Малом Српчету
Мило Јововић 

Посвећено моме миломе Ф. Маровићу

Знаш ли Српче мило да молитва твоја
Пред престолом Творца Свевишњега важи,
Моли му се, нека Српству да покоја.
У молитви светој смјерно му покажи:

У Србина да је снажна десна рука,
За обрану моћна као челик тврди;
Да се с мачем штити и брани од мука,
Не подноси да му туђин име грди.

Покажи му да он слободицу љуби,
Чува вјеру свету и за њу се бори;
Невјеру презире и главу јој руби,
Издајице рода прогања и кори.

Вјером наде чека рујне зоре
Првобитну славу некадашњег доба,
Да ћ' угледат' опет ускрснуте дворе
Које сруши завист, себичност и злоба.

Моли му се дакле Српче моје драго,
Да међ' браћом милом не ускрати слогу,
У слози је Српству понајвеће благо
Слогом среће роду нанијети могу.

На Видовдан 1896., Мило Јововић, „Голуб“, број 13. и 14., у Сомбору, 1. и 15. јула 1897., стр. 218
Јововићеве пјесме 1896.