Јаквинта/49
ПОЈАВА II
ЈАКВИНТА и ЂОРЂЕ сами.

ЂОРЂЕ: 
Лаку ноћ мајко!
Сад миран идем тихим сновима 
Главније што је, то смо свршили.
Ал ти си мајко нешто зловољна.
Шта ти је кажи?
ЈАКВИНТА: 
Ти ме не слушаш!
ЂОРЂЕ: 
Остав се тога! Зар што нехтедох 
На твоју плашњу да се одзовем 
Непослушношћу сада називаш?
ЈАКВИНТА: 
То није плашња, Ђорђе веруј ми.
Ја врло добро знадем главаре,
Уз Владимира што су стајали.
Убеђена сам да већ смишљају 
С' престола твога да те оборе.
ЂОРЂЕ: 
Други пут мајко кад се умириш 
Видећеш да сам право имао,
У њима ћу се осветити ја,
Али доцније, сад не пристајем 
Да опет метеж нови подижем 
Причекај само, а они ми већ 
Под мојим мачем не ће умаћи.
Лаку ноћ мајко. Сан ми уморном 
Оловном руком очи затвара! (Оде.)

Јаквинта