Сонет - V
Милутин Бојић 

Сонет - V

Ја читам данас твоја писма драга 

Из којих топла наивност се смеје 

И чедна љубав, коју младост греје. 

Ја читам писма, но сумор ме хвата, 

Јер прошлост врх њих већ остави трага, 

И туга Билог из вијуга веје: 

Сећа се данас страсне чежње, где је 

Сахрањен спомен на лет белог јата, 

Што оде у ноћ без збогом и крадом, 

Још шум му чујем кроз маглине плаве, 

Но ноћас пахне неким гробним хладом. 

Одјек се мрзне, а ноћ на ме сипа 

Лептира мртвих покидане главе. 

И док ум слепо по словима пипа, 

Ја чекам тице да се снова јаве. 

Милутин Бојић
С