Посљедњи пикавац
Посљедњи пикавац

Била си сретна, 
срела си га под свјетлом уличне лампе, 
што лажан лик ти даде, 
чула си ту лажну ријеч, 
што ули у тебе злослутне наде, 
да љубав си нашла за себе, 
љубав, утјеху коју тражиш, 
ноћима тамним док зебеш, 
лутајућ' улицом давно несталих трагова људи, 
који су с вјетром отишли давно, 
и никад се овдје вратити неће, 
а ти, ти сада луташ улицом том, 
што пажњу ми скреће, 
да видим шта је одвело те тамо, 
да луташ, тражиш што наћи нећеш, 
плачеш и чекаш што доћи неће.

Стала си тамо на мосту оне Црквене ружне, 
и тужним оком гледаш у звијезде, 
што тако будно твој корак прати, 
дал' с њим још причаш, ил другу тражиш, 
да и њој кажеш за чим све патиш, 
јер никог немаш на свијету том, 
да види, чује за твоју бол, 
за твоје срце што зна да љуби, 
и сјенку његовог несталог лика, 
а он, ко сјајна дуга послије кише твојих суза, 
нашао је пут у нови свијет, 
и ко зна коме срце ће дати, 
а ти и даље вени ко цвијет, 
суза те пржи, јецај и плач.

И оно твоје посљедње писмо, 
тихо и дуго читао је, 
а онда на час к'о збуњен стао, 
иронично се насмијао, 
дубоко у себе повукао дим већ изгорјеле цигарете, 
и на крају с уздахом рекао, 
"драга и посљедњи пикавац угашен је на писму твом, 
од данас, драга, од данас ја више нисам твој".

Поезија