Лисистрата/12
PETA POJAVA
Kinesija, Mirina, horovi
 
MIRINA 
(Lisistrati koja ostaje iza vrata da Kinesija čuje) 
Ja volim, volim njega, al' on prezire 
svu ljubav moju. Njemu me ne pozivaj! 
KINESIJA 
O slatka Mirinice, šta ti radiš to? 
MIRINA 
Neću, bome, nikako! 
KINESLTA 
Zar na moj poziv nećeš sići, Mirino? 
MIRINA 
Bez ikakve ti mene zoveš potrebe. 
KINESIJA 
Zar ja, bez potrebe? ‐ Ja sasvim propadoh! 
MIRINA 
Sad idem. 
KINESIJA 
Nemoj, sinčića bar poslušaj! 
(Detetu) Zar nećeš, sine, zvati svoju majčicu? 
SINČIĆ 
Majčice, mamo, majčice! 
KINESIJA 
Ah, kako ti je? Zar ni sina ne žališ? 
Već šesti dan je nekupan i nedojen! 
MIRINA 
Ta ja ga žalim, ali otac ne mari za njega! 
KINESLTA 
Siđi samo čedu, nemajko! 
MIRINA 
Oh, šta je mati! Moram sići! Da šta ću? (Izlazi) 
KINESIJA (Posmatrajući je) 
Ta ona mnogo kanda se podmladila, 
i tako ljupku još je nisam video, 
a što se srdi na me, što me prezire 
baš to me žeže, te od žudnje propadam. 
MIRINA (Uzima dete u naručje) 
O slatka brigo moja, dete oca zla, 
da poljubim te, slatka hrano majčina! 
KINESIJA 
Šta radiš, bezdušnice? Druge žene zar 
osluškuješ, a meni srce razdireš 
i sebe mučiš? (Hoće da je zagrli) 
MIRINA 
Da me nisi dotako! 
KINESIJA 
Sve moje a i tvoje blago u kući 
sad propada. 
MIRINA 
Baš malo ja se brinem za nj! 
KINESIJA 
Zar tako malo mariš ti za pređicu 
što kokoši je razvlače? 
MIRINA 
Da, Diva mi! 
KINESIJA 
Al' Afroditin praznik nisi odavno 
već proslavljala. Zar se nećeš vratiti? 
MIRINA 
Ja neću, bome, ako ne sklopite mir 
i mahnete se rata! 
KINESIJA 
Svidi l’ ti se to, učinićemo. 
MIRINA 
Ako vam se svidi to, 
povratiću se, ‐ sad mi brani zakletva. 
KINESIJA 
Al' hajde lezi sa mnom samo jedan čas! 
MIRINA 
Ne, neću, al' te volim, to ne poričem. 
KINESIJA 
Ti voliš? Zašto onda, draga, ne legneš? 
MIRINA (dižući sinčića) 
O smešni čoveče, zar tu pred detetom? 
KINESIJA 
Nikako! (Obraćajuči se sluzi) 
Mane, nosi kući maloga! 
(Sluga uzima dete od majke i odlazi) 
Gle, sad i dete ode da ti ne smeta ‐ 
Šta ne legneš? 
MIRINA 
Pa gde bi čovek, jadniče, tu legao? 
KINESIJA 
U Panovoj u pećini. 
MIRINA 
A kako bi se čista u grad vratila? 
KINESIJA 
Pa lepo baš: operi se u Klepsidri! 
MIRINA 
O jadniče, zar zaklelvu da pogazim? 
KINESIJA 
Nek mene kazna stigne! Mahni zakletvu! 
MIRINA 
Da krevetić donesem nama! 
KINESIJA 
Nikako! Ta lepo je na zemlji. 
MIRINA 
Apolona mi, i takav nek je, 
na tle ne smeš legati! (Otrči) 
KINESIJA 
Voli me žena moja, ‐ jasno vidim to. 
MIRINA (vraćajući se s odrom) 
Na, brzo lezi, i ja ću se skinuti! 
Al', čujde, moram donet još i poslelju. 
KINESIJA 
Ta kakva postelja? Ta nemoj! 
MIRINA 
Boga mi, na kaišu je ružno ‐ 
KINESIJA 
Da te poljubim! 
MIRINA 
Na! (Poljubi ga i brzo otrči) 
KINESIJA 
Aha! Samo brzo da se povratiš! 
MIRINA 
(Vraćajući se i bacajući postelju na odar) 
Na, postelju, pa lezi, ja se spremam već, 
al', čujde, jastuka ti nema za glavu! 
KINESIJA 
I ne treba mi! 
MIRINA 
Treba meni, Diva mi! (Otrči opet) 
KINESIJA (Pruživši se na postelji) 
Hej, kito moja, gozbuješ ko Herakle! 
MIRINA (Vraća se i stavlja mu jastuk pod glavu) 
Poskoči, ustaj! Sada, eto, imaš sve. 
KINESIJA 
Sve imam. Amo, dakle, moja zlatano! 
MIRINA 
Već skidam svoje prsluče. Al' upamti: 
održi reč, i nemoj mir zaboravit! 
KINESIJA 
Ne, neću, ‐ strado ja! 
MIRINA 
Još runo treba ti! 
KINESIJA 
I ne treba mi, hoću da se grlimo! 
MIRINA 
Dabome, hoćeš; brzo ću se vratiti. (Opet otrči) 
KINESIJA (uzdišući) 
Ta žena ubiće me svojom posteljom! 
MIRINA (Vraćajući se s runom) 
Nu, diži se! 
KINESIJA 
Al' davno mi se digo već. 
MIRINA 
Da mažem te? 
KINESIJA 
Ne, nemoj, Apolona mi! 
MIRINA 
Jest, Kipranke mi, hteo ti il' ne hteo! (Opet otrči) 
KINESIJA 
Nek prospe joj se ulje, Dive gospode! 
MIRINA (vraćajući se s uljem) 
Daj amo ruku, prihvati i maži se! 
KINESIJA 
To ulje neprijatno, Apolona mi, 
ta više davi no što svadbom miriše. 
MIRINA 
Ah, jadna mene! Rodsku mast donesoh ja! 
KINESIJA 
Ta valja. Pusti, čudna ženo! 
MIRINA 
Ti si lud! (Opet brzo otrči) 
KINESIJA 
Ta propo ko je prvi pomast vario! 
MIRINA (Vraćajući se s drugom pomašću) 
Kutijicu uzmi ovu! 
KINESIJA 
Drugu imam ja! Nu, lezi, lolo, 
ništa više nemoj mi donosit! 
MIRINA 
Kako želiš, Artemide mi! 
Već izuvam se, ali važi, dragi moj, 
za mir ćeš glasat. 
KINESIJA 
Ja ću savetovati ‐ 
(Mirina se iznenada okrene i pobegne, a Kinesija stane jadikovati) 
Ta žena mene upropasti, uništi, 
sad ostavi me, sprdnju mnome učini! 
Ah, šta je to sa mnom? Koju da grlim, 
kad najlepša od svih ismeia mene? 
Oh, kako da dete nadojim jadno? 
A gde li je Lisičar onaj? 
Da za platu meni dojkinju nađe! 
HOR STARACA 
U strašnoj si nevolji, čoveče jadni, 
ti prevaren svoju umaraš dušu, 
i ja sažaljevam tebe. Lele! 
Ta kakav bi bubreg odoleo tome, 
i kakvo bi srce, kakva bi muda, 
i kakva bi krsta, kakva li kita, 
kad žudnjom nabuja, 
a u zoru nigde se ne može razlit? 
KINESIJA 
O Dive, strašno me raspinju muke! 
HOR STARACA 
U takvu nepriliku dovede tebe 
nevaljala ona opaka ‐ žena! 
HOR ŽENA 
Ne, bome, no draga, preslatka žena! 
KINESIJA 
Zar draga i slatka? 
Ta gorka je, nemila, Dive! 
HOR STARACA 
Ej, da si je, ko na njivi snoplje, 
u vihoru zgrabio jakom, kad grmi 
i seva, pa onda zamahnuo njome 
i odno je, pa je pustio potom, 
i ona odozgo da na zemlju pada 
i na kitu tvoju 
najedared se sruči i na nju nabode! 
(Dok hor govori poslednje stihove, Kinesija odlazi, a zatim dolazi spartanski glasnik i atinski savetnik)  
 

Лисистрата