Лажа и Паралажа/9
9.

ПРЕЂАШЊИ, МИТА

МИТА: Господин барон, једно писмо на вас и вексла. 

АЛЕКСА (Јелици): Ја ћу морати на једно магновеније препоручити се. 

ЈЕЛИЦА: О, молим; изволте бити комотни, као у својој кући. (Изиђе.) 

МИТА: Забога, шта радиш? Црко од глади! 

АЛЕКСА: Ћути, Мито, добро ће бити; наговори само твој трбу да се јошт мало претрпи. 

МИТА: Да, да се претрпи! Ласно је теби кад си се нагрувао упреко и уздуж. 

АЛЕКСА: Нисам ни окусио, веруј ми, па опет трпим; трпи и ти мало. 

МИТА: Како ћу кад сам малаксао, те једва стојим? Увуко сам се у кујну да што изварам, али кад ми почеше црева крчати, омлађи помисле да што друго радим, па ме истерају напоље. 

АЛЕКСА: Ништа зато; само ти буди мало господар од трбува, пак ћемо срећни бити. 

МИТА: А, врло срећни! Марија је овде. 

АЛЕКСА: Шта, Марија? Одкуд њу ђаво овамо донесе? 

МИТА: А знам ја. 

АЛЕКСА: Еј, убио је бог, сад ће ми сав посао покварити. Видиш ли ову девојку; тако сам је речма довео, те се заљубила у мене као маче. Него, сад лажи, ако мислиш штогод. 

МИТА: А шта ти ја знам, кад нас је већ видила. 

АЛЕКСА: Да је враг носи, и њено познанство! 

МИТА: Тако ти треба. Тражи човек љубов, а не гледа да смо сити и одевени! 

АЛЕКСА: Пст! Промени фарбу.

Лажа и Паралажа