ЂУЛИЋИ УВЕОЦИ XXXIII
И опет ме к вама води 
Моја стара, верна мисô, — 
— Што миришеш, песмо моја, 
Још те нисам ни написô. 

Мирно куца срце моје, 
Кô у храму свете збиље. 
— Што миришеш, песмо моја, 
Као тамјан босиље? 

„Не мирише твоја песма, 
— То је мирис рајска цвећа, 
То ј’ близина двеју душа, 
Којих-но се синак сећа. 

Једно душа твојег оца, 
— Сушта благост и доброта,— 
Друго душа мајке твоје, 
Хранитељке твог живота. 

Оне стоје ту па гледе, 
Како вијеш сплет малени 
Из дубине душе своје 
Њиној светој успомени. 

И ако ти с’ кашто чини 
Да се сузе твоје суше, 
Ти се сети откуда је — 
То ј’ топлота њине душе. 

Осетиш ли часак, који 
Радној тежњи поља тражи, 
Ти се сети ко те крепи, 
Ти се сети ко те снажи.   

 Јован Јовановић Змај: Одабрана дела, књига 1, страна 303-304 , Матица српска, Нови Сад.