Оживи мене, ноћи...
Алекса Шантић 

Поздрављам тебе и твоју самоћу,
Твој шум и златни повратак звијезда!
Кô тице кад их гоне из гнијездâ,
Ја бјежим теби, јер покоја хоћу.

Једва сам чекô на ове тренутке
С немиром срца и са болом груди;
Ја сам сит вреве и досадних људи
И празна доба што нам рађа лúтке.

Оживи мене, ноћи богом дана!
Ступи, и тихо преко мојих рана
Положи твоје меко, топло крило!

Узми ме, дигни, и са мном одброди
Негдје далеко, незнаној слободи,
Гдје нигда није ових људи било!

Шантићеве песме 1908.