Све је прошло...
Све је прошло...
Све је прошло што ми се милило,
Мојих дана приспело је вече;
Чини ми се у сну ми се снило —
Сан је био — ал' и сан протече!...

Имах мому која ме волела —
И данас ми за њом срце вене;
Душа би ми оставила тела,
Те девојке кад се опомене!

Већ сам с њоме стај'о пред олтаром,
Да постигнем што ми срце жуди,
С пламом срца, са љубавим жаром —
Ал' смрт њена од сна ме пробуди.

Мислио сам сред мачева љути',
Где јунаци своме гневу годе,
Болном срцу мрку крв просути
На бојишту србињске слободе,

Ал' сан оде к'о пролећни снеже,
Крв не оста срца на бојишту,
На њем' змија к'о да отров леже,
Прошлости га тако ране тишту!...

Извори 

Поезија Ђуре Јакшића, 1856.