Крвни мир/16
VI ПОЈАВА

СТОЈАН и МИРКО (остану на бини)

МИРКО: Е сад к’о да ми је неки камен пао са срца. Сад сам ти, брате, вес’о к’о што никада био нијесам. Да могу читав би свијет загрлио и ижљубио. . .
СТОЈАН: А ја? Ја готово да заплачем од радости. Е није, него ми саме сузе долазе у очи, па сад кад помислим како ли ће бит’ Милици... И она је кукала к’о кукавица, откако се трефи она несрећа. А данас .. .
МИРКО (упада): Помахнитаће од весеља.
СТОЈАН (весео): Да ме није срамота, сад би запјев’о на вас глас, па да одјекне и у девето село. Сад ми више нико и ни у чеме нахудити не може. (Загрли Мирка и обојица весело отрче.)

Завјеса пада.

Крвни мир