Око ватре
Алекса Шантић 

Кô зора на врху горе, пламен букну
И рачве букава рујни гримиз покри.
Сви, држећи диљку са бодљом, у сукну
Сивом око ватре они седе мокри.

Позно. Једва с врха поглед продре туда
Кроз копрену ноћи хладнога октобра,
Те Ситницу спазиш где пољем кривуда
Уз кржљава стабла и беговска добра.

Хладно. Кô турбани, са греда и грма
Мотају се магле, и у пређу њину
Гдегде запне бела месечева срма.

Они седе. Сјакти врх бодља, и с трава
Трепти иње. Искре распну се и сину
Као венци звезда изнад њиних глава.

Шантићеве песме 1913.