Призив
Помени ме у молитвама твојим 
Кад сунце пада за далеке горе, 
Јер знај да мене кобне мисли море, 
И да се, као слабо дете, бојим.

Ти чиста душо, буди Геновева
Над заспалим Паризом која бди, 
Докле  под  њеним благословом снева 
Љубавник чедан и злочинци сви;

И нек под твојом молитвом заћуте, 
О  заштитнице  вечна душе  моје, 
Све кобне мисли што ми срце муте, 
И,  ко злочинци, спремне за бој  стоје.

Помени ме у молитвама,  мила, 
И ја ћу знати у часове таме, 
Кад опет груне нечастива сила, 
Да добра душа  твоја пази на ме ...

Извор 
 Гавриловић Зоран, Антологија српског љубавног песништва, „Рад“ Београд, 1967, стр 140

Милан Ракић