Пучина/38
XIV

ДОКТОР, ПРЕЂАШЊИ 

ДОКТОР: Добар дан, а и ви сте овде, господине Јоване? 
ЈОВАНКА (са ужасним нестрпљењем гледа у доктора и само што не крикне). 
ЈОВАН (зловољан): Ето, и ја дошао. 
ДОКТОР: Владимире, имам једну непријатну вест за тебе. 
ЈОВАНКА (цикне): Шта је? Говорите? 
ДОКТОР: Имам телеграм од једне моје пријатељице, учитељице у пансионату где је Олгица; Олгица је јако болесна! 
ЈОВАНКА (цикне и хоће да падне, прихватају је Марија и Јован). 
ВЛАДИМИР: Олгица?! Говори, говори!... 
ДОКТОР: Немам шта да говорим, ја мислим свмо да одмах отпутујеш и да доведеш то дете овамо, пошто га ниси требао ни
слати. 
ВЛАДИМИР: Олгица? О, боже, зар ти немаш милости за мене? Да, да, отпутоваћу одмах, одмах. 
ДОКТОР: Сачекај да се саветујемо. 
ВЛАДИМИР (застане): Што пре, докторе, морам је што пре видети. 
ЈОВАНКА: Докторе, будите нам м овог тренутка пријатељ, пратите га на путу, путујте и ви. 
ДОКТОР: Госпођо, то сам и сам мислио. (Оде брзо са Владимиром.) 
ЈОВАНКА: Олга, чедо моје; зар тамо, далеко од мајке, од мајчина срца, од материнске неге. Ах! (Клоне, придржавају је
Јован и Марија.)
 
завеса пада

Пучина