Јаквинта/62
ПОЈАВА VIII

ЈАКВИНТА (сама):
Ха, камо грома да њим ударим 
Тог издајника!
(Потрчи за Ђорђем, гром затутњи и пукне и сенка Владимира појави се.) 
ЈАКВИНТА (престрављено):
Владимир ?
СЕН ВЛАДИМИРОВА: 
Не иди даље!
ЈАКВИНТА: 
Шта хоћеш збори?
СЕН ВЛАДИМИРОВА: 
Своју крв.
ЈАКВИНТА: 
Даље! Одлази!
По разбоју се крвца пролила 
Таласи носе круну злаћену.
Ах, иди, иди!
СЕН ВЛАДИМИРОВА: 
У царство смрти за мном полази! 
ЈАКВИНТА: 
Не, с тобом не ћу, јошт је живот мој 
Ја за њим идем!
(Потрчи противној страни. Сенка Стеванова јавља се.) 
ЈАКВИНТА (врисне):
Јошт једна сенка! Не, ово није сан!
За твоју крвцу нисам крива ја!
Одлази, шта ћеш? Ено Владимира 
Од њега тражи проливену крв.
СЕН СТЕВАНОВА (прилази јој и спусти на њу руку):
Убијцо, твој се приближује крај.
СЕН ВЛАДИМИРОВА (прилази јој и спусти руку на њу): 
Нек се над тобом самрт одмара.
ЈИКВИНТА: 
Не, нећу вама! Пуштајте ме!
Зар никог нема да ме избави?
О даље, даље, ваше лешине 
Под земљом су иструнуле већ!
Шта хоће сенке сада од мене?
Ја их из гроба дићи не могу;
О, даље, даље!
(Бега поклецавајући противном страном. Завеса пада.)

Јаквинта