Др (комедија у четири чина)/51
XX

ГЂА СПАСОЈЕВИЋ И ГЂА ПРОТИЋ ГЂА СПАСОЈЕВИЋ И ГЂА ПРОТИЋ (улазе и са њима четворо деце, два мушкарца и две девојчице, од којих једна носи букет) 
 
ЖИВОТА (шчепа се за косу): Јаој, господе Боже, обданиште број девет! Само ми је још то требало! 
ГЂА СПАСОЈЕВИЋ И ГЂА ПРОТИЋ (једновремено): Ми смо дошле са нашом децом из обданишта, да у име управе и у име незбринуте деце изјавимо захвалност господину доктору Цвијовићу на одржаноме предавању у корист обданишта. 
ЖИВОТА: Е, хвала, хвала! 
МИЛОРАД (узео један јастук, али му Славка задржава руку): Пусти ме да их гађам! 
СЛАВКА: Али, браца, забога! 
ГЂА СПАСОЈЕВИЋ (изводи напред девојчицу с букетом): Ајде, кажи! 
ДЕВОЈЧИЦА (направи реверанс и почне декламацију): Ваше високо преосвештенство! 
ЖИВОТА: Гле сад! Је л` то теби, Благоје?  
МИЛОРАД (Славки): Јаој, пусти ме да је гађам! 
ГЂА СПАСОЈЕВИЋ: Ју, извините, збунило се дете па узело декламацију коју је говорило владици при освећењу дома! (Девојчици) Оно друго, душо! 
ДЕВОЈЧИЦА С БУКЕТОМ: Господине научниче славни, због вашега дела идеалног, ово цвеће мали знак је пажње обданишта број девет захвалног! ГЂА СПАСОЈЕВИЋ: Те је стихове написала госпођа Протић. 
ГЂА ПРОТИЋ: Да, ја. 
МИЛОРАД: Особито лепи стихови. 
ГЂА СПАСОЈЕВИЋ (девојчици, упућујући је Милораду): Предај господину букет. 
ГЂА ДРАГА: А не, боље је госпођи! (Показује Клару) Господин је жењен. 
ГЂА СПАСОЈЕВИЋ И ГЂА ПРОТИЋ: Како, господин је жењен?  
ГЂА ДРАГА: Да, жењен је, је л` те, господине Живота? 
ЖИВОТА: Ама, шта мешате то, није о томе реч! 
ГЂА ДРАГА: Па кажем, жењен је. (Сојки) Зар не, госпођо? 
СОЈКА: Разуме се да је жењен. 
ГЂА ПРОТИЋ: Ју, господине Живота, па што нам то нисте казали? 
ЖИВОТА: Ама шта се ви мешате? Шта има ту обданиште број девет да се меша у те ствари? Оставите ме, тако вам бога, на миру! 
МИЛОРАД (Славки): Не могу више да се уздржим, ја их морам гађати! 
СЛАВКА (уздржава га) 
ГЂА СПАСОЈЕВИЋ И ГЂА ПРОТИЋ (Животи): Ми се забога не мешамо, али се само жалимо на неприлику у коју сте нас довели.  
ГЂА ДРАГА: Вас још ништа, али мене! 
КЛАРА: А мене? 
ВЕЛИМИР: А мене? 
ЖИВОТА (Гледа их све редом): А мене? 
ГЂА ДРАГА: Шта се нас ви тичете? 
ЖИВОТА: А шта се мене ви тичете? 
ГЂА ДРАГА: А, па тако реците па да знамо; тако дабоме, да смо бар начисто! 
ГЂА СПАСОЈЕВИЋ И ГЂА ПРОТИЋ: Па да, боље је било начисто. 
ЖИВОТА: Ама, ћутите ви, обданиште, шта се ви мешате! 
ГЂА СПАСОЈЕВИЋ И ГЂА ПРОТИЋ: Господине, ми смо даме! 
ЖИВОТА: Е па кад сте даме, а ви ћутите!  
ГЂА ДРАГА (њима): Господин је врло љубазан. 
ГЂА СПАСОЈЕВИЋ И ГЂА ПРОТИЋ: То већ видимо! 
ЖИВОТА (шчепа се за косу): Господе Боже, ово је права лудница! (Својима) Шта ме гледате, везујте ме, везујте ме! Све ми се у глави узмутило, све се испревртало, не умем да мислим више, разумете ли, не умем да мислим више! 

Др (комедија у четири чина)