Празник (Милутин Бојић)
Милутин Бојић 

Празник

Досадни дани у млакости бледе, 

Свуд мртве сенке, скалупљене жеље, 

Мрачне кô амбис, побожне кô Веде 

Молитве... Време меље, меље, меље.

Отклоните ми своје мртве сенке: 

Испљуваћу вам погане олтаре 

И раздрљићу у светињи женке 

И изгребаћу стубове и шаре!

Како ме тиште ти богови свију! 

Како си бедан, Боже милиона! 

У тачне сате химне ти се вију 

И бруји песма с украдених звона.

Како си бедан ти што блудиш самац 

У дуге дане зноја и беспућа, 

И у дан један пружаш маси мамац: 

Опроштај греха и крстић од прућа!

О, у те дане светиње и мира 

У мојој души бесни бура срама, 

Играју блудне гомиле кумира 

У једном црном ковчегу од чама.

Ја тада бежим у краје незнане, 

До у сред пусте смело могу рећи: 

Ја празник стварам и празничне дане, 

Кад своме Богу тамјан ћу прижећи.

1911

П