Пучина/57
XIX

ЈОВАНКА (дојури, опуштене косе и јецајући): Владимире... изгубили смо је!... 
ВЛАДИМИР (остаје нем и равнодушан, гледајући као скамењен у оно писмо које пред њим на патосу лежи) 
ЈОВАНКА: Владимире... наше дете је умрло! 
ВЛАДИМИР (као и пре) 
ЈОВАНКА: Владимире!... 
ВЛАДИМИР (као и пре) 
ЈОВАНКА (види да он гледа у писмо) Владимире... ово писмо ваљда? (Узима писмо, летимично и прочита, цикне ужасно и пада
на патос, обавија руке око његових ногу, а чело покајнички наслони на њих.)
 
Завеса врло лагано пада

Пучина