Једно вече (Коста Поповић)
Већ је сунце село,
Ветрић тихо пири,
По јестаству целу
Слатки покој шири.

Са плавога неба
Звезда трепти зрачна,
И већ ето спеши
Ноћна тавна, мрачна!

Да л’ ће душа моја
У овоме миру
Покој, нектар, наћи,
У сласти кондиру?...

Сунце свагда седа,
И опет се диже. 
Али моја душа
Нигда миру ближе.

7. Маја 1860.

Извор 
1865. Вила. Година прва, број 7, стр. 84.

Коста Поповић