Тврдица/2
ПОЗОРИЈЕ 2.

БИВШИ, ПЕТАР

ЈУЦА: Ево Петра. Можемо га послати по жице. 

ЈАЊА: Да ти дјавол носи сос твоју жицу, да ти узми памет, да заборавиш! (Петру.) Еси скупио ону ђубру сос пијацу? 

ПЕТАР: Аа? 

ЈАЊА (јаче): Еси скупио ону ђибру? 

ПЕТАР: Какву тужбу? 

ЈАЊА: Твоја проклета увета! (Виче.) Море ђубру, ђубру, ђубру! 

ПЕТАР: Убру, убру! Што не говориш људски, него се ачиш? 

ЈАЊА: Пи, пи, пи, пи, како ми даје ватра у моју срцу! 

ЈУЦА: Ја се чудим зашто га и држите тако стара и глува? 

ЈАЊА: Хондрокефало! Оћиш младо катана, да платим пет стотина форинта? Море, памет, море, ја!... Од десет година му правим рачун... 

ЈУЦА: А штету не рачунате што вам чини? 

ЈАЊА: Ти си крива. Зашто ниси газдарица у своју кућу, да узмиш на ум? 

ЈУЦА: Та ономад је пред вашим очима квара учинио. 

ЈАЊА (узане): Сирома Јања, мора да пострада чрез неваљало свет! 

ПЕТАР: Господару, ево једно писмо на вас... 

ЈАЊА: Ко га шиљи? 

ПЕТАР: Таки. 

ЈАЊА (продере се): Гајдарос! Ко е посло ову писму? 

ПЕТАР: Шта вичеш тако, нисам ја глув! Ћир Дима је казао да му таки одговор однесем. 

ЈАЊА: Кир Дима је моју пријатељ. (Чита.) О, дулос сас, кир Димо! Е, е, е, кала!... Тим, тим, тим!... Поштен човек! Кала, кала. (Погледи у Јуцу.) Душо Јуцо, иди у твоја соба, имам једна 

мала шпекулација. 

ЈУЦА (одлази).

Тврдица