О српском језику/9.1


ОМАЊЕ РАСПРАВЕ

-{I}-о Обличја имена Србин
1о — Кад се корену  дода 
наставак , онда постаје реч ,
Срб, -ба, (отуда и Руси кажу: , западни
Словени -{Srb}-), множ. Ср̏би (-{Srbove}-), Ср̏ба.
Од корена је постао наставком  и придев
срп-ски, и име Срб-о, које се говори од мила;
— 2о — Кад се реченоме корену дода 
, онда се начини реч: Србин, -бина,
множ. Срби, -ба. Придев је и од овог имена
срп-ски. — 3о — Од истога корена постале
су и ове стајаће речи, т. ј. које се ретко
говоре, или се употребљавају само у песмама:
а) наставком ињ: Србињ, -биња („Ђе Србиње
јунак причешћује“); придев србињски; б) 
јак: Србљак, („Оваки је адет у “);

в) наставком јанин: Србљанин („Ајде
сада царе Србљанине“); само што је у последња
два случаја, између корена, који се свршује на
уснени глас б и наставка, који се почиње 
ј, као и иначе, по познатом правилу 
језика, уметнуто л, на пр. у 
(од „Филибе“), Убљанин (од Уб) и т. д.
— 4о — Управо од корена постале су тавођер
увећане именице: Срб-енда и Срб-екања; —
а збирно име Срб-ад, говори се само са 
ија, дакле: Срб-ад-ија. — 5о —
Кад се корену сръб дода стари наставак 
(ј), онда гласове  и , (од којих опет 
овде стоји место гласова ј), и по
својству старо-словенскога језика и његова 
дијалекта, благогласности ради,
раставља уметачно л, те постане реч: 
(читај: Србљ); која се опет по благогласној 
српскога језика, изговара: Србаљ, -бља,
-бљy, множ. Србљи, -баља; придев србаљски.

— 6о — Додо ли се, најпосле, речи Србаљ
() наставак ин, онда, бива, реч: Србљин,
-бљина, множ. Србљи, -баља.

Што је требало објаснити!

Седмица 1857.

О српском језику