Српске народне приповијетке
Српске народне приповијетке

Беч, 1853.

Скупио их и на свијет издао Вук Стеф. Караџић.
у Бечу, у штампарији јерменскога манастира 1853.

 Вуков оглас за „Српске народне приповетке“ , 1853
 Писмо Јакову Гриму
 Предговор.
 Српске народне приповијетке:
 Међедовић.
 Чардак ни на небу ни на земљи.
 Немушти језик.
 Златна јабука и девет пауница
 Стојша и Младен.
 Ђаво и његов шегрт.
 Права се мука не да сакрити.
 Аждаја и царев син.
 Змија младожења.
 Опет змија младожења.
 Коме Бог помаже, нико му наудити не може.
 Златоруни ован.
 Усуд.
 Ко мање иште, више му се даје.
 Милостива снаха и немилостива свекрва.
 Правда и кривда.
 Очина заклетва.
 За што у људи није табан раван?
 Ђавоља маштанија и Божја сила.
 Побратимски дарови.
 Калуђер и четири грјешника.
 Копање блага.
 Лијепе хаљине много којешта учине.
 Дјевојка бржа од коња.
 Дјевојка цара надмудрила.
 Чудновата тица.
 Црно јагње.
 Царева кћи овца.
 Три јегуље.
 Чудотворни нож.
 Чудновата длака.
 Пепељуга.
 Зла маћеха.
 Маћеха и пасторка.
 Опет маћеха и пасторка.
 Како су радиле онако су и прошле.
 Зла жена.
 Дивљан
 У цара Тројана козје уши.
 Цар Дукљан.
 Ђевојка, удовица и пуштеница.
 Једна гобела у као а друга из кала.
 Соломуна проклела мати.
 Лаж за опкладу.
 Краљ и чобанин.
 Ко умије, њему двије.
 Два новца.
 Међед, свиња и лисица.
 Лисица се осветила вуку.