Смрт Стефана Дечанског/9
ДЕЈСТВО ДРУГО

1.

МАРИЈА с једне и ТЕОФИЛ с друге стране ступе 

 
МАРИЈА: Месец се обнавља, и месец ишчезава, а за мене жалостну никакове утехе. Теофиле, обећао 
си ми помоћи твојом претежном мудрошћу, ал' до данас још никакова успеха. 
ТЕОФИЛ: Ја сам, краљице, слуга и твој и краљев; не жели, да овим слабим телом кулу разбијем. Молимо се Богу, јер је све у његовој руци. 
МАРИЈА: Кушала сам одвратити Стевану срце од сина, ал' је он као убајаћена баретина, коју ништа 
не може да покрене пусту. 
ТЕОФИЛ: Само полако, краљице, прилика је најбољи помоћник. Ко нагли без обзира, далеко не одлази, 
а много поквари. Јеси ли видела који пут бујицу? Бруји, лупа, ваља камење, руши зданија, ал' и људе подсећа, да јој наглост предупреде. Напротив, тиха река тече непрестано, нико на њу не пази, и кад после неког времена: и камен је пробила. Само полако, краљице.
МАРИЈА: Али Душан међутим узима мâ. 
ТЕОФИЛ: Нека га, опет се неће у небо попети.

Смрт Стефана Дечанског