Андрија Хумски/16
ПОЈАВА ШЕСТА

СТАНИСЛАВ, долази ВЛАСТОЉУБ

ВЛАСТОЉУБ: 

Свуда те тражим — пази опрезно, 
Ни један тренут немој пуститм,
Ни један часак немој часити,
Јер вруће гвожђе ваља ковати.

СТАНИСЛАВ: 

Ако си и ти ТОл'ко постиг'o,
Кол'ко сам бодро оком пазио 
На сваке знаке, свако кретање — 
Задовољан ћу бити успехом.

ВЛАСТОЉУБ:  

С Андријом морам бити непрекид,
Са њиме главно морам свршити. 

СТАНИСЛАВ: 

Па кол’ко до сад имаш успеха? 

ВЛАСТОЉУБ: 

Андрија ће нам дати помоћи,
Ал' тол'ко само не ћу од њега,
Већ нагнаћу га, да се преломи 
На страну једну, нама на корисг.
Учини л’ тако, себ’ је сломио. 

СТАНИСЛАВ:  

Војводе, што су до сад приспеле,
За устанак су против престола. 

ВЛАСТОЉУБ: 

Тек само онај стари Новица
На то се мршти, јасно прозирем. 
Андрији сваког часа говори,
На страни са њим јасан, отворен,
А преда мном је доста сакривен,
На речи моје тек се намршти,
Ил вртећ главом смагне обрве. 

СТАНИСЛАВ: 

Ако је један, баш к’о ни један. 

ВЛАСТОЉУБ:  

Ал на Андрију може утицат'. 

СТАНИСЛАВ: 

Па опет сае ће бити онако,
Како узахте стари Андрија.
Још не знам, Богдан није л’ кренуо 
Са вером, својом речју поштеном. 

ВЛАСТОЉУБ:   

Богдан је сталан при тој одлуци. 
Андрију он је једва сломио 
Да се са нама почне мирити.
Ал мдађи брат му, знадеш, Радослав, 
Нешто ми мисли, ћути на збору, 
Промишља доста својом памећу. 

СТАНИСЛАВ:  

За Радослава немој бринути,
Та тица сама леће у клопку.
Не бој се мисли, што је смислио,
Све скупа, што је мишљу досег’о,
То је, да теби служи примерно. 

ВЛАСТОЉУБ:

Истина буде л', што си казао,
У чему могу наћи узрока?

СТАНИСЛАВ: 

На таке зборе, тако питање, 
Остајем теби дужан одговор.
А баш ако те копка толико,
И узрока томе да би сазнао,
Запитај боље — своју Даницу. 

ВЛАСТОЉУБ: 

Говориш збиља? Добро, питаћу. 
Ал нека, не ћу, ти ћеш мотрити.
То ће нам донет’ доста користи,
Готови с краљем када будемо,
Кад се с Андријом ваља борити,
У њему ћемо доста добити. (Оду.)

Андрија Хумски