво које је бирано да се за његове гране везују љуљашке обично је био орах, али не из неких посебних осим практичних разлога, што је то високо дрво са јаким гранама.
     На љуљашку су се у пару пели момак и девојка, двојица момака су их конопцем љуљали дочекујући их и потискујући напред, а остали их бодрили да узму што већу висину повицима "И!"-"Ху!" и певали, раније баш праве љуљашке, а доцније које било песме. Последњих 30-40 година љуљашке се зезују, узвици бодрења су у тим приликама још присутни, али песме се неповратно губе. Све љуљашке песме снимане су и бележене само по сећању, јер љуљашких песама уз љуљашке нема.

 13. Подранила Смиљевка девојка
 14. Осавнула светла недеља
 15. Крече сојке по браниште
 16. Ђавол момче млого ђаволује
 17. Мајка Јану на крштење клела
 18. Купала се Дреновка девојка
 19. Купала се Дреновка девојка

Лазаричке песме 
     Иако су лазарице необично срдачно примане у свакои селу у Бањи, вероватно због својевременог директног отпора цркве, сеоске девојке су доста давно углавнон напустиле ову извођачку функцију. Баш тада је још жешћа судбнна погодила краљички обред који толико дуго није извођен у бањским селима да се нико од чак веома старнх људи више не сећа краљичких песама као таквих, а камо ли да зна нешто више о томе како је обред изгледао. Неколико бивших краљичких песама чији прелазак у чисту лирику је веома одмакао више нисмо могли уврстити у краљичке, јер оне, и поред неких непромењених одлика, то не могу бити у коначном разврставању.
     Директност функције и разноврсност певања лазарице у бањским селима одавно више не поседују, јер се обред већ доста дуго не изводи синкретички целовито и спонтано. С тим у вези стоји и чињеница да је лазарички обред све лабилнији, а певање све мање архаично идући од Голака преко Бање према Ртњу са кулминацијом у долини Моравице, где су сеоске девојке потпуно искључене као активни учесници и замењене Циганкама, што је најсигурнији знак стагнације лазаричких обреда и певања. Ипак, упркос околностима на које смо указали, за Бању се не може рећи да је сиромашна лазаричким песмама и истоврсним играма с певањем, па ћемо презентирати оно што смо нашли и како смо нашли на терену.

 20. Лазарице, лазара, лазара, лазара
 21. Лазарице, лазара, лазара
 22. Гривичице, девојко
 23. Играј, играј Лазарицо, лазара
 24. Ова соба варосана, Лазара
 25. Никла тиква на буњиште, Лазара

Ђурђевданске или песме „од овч'у славу“ 
     У Бањи као традиционално сточарском, а посебно овчарском крају, као обред у оквиру радних процеса најбогатији је ђурђевдански. Тако се на „бељани петак" ископава мноштво трава по околним планинама и то: расковник, дебељача, ђурђевка, Петров крст, мукавица, тавњеника или кошутица, љубичица, „врањи лука" и мрсољак, стављају се у бачијарско цедило, насецкају и нанижу на конац код куће, савију око бакрача за мужу који се стави на један крај обрамице, а на други ручак, па се пре зоре полази у планину код овчара и оваца. По доласку бира се код овчарника, зависно од ситуације, „вир ели јанак", па се баца венац у воду и сви се умију. Затим се још један венац „сас алени, сињи, сури и бели конци" баци поред првога венца, након чега се водом прскају овце "да ји млеко иде ка’ и вода”, као што се у бакрач за мужу стављају „сол и јаје да на овце никој ништа не учини, нек буду здрава стока!" Из истих разлога се овца која се прва ојагњила тим јајетом удара у главу. Затим се кити „трљак" и то: врата и „леса" и изнад ње се разапиње грана шипка, а на њу се закачи од оних истих вуница које су бачене са венцем у извор. Потом се узимају донешене траве, а нарочито расковник за овце и мукавица за јагањце, „крме се" тим, па селвином уместо прута овце се потерају према старијем овчару - „ћаји" који их седећи на вратима овчарника, „почиње да промузује." Када се са мужом заврши „бележе се јагањци": сваком јагњету се од уха  „исече белег" и меће у „воган", где је већ наливено млеком. Потом се јагањци изброје „колико су младића", ћаја узим воган, носи до најближег мравињака и просипа „да се овце пате ка’ и мрави", а „ћирак" остаје да чува овце.
     У традицији су такође и одређене радње са болесном стоком, нарочито за болести вимена. Узимала се, кажу,земља са кртичњака, па се помазивало „виме на овцу", а уз то је коришћен и пуж на следећи начин: чекало се да пуж „пушти рогови, па штукне рогови", да се тог момента „сас ону земљу протре виме да болес штукне." Или друго: "од тај болес се узне камен шупаљ и кроз њега промузе се." Ако би жена оболела од дојке, хватали би ласицу, одрали јој кожу, па на Ђурђевдан увијали болесну дојку.
     Након завршених обредких радњи на ливади је простирано за ручак, уз ручак би се запевало, па би се враћали кућама успут берући кукурек којим би окитили кућни плот „укотур док је авлија."
     Сви казивачи које смо питали у вези са овим обредима и обичајима били су једнодушни у једном: нико се не сећа да су девојке играле неке посебне игре, али су им мајка и баба причале када се и шта певало за Ђурђездан, а то је: „када се иде у траву, када се вију венци и када се промузују овце."

ецни брод текста

 26. Љиљче, здравче беру ли те моме
 27. Иде данак, иде Ђурђев данак
 28. Вила вена венац од ковиље
 29. Вила вене три зелена венца
 30. Здравац берем, у руке ми вене
 31. Љиљче, здравче, беру ли те моме
 32. Љиљче, здравче, моје драго данче
 33. Виле моме три зелена венца

Песме за Јеремијиндан 
     Сва објађњења која се односе на два узастопна празника: Пољеремију и Јеремију свођена су на то да се „на Пољеремију не ради у поље, а ради у руке", а на Јеремијиндан обратно. На Пољеремију се носио ручак у поље, под залис где су млади играли, а старији певгли до вечери. За Јеремијиндан везана је и следећа обредна радња: пред мрак су узимани „ожег" и „острушка", па су уз ритмичко ударање и ходање у истом ритму, певањем или скандирањем интерпретирани текстови везани за сутрашњи, Јеремијиндан.

 34. Јеремија ју поље, ју поље
 35. Јеремија у поље, у поље

Пословачке песме 
     Врло је вероветно да су пре више деценија и у бањскии селима постојала посебно: копачко, жетварско, орачко, косачко и друге врсте певања уз различите пољске радове. Међутим, већ сама чињеница да се мелодија најраспрострањеније типске песме уз рад назива „пословачки глас", као и да се ту ради о новијем начину певања, које бањско становништво очначава као „пословачко попевање", речито говори о извесном уопштаваау, односно развојном кретању супротном спецификацији. Или, ако као пример посматрамо попевку „Синоћ овој добо" о којој су неподељена саопштења казивача да се нико од њих не може сетити да је и када је певана уз жетву, иако о жетви говори, уз истовремено тврђење да се пева уз ручни рад, биће знатно јасније наведене развојне тенденције. А ако наведемо и то да су од истражених села била ретка она чији су казивачи знали било који од старинских „гласова" уз одређени пољопривредни посао, уз бројне чобанске песме, сточарско порекло већине становника Бање као одређујућа реалност постаје у одговарајућој мери значајно при закључивању. Природни ток изнетих чињеница доводи затим и до коначног закључка да су у бањским селима, свакако због депримитивизације производње, песме уз типично мануелни рад у пољу до те мере ишчилеле из сећања да се све ређе певају и уз ручак приликом пољских радова, а о певању уз радни процес већ доста дуго нема ни говора.
     Када је бројност „пословачких" песама у питању, има их таман толико да се може говорити о разноврсности и то је друга чињеница која слику бањског певања уз рад чини потпуном: поред „пословачког гласа" као прве, „пословачкс попевање" или „попевање пословачки" је друга реалност.

 36. Девојка је, Лено, Лено, зелен бор садила
 37. Девојка је зелен бор садила
 38. Расти боре кол’ко можеш боље
 39. Лепа Пава ју ковиље спава
 40. Јечам жњела Косовка девојка
 41. Јечам жњела, јечам жњела Косовка девојка
 42. Угрејала шјајна месечина
 43. Зарече се момче нежењено
 44. Ој, убава, убава девојко
 45. Синоћ овој доба
 46. Синоћ овој доба
 47. Синоћ овој доба
 48. Синоћ овој доба

Пчелске песме 
     Пчеле се роје лети, углавном пре подне,на „припечину" када после кише припекне сунце. Рој из старе „трмке" излеће тада силовито, одједном и диже се обично на оближње дрво, где се густо збије око матице. Тада се, што је могуће брже, узима нова „трмка" и маже изнутра травом маточином. Затим се пали „кучињава крпа и иде с њу укотур онај рој, да дим опије пчеле, те да улазе у трмку и попева се."
     На питање који од ових елемената шта чини, одговорено нам је да маточина и дим маме и терају пчеле у кошницу, а да се звижди и „попева из обичаја", што значи да су код нашиж саговорника биле нетакнуте илузије о нарочитој моћи утицања на пчеле посредством певања.

 49. Кућу, блага бубо
 50. Мат, бубо! Мат, мат, мат

Песме за кишу 
     Ранијих деценија, ближе почетку него средини овога века, када се дешавало да суша дуго потраје, а спасоносна киша се са надом очекује, као последњем средству у народу је још увек прибегавало додолкама. Тада су се „додолке правиле" то јест облачиле у најбоље одело, а преко одела у гранчице и лишће, па су тако идући селом свраћале да играју и певају пред сваким домом. Ове њихове игре с певањем праћене су биле и прскањем водом, а све у смислу имитационих радњи којима треба да се „измами киша."
     О томе како су биране и опремане додолке пре више од 75 година информисани смо од 83-годишње казивачице из села Блендије Каравиле Раденковић. Она је као 8-годишња девојчица била додолка, јер је у то време за додолку могла бити бирани само „мала, чиста девојчица" која још није спознала мушкарца. Њу би одрасле, „дур-девојке које мора да су у године", повели на гробље, везивале јој за ногу „крстачу незнану" и одлазила са њом на обалу Моравице. Тамо би она „врљила с ногу крстачу у реку", све заједно би се окитиле и вратиле у село. Пред сваком кућом она би играла уз певање одраслих девојака, а неби певала са њима.
     Црквене власти и установе и поред упорних вишевековних настојања нису имале успеха у Бањи ни у потискивању додола, нити у њиховој замени крстоношама као црквеном верзијом тог обреда „за умилостивљење надземаљских сила." Чињеница да смо на терену успели да забележимо знатно више додолских него крстоношких песама упућује недвосмисленом закључку да прихватање крстоноиких напева није узело озбиљнијег маха, макар не у смислу надвладавања новијег над паганским. Није без значааја и податак да су као резултат наведеног дугог процеса христијанизације у Бањи забележене само две додолскв песме чији је текст тек делимично измењен у том смислу.
     Крстоноше су иначе црквени обред који се врши „на Тројицу" при чему литија обилази атар села од записа до записа. Сам назив-крстоноша се конкретно односи на дечака од
2-3 године који у руци држи велики крст, док га одрасли носе на рукама.
     Након обиласка атара крстоноше су се упућивале кроз село. У тој прилици домаћице су износиле у ситу пшеницу помешану са свакојаким цвећем, а друге жене вргове са водом, па су оне у пролазу засипале крстоноше пшеницом и прскале водом догод се не удаље ван њиховог домашаја. Утом би неко од крстоноша намерно заостао, па инсценирао отимање врга разбијајући га одмах да се сва вода проспе, а пшеницу која претекне домаћица би односила и сипала натраг „у пресек", одакле је жито и узела.
     Иначе, један и други обред као празноверице потиснула су и потискују модерна времена доносећи научна објашњења свих, па и нежељених природних појава и начине њиховог усмеравања у жељеном смеру.

 51. Ми идемо преко поље
 52. Ми идемо преко село
 53. Ми идемо преко село
 54. Ми идемо преко поље
 55. Ми идемо преко село
 56. Наша дода Бога моли 
 57. Крстоноша крсти носи
 58. Крстоноша крсти носи
 59. Крстоноша крсти носи

Да престане киша 
     У периодима када се јако „окиша", земљиште прожме водом, а дугии отсуством сунца угрозе пољопривредне културе, у бањским селима су се деца делила у две групе, с једне и друге стране пута, па су се надвикивала скандирајући магијске текстове за престанак кише. Након завршетка текстова газили би по барама високо, ван воде дижући стопала, па их замахом враћали у воду подражавајући као да „набијају воду са површине у земљу." Ово би се чинило само по подне „кад је сунце крајом", при заходу, „да киша нема кад да пада, а има кад да стане."

 60. Престан’, престан’ кишице
 61. Престан’, престан’ кишице

Седељачке песме 
     Као савремена појава у народном животу Бање у смислу још једине праве прилике за испољавање хххх дијских стваралачких склоности, данас је седељка неупоредива. Раније су календарски, сезонски и некалендарски обреди и обичаји имали значајније место у животу народа овога краја, па је и разлога, а на тај начин и повода за окупљање, традиционално певање и игру било несравњиво више. Од наведених редовних прилика те врсте седељка је остала скоро сасвим усамљена, можда баш зато што се врло брзо прилагођавала и таква веома измењена по форми и садржају, остала занимљива и актуелна. Разлике између некадашње и данашње седељке постале су веома велике, а крећу се од промењених песама и игара и потпуне стваралачке пасивности, до типичног импровизантног певања у чијем току се стварају новије песме, што се, поред игре уз гајде, може сматрати доста очуваним обичајем у целини. Од случаја до случаја учесници се спонтано потсећају и традиционалних начина певања и забављања, па смо, захваљујући баш тој чињеници, били у могућности да извршимо релативно богату реконструкцију седељке и седељачког певања у Бањи.
     Ток старинске седељке, према томе кад се шта „попева", могао се поделити на неколико целина:
     Песме којима се девојке јављају својим момцима, стављајући им до знања на којој се седељки налазе. Некада је на свакој раскрсници у селу била седељка, а прве песме су њен почетак оглашавале. Затим је следило:
     Седељачко припевање, „турање у песму" присутних или отсутних личности чији се долазак очекује. У даљем току када расположење добије вид спонтаности, на ред су долазиле:
     Песме „на глас јели како кој почне", које могу обухватати пригодне, али и друге песме, а претстављале су прилику за натпевавање присутних међусобно или са певачима чији гласови допиру са других седељки.
     Друштвеном игром са певањем „бирање" и шаљивим песмама седељке су се завршавале.

 62. Јој, убава, убава девојко
 63. Јој, убава, убава девојко
 64. Луче бело, је л’ си ми заспало
 65. Ој, убава, убава девојко
 66. Јовчарино, прва будалино
 67. Јој, убава, јубава девојко
 68. Дођи, лоло, где си долазио
 69. Јој, убава, убава девојко
 70. Јој, убава, убава девојко
 71. Који ми га јовде нема
 72. У бећара своје поверење
 73. Јој, јубава, убава девојко
 74. Младе жене руже расцветене
 75. Чуј ме, младо, мајка те не чула
 76. Танка лађо, Јаворке
 77. Јао, Милко, танка лађо
 78. Леле, Гишо, благо тебе
 79. Ој, ти Мицо, јубавило
 80. Јо, Радо ле, јубавило 
 81. Јао, Винке, сињо лале
 82. Јој, ти Лено, ју шамиче
 83. Јаленчице капчице
 84. Тавнина, мале, тавнина
 85. Ладовино, лад по поље паде
 86. Жалио се божур из планине
 87. Месечино, царева преваро
 88. Ладовино, сјајна месечино
 89. Месечино, царева преваро
 90. Јој, убава, јубава девојко
 91. Чобан виче од Дело Големо
 92. Јој, убава, јубава девојко
 93. Има мајка две девојке
 94. Јој, убава, убава девојко
 95. Равно поље, жао ми на тебе
 96. Ој, убава, убава девојко
 97. Ој, убава, убава девојко
 98. Ој, убава, убава девојко
 99. Јој, убава, убава девојко
 100. Јој, убава, јубава девојко
 101. А кога ни саг давате
 102. Ја ког ће ни саг давате
 103. До кога ни саг давате
 104. Ја кога ми жабе влаче
 105. Шума шуми, река јечи
 106. Жута дуњо, не нијај се	
 107. Дотерај га, кучко, дотерај га, ћоравице
 108. Иди си, иди, дангубо

Свадбене песме 
     Чак и летимична упоређења античког римског облика склапања брака праћеног паганским обредима(confarreatio) са бањским свадбеним обредима, указују на интересантне корелације. Римски обред се обављао у присуству паганских свештеника (pontifex maximus и flamen dialis са десет сведока), а у Бањи у присуству кума и „старојке" и њихових по неколико „момака" као најодабраниjих сватова које на свадбу доводе кум и „старојка." У старом Риму браку је претходила веридба, а у Бањи прошевина када иду „оглеђани"; стари римски начин венчања био је везан за приношење жртве Јупитеру, а жртвована је свиња, као што се и бањска свадба не може ни замислити без обиља прасећег печења; у оквиру жртвеног обреда у старом Риму причешћивање погачом од пира (far-врста пшенице по којој је настао назив свадбеног обреда confarreatio), по смислу и обредном значењу би одговарало у потпуности завшетку сзадбе у бањским селима, када се ломи „саборник" (обредни пшенични свадбени колач), а комади бацају међу сватове за које се они отимаоу да би их до последње мрвице појели. При уласку у нови дом невеста је у старом Риму помазивала довратнике уљем и медом, а младожења је дочекивао у атријуму (трему) и уз симболичне обреде је примао у заједницу воде и ватре, а у Бањи је тај део обреда скоро идентичан.
     Оно што издваја бањску свадбу је потпуна синкретичка везаност обредних радњи и певања, при чему је план извсђења напева у пуном смислу стриктан. По том непроменљивом плану редослед је следећи:
     Песме уз кићење саборника и позивне здравице - оде куму и старом свату.
     Песме када се опрема младожења.
     Певане здравице уз дочек кума „старојке" и „њини момци."
     Свадбено певање у поласку по девојку.
     Песме уз дочек и пријем сватова у девојачкој кући.
     Певање уз обред венчања.
     Сватовске песме по путу од девојачке до момачке куће, у шта се укључује и Певање уз обред венчања.
     Сватовске песме по путу од девојачке до момачке куће, у шта се укључује и „гајдарско свирење уз пут."
     Певање уз дочек сватова у момачкој кући.
     „Попевање и гајдарско свирење" кад се дарује млада.
     Певане здравице невести.
     Певање уз церемонијал увођења невесте у кућу.
     Певане здравице домаћину.
     „Гостинске песме" које се певају прексутрадан приликом прве посете невестиних родитеља кћери у новом дому.
     Пре него што приступимо детаљном излагању свадбених песама, напоменућемо још и то да су певање, као и елементи свадбених обреда и обичаја из већ наведених етничких разлога разнородни, па преглед материјала треба схватити као збир, а не као органску целину свадбе и свадбовања.

 109. Кићена горо, ређена
 110. Кићена горо, ређена
 111. Врани се коњи вијаху
 112. Убава, добра девојко
 113. Јубава, добра девојко
 114. Јој, убава, јубава девојко
 115. Облак се вије по ведро небо
 116. Облак се вије по ведро небо
 117. Јоблак се вије по ведро небо
 118. Јој, убава, убава девојко
 119. Јој, убава, јубава девојко
 120. У Ивана, у старога бана
 121. Ој, старојко, што си задоцнио
 122. Валио се Иван у дружини
 123. Млад старојко, ружице румена
 124. Млад старојко, ружице румена
 125. Млад старојко, ружице румена
 126. Мили куме, мило рајско цвеће
 127. Личан јунак уза совру седи
 128. Валија се Иван по дружину
 129. Јој, убава, убава девојко
 130. Коња јаше младо параћинче
 131. Коња јаше младо параћинче
 132. Ој, ти момче, млого ђаволујеш
 133. Јелен бега, старојко, преко брега
 134. Ој, убава, убава девојко
 135. Јој, убава, убава девојко
 136. Јој, убава, убава девојко
 137. Да искочи мајка девојачка
 138. Сиња војска поље замрежила
 139. Јој, убава, јубава девојко
 140. Ој, убава, убава девојко
 141. Другарице, наша невернице
 142. Младожењо, младо нежењено
 143. Младожењо, перо неношено
 144. Младожењо, перо неношено
 145. Јубава, добра девојко
 146. Припела тамна маглица
 147. До тебе је, мили куме, до тебе
 148. До тебе је, мили куме, до тебе
 149. Ој, убава мала момо, девојко
 150. Јој, убава, убава девојко
 151. Отуд лете два голуба бела
 152. Јој, убава, убава девојко
 153. Тамне су магле припале
 154. Ој, убава, убава девојко
 155. Викну Јана од високи чардак
 156. Иван је се с љубу завадио
 157. Иван је се с љубу завадио
 158. Личан јунак кроза село прош’о
 159. Узбрину се мајка Иванова
 160. Баци, селе, прстен иза врата
 161. Јој, убава, убава девојко
 162. Јој, убава, убава девојко
 163. Домаћине, добро ти седеће
 164. Извор вода извирала
 165. Погле’, Јано, поглеј по дворови
 166. Ступај, поступај девојко
 167. Ступај, поступај девојко
 168. Девојко, име да кажеш
 169. Све ракију, те ракију
 170. Све ракију, те ракију
 171. Ој, убава, појубава, гром, гром, гром
 172. Ајде, Додо, гору да прођемо
 173. Добро јутро, нови пријатељи
 174. Добро јутро, нови пријатељи
 175. Што Моравка жута, бледа
 176. Што Моравка жута, бледа
 177. За Моравку отац пита

Славске песме 
     Као и код христиЗанизације других паганских обреда и у оквиру традиције славског певања показује се да је бањско становништво остало доследно себи у основном-упорном двоверју. С једне стране, када се пије у славу то се чини уз напеве чије је мелодијско и поетско полазиште црквено појање, иначе тако небитно измењено да се пре може рећи да није добро прихваћено, јер су разлике пре свега у нетачностима прихватања оригинала. О мешању паганских и хришћанских елемената сведоче и примери контаминације црквених напева и паганских здравица, при чему појава здравице у другом делу оваквог сложеног облика има и синкретичку функцију. У прилог неизмењене преваге паганских елемената традиције сведоче још јасније здравице које се певају у даљем току ручка, јер не садрже никакве хришћанске елементе као и све остале песме са славе, изузимајући само две, које су зато и уврштене међу славске песме, пошто је њихова христијанизација битна.
    На свој начин свакако одражава однос становника Бање према слави и чињеница да се после здравица певају обично одабране баладе, махом са драматичним током и трагичним исходом, а и друге песме из домена патријархалне лирике.
     Пре него што пређемо на презентацију песама појединачно, неопходна је која реч о начину и моментима када се изводи која од славских песама. Да би се пило у славу на самом почетку ручка сви за столом устају, певаоу „Слава твоја, Господе" и „Кој вино пије ју свеце бож’е", а потом седају, почињу ручак и уз јело певају и пију остале здравице. У једном разговору на поменуту тему саопштено нам је и ово: „Кад се пије ју славу и за свеце то је црквено, а оној у ручак наше сељачко."
     Певање осталих песама почињало би крајем ручка, а одвијало би се на тај начин што би гости с једне стране стола отпевали стих који би они што седе са друге стране поновили и отпевали нови, па би тако једни другима помагали допуњавајући текстове при певању, при чему је посебну хвалу заслуживала „дружина" тако састављена да не може да јој промакне ни један стих који би недостајући нарушавао потпуност целине.

 178. Слава твоја, Господе
 179. Слава твоја, Господи помилуј
 180. Кој ми пије ладно вино 
 181. Ко сад пије ладно вино
 182. Господи, Господи помилуј 
 183. Будни весел, кућни домаћине
 184. Земља небо на суд позивала
 185. Кад је била стара размирица
 186. Обредила стара размирица
 187. Пиј ми, брале, на здравље ти било
 188. Куд пијемо, што не попевамо
 189. Ај, буди весел, кућни домаћине
 190. Буди весел, кућни домаћине
 191. Будни весел, кућни домаћине
 192. Весел буди, кућни домаћине

Погребно певање 
     Поводом сваког смртног случаја у Банњи, од момента када је покојник окупан, обучен и постављен на сто, па до повратка кући по завршеном погребу такорећи не престаје „кукање", поготову ако се ради о домаћину, домаћици, момку или девојци из куће. За уирлим туже сви који то умеју, а нисмо наишли на податак да то чине посебна, плаћена лица-нарикаче, у чему је можда и прави разлог да се погребно певање овог региона не уздиже до највишег ступња развоја тужбалица.
     Зависно од интензитета личне везаности за преминулу особу „кукање" се може још дуго настављати свакодневно, али је, без обзира на лични однос обавезно да се за њом тужи токои помена након 40 дана, пола године и године, на задушнице и у свим другим приликама када се излази на гробље и пошто прође година. Практично, у бањским селима се најближи „у кукање" никада не заборављају.

 193. Мијајиле! Диг’ се, Мијајиле
 194. Ајде, бато
 195. Ај, зете, зете диван домаћине
 196. Ајде, најке
 197. Јајде, најке

Епско-лирске и лирске песме 
     Порекло чисто лирских песама у Бањи се назире на више њихових извора,што се углавном односи на обредно, а у тим оквирима првенствено на свадбено певање и његову еволуцију као развојну тежњу ка чистој лирици. Исто тако је видљив, иако је скоро завршен, процес тематског разуђивања балада ка романсама као песмама мирније нарације, што процесуално означава још увек битне садржајне промене видљиве у поезији као и у музици. То би био и одређујући разлог ка одлуци да баладе редоследом издвојимо у класификацији.
     На одговарајућим местима, уз описе прилика и догађаја биће речи и о томе када се и која пева од балада. У томе ћемо учинити и један изузетак пошто сматрамо неопходним да скренемо пажњу на баладу „Иде Стојан од орање" чија ритмичка консталација и карактеристични упев: „Како то? Шта ое то?", недвосмислено упућују закључку да је та балада не тако давно припадала певању уз игру. Поред тога што су овакве појаве иначе веома ретке, баладе које се изводе у склопу игре указују на порекло балада као таквих, што је био разлог да се на наведеном примеру задржимо.
     Преостаје нам глобална подела лирских, осим обредних песама. Поред балада и романси у посебне групе биће издвојене још и борбене народне заједно са песмама изградње, затим љубавне, па шаљиве, дечије и игре с певањем којима ће бити завршено презентирање песама, а започето излагање игара. Пре него што пређемо на конкретну презентацију поменућемо још и то да смо све оне творевине чисте лирике које нису по некој од компонената стваралачки заокружене, у нашој подели уврстили у део песама у коме оне иначе практично егзистирају. Тако су неке остале међу седељачким, а неке међу другим „пословачким", у чијим оквирима се мењајући напредују ка својој релативно савршеној, заокруженој форми. Ово напомињемо и из разлога да чињеница постојања песама са истим почетним током неби уносила забуну приликом стручног, а и сваког другог посматрања како текстова, тако и песама као музичко-поетских целина.

 198. Гором иде млади Радивоје 
 199. Гором иде млади Радивоје 
 200. Гором иду кићени сватови
 201. Три се снега на планину беле
 202. Што се сјаји кроз гору зелену
 203. Чува овце дели-Магдалена
 204. Овце чува дели-Магдалена
 205. Овце чува дели-Магдалена
 206. Змеј девојку за годин’ вараја
 207. Два су брата јако живували
 208. Сиротица лепота девојка
 209. Бела Миља град градила
 210. Град градила танка Анка
 211. Сал се Јова ју Далибор спра’ља
 212. Садак сади млада Браничевка
 213. Два су млади у милости расли
 214. Два се млади били заволели
 215. Што ми Дунав мутан тече
 216. Што Морава мутна тече
 217. Подранила мајка Милошева
 218. Млад је момак голема превара
 219. Не ран’, ђуле, не падај на мене
 220. Марко 'оће Моравку девојку
 221. Ој, јабуко зеленико
 222. Стојан иде од орање
 223. Стојан иде јод орање
 224. Иде Стојан од орање
 225. Стојан иде јод орање
 226. Што се данас чудо изгледамо
 227. Пуче пушка с оне стране влашко
 228. Огрејала сјајна месечина
 229. Гњеван Марко по Будима шева
 230. Служи Виден цара девет годин’
 231. Служио је Виден вино цару
 232. Санак снила краљица госпођа
 233. Пошла Стана на кумст’о да иде
 234. Од како је овај свет настао
 235. Има мајка Дурбинку девојку
 236. Мајка Јану на далеко дава
 237. Мајка Јану на далеко дава
 238. Мајка Јану на далеко даје
 239. Колико је поље Смедерево
 240. Омиле ми Милојка девојка
 241. Колика је царева ливада
 242. Колика је царева ливада
 243. Савила се грана јоргована
 244. Савила се грана јоргована
 245. Вино пију тридесет делије
 246. Проклет’ да је моја стара мајка	
 247. Прође Павле и коња проведе	
 248. Јој, Милане београђанине
 249. Извила се бела лоза јоко града
 250. Гуја ми је ногу прерипила
 251. Завади се Сава и Морава
 252. Равно поље жао ме на тебе
 253. Вида болна лежи
 254. Девојко, кито смиљева
 255. Станико, пиле шарено
 256. Заспала Дана, Давина 
 257. Сунце зађе за Невен, за гору 
 258. Сунце зађе, мрак по поља паде 
 259. Сунце зађе, мрак по поље паде
 260. У девојку никад вера нема
 261, Сунце зађе, мрак по поље паде 
 262. О, пелине, бел’ пелине
 263. Мајка ћеру на вечеру кара
 264. Мајка Јову на вечеру кара
 265. Мајка Ненку вечеру понела
 266. Поболе се младо нежењено 
 267. Састало се момче и девојче
 268. Збирали се у село сељани
 269. Коња јаше младо параћинче
 270. Коња јаше младо параћинче
 271. Оро игра на Старо Загорје
 272. Коња јаше младо нежењено
 273. На какав сам синоћ конак бија
 274. Овчар вика из горе зелене
 275. Јој, убава, јубава девојко
 276. Јој, овчаре, моје бело лале
 277. Јој, овчаре, моје бело лале 
 278. Јој, овчаре, цвеће лабуково
 279. Овчар овце чува
 280. Овчар овце чува 
 281. Рекло ми је драго да ми дође
 282. Лепа Круна у градину расла
 283. Да си, момче, крпче ишчипкано
 284. Побратиме, видо’ ти девојку
 285. Другар ми се уз другара вали
 286. Лепа Мара јелу питувала
 287. Зора, Маро, сунце изгрејало
 288. Што се вију магле низ планине
 289. На падинче ју равничку три овчара
 290. Три девојке градину градиле
 291. Дремље ми се, дремље 
 292. Клела се девојка  
 293. Девојка је болес’ болевала 
 294. Црна земљо и зелена траво 
 295. Каравиле, кара ли те мајка 
 296. Дај, девојко, што си обећала 
 297. Црне очи, жив ве Бог убија 
 298. Луда Јана, да сам вода ’ладна  
 299. Љубише ме до три капетана  
 300. Драго моје, драгога ти Бога 
 301. Испод село грађена градина  
 302. Разболе се мајке нежењено 
 303. Два су млада гору пребегнули 
 304. Фалила се жута дуња на море 
 305. Јој, девојко, бриго материна 
 306. Листај горо, не лудуј девојко 
 307. О, девојко, бриго материна 
 308. Ој, девојко, убила те туга  
 309. 'Севдо мори, Севделин’ девојко  
 310. Јо, девојко, бриго материна 
 311. Селе Миљо, што се не удаваш 
 312. Види се лојзе виново 
 313. Види се дарво големо  
 314. Леле, мале, драго ми болује 
 315. Огањ гори међу две планине
 316. Зарекло се момче и девојче
 317. Прошетала љуба Иванова
 318. Ја посади’ виту јелу
 319. Ја посади’ виту јелу
 320. Чувам овце три године
 321. Ситан камен до камена
 322. Вишњичица род родила
 323. Коњи ми се забавише
 324. Ситан камен до камена
 325. Девојка је крај гору стајала
 326. Болна лежи Јелица девојка
 327. Селе Радо, бела Радо
 328. Води коња Видосава
 329. Смиљ Смиљана по горицу брала
 330. Девојка је сунцу говорила
 331. Овце чува, овце чува Милен и Милена
 332. Стани водо, стани горо, стани трепетљико
 333. Сан ме ломи, сан ме громи, ал’ не могу спати 
 334. Више села, више села развила се јела
 335. Два су брата, два су брата, два млада овчара
 336. У ливаде ор’о паде
 337. Планино, моја старино
 338. Планино, моја старино
 339. Планино, моја старино
 340. Вино пиде ’ајдук Вељко
 341. Иво сече перо пауново
 342. Селе Јело, Јеличице
 343. Брат ми коси траву детелину
 344. Нишнула се Севделина
 345. Нишнула се Севделина
 346. Извор вода извирала
 347. Извор вода извирала
 348. Шта се сјаји тамо горе, тамо горе ју гору
 349. Ој, девојко, дико моја
 350. Девојка нија јабуку
 351. Спала би’, си, спала
 352. Поспал би’, али не могу
 353. Куд си била, млада ђево
 354. Горо, ле, горо зелена
 355. Тавнина, мале, тужнина
 356. Летела птица на јато
 357. Тавнина, мале, тужнина
 358. Тобош бије Шапцу на пијацу
 359. Дуну ветар озгор са Горњака
 360. Царица се с цара договара
 361. Што се данас чудо начудимо
 362. Дуни ветре, дуни горјанине
 363. Две девојке лепо попевају
 364. Води Ленка вранца и зеленка
 365. Колико су, Јано, дзвезде на небеса
 366. Голубице бела, што си невесела
 367. Голубице бела, што си невесела
 368. Колико има, Јано, звезде на небеса
 369. Синоћ пођо’ ју лесице
 370. Сиђи, драги, доле до ливаде
 371. Ге ли свире нове гајде
 372. Јо, ливадо, зелена ливадо
 373. Испод камен вода извира, бистра, студена 
 374. Зора зори, роса роси
 375. Запали се град Софија
 376. Ју градину три ђула, Маро
 377. Ружицу сам посадила усред града Соко Бање
 378. Ја кроз село, село на мен’ виче 
 379. Љубичице, пролети се јави
 380. Пружила се жица преко траве
 381. Од кад сам те, драги, заволела
 382. Моје око шарено к'о јаје

Песме борбе и изградње 
     У бањским селима су слободарска и борбена традација имале увек значајну потпору у народној песми, што се у пуној мери односи и на песме револуције, чије је задатке и Озренски партизански одред све време извршавао, да тако кажемо, пред очима народног ствараоца. Захваљујући тој чињеници у песмама револуције описани догађаји су лишени сваке идеализације, већ се,напротив, као саставни део комплексије уклапају у ткиво поетске слике револуционарних дејстава.
     На овом месту биће изложене све песме борбе и изградње које су у Бањи певане у току и непосредно после рата, без обзира да ли и својим настанком припадају бањској поетској или музичкој традицији. Неки текстови таквих песама су у току НОБ у Бањи делимично промењени и такви се и данас певају, а исто тако скрећемо пажњу и на оне којима су тек незнатне промене текста у духу бањског говора дале локалну боју. Занимљив и значајан је резултат упоређења песама „Вила паде у ливаде" и „Тамо доле јоко Ниша." По тексту „Вила пада ју ливаде" је пример лирске песме из новијег хајдучког периода, а занимљива је на овом месту зато што се њена мелодија јавља као директан цитат у песмама револуцнје: „На Козари гроб до гроба", „На Кордуну гроб до гроба" и сличним варијантама. Пошто се, међутим, та мелодија јавља и као варијанта у локалној бањској песми „Тамо доле јоко Ниша", јасно је да се у Бањи борбене народне песме и даље стваралачкж мењају.
     Како неке мелодије песама борбе и изградње имају чак јасно нефолклорно и страно порекло, што се преко њихових мелостихова рефлектовало и на песнички метар текстова певаних на те мелодије и тако насталих у нашој средини ми смо их баш зато, заједно са осталим, које такође нису настале у Бањи, уврстили у презентирани избор.
     Овакав избор проистекао је из, по нама веома јаког разлога, што је изванредно честим извођењем у првим поратнтним годинама утицај ових песама био огроман не само у музичком, већ у много ширем друштвеном смислу. Остало певање и не само певање мењао је свестрано дух којим су прожимане песме нове идеологије, па у избору нису могле бити изостављене, иако неке од њих нису чак ни мало и ни на који начин вариране у току својих небројених извођења у Бањи до данас.
     И још један пример актуелности песама борбе и изградње! У току дефинитивне редакције овог Зборника за штампу лист „Политика" публиковао је 29 априла 1977 године борбену песму „Озренка" коју је по казивању и певању Обрена Аврамовића записао Милисав Бркић. Ми ћемо је цитирати у том садржајном облику.

 383. У месецу јулу полазимо
 384. Озренски смо млади партизани
 385. Тамо доле јоко Ниша
 386. Млада партизанка борбу водила
 387. Ми чета смо бомбаша
 388. Пој, Миле, волове на реци
 389. Посавино, вода се разлива

Песме намењене деци 
     Међу бањским песмама намењеним деци истичу се успаванке, иако оне то нису по тематици, већ превасходно по функцији, ради чега су и специфичне. Те песме, већином бројанице, су, међутим, успаванке по суштини намене, по психози, чији су само елементи мелодија и текст. Тако је и начин извођења подређен намени и у служби директног утицаја да што пре почне вечерњи одмор малишана. Баке узимају своје унучиће у крило, па им, држећи образ уз свој образ певуше бројаницу њишући се са њима, док децу сан не савлада. Напоменућемо још и то да мелодије успаванки спадају међу најједноставније старинске напеве, а да има и ретких, изузетних примера коришћења и новијих, сложенијих напева који наведено правило само потврђују.

 390. Расло јеленче ју горе
 391. Иска гуштер да се жени
 392. Седи врана на границу
 393. Седи врана на гранчицу
 394. Мори, врано гологлава
 395. Мори, врано гологлава
 396.
 397. Кад сам била ју Ђунис на вашар
 398. Цуцуља чува говеду
 399. Пошла Циганка у село
 400. Десет вечер’ вечерала
 401. Шта то пуца по потоци

Шаљиве песме 
     Иако је тематика песама хумористичког садржаоа разноврсна, оне у Бањи нису ни честе, нити карактеристичне за тај крај. Ипак, и поред деобе и сврставања шаљивих песама и уз обреде и обичаје, при чему се пре свега мисли на седељку и свадбу као оквире, преостале показују, упркос малобројности, знатну разноврсност. По хумористичком интензитету крећу се од благе шале до искричаве и бритке поруге; временски одражавају огроман период од патријархалног, обично индиректног прекора, до усредсређивања пуне пажње на неке виталне моралне и друге проблеме савременог бањског села; када се ради о аутохтоности распон је потпун, јер се креће од самоникле па до скоро у целини усвојене, тек незнатно измењене шале путем певања из других крајева.
     Шаљиве песме из Бање се не издвајају хумористичким елементима својих мелодија, већ је, напротив, нарочито наглашена веома незнатна различитост у односу на друге, па и поларно удаљене. Примера ради, ако упоредимо у певању Даринке Миловановић из села Шарбановца напеве балада и шаљивих песама, а акценат њеног казивања је баш на наведеним врстама, моћи ћемо да констатујемо мале разлике, а велике сличности, што фаворизује текст као носиоца суштинских атрибута. И да закључимо: у бањским фолклорним мелодијама хумористички музички елементи су врло ретки и као појава незнатни.

 402. Дрида, дрида лобода
 403. Соко лети високо
 404. Девојка вреви: Кој ће да дође
 405. Девет бабе једну козу музу
 406. Извор-вода извирала 
 407. Три девојке платно беле 
 408. Ожени' се, зароби' се
 409. Зајчари се ’вале, ’вале 
 410. Имам мужа како пужа
 411. Рече чича да ме жени 
 412. Бре, комшијо, да ти се пожалим
 413. Млади Раја куд овце заспаја
 414. Отуд иде стари старац
 415. Месечина огрејала врата
 416. Никла тиква крај ђубриште
 417. Вита јела до неба, мени свекар не треба
 418. Цвета ружа на брега

Игре са певањем 
     Напеви уз игру се у Бањи јављају у два квалитативно различита развојна ступња:
     као песме уз које се раније играло, па је њихова мелодија позајмљена и делимично варирана, а изводи се инструментално као музика за одређену игру. Такве песме се и данас памте као саставни део игре и често изводе интегрално; и 
     као вокални додатак који се састоји од једног или највише два извођења припева, а који се не јавља на одређеном месту, нити обавезно, већ зависно од расположења свирача.
     Гајдаши пре него што промене ради понекад запевају, обично одсвирају мелодију песме, а често то чине и после отпеваног текста, настављајући после тога прекинути ток мелодије игре. Иначе,играчи уз игру у бањским селима већ поодавно не певају.

 419. Љиља, горо љиљакова
 420. Сви јелени пројдоше
 421. Ој, девојко, росно цвеће
 422. Ој, девојко Смедеревко
 423. Радо редавкињо 
 424. Рајо, Радивоје
 425. Моја мајка ћилим тка
 426. Што га нема са Дрине ведрине
 427. Јо, Николо, моје младо момче
 428. О, девојче ју јелече
 429. Момчадија, ђеладија
 430. Кума Васа, кума Таса
 431. Игра коло тамо доле 
 432. Сестро Персо, ’ајд’ на десно
 433. Ој, девојко, росно цвеће
 434. С оне стране потока
 435. Мори, девојко, род ти остаде 
 436. Ајде Миле, шушу-Миле
 437. Ко скита ноћу, он дању дрема

Збирке народних песама
Бања (рукописни зборник)