Смрт кнеза Доброслава/5
ПОЈАВА V
МАРИЈА излази хитно из двора, а СРЂ долази с поља. Доцније РАТКО, СТАНКО и сељаци.

МАРИЈА: 
Куд да бјежим? Камо да се склоним, 
Те не чујем овај тужни јаук? 
(Улази хитно Срђ.) 
¬Ко то трчи амо? грозно, грозно! 
Брат долази брату на мучење. 
СРЂ: 
Б'једа, госпо! Гдје је кнез Доброслав? 
МАРИЈА: 
Гдје је? мене питаш?.. А шта би ти? 
СРЂ: 
Одговори, часови су скупи; 
Они хитно пењу се уз Мосор. 
Кнез, кнез гдје је? 
МАРИЈА:
Ти си рањен, Срђу ! 
СРЂ: 
Већ не живе ко ми рану зада; 
Ну хајдуц'ма не могох одољет'; 
Отеше ми снаху и братиће. 
Дајте људи. Гдје је кнез? 
МАРИЈА: 
О Боже! 
СРЂ: 
Сам ћу њега потражит' у двору. 
МАРИЈА: 
Да нијеси сад ишао тамо. 
СРЂ: 
Ох! књегињо, не задржавај ме; 
Земља гори под ногама мојим. 
МАРИЈА: 
Ја те молим, тамо сад не иди. 
СРЂ: 
Ама зашто? 
МАРИЈА: 
Не питај ме. 
СРЂ: 
Зашто? 
МАРИЈА: 
Кад не могу да ти ја искажем, 
Ти како 6и саслушати мог'о? 
СРЂ: 
Какве р'јечи!... Сва си узмућена! 
У мени се страшна мис'о рађа... 
Зашто? кажи. 
МАРИЈА: 
Видио би призор 
Какав не би поднијети мог'о. 
(Чује се јаук из дубине.) 
МАРИЈА: 
Ох! (Меће руке на уши.) 
СРЂ: 
Какав је ово страшан јаук? 
Он долази из тамнице, госпо. 
МАРИЈА: 
Опет, опет! 
СРЂ: 
То је глас мог брата! 
Ох, шта раде с мојим братом тамо? 
Томко, Томко, Томко! (Трчи у двор.) 
МАРИЈА: 
Мати и дјеца 
Заробљени, рањен стриц, а отац 
На мукама страшним ! Сав дом сатрт. 
(Хвата се за косе, па бјежи. Излази Радимир са судијом и приставама, па вратар Ратко с кључевима у руци. За њим Петко и остатак сељака.) 
РАТКО: 
Хајте, брже, да закључам врата... 
Већ је касно. 
СЕЉАЦИ: 
Лаку ноћ! 
РАТКО: 
И вама 
Лака била. Хајте, хајте, хајте. — 
Из градића је ли свак изиш'о? 
ПЕТКО: 
Није страха да нам ко остане . 
Свак се боји већ у ово доба 
Да и саио мимо замак прође, 
А камо ли да у њем заноћи. 
РАТКО:
Па Бога ми, имају и право; 
(Закључава врата.) Замак ј' овај свих страхота гн'јездо. 
ПЕТКО: 
Чу ли Томка? Најприје је б'једник 
У мукама признао кривицу, 
Па пореко' чим с мучењем сташе. 
А Срђ кад га спази, укочи се, 
Па се на тле као тртав сруши. 
РАТКО: 
Нит' сам штогод чуо, нит' видио, 
Нити хоћу да о чему зборим. (Одлази.) 
ПЕТКО: 
Уји вјетар, а облаци црни 
Помрчину чине ужаснијом. 
Сјенке ув'јек по овакој ноћи 
Изилазе; могла би и наша. 
Боље да се и ја одмах склоним. 

Смрт кнеза Доброслава