Ожалошћена породица/29
ПОЈАВА XV

ПОРОДИЦА

ПРОКА: Шта је, побогу, Агатоне? 
АГАТОН: Зберите се прво сви! 
ТАНАСИЈЕ: Сви смо ту! 
АГАТОН: Е, онда, седите, па ћу вам све по реду казати. 
ПРОКА (седајући): Јеси ли разговарао? 
АГАТОН (Пошто су сви поседали, а он остао на ногама): Разговарао сам, дабоме да сам разговарао и нисам завијао онако издалека као досад, него рекох: Ти знаш, синко, законе, али их знам и ја, па 'ајде да се понесемо. Те ти ја њему одмах онако од прве: захтевам у име целе фамилије да се одмах отвори тестамент. 
ПРОКА и ТАНАСИЈЕ: А он? 
АГАТОН: Море, да видиш, узврда се кад чу како је то онако... није да га молим, него захтевам, па поче да ми врда: те покојникова жеља, те четрдесет дана, те ово, те оно. Али ја њему: по закону не морам да чекам четрдесет дана и нећу да чекам! Тако ти ја подвикнем њему. 
ВИДА и САРКА: А он? 
АГАТОН: Поче он опет да врда; те параграф седамдесет други, те педесет шести, а ја њему: а сто четрдесет седми, а сто четрдесет седми, господине? Кад то чу, а он просто пребледе и збуни се. 
ВИШЕ ЊИХ: Па? 
АГАТОН: Виде он да са мном не може лако изићи на крај и да му ништа не помаже врдање, па пристаде човек. 
СВИ (узбуђено): Шта? 
АГАТОН: Пристаде да се отвори тестамент. 
СВИ: А!!!... 
АГАТОН: Јест, јест, да се отвори тестамент. 
СВИ: Кад? 
АГАТОН: И ту поче да врда: па добро, господине Агатоне, можемо ових дана. Не, боме, подвикнем ти ја њему, него ја захтевам још сутра. 
СВИ: Још сутра! 
АГАТОН: Него шта! 
ПРОКА: Па је л' пристао? 
АГАТОН: Кад сам га дотерао уза зид, кад је видео да нема где, а он пристаде. 
СВИ: Ама, сутра? 
АГАТОН: Сутра, дабоме! (Поносито.) Ето, тако ја разговарам с адвокатима! 
ПРОКА: А шта каже што смо се уселили? 
АГАТОН: И ту је, видиш, било повуци-потегни. Запео он како немамо право. Вели: „Друго је то, господине Агатоне, да сте се ви сами уселили, али цела фамилија?” 
ТРИФУН: Па сад већ остави то што је он теби казао, него шта си ти њему казао! 
АГАТОН: А ја њему: нема закона који забрањује, нити има закона који прописује да се фамилија може уселити или не уселити у покојникову кућу. Па како нема о томе нарочитих, писаних закона, то се у овоме дабоме случају могу применити природни закони, а по природним законима фамилија има права да чува имовину свога преминулог члана. 
ВИШЕ ЊИХ: Тако је! 
АГАТОН: Па тако је, дабоме, али он, знаш како је, адвокатска посла, поче и ту да ми врда, док ја не подвикнух, ја се не селим из куће и нема те силе која ће ме избацити. 
ПРОКА: Сасвим! 
АГАТОН: Кад он то чу, а он попусти као удовица: „Па извол'те, господине Агатоне, па немојте се љутити, извол'те, седите у кући”. 
МИЋА: Па седећемо, дабоме! 
САРКА: Па, добро, је л' то ми нећемо никако више ни да се селимо? 
АГАТОН: Е, па ти опет! Шта хоћеш, целог живота ваљда да седиш на балкону? Имамо право да седимо док се не отвори тестамент, а тада остаје овде онај који наследи кућу. 
МИЋА: Разуме се! 
САРКА: А мени се тако допада моја соба. 
ТАНАСИЈЕ: Па кад си, Агатоне, већ тако прикљештио адвоката, зар ниси могао да припиташ и за оно? 
АГАТОН: Које оно? 
ТАНАСИЈЕ: Па оно како гласи тестамент? 
ПРОКА: Па ето, чућеш сутра. 
ВИДА: Ко ће жив до сутра издржати? 
АГАТОН (Танасију): И по тој ствари сам га испитивао. 
СВИ (радознало се збирају): Е??? 
АГАТОН: Јест, испитивао сам га. 
ПРОКА: Па? Говори, брате Агатоне, говори! 
АГАТОН: Ама, нека је он сто пута адвокат, стари сам ја иследник, не може он мени изврдати. 
ПРОКА (радознао, пргав): Говори већ једанпут, кумим те богом! 
АГАТОН: Почнем ја, знаш, с њим разговор о тестаменту, али онако издалека и вешто, да се он не сети. Велим ја њему: пошто сте ви писали тестамент, то све околности говоре да је вама тестамент донекле познат. 
ВИШЕ ЊИХ: А он? 
АГАТОН: А он само гледа у земљу и ћути, не сме да ме погледа у очи, јер бих му ја из очију прочитао тестамент. Али, стари сам ја мајстор, не испуштам ситуацију кад је једном шчепам. Окупим ти ја њега укрштеним питањима; па укрштена питања, па укрштена питања. 
ПРОКА (гори од нестрпљења): Па одговори ли он? 
АГАТОН: Одговори, али све онако, туц-муц, а ја опет навалих па укрштена питања, па укрштена питања, па укрштена питања, па укрштена питања. 
ПРОКА (очајно): Па доста, бре брате, са тим укрштеним питањима! 
САРКА: Даде ли ти бар какав укрштени одговор? 
АГАТОН: Знаш како је, није ми одговорио, не могу рећи да ми је одговорио, али сам му извукао једну реч. А мени је доста једна реч, више ми и не треба. Што кажу, реци: „Оче наш” па ми је то доста да те отерам на робију. На основу једне једине речи ја изведем закључак. 
ТАНАСИЈЕ: Па рече ли бар ту једну реч? 
АГАТОН: Рече, дабоме! 
ПРОКА (дрекне): Шта рече, побогу, човече! 
АГАТОН: Није рекао отворено него завијено, али сам ја одмах извео закључак: да тестамент оставља породици да по међусобном споразуму подели имање. 
СВИ (велико изненађење): Ау!!!... 
АГАТОН: Он не каже да је тако, али мени је јасно као дан да је тако. 
ТАНАСИЈЕ (забринуто): Па шта ћемо сад? 
АГАТОН: Ја мислим, браћо и сестре, ми би за тај случај требали да будемо спремни. 
ТАНАСИЈЕ: Како спремни? 
АГАТОН: Па тако, да се споразумемо. Могли би овај наш скуп да претворимо у конференцију. 
ТРИФУН: И, дабоме, ти да председаваш конференцији? 
АГАТОН: Не морам ја, зашто ја? Ево нек председава Трифун. (Седне.) Он те ствари боље зна, ето нек председава он. 
ПРОКА: Ти, ти, Агатоне! 
СВИ: Па дабоме! 
АГАТОН: Зашто ја, ето Трифун. 
ТРИФУН: Де, немој бити накрај срца. Знаш боље, признајем ти, знаш боље. 
АГАТОН: Е па, кад знам боље, а ти се не испречавај! (Прошета значајно.) Дакле, браћо, ми морамо бити спремни за случај да у тестаменту пише да извршимо деобу међусобно и по споразуму. Кад нам сутра старатељски судија прочита: остављам све своје имање својој породици с тим да га она по међусобном споразуму подели, ми морамо одмах одговорити: ми смо се споразумели! 
СВИ: Тако је! Сасвим! Тако је! 
АГАТОН: Е, видите, то би имали још сад да решимо. 
ТАНАСИЈЕ: А како мислиш да би се то могло? 
АГАТОН: Ево како: да се прво ми лепо, поштено и братски поделимо у ближе и даље рођаке. 
САРКА: Ето ти сад, како то може кад смо сви блиски род? 
АГАТОН: Нисмо. Ето, прва ти ниси блиска. 
САРКА: А по чему опет нисам ја? 
АГАТОН: По томе што ниси! 
САРКА: А ти си близак? 
АГАТОН: Близак сам, дабоме. 
САРКА: Како ти, тако и ја. 
АГАТОН: Е, није тако, Сарка. Ниси блиска; ниси блиска ти, није близак ни Прока, није близак ни... 
ПРОКА (плане): Шта је? 
СИМКА: Па зато, Проко, што си ти род по твојој првој жени. 
ПРОКА: Да сам ја род по мојој првој жени, не би моја друга жена толико плакала за покојником. 
ВИДА: Па, право да ти кажем, Проко, ми се баш сви и чудимо што се твоја Гина толико уби плачући. 
ГИНА: Зато, ако хоћеш да знаш, што искрено жалим, а не као ви. 
САРКА: А што па као ми? 
ГИНА: Метнули сте црнину на себе само због тестамента, а овамо ниједан ни сузу не пусти. 
СИМКА: Знамо ми, Гино, пошто је литар твојих суза. 
ГИНА: Ију! Е, јеси чула! 
ТРИФУН: Агатоне, брате, јеси ли ти председник овога збора или ниси? Ако ти пустиш жене да се објашњавају, онда никад нећемо доћи до споразума. 
АГАТОН: Право кажеш, запеле као да је ово скупштина каквог женског удружења. Да наставимо ми; где оно бесмо стали? 
ПРОКА: Ја нисам свршио своју реч. 
АГАТОН: Е па, 'ајд' говори! 
ПРОКА: Не говорим ја напамет да сам близак род, него имам и доказе. (Вади један велики табак хартије из џепа.) Ово су документа! 
АГАТОН: Је л' крштеница? 
ПРОКА: Није крштеница, ал' ево, погледај! (Развија табак.) 
АГАТОН (загледа): Па то некакав план? 
ТРИФУН: Па Прока је архивар у општинском катастру, па зна ваљда да прави планове. 
АГАТОН (загледа): Па то си ти израдио катастар наше фамилије? 
ПРОКА: Није катастар, него стабло; је л' видиш ово стабло? 
АГАТОН: Видим, па шта? 
ПРОКА: Е, то стабло, то је покојник. 
АГАТОН: Ама, покојник Мата? 
ПРОКА: Јесте! 
АГАТОН: Може бити, јер и покојни Мата је био тако нешто мало накрив. 
ПРОКА: А видиш ли ову грану овде? 
АГАТОН: Видим! 
ПРОКА: То је покојни чика Риста Николић. 
АГАТОН: Кој' чика Риста? 
ПРОКА: Ујак покојног Мате. 
АГАТОН: А, онај, знам! Па? 
ПРОКА: Е, видиш, тај чика Риста имао је четири сина: Спиру, Бошка, Тасу и Мику. То су, видиш, ове четири гране што иду наниже. 
АГАТОН: Видим! 
ПРОКА: А видиш ли ову грану што виси од Мике наниже? 
АГАТОН: Видим, па шта? 
ПРОКА: То сам ја. 
АГАТОН: Ти? 
ПРОКА: Јесте, јер ја сам Микин син. 
АГАТОН: Е, ако си ти то што висиш о овој грани, онда да знаш, на ниске си гране спао. 
ПРОКА: Ето, зар то није јасно као дан? То су документа, брате! 
САРКА: Ако је по томе, Проко, висим и ја ваљда на некој грани, а не само ти. 
ТРИФУН: А како би било да нам Агатон прво објасни по чему је он тако близак род? 
АГАТОН: Моје се зна. 
ГИНА, ПРОКА, ВИДА, ТРИФУН и САРКА: Па да чујемо? 
АГАТОН: Ама, ако се почнемо бавити тако разним детаљима, ми никад нећемо стићи до краја: него да одмах пређемо на ствар; да ми извршимо деобу наследства пријатељски и братски, као што и доликује једној овако отменој фамилији. 
ПРОКА: Па 'ајде реци како, де да те чујемо! 
АГАТОН: Ево, да почнемо од Сарке. 
САРКА: Ама, што ти увек од мене почињеш? 
АГАТОН: Па тако некако, увек ми се нађеш под руком. Да почнемо, дакле, од Сарке. Шта њој треба: једна гуша, једна душа! 
САРКА: Немој ти мени мерити ни по гуши ни по души, него што је право. 
АГАТОН: Морамо водити рачуна и о потребама. Друкчије су, на пример, твоје потребе, а друкчије су моје. 
САРКА: Гле, молим те! 
АГАТОН: Да кажеш да јој треба спрема за удају, па 'ајд, 'ајд'! Али то јој не треба. Двапут се удавала, па доста јој је то. 
САРКА: А по чему доста? По чему ти то мени мериш је ли ми доста или није? Ја најбоље знам да л' ми је доста. 
АГАТОН: Друго је то да има деце, али ето, ни то није била кадра. 
САРКА: Ето ти сад опет! Ију, још ће ми изнети да нисам била кадра. А по чему нисам била кадра? 
АГАТОН: Па ето, имала си два мужа па ништа. 
САРКА: Имала сам, то је истина, али шта сам ја крива што нисам имала кад? Шта сам поживела са првим мужем? Две године!... а са другим три и седам месеци, а то, брате, часком прође, немаш кад ни родити. Нисам имала времена, а не што нисам била кадра. Али што ти мени децу, немаш ни ти деце, па шта? 
АГАТОН: Ама, не пребацујем ти ја, него велим: да имаш деце, могли би ти и што више дати, овако, ја мислим, доста ти је пет хиљада динара у новцу и све кујнско посуђе. 
САРКА: Ију, ију, ију, срам те било, Агатоне! Како ти то мени као да ја просим од вас! Ја не просим, него тражим оно што ми припада. 
АГАТОН: Па добро, де, ево даћемо ти и онај сребрни будилник. Ето! 
САРКА: Узми га ти, Агатоне, па га метни на сребрни послужавник, лепше ће стајати. 
ТАНАСИЈЕ: Јест, одиста, Агатоне, ти то некако онако одока мериш. 
АГАТОН: Ама, чекај, брате! Ја то износим више онако, као предлог. После можемо разговарати о томе, па негде скресати, а негде и додати погдешто. Будите само стрпљиви! 
ВИДА: Па 'ајде да чујемо даље. 
АГАТОН: Овоме Проки и његовој Гини да се да она покојникова њива у Малом Мокром Лугу и десет хиљада динара у готовом. 
ПРОКА (скочи): Охо! То ти задржи себи, а ја хоћу мој део. 
АГАТОН: Па то ти је део! 
ГИНА: Зар она прљуша њива која не вреди ни луле дувана. Гле ти како он то нама!!... 
ПРОКА: Ја тражим да Агатон прво каже шта он тражи; да чујемо шта он мисли да њему припада? 
СВИ (сем Симке): Јесте, то да чујемо! 
ПРОКА: Хоћемо да чујемо, па према твојој мери себи да одмеравамо. 
АГАТОН: Ја мислим, брате, прво вама да поделим, а мени шта остане. 
ПРОКА: Па јест, шта остане. Нама њиве у Мокром Лугу и кујнско посуђе и по две-три хиљаде динара, а теби шта остане. Хоћемо прво да чујемо шта ти мислиш да теби припада? 
СВИ: Да чујемо! Да чујемо! 
АГАТОН: Па добро, ево да вам кажем! С обзиром, дакле, на то што сам најближи рођак... 
ВИШЕ ЊИХ: Е, то ћеш извинити! По чему то? 
АГАТОН: Добро, 'ајде онда овако: с обзиром на моје родбинске везе с покојником, с обзиром на то што сам ја шеф фамилије... 
ТРИФУН: Гле сад опет, а по чему си ти шеф фамилије? 
АГАТОН: По томе што сам ја у име фамилије разговарао са адвокатом, а ниси ти! Дакле, ако хоћете, слушајте: с обзиром на родбинске везе; с обзиром на то што ја представљам фамилију; с обзиром на моје личне и опште народне потребе; с обзиром на све околности и прилике у овоме даноме тренутку, ја мислим да би мени на првом месту припадала ова кућа. 
СВИ (општи узвик): Уа!!!... 
АГАТОН: Чекајте: ова кућа са целокупним намештајем рачунајући ту и будилник... 
САРКА: И будилник и служавник и све остало. 
АГАТОН: Јест, и све остало. Затим... 
ТРИФУН: Како, зар још! 
АГАТОН: Па још, него шта? 
ПРОКА (Трифуну): Пусти га молим те, да га чујемо. 
АГАТОН: Затим, мени би имали припасти и они дућани на Теразијама. 
СВИ: Уха!!!... 
АГАТОН: Није то све! 
ТАНАСИЈЕ: Па није, дабоме! 
ПРОКА: Тај не уме да стане! 
АГАТОН: А затим и виноград са вилом на Топчидерском брду. 
СВИ: Уха! 
ТРИФУН: Како би било и акције Народне банке? 
АГАТОН: Па и акције Народне банке, него шта! 
ПРОКА: А мени њива у Малом Мокром Лугу?! 
САРКА: А мени кујнско посуђе?! 
МИЋА: А ја, ја као и да не постојим? 
АГАТОН: Па и не постојиш, брате! 
ТРИФУН (Мићи): Не постојиш, разуме се! Зар теби није јасно да овде само Агатон постоји? 
ТАНАСИЈЕ: Ваљда сам ја пречи од једног Агатона. 
СИМКА: Само ти, Танасије, ћути! 
ВИДА: Ју, а што он па да ћути? 
ПРОКА: Браћо и сестре, зар ви не видите да ово није фамилијарни споразум и договор, него пљачка? 
САРКА: Пљачка, дабоме. Он акције Народне банке, а мени кујнско посуђе. 
ТРИФУН: Нисмо ми 52.374 среских становника, па да нам Агатон подвикне: „Мирно!”, а ми да станемо у фронт и да трепћемо. (Од ових Трифунових речи па до свршетка сцене, дијалог тече врло нагло и живо, упада се у реч, говори се једновремено, прекидају се говори, пење се тон и настаје све јаче узбуђење, да би се завршило бурним сукобом.)
ТАНАСИЈЕ: Сви смо ми овде једнаки! 
ПРОКА: Не признајем договор, не признајем шефа фамилије, не признајем тестамент, не признајем ништа и никога. 
АГАТОН: И тебе нико не признаје! 
ТРИФУН: То је пљачка! 
МИЋА: И та је пљачка против мене уперена! 
ГИНА: Хоће човек кућу и дућане! 
САРКА: Велепоседник!... 
ВИДА: А покојник га није ни гледао. 
СИМКА: Није, него је тебе гледао, Видо! 
ПРОКА: Не пристајемо на споразум! 
ТАНАСИЈЕ: Сваки ће да брани своје! 
АГАТОН: Е, онда вам не дам ништа! 
СВИ (гневно): Ко не да? Ко си ти? 
АГАТОН (шчепа столицу): Не приближуј се! 
ПРОКА: Он хоће да се бије! (Шчепа и сам столицу.) 
ТРИФУН: Не дајмо се! 
СВИ (се ухвате за столице и друге предмете, заузимају насртљив став, жене вриште, Мића се попео на сто и умирује млатарајући рукама. Узносе се столице и спушта се завеса). 

Завеса

Ожалошћена породица