Моравички епитафи: Глијеча
Моравички епитафи: Глијеча су преписи текстова уклесаних на кенотафима у селу Глијеча (Општина Ивањица).

Споменик браћи Главинић – Алесандру (†1916) и Добросаву (†1914) (Лаживеро, крај пута)
 Споменик изгинулих ратника
 за ослобођење своје отаџбине
 браће ГЛАВИНИЋА из Глијече

 АЛЕСАНДРА
 кои је учествово у свим ратовима
 Турском Бугарском и Аустриском
 као борац II градског пука. Умро је
 ( . . . ) 6. октомбра 1916. г.
 у 26. години свог живота.

 и ДОБРОСАВА
 који погибе на Трешњици код Пожеге
 приликом терања непријатеља из Србије
 16. новембра 1914. год.
 а поживио 24. год.
 За сво време у Турском и Бугарском рату
 учествово као борац III батер.
 I дивизи. пољског арти. пука.

 Бог да им душу прости.
 Овај спомен подигоше им
 мајка Јеленка стриц Арсеније,
 супруга - сна Анка
 и кћер - синовица Миљка.

Споменик Велимиру Главинићу (†1916) (Прљак)
 Спомен
 ВЕЛИМИРА Д. ГЛАВИНИЋА
 из Глијече
 војник III поз. 4-ог пука,
 ратовао од 12. год. до 16. год.
 Био је храбар војник.
 У својих 44. години
 оступајући се разболи
 и пошао на лечење у Француску
 и сумарен потопи
 у лађу са друговима
 15. марта 1916. г.
 Бог да му душу прости.
 Остави своје миле
 за навек да га жале
 и спомен му подижу
 жена Милена, син Адам, брат Чедо.

Споменик браћи Главинић – Владимиру (†1914) и Петку (†1916) (крај гробља)
 Овај споменик
 показује изгинуле борце
 и то:

 ВЛАДИМИРА К. ГЛАВИНИЋА
 из Глијече,
 наредника III чете I батаљ. 4. пешад. пука I поз.
 који је погинуо у 25. год.
 у борби са Аустро-Немцима
 септембра 1914. год. на Малом Ражњу.

 и брата му
 ПЕТКА
 поднаредника 3. чете 3. батаљ. 4 пука
 а који је погинуо у 24. год.
 у борби са Бугарима и Аустро-Немцима
 септембра 1916. г.
 на Кајмакчалану —  Солунски фронт.
 Споменик подигоше 
 отац Коста
 браћа Лазар, Драгоје и Станиша.

Споменик Поповићима – Драгомиру (†1916) и Љубисаву (†1914) (крај гробља)
 Овај споменик показује
 изгинуле борце

 ДРАГОМИРА ПОПОВИЋА
 из Глијече
 војника III чете I бат. II пука I позива.
 Који је участово у рату од 1912. до 1916. год.
 прешао и Солунски фронт
 на положају Чегорске Планине
 борећи се са непријатељом за отаџбину
 погибе 9. августа 1916. г.
 у своји 28. год. у најлепшем цвету.
 По својој смрти
 остави жену Видосаву, ћерку Милосаву.

 и стриц му
 ЉУБИСАВ
 као војник III ч. I б. 4. пука 3 позива
 и погибе у борби са Аустријанцима
 на положају Козјаку
 16. августа 1914. г.
 Бог да им душу прости.

 Спомен подиже им
 мужу и свекру Видосава
 и кћи Милосава.

Споменик Луки Поповићу (†1914) (крај гробља)
 ЛУКА ПОПОВИЋ
 из Глијече
 3-ћа позив, 3-ћа чета, 1. бат. 4. п. пук
 он ратова ( . . . ) 1912. - 1914. год.
 за ослобођење
 и јуначки погину на Црном Вру ( . . . )
 9-ог 8. 1914. год. у 45. години.
 Би одборник 7. год.
 Бог да га прости.
 Спомен подиже му
 жена Гвозденија и син Ђурђе.

Споменик Милутину Поповићу (†1918) (крај гробља)
 Спомен Српског јунака,
 витеза, официра
 МИЛУТИНА ПОПОВИЋА
 артиљеријског поручника
 рођеног у селу Глијечи
 24. 4. 1886. год.
 од оца Јевта и мати Танкосаве,
 који погибе у рату на Солунском фронту
 26. (...) 1918. год.
 и сахрањен у Маћедонији
 у селу Скочивиру код цркве.

 У школи сам знање стеко
 како треба човек бити,
 постах војник и научник
 бранит земљу рода свога.
 Ратник постах и у рату
 храбри витез војсковођа.

 На Србију ударише
 Турци, Немци, Швабе, Маџари и Бугари.
 С друговима гоних, ломих,
 душманина рода мога победисмо,
 саломисмо дим душмана проклета.

 Прекидосмо синџир гвожђе
 и скидосмо ропске ланце.
 Сину зора јарког сунца:
 Србија је сад слободна.

 Ја погибох за дом мили
 за слободу свога рода,
 сви кажите Бог да прости
 витезове младе кости.

 Овај споменик подигоше
 своме незаборављеном брату
 браћа Јаћим и Драгутин.

Споменик браћи Драгутиновић – Пантелији (†1915) и Станку (†1915) (крај гробља)
 Овај спомен показује за умрле
 борца
 ПАНТЕЛИЈУ М. ДРАГУТИНОВИЋА
 из Глијече ( . . . )
 кои поживи 43. год.
 а умро 10. новембра 1915. год.
 у Андријевици,
 у оступању кроз Албанију.
 Бог да му душу прости.
 Спомен подигоше
 браћа Тадија, Милија, Велиша, Воислав
 и синови.

 СТАНКО
 син Вукадина Драгутиновића
 из Глијече,
 који је поживијо 21. год.
 а умро у Штипу
 као војник I чете 13. пука 3 батаљона,
 умро 20. марта 1915. год.
 Спомен подигоше
 браћа Тадија, Милија и Вељо.

Споменик Николији Главинићу (†1915) (крај гробља)
 Ој, путниче мили роде
 приђи ближе
 пак прочитај тужан спомен
 НИКОЛИЈЕ В. ГЛАВИНИЋА
 из Глијече,
 војника III чете I бат. пука Хајдук Вељка,
 који је рођен 1896. год.
 умро у Штипу 1915-те год. 22. 2.

 Војник одма постак
 у рат пре рока
 за отаџбину изгубик
 моју лепу младос
 на велику тугу и жалос
 моју вамилији роду
 коме никад доћи нећу
 на мом гробу
 нико не пали свећу.
 Збогом роде мој.

 Имадок лепу златну јабуку
 паде ми у Штип и иструли.

 Спомен сподигоше му
 за вечну успомену
 ожалошћени отац Вуле,
 браћа Тадија и Милорад.

Споменик Радивоју Главинићу (†1915) (у гробљу)
 Спомен
 РАДИВОЈУ ГЛАВИНИЋУ
 каплару III чете I бат. кадровачког пука,
 који борећи се са Аустријом
 за веру и слободу
 од тешки војни напора
 умро у младости 23-ој год.
 12. јула 1915. год.
 у Биорској војној болници
 и ту је сахрањен.
 Овај спомен сподиже
 отац Савко, мајка Сара и с. Радојка.

Споменик браћи Поповић – Радовану (†1915), Новици (†1914) и Бранку (†1916) (у гробљу)
 Спомен
 РАДОВАНА, НОВИЦЕ и БРАНКА
 браће ПОПОВИЋА
 синовима мајке Србије.

 Ступише у рат Српски Турском 1913. г.
 и Аустринском 1914. г.
 као борци III чете I бат. П п. п.
 који участоваше у све бојеве
 и као храбри борци
 борећи се за слободу краља и отаџбину
 изумреше од задобијени рана.

 НОВИЦА
 је умро дец. мес. 1914. г. у Ваљеву

 а брат му
 РАДОВАН
 умре 5. 1. 1915. г.
 код своје куће у селу Глијечи

 а III-им брат
 БРАНКО
 погину борећи се са Бугарима
 на Кајмакчалану 1916. г. авг. мес.

 где три брата падоше на бојном пољу
 и оставише спомен роду своме
 да ји жале и оплакују
 које ретко мајка оваке роди.

 Да им сваки Србин каже
 Слава им и проста им душа
 оваким херојима.

 Овај спомен подигоше им
 из поштовања
 зет Саво Гвозденовић,
 свом мужу Радовану и деверима Цмиљка,
 свом оцу Радовану и стричевима Анка.

Извор 
 Радивојевић Драгутин М, Камена казивања ратника: моравички крајпуташи, „Литопапир” Чачак, 1995.

Моравички епитафи