Андрија Хумски/7
ПОЈАВА СЕДМА

ВЛАДИСЛАВ и остали излазе иза заклона

ВЛАДИСЛАВ: 

Јесте ли вид’ли?

РАСТИСЛАВ:	

Грдне срамоте!

РАДОШ:

Велика брука!

МИЛУТИН:	

Тешка несрећа!

СТАНИСЛАВ: 

Са брега камен то се одрин’о,
Пред собом крши, ломи, отима,
До вас је дош'о, нас ће смрвити.

ВЛАСТОЉУБ: 

Ил' ће се о нас мож’да разбити,
Комади од њег' тек ће причати:
У Срба беше јоште поноса,
О кој’ се разби сила паклена!

БОГДАН: 

И моје груди брана нек буду,
Где ће се сила страшне бујице,
Матицом што се пени, уздиже,
Ваљајућ’ дрвље, стење студено,
— У лаку пену само разлити!
Ево вам руке, крви и срца,
Ја вадим мача против престола,
На ком се вију гује, акрепи.
Што крвцу роду стално сисају.
Овог се часа крећем Андрији,
А ви се жур’те за мном ускоро,
Јер ја вам речју дајем потврде,
Да пријатељу своме хитате,
Да ће вас врло радо видети 
У своме дому седа старина.

(Вади мач, а за њим и остали)

Не бој се, земљо славе вечите, 
Стубови витки, стојте весело,
Јер вама хита кита витеза,
Која ће за вас крвцу пролити, 
Рад спаса вашег богу с’ молити! 
У братској слози много се може, 
Кунем се, браћо. Помози, боже!

(Укрштају мачеве)

Андрија Хумски