Лажа и Паралажа/11
11.

МАРКО, ПРЕЂАШЊИ

МАРКО: Господин барон, ја не могу довољно да вам благодарим што сте ми отворили очи. 

АЛЕКСА: Како, господине? 

МАРКО: Ништа, ништа; фала вам. Једна девојка јавила ми се. 

АЛЕКСА: О, молим, немојте јој веровати. 

МАРКО: Она ми се заклињала да је преварена. 

АЛЕКСА: Немојте јој веровати. 

МАРКО: Познајете ли ви њу? 

АЛЕКСА: Нешто мало. Зато и примјечавам да јој не вјерујете. 

МАРКО: Господин барон, то је лепо од вас да ви другога перете; али није нужно, и тако смо род. 

АЛЕКСА: (Еј тужан, та ово се не тиче мене). Господин Вујић, треба знати да се у ствари тек полак случава што се год приповеда. 

МАРКО: Мени је доста; само ми је жао прстена. 

ЈЕЛИЦА: А што, татице, зар не да? 

АЛЕКСА: Ништа, ништа. 

ЈЕЛИЦА: Ах, татице, ја ћу плакати. 

АЛЕКСА: Ништа је то, не брините се. 

МАРКО: Сваки своје зна.

Лажа и Паралажа