Jovadin — Monsieur de Pourceaugnac/3
ŠENA TREĆA
JOVADIN i MASKARILJO
 
JOVADIN (obrće se na onu stranu s koje je izišo i kara se s čeljadim koja idu za njim): Bre ljudi, pomaga', šta ovo biva? Što vi je, šta li ste upazili? Vrag uzo i ovaku pogan od grada; budalast i grad i ko u njemu spava! Ne more čoek da postupi, što se odasvud ne okupe oko njega njekakve hale, ter ga zaviruju i stanu se maskarit i tamašit njime. Bre čujte me, maniti, ne drljajte, već radite o svom poslu, a pustite da ljudi mirno prolaze, ni si smijejte poštenu čovjeku u obraz. Do moje duše, nek mi oskubu brkove ko nijednom čoeku ako ne natovarim golemo prvoga koga ugledam da mi se smije i cijeri zube. 
MASKARILJO: Što je ovo, baroni disgraziati? što to hoće rijat? s kijem je imate? Je li to lijepo stat se rugat forestijerima skladnijem i poštenijem koji ovdi dohodu? 
JOVADIN: Zdravo mi, pravedna i svijesna onega čoeka. 
MASKARILJO: Koji je to način? i čijem se imate smijat? 
JOVADIN: Aferim, do moje glave. 
MASKARILJO: Ali ste ugledali što smiješno u ovemu gosparu? 
JOVADIN: Ba. 
MASKARILJO: Ali nije kako i svak drugi? 
JOVADIN: Ali sam hrom ali ćorav? 
MASKARILJO: Naučite se bolje poznavat skladnu čeljad. 
JOVADIN: Vrlo dobro zbori. 
MASKARILJO: Po svemu, što se vidi u ovemu gosparu, ima se činit cijene od njega. 
JOVADIN: Tastaman. 
MASKARILJO: Čeljade dobro rodjeno. 
JOVADIN: Među prvijem usred Sarajeva. 
MASKARILJO: Koji ima i pameti i razuma. 
JOVADIN: Ter je proučio i štit i pisat da se ne boji drugoga. 
MASKARILJO: Učinio vam je saviše časti što vam je ovdi u grad došo. 
JOVADIN: Pravo doisto. 
MASKARILJO: Nije ovi gospar koje čeljade od ruga ni za da se njime iko smije. 
JOVADIN: Tako, do moje duše. 
MASKARILJO: I ko god se njim uzsmije, imat će je činit sa mnom. 
JOVADIN: Gospodaru, bimberićatos. Ringraziato ga se i vrlo ringraziato. 
MASKARILJO: Žo mi je, gosparu, vidjet da jedno čeljade ko vaše gospostvo ima bit primjeno na ovi način i ja vam pitam proštenje za vas grad. 
JOVADIN: Sciorie voštre, klanjam vi se. 
MASKARILJO: Ja sam se namjerio vidjet vas jutros na Brgatu kad ste se sjahali ter iste stali ručat; i skladnos s kojom ste jeli ono kruha ončas mi je činila zać za vami; i kako ja znam da vi nijeste nigda bili u ovemu mjestu, nego ste sasvijem novi, drago mi je da sam vas ončas našo za poklonit vam moju službu i doć s vami i vodit vas po gradu, zašto veće puta ovo puka ovdi ne uzima sve pomnje koja bi se imala imat od skladna čeljadeta. 
JOVADIN: Fala vi lijepo; to je suviše milosti što činjavate za mene. 
MASKARILJO: Ja sam vam rекo: netom sam vas vidio, ončas sam oćutio dje ste me zanijeli. 
JOVADIN: Oblegado, vrlo sam vam držan. 
MASKARILJO: Što ćete? Vaša me fizonomija podelektala. 
JOVADIN: To mi je golema čas. 
MASKARILJO: Роzпo sam ončas u vami njeku skladnos. 
JOVADIN: Sluge vi smo. 
MASKARILJO: Nješto ljubežljivo. 
JOVADIN: Ba! 
MASKARILJO: Milo. 
JOVADIN: Ba! 
MASKARILJO: Sladko. 
JOVADIN: Ba! 
MASKARILJO: Plemenito. 
JOVADIN: Ba! 
MASKARILJO: Razdriješeno, otvoreno. 
JOVADIN: Ba! 
MASKARILJO: I srčano. 
JOVADIN: Ba! 
MASKARILJO: Vjerujte mi da sam ja vaskolik vaš. 
JOVADIN: Sciorie, obligado. 
MASKARILJO: Ovo što vam govorim, govorim vam iz svega srca. 
JOVADIN: Vjerujem vam, do moje duše. 
MASKARILJO: Da sam ja imo prije čas za bit poznan od vas, vi biste ončas znali da sam ja jedno čeljade koje što mu je u srcu to mu je sveđ i na ustima. 
JOVADIN: Ja ne mnim inako, da Bog sačuva. 
MASKARILJO: Neprijatelj od farfantarija. 
JOVADIN: Sve to ja vrlo znadem. 
MASKARILJO: I koji nijesam za rijet jednu za drugu. Pogledajte moje haljine dje nijesu kako u druzijeh; ma imate znat da sam ja rodom iz Napule, na vašu službu, i htio sam uzdržat i način od oblačenja i sinčeritat od moga paiza. 
JOVADIN: To je baš dobro činjavano. Nijesam ni ja hotio već ine odjeće do ove što se nosi po našem vilajetu i po svoj Bosni i Hercegovini. 
MASKARILJO: To vam bolje stoji nego sve što je haljina ovdi u Dubrovniku. 
JOVADIN: Ovi sam ćurak skrojio baš kad sam se hotio uputit na ovu stranu. Stan, te pazi nu, ovo je fina nafa bosanska, nije je bolje usred Sarajeva; dao sam za nju petnaes cekina zlatnijeh i majstor koji mi je je sastavjo poklanjo mi je pet fajde da mu je aliverišem, već ne htijah, er je doisto lijepa, a i ovđe čuh da vrlo begenišu ovu odjeću; imat će šta pazit. 
MASKARILJO: Imat, veramente još se lakoga kuntoša nije vidjelo u Dubrovniku. 
JOVADIN: I ja mnim da nije. 
MASKARILJO: Jeste li iznašli dje kuću za vas? 
JOVADIN: Jok, ne, već idem dje odmaha tražit jedan oiturak. 
MASKARILJO: Doću i ja dobrovoljno s vami za proiskat vam je, ja bo sam se veće uvježbo ovdi od paiza i znam svakoga.   
 

Jovadin