Сими Милутиновићу
Дај да пјевам славу српског сина
Ког породи наша Босна мила,
Славу сина поносна Србина,
Најдражега штпћеника вила.

Ал ко може опјевати славу
Таког дива, сивог соко—тића,
И достојно увјенчати главу,
Мудру главу Чубре Чојковића?!

Ја не могу. Теби цио народ
Кроз вјекове сјајне вјенце вије,
И ти живиш докле народ живи,
Догод срце у Србина бије!

Слава теби, слава дични сине,
Слава мајци што те је родила,
Слава земљи, земљи поноситој
У свом крилу што те одгојила!

Извор 
1897. Зора, лист за забаву, поуку и књижевност. Година друга. стр. 15.

Авдо Карабеговић Хасанбегов
1897.