Летња ноћ у Фрушкој Гори
<poem>
I
О, тиха ноћи, како си лепа!
Како си пуна, препуна чара,
Рајевске среће, земаљског мира,
Што ми те лепу још лепшом ствара!
Како л’ ти дивно месече светли...
Та све би сребро просуо чисто
На зелен ћилим твојих ливада,
К’о да је вољан санано цвеће
Саном да смири, саном да свлада...
А звезда свака — красуљче неба —
Трептањем хитрим сејке што броји,
Радо би спала у бистре вале
Потока твоји’...
Лаком облачку што је залут’о
У даљном вису, зрачноме свету,
Чисто је жао што ’но у лету
Звездане зраке маглом одбија,
Па жуди, ено, с чистине красне
Лако, полако, да се однија...
О, тиха ноћи, како си лепа!...
У теби све се слива — целива,
Е мислим ово да земља није,
Већем у рају све да се збива...

II
О, тиха ноћи, како си добра!
Блаженим миром сад многом видаш
Санану душу и њена крила;
С неба јој звезде милене скидаш,
Да је осветлиш милости зраком...
Но ја ти будан осећам дара,
Па не знам шта ћу да почнем прије,
Крај тол’ке среће и тол’ка чара:
Да ли да слушам потока гласе
Што лишћу шапти невине тајне,
Или да тубим песме значајне
Што ’но их славуј медено ниже;
Да ли да певнем, у срећи срећан,
Песму милоте, што снажи мене,
Или да шапнем молитву смерну
Срцу срдаца — Богу селене...
О, Тиха ноћи, како си лепа!
Како си пуна, препуна чара,
Рајевске среће, земаљског мира
Што ми те лепу још лепшом ствара!...
У теби све се слива — целива,
Емислим ово да земља није,
Већем у рају све да се збива...

У Черевићу, 1867.
</poem>

 Извор 
Јован Грчић Миленко: Целокупна дела'', Библиотека српских писаца, Народна просвета, стр 70-72

Јован Грчић Миленко
Поезија