Војиславу над гробом
Пјевач вртова рајских, геније небеских страна
Послан од Бога вјечног сишао бјеше доле —
И својом божанском лиром он је опјев’о живот
И радост самртника̂, срећу и њихне боле.

И, свршив подвиг земни, повратио се небу,
Оставив вјечости светој, да славу његову поје;
А ту у гробу овом у светој урни овој
Скин’о је ризу своју, земаљско знамење своје...

Мостар

Извор 
 1895. Бранково коло за забаву, поуку и књижевност. Година -{I}-, број 6, стр. 167.

Јован Дучић