ЂУЛИЋИ УВЕОЦИ LI
Oд чега си, Боже, срце знао створит’? 
— Најпре куша cpeћa, да л’ ће га уморит’; 
Плахом силом јурне, да га огњем спржи, 
— Срце се одржи. 
За њом дођу боли, лед и мраз га сколи, 
— Срце им одоли. 
Хај, читаво гробље на срце се слеже, 
— Срце не подлеже; 
Хај, читаво гробље у њега је стало 
— И још нешто мало: 
Јоште једна плоча, — јоште једна стена, 
У њој урезаних некол’ко имена, — 
С њима с’ певô, плакô, ништа им не скриви, 
— А сад су ти мртви, — макар да су живи.        

 Јован Јовановић Змај: Одабрана дела, књига 1, страна 325 , Матица српска, Нови Сад.