ЂУЛИЋИ УВЕОЦИ IV
Пођем, клецнем, идем, застајавам, 
Шеталицу сату задржавам; 
Јурим, бежим, кâ очајник клети: 
Зборим речи, речи без памети: 
„Не сме нам умрети!“ 

Вичем Богу: Она је још млада! 
Вичем правди: Она се још нада! 
Анђелима: Ви јој срца знате! 
Вичем земљи: Она није за те! 
Ниоткуда нема ми одјека, — 
Вичем себи: Зар јој немаш лека!... 
Идем, станем, кâ очајник клети, 
Опет зборим речи без памети: 
„Не сме нам умрети!“ 

Идем, станем, па ми клоне глава 
Над колевком, где нам чедо спава. 
Чедо с’ буди, па ме гледа немо; 
Гледамо се, па се заплачемо; 
Па и њему, кâ очајник клети, 
Зборим речи, речи без памети: 
„Не сме нам умрети!“

Извори 

 Јован Јовановић Змај: Одабрана дела, књига 1, страна 267 , Матица српска, Нови Сад.