Наход Симеон/26
ДЕЈСТВО ЧЕТВРТО 

(Ходник у царичином двору). 

1 

ЈАМНА с једне, СИНАН с друге стране. 

ЈАМНА: Синане, пст, паша — Синане! 

СИНАН: Јамно, Јамно, ја сам рад царици ићи. 

ЈАМНА: Сад не можеш. Важни је послови задржавају. Зашто тако хитно? 

СИНАН: Немам ти кад казивати. Пусти ме само. 

ЈАМНА: Код царице не можеш бити до неколико магновенија. Зар баш тако нагло мора бити? 

СИНАН: Морам царици ићи, морам јој срце отворити. 

ЈАМНА: Каквим поводом? Јамачно ниси у њу заљубљен? 

СИНАН: Јесам, Јамно. Досад сам у тајности љубио; но сад ћу јавно, да сваки зна и види. 

ЈАМНА: Ти царицу љубиш на жалост и увреду њену. 

СИНАН: Зашто, Јамно? Зар мислиш да је моја намера вредоносна? Никаква подлост њу не каља: Ја сам рад браком царичину руку добити. 

ЈАМНА: На то ти надежду полажеш? Она те је страшно преварила. Зар ти не знаш да је царица већ обручена? 

СИНАН: Шта, обручена?! Не устручаваш се са мном шалу проводити? 

ЈАМНА: Није ово шала, већ права истина. Њено срце народом влада, њено јој је срце и љубезника избрало. 

СИНАН: Шта изусти, Јамно!? 

ЈАМНА: Љубезника, ком је она своје срце, своје шчастије и све што има поклонила. 

СИНАН: Је ли могуће, Јамно, да је царица ово учинила? 

ЈАМНА: Мало час сама ће ти сумња с очију спасти. 

СИНАН: О, Синане! Познајеш ли тога срећног, несрећног, велим, који се тако удворио? 

ЈАМНА: Он је туђоземац, но царици мио и драг. 

СИНАН: Име, — о, мене несрећнога! — име овом страном! 

ЈАМНА: Нашто ова ватра, честити пашо? Овакови младић, дарима природе украшен, лако себи и осим царице љубови наћи може.
 
СИНАН: Име овог несрећника! 

ЈАМНА (продужи): Све овакви младић има: цветуће године, храброст и лепоту. Само му још воља остаје, да достојну себи избере. 

СИНАН: Име, за вољу Божју, Јамно, име овог несрећника! 

ЈАМНА: Казаће ти Емар. 

СИНАН: Дакле Емаров друг! О, скорпијо, опет ми се на врат попе. А, нећеш ми више утећи! Бритка сечивица кадра ће бити умирити те! 

ЈАМНА: Можеш ли што против воље царичине? 

СИНАН: Ја сам преварен, љуто преварен. 

ЈАМНА: Зар нема царица слободу себи по жељи супруга изабрати? И ти ћеш један противостати, кад јој сав народ допушта! Остави се тога, остави бедну царицу на миру. Тебе на другој страни љубов с раширеним рукама чека. Баци се само њој у наручја, па ћеш срећан бити. (Ухвати га за руку). Пашо Синане! Ти си чувствителан и ова чувствителност од љубови происходи. Благо свакој оној на коју жребије падне, да се твојом назове! 

СИНАН: Куд ме ти сејеш, девојко? Махни ме се. Не знам где ми глава стоји. Царица... 

ЈАМНА: Остави њу на један час, гледај на мене — и ја љубим! 

СИНАН (расејан): И ти љубиш, и ти љубиш...

ЈАМНА: И моја се љубов не прима. Чуј ме, честити пашо. Ја сам несрећна девојка. Под твоју обрану долазим, јер ме на силу дати желе за онога, кога моје срце мрзи. 

СИНАН: И томе ће бити време. Засад ме махни. Где је царица? Смем ли већ једанпут к њој? 

ЈАМНА: Идем видети. (На страни). Ништа ми речи не помогоше. О, хитрости, шта ћу сад почети? (Отиде). 

СИНАН (после дуге почивке удари се по челу). Ах, Синане, жалосна ти срећа! — Но још није доцне. — Нећеш, докле ова десница мач окретати узможе!

Наход Симеон