Јесен права госпојина мала


Јесен права госпојина мала 

Јесен права госпојина мала,
Вране гачу, па јесен довлачу.
Ој јесени, што ме сневесели,
Сневесели, дику ми ожени!
Дику жену, мене не иштеду —
Је л’ не смеду, је л’ ме не воледу;
Пре не смеду, нег’ што не воледу.

Јесен права госпојина мала 

Јесен права госпојина мала,
По пољу се бели бељушика *) —
Верно љуби мене моја дика,
Верно љуби већ годину дана,
Па још зато не зна моја нана;
Не зна нана, ал’ ће скоро знати,
Мора нана мене дики дати,
Дики дати, дику зетом звати.

*) Трава, која у јесен сазре, па се бели. Највише је има по Сентомашком пољу, Марва је неједе

Извори  

Српске лирске народне песме‎
Бачванске песме
Банатске песме