Моја и њена срећа
<poem>
У красном врту моје лепојке
Трепери цвећа чаробан спле̑т:
До руже зумбул, до лале божур,
Међ’ њима она — најлепши цвет!

Час ружу љуби, час босиљ грли,
Сад овај — онај залева ред;
Сад опет пчелу пажљиво гледи,
Где шебој љуби и срче мед...

А славуј мали са јоргована
Извија бајно песмица poj.
Све цвеће слуша; а она шапћe:
»Како смо срећни, о Боже мој!«

Срећна си, срећна, сунашце моје!
Ту красну срећу даје ти Бог;
Мени ће дати кад ускрс видим,
Негдашњу срећу народа свог!

У Пожуну, из »Слободе.
</poem>

 Извор 
Јован Грчић Миленко: Целокупна дела'', Библиотека српских писаца, Народна просвета, стр 141-142

Јован Грчић Миленко
Поезија