Немања/50
СЕДАМНАЈЕСТИ ПРИЗОР

КРАЉ РАДОСЛАВ (долази с друге стране):
Та то није син моје матере,
Тај Немања! Тога срећа роди,
Па га данас по боишту води.
Како лепо Владимир покрену,
Већ сам држ’о, победа је наша;
А кад у бој Немања с’ умеша, 
Изгубисмо, и натраг прегнусмо...
Нема ништа, сад у сечу идем,
Па ил’ морам пасти ил’ добити.
(Пође.)
КНЕЗ ПРВОСЛАВ (изиђе пред њега): 
Стани, краљу! полажи оружје, 
Погинућеш, ако се не предаш.
КРАЉ:
Има ли вас ту више стотина, 
Ил’ сам стојиш, млађани јуначе, 
Кад се тако холо разбацујеш?
КНЕЗ ПРВОСЛАВ:
Сто пред себе Првослав не пушта.
КРАЉ:
Краљ Радослав дечку с’ не предаје, 
Већ ти бритку ту одпасуј сабљу, 
Да о брата неогрешим руке.
КНЕЗ ПРВОСЛАВ:
Нек пресуди срећа ил’ јунаштво. 
(Борећи се оду.)

Немања