Сви рецимо: у име Бога!
Сви рецимо: у име Бога! 
Да ово буде у час добар! 
Тајко и мајка сина жене; 
Од рода је од велика, 
Кољена је господскога, 
Никоме се и не јавља, 
Но се роду лицем клања, 
Род ми њојзи одговара: 
“Не клањај се, селе, роду, 
Но зафали вишњем Богу, 
Који ти је уд’јелио 
Млада рабра господара. 
Млоге су га моме брале, 
Ма га н’јесу одабрале; 
Тебе га је срећа дала, 
Да б’ сте дуго поживјели! 
И поштени род родили! 
И с родом се подичили, 
Као паун златним пером, 
А шеница равним пољем, 
И лозица бабер-грожђем, 
И пучина сланим морем; 
Тако с вама мила мајка!“ 

Сватовске песме