ЂУЛИЋИ УВЕОЦИ XLV
Kад сам на свет овај пао, 
На свет овај магловити, 
Кажу да сам много плакô, 
— Не сећам се, може бити. 

Кад се магла ведрит’ поче, 
Па ми зорин зрак засвити, 
Кажу да сам много певô, 
— Не сећам се, може бити. 

Ал’ кад стиснем болно чело, 
Кô кроз сан се сећам свега, — 
Да сам увек тајно зебô 
Од проклетства данашњега.    

 Јован Јовановић Змај: Одабрана дела, књига 1, страна 318 , Матица српска, Нови Сад.