Херцеговац на молитви
Алекса Шантић 

Пошљедни зраци, ено, великог сунца тону
     За даљне мрачне горе, и данак оставља нас;
Под крилом благог мира у вечерњему звону
               Молитве бруји глас.

Уморне тешким радом и моје ове груди
     У чистом оном звуку покоја налазе свог,
И у мени се сада тиха молитва буди
               У пламу срца мог.

Ој, чуј је, вјечна сило, и прими жеље ове;
     Скромна је молба ова што у твој лијеће сјај:
У борби пакла црног, о, дај ми силе нове
               За нови окршај...

Окријепи душу моју небеском твојом надом,
     У мору навале адске да не клоне ми груд;
Оживи твоје громе, нек цикне змија јадом
               И страшни види суд...
У Мостару, 8. априла 1891.
Шантићеве песме 1891.