Јерко Шкрипало2/7
Шена седма
ЈЕРКО, ПРХУН и ВИЛЕНИЦА
ПРХУН: Госпару, ово ти сам довео виленицу.
ЈЕРКО: Ходи овамо, добра жено; одкле си, како ти је име и што умијеш чинит?
ВИЛЕНИЦА: Ја сам султана из влашке земље, чак с Дробњака име ми је Љељена Рогоева; умијем среће вадит.
ЈЕРКО: Дану, прије нег те упитам зашто сам те довео, угонени ми колико ћу живјет и хоће ли ми жена брзо умријет.
ВИЛЕНИЦА: Госпару, позлати ми ручицу, ако ћеш да ти угоненем.
ЈЕРКО: Жими душа не имам у тобоцу ни минце — нијесам ни јемачица платио; ма ти ћу сутра вједрицу воднице дат.
ВИЛЕНИЦА: Ну да’ руку. Грбав ћеш стар умријет, ма те ће жена на[д]живјет.
ЈЕРКО: Како, што прајиш? то да мене укопа она махништина и да ми се, како говоре, усере на греб? Неборе, ну виђ боље!
ВИЛЕНИЦА: Или сад или нигда, или ја или нитко! По другој руци пара да ћеш ти веће живјет од жене три годишта.
ЈЕРКО: Ах курвине кучке! Тужни Јерко, дункве [дакле] си ти усилован дуг живот жељет' онему врагу, ако хоћ дуго живјет?! Нека и с врагом, кад се не може инако; ма богме ми не стави узде да не идем у аманаца. — А сада хоћу да ми угоненеш ко ми је покро вино.
ВИЛЕНИЦА: Вино ти су покрали њеке грајске виле које се зову сотоне петоноге.
ЈЕРКО: Да хоће ли ми га вратит?
ВИЛЕНИЦА: Што у њих руке упаде, то се веће не враћа!
ЈЕРКО: Богме ја видим да си сагачија персона [бистрије чељаде] нег Стијепо шавац између Понте. Ма, cazzo, тога те виле нијесу могле учинит у моје прејудицијо [штету]. Ах магарица једнијех! Ма жими ја, све ће ми све рефат пук и цариник: колико ми је покрадено вина, толико ћу ја bellamente [на лијепи начин] улит воднице и продават кријући из медзана и не плаћат царине. — Пођи ти, добра жено, збогом; дођи заутра, да те платим, ма ну вечерас мећи те среће, једа мож узазнат именом те виле које су ме покрале, ер ћу учинит да си честита. — Olà [дедер] зави[ј]те јако, и ја бих за скрову &. — Прхуне, ход'мо да се справимо у лов од пуха, или остани бржек на стражи докле се ја справим.
ПРХУН: Пођи госпару, ја те чекам.
ЈЕРКО: Је ли in orden [у реду] зубља?
ПРХУН: Не брини се, госпару, пун их је страњ.

Референце 

Јерко Шкрипало