Религија
Милутин Бојић 

Религија

Не! Не дајте уму да господар буде! 

Он се свему смеје сатански и стравно 

И распарчан блуди попут голе луде 

И раздрљив мрце цери се огавно.

Са детињским смехом слуша тмулу лупу 

Иструлих лубања и пуст цвокот зуба; 

Док му висе груди и мре снага груба, 

Са похлепом стеже зарђалу купу.

И густ отров пије пун трулежи смрадне, 

И то зове пивом што истином поји. 

А кад ледна слана изненада падне, 

Нем, смућен, лешине по пепелу броји.

О, пусти да звезде иду својим током.

Нека мру небеса и сунца се гасе!

Не бешчасти небо поганичким оком:

Ти незнаш реч Вечност, не појмиш му гласе.

Усамљен на жалу спрженом и голом, 

Где говори талас и где олуј риче, 

Или јужни ветар игра се тополом, 

Или гладан галеб изнад стена криче,

О, ту слушај Бога, а уму се цери 

Што јауче болно гласом црног Јуде: 

Тад се срце клања једној новој вери, 

Тад љубав и мржња свој му венац нуде.

Не, не дајте уму да господар буде!

1911

Р