Зашто пјевам
Мило Јововић 

Зашто пјевам пјесме миле,
Питају ме неки људи –
Мислећ радост и весеље
Може пјесму да побуди.

Мисле они да је пјесма,
Клик, одушка срца здрава
И да срце пјесниково
Прати ув'јек радост права.

Или можда и то мисле:
„Пјесник не зна горких јȃда;
„Памет му је занешена,
„Он се вазда добру нада“.

А не знаду да је пјесма
Зачињена често пута,
Самим јадом болна срца
Кога тишти рана љута.

А не знаду да се срце
Пјесниково снужди, гане;
Те и њему низа лице
Жалосница суза пане.

Та и славуљ прижељкујућ'
Више пута јавља тугу:
Да је гн'јездо порушено,
Или какву жалост другу.

Пјесник пјесмом весели се,
А ш њом истом и затужи;
Она му је мелем срцу,
Радост, жалост у њој дружи.

Бар, Мило Јововић, „Босанска вила“, број 14., у Сарајеву, 30. јула 1895., стр. 214.
Јововићеве пјесме 1895.