Пучина/42
IV

ВЛАДИМИР, затим ДОКТОР 

ВЛАДИМИР (сам): Хвала им, пријатељима; сви се брину за моју Олгицу. 
ДОКТОР (долази из леве собе): Звао си ме, Владимире. 
ВЛАДИМИР (одмах скочи и хвата доктора за руку): Како је? 
ДОКТОР: Но, но, полако; дете спава, кисам хтео да га дирам. Чекам док се пробуди, да видим хоће ли бити каквих
промена. 
ВЛАДИМИР: Али ти ипак сумњаш? 
ДОКТОР: Ја сам рекао само да је стање озбиљно. Ако буде што теже, казаћу вам; будите дакле мирни. 
ВЛАДИМИР: А има ли наде, ма мрве наде? 
ДОКТОР: Чекам овај нови лек да се донесе, окушаћу њиме; нисам га још употребљавао, јер... но покушаћу. Можда ће
моћи што да помогне. 
ВЛАДИМИР: Можда?! 

Пучина