Женик слободе/ПОЈАВА IX/III
ПОЈАВА IX 

ДЕМОН СРБИЈЕ (сам):
Ха, четир века како Косовску децу тлачим, 
Четири века он се опир’о гњеву мом;
Геније, тешко томе ко тражи борбу с јачим 
И дражи пакла гром! (презриво)
Калуђер, Гуслар, Хајдук! И то му снага била 
Да мени на пут стане? То ли му беше над? 
Кукавче, на Косову саломих орлу крила 
И ти се надаш, сад! (озго засветлуца, он се тргне). 
ГЛАС ГЕНИЈА (озго):
Из праха Косовског подижем тебе, сине, 
Векова мученичких нек пуца мрачни гроб! 
Слободе женик ступа; појте му са висине; 
Искапих чашу горку, мученик није роб!
ДЕМОН (дигне песницу и гледа над собом):
Ха, ти ми претиш?
ГЛАС ГЕНИЈА:
Орли из гора и урвина,
Диж’те се небу, диж’те, слободе грану час! 
Косовска превре суза и роди силног сина, 
Србијо, женик иде, слободе свети спас!
ДЕМОН:
Ха, ха, ха! Женик њезин данас ће бити гроб,
А ти, Геније светли, вечите таме роб!
(одјури за оним гласом).
(Цела ова појава праћена је светлуцањем од часа на час).