Краљица Јакинта/66
ТРЕЋИ ПРИЗОР

ГЛАСНИК (уђе нагло):
Опрости ми, светли господару,
Ал' пред врати нигде никог не би,
А ја прешне доносим гласове.
Удобић се на тебе дигнуо,
Да освети жупана Вукана.
У стан му се много људство слегло- 
Грдно поље притисла множина, 
Силна бела вије с’ перјаница.
ЈАКИНТА (зачуђена):
Не пође ли с вама на Грубешу?
ГЛАСНИК:
Пође, госпо, и верно послужи, 
Ал’ од кад му добеже краљица...
ЂОРЂЕ (упрепашћен):
Шта! краљица тамо!
ДВОРАНИН (уђе). 
ЈАКИНТА:
Но, говори!
ДВОРАНИН:
Нигде нема госпође краљице!
ЈАКИНТА:
Нека дође њезина дворкиња.
ДВОРАНИН:
И дворкињу нигде није наћи... 
ДРУГИ ДВОРАНИН (уђе, краљу):
Вестник један жели к теби ући.
ЂОРЂЕ:
Нека уђе!
ЈАКИНТА:
Најпре тог уклони!
ЂОРЂЕ (к првом гласнику):
Ид' почекај, док те не позовем.
ГЛАСНИК (уђе).

Краљица Јакинта