Крвави престо/21
ЧЕТВРТИ ЧИН

(Дубровник. — Бојно поље)

Прва појава

БОДИН (сам):
Изгубио сам већ тол'ко људи,
А узалуд су сви моји труди; 
Дубровник стоји к'о сион — гора 
А среће моје не свиће зора,
Већ клетва божја к’о да ме стиже, 
Са ступња славе падам све ниже. 
Даница моја све већма тавни 
А негда моји барјаци славни 
Везени сувим жеженим златом 
Укаљани су сремоте блатом,
А војска моја што толко страда, 
Кукавно бежи испод тог града,
Из којег змаји излећу зорни 
Јунаци храбри и ратоборни. 
Срамно се морам вратити дома,
Да Дубровника не гледам више 
Што незајазно гута ми војску 
К'о Молохово огњено грло.
Да с’ дома вратим? У сну, на јави,
Подругљиви да слушам њихов грот 
И да ми увек у уву звони 
Као поноћних вештица врисак? 
Нека се дигне јаук и лелек,
Као на страшној Кокити реци, 
Нека крваво потече море,
Што ено и сад хуји и бруји —
Ал' ја се дома вратити нећу 
Злосретну моју од стрица браћу 
Док не ухватим и не повешам 
На главном тргу крвавог града!  
Ја нећу ићи! Ол' шта би рекле 
О мени жене? Ја нећу ићи,
Ја морам мети својојзи стићи 
Па ма се море разлило с' вали 
Па ма и тврдо да с’ небо свали! 
(чује се глас трубе)
Опет се бију, опет се кољу.
Чисто се земља под-а-мном љуља: 
Упоран мора да с’ заметну бој. 
Хоће ли једном, хоће ли ратна 
И на ме орећа да се осмехне?!.. 
Боже громова! Боже холуја,
Благослови ми сабље и маче,
И победним их круниши венцем! 
(Чују се опет трубе)
Јасније труби, трубачу јадни,
Кад мене неће, нек чује тебе!

Крвави престо