Војвода Ђурица и Дука зулумћар
0001    Ђурица се опраља на војску, 
0002    Па своју је љубу световао: 
0003    ”Иконијо, моја драга љубо, 
0004    Пази мени моје дворе беле, 
0005    И пази ми сестрицу Јелицу 
0006    И пази ми два нејака сина; 
0007    Ако с’ Јели добра срећа јави, 
0008    Подај, љубо, на мене не чекај; 
0009    Чекај мене за девет година, 
0010    Кад настане година десета, 
0011    Удаји се, моја драга љубо, 
0012    Удаји се, а мене не чекај!” 
0013    Не чекала љуба Ђуричина, 
0014    Не чекала ни девет недеља, 
0015    Па с’ удаје за онога Дуку, 
0016    За онога Дуку зулумћара. 
0017    Дука ј’ голем зулум заметуо: 
0018    Да кметови не носе калпака, 
0019    А кметице дугачки вереџа, 
0020    И невесте дугачки ваћела. 
0021    Па он иде шњоме до мијане, 
0022    Од мијане опет до мијане, 
0023    А кад дође капији на врата, 
0024    Извикује љуба Ђуричина, 
0025    Извикује два нејака сина; 
0026    Изиоде два нејака сина, 
0027    Удара ји Дука зулумћаре, 
0028    Удара ји троструком камџијом, 
0029    Црна крвца кроз кошуљу врца, 
0030    Вриште деца као змија љута. 
0031    Тетка Јела крилом заклањала, 
0032    Љуто куне Дуку зулумћара: 
0033    ”Не ударај, Дука зулумћаре, 
0034    Не ударај два мила братића, 
0035    Немој, Дука, отпала ти рука, 
0036    Отпало ти од костију месо, 
0037    Љуте т’ с’ змије око срца виле!” 
0038    А кад било девет годиница, 
0039    Те Ђурица из војске дојезди, 
0040    Он не иде двору бијеломе, 
0041    Већ он иде пред бијелу цркву 
0042    Не би л’ кога од рода познао. 
0043    Познао је милу снају своју, 
0044    Што је њојзи ручни девер био, 
0045    Па јој божју помоћ називао: 
0046    ”Божја т’ помоћ, мила снао моја, 
0047    А што сте се тако прирушили 
0048    И у друго руво приобукли?” 
0049    Она Ђури беседи потијо: 
0050    ”Ево данас девет годиница, 
0051    Ђурица се опраља на војску, 
0052    Па је своју световао љубу – 
0053    Иконија, моја драга љубо, 
0054    Пази мени моје дворе беле, 
0055    И пази ми сестрицу Јелицу 
0056    И пази ми два нејака сина; 
0057    Ако с’ Јели добра срећа јави, 
0058    Подај, љубо, ал’ мене не чекај; 
0059    Чекај мене за девет година, 
0060    Па с’ удаји за кога ти драго!” 
0061    Не чекала љуба Ђуричина, 
0062    Не чекала ни девет недеља, 
0063    А некмоли за девет година, 
0064    Па с’ удаје за онога Дуку, 
0065    За онога Дуку зулумћара. 
0066    Пак је Дука зулум заметуо: 
0067    Да кметови не носе калпака, 
0068    А кметице дугачки вереџа 
0069    И невесте дугачки ваћела. 
0070    Она иде шњиме до мијане, 
0071    Од мијане опет до мијане, 
0072    А кад дође капији на врата, 
0073    Извикује два нејака сина; 
0074    Изиоде два нејака сина, 
0075    Удара ји Дука зулумћаре, 
0076    Удара ји троструком камџијом, 
0077    Црна крвца кроз кошуљу врца. 
0078    Вриште деце као змија љута. 
0079    Тетка Јела крилом заклањала, 
0080    Тетка Јела седу косу плела, 
0081    Љуто куне Дуку зулумћара – 
0082    ,Не ударај, Дука зулумћаре, 
0083    Не ударај два мила братића, 
0084    Немој, Дука, отпала ти рука, 
0085    Отпало ти од костију месо, 
0086    Змије ти се око црца виле!’ ” 
0087    Ал’ отиде Ђурица војвода, 
0088    Он отидеw двору бијеломе, 
0089    Извикује своју верну љубу 
0090    Да под њиме добра коња прими. 
0091    Изиоди сестрица Јелица 
0092    Да под брацом добра коња прими. 
0093    Њој беседи Ђурица војвода: 
0094    ”Сестро јело, и сад си девојка!” 
0095    Сузе рони сестрица Јелица, 
0096    Сузе рони, па брацу говори: 
0097    ”Брате Ђурђу, и сад сам девојка!” 
0098    Триред ми је твоја љуба верна, 
0099    Триред ми је косу орезала, 
0100    Е да би јој више робовала, 
0101    Ал’ се она млада удомила 
0102    За онога Дуку зулумћара!” 
0103    Расрди се Ђурица војвода, 
0104    Па он оде двору Дукиноме, 
0105    Те сагуби и Дуку и љубу. 

Српске епске народне песме