Сенке (Душан Срезојевић)
Сенке

Мирно бих да спавам докле поља хује 
И таласи траве уморна ме хладе; 
Успаване слатко к'о после олује, 
Већ спавају жудње с миром нове наде. 
Докле бледе мисли издишу из чула, 
Осећам шум страсни сочна млада биља; 
У уху мом свира још чаробна фрула 
Поново нађене мелодије миља.

Прелазе лагано небом неке сени; 
Свежа киша хладна тихо веје доле. 
Као саркофаг сам, без даха у мени. 
И с велом баченим на све моје боле 
Мене опија један рефрен свега. 
Радостан? ил' тужан? Не знадем, али да 
Запевам гласно, с оне стране брега, 
Чуо бих к'о да неко тихо рида.

Напомене 

Сенке — Бранково коло, 1909, XV, 48, 758.

Извори 

 ЗЛАТНИ ДАСИ. — Светлост, Крагујевац, 1975.

Душан Срезојевић