На прозору (Абердар)
као да гледам цркву?
Нешто више!
Као да гледам небо?
Ал’ не плаво,
Не оно старо, изношено небо,
Што га већ свака трзаху уста —
Каос
Пун тајне, пун величанства!
По среди ти... ах, како да те кажем...
Грудима бајним полегла, пала,
Као да хоћеш меким загрљајем
Да стене земске прекријеш.
А на светим ручицама
Небеско лице тоне, чезне,
Чезну два ока црна, сјајна.
Анђеле... Не! Више нешто,
Више.
Судија си ми пред страшним судом.
Тонеш по магли вечери тихе,
Па мислиш да л’ да позовеш света
У хладне вечне дне,
Ил’ још да с њиме сањаш,
Јоште да сањаш
Варљиве, тихе сне.

Извор 

 Петровић, Б. 1971. Српска књижевност у сто књига, књига 57: Песници 1. Нови Сад: Матица српска, Српска књижевна задруга. стр. 50.

Милан Кујунџић Абердар