Крвав шећер
Крвав шећер 

. . . Међу четир' зида у леденој соби
Скупила се деца око своје мајке
И сви скупа дрхћу, а она им дроби
У чанчићу воде од хлеба окрајке,

По грумен шећера још им она даде
Да их тим завара да зиму одстране
Заборавим тешким, и уста засладе
Том маленом слашћу место топле хране.

А деца у чуду узвикнуше: „Мама,
Што је крвав шећер којег си нам дала?“
„Ох, ви сирочићи, чу се уплакано, - 
„Крв је вашег оца њега покапала. . .“

И причајућ даље, сузе је облише,
Јер је успоменом потресена била,
А деца се јадна уз њу чврсто збише
И сузама крвав шећер су квасила. 

Напољу и даље снажан ветар дува
И разноси сухо и ледено иње.
И прозорска окна, и вратнице грува
На трошној кућици пуке сиротиње.

Милан Несторовић

Српска уметничка поезија