Зла жена (Ј.С.Поповић)/6
ПОЗОРИЈЕ 6.

ПЕЛА, ПРЕЂАШЊА

ПЕЛА: Добро вече желим, милостива госпођа (Пољуби јој руку.) 

СУЛТАНА: Јеси ли ти Сретиница? 

ПЕЛА: Јесам, милостива госпођо. Добила сам заповест да дођем код вас. 

СУЛТАНА: Ваљда си чекала лимуне, ниси могла раније доћи? 

ПЕЛА: Сад ми је момак казао. 

СУЛТАНА: Угурсуз! У свачем ме мора једити... Кажу људи да млого на мене наличиш. 

ПЕЛА: Тако су и мени казивали. 

СУЛТАНА: Оди да видим. (Повуче је к огледалу.) Заиста,... хм! (Љути се.) Сваки ђаво на моју главу. 

ПЕЛА: Ја се радујем, милостива госпођо, да сам срећна на вас налкковати. 

СУЛТАНА: Видиш ти параснице како се она радује! Само се гдигод пофали зато, пак ћу ти ја показати каква је разлика између нас... Знаш ли зашто сам те звала? 

ПЕЛА: Ја не знам. 

СУЛТАНА: Да обучеш моје аљине, а мени дај твоје. 

ПЕЛА: Милостива госпођо... 

СУЛТАНА: Ти не знаш тко сам ја теби? да ниједну реч не чујем! Ја знам што радим. Ти си једнаког лица и мога стаса. докле год ја не дођем, ти остајеш овде место мене. Поватаће Султана свима 

крајеве! 

ПЕЛА: Али ако ме познаду? 

СУЛАТАНА (лупи ногом): Опет почињеш? Оћеш и ја да почнем? Ниси чула ко сам ја?

Зла жена