Чежња (Милан Ракић)
Данас ћу ти дати, када вече падне, 
У светлости скромној кандила и свећа, 
У чистоти душе моје, некад јадне, 
Читаву бујицу пролетњега цвећа.

У соби ће бити сумрак, благ ко твоје 
Срце, сумрак створен да се дуго сања. 
На окнима светлим забљештаће боје 
У тај  свежи тренут првога сазнања ...

Све ће бити лепше, све драже и више, 
Ноћ која се спушта, свет што мирно спава, 
Дуго мртво поље на коме мирише 
Кржљава и ретка у бусењу трава.

И тако крај  цвећа остаћемо  сами.. . 
— Пролиће се  тада,  као бујне кише, 
Стидљиви шапати у блаженој  тами, 
И речи из којих пролеће мирише ...

Милан Ракић