ЂУЛИЋИ УВЕОЦИ XLIV
Mоје небо, јер је мутно; 
Моје сунце, — јер је село; 
Моје цвеће, где год које, — 
Јер је тако невесело. 

Моји врти, моја поља, — 
Јер је тако сузна трава; 
Моје звезде, — јер се крију; 
Моје доба, јер свет спава. 

Моје стазе, — јер су пусте, — 
Кад су моје, идем њима; 
Моја гора, — јер се сада 
Нико о њу не отима. 

Гора стрепи на све стране, 
Кâ да пропаст свету слути; 
Само лишће кашто шане: 
Слободно је уздахнути!   

 Јован Јовановић Змај: Одабрана дела, књига 1, страна 317 , Матица српска, Нови Сад.