Тврда стијена
Алекса Шантић 

Усред мора неситога, гдје вјечити покрет влада,
    У помами срџбе љуте немилосних гордих вала,
Гдје уморна многа шајка сред понора хладног пада -
    Ту је тврда ст'јена стала.

Не страши се она када на њу гњевни вали јурну:
    Соколи се над њом вију - њени синци вјерни, мили!
Снажнијем је крилом бране, кличућ' јасно пјесму бурну,
    Пркосећи морској сили.

А спасења анђ'о благи над њом своја шири крила,
    Кријепећ' јој синке вјерне, соколове, муње праве!
А слободе пјесму свету бијела јој хори вила,
    Китећи је в'јенцем славе!

Ој ти тврда, света ст'јено, прими поздрав српског сина!
    И даље ми смјела буди, кад се море на те хити!
Та не бој се, ти си јака! Бог те гледа са висина,
    Десницом те моћном штити!

Шантићеве песме 1889.