Сонет - I
Милутин Бојић 

Сонет - I

О, стара је прича да носимо маске
 
И сви да смо глумци бољи или гори 

И за лаж да Господ сам нам идол створи 

И арену пуну маглине и праске. 

Али, вај, ја данас спазих бинске даске 

И тамо где мишљах искрени су збори, 

Где истине зубља непрестано гори, 

И с презрењем где се прате светске ласке.
 

Данас паде идол и сав сјај се отре, 

У костур се труо претвори сав блесак. 

Место усред врта нађох се пред гробом, 

Одакле с презрењем на ме змије мотре. 

О, разумем пада страховити тресак: 

Ја сам био глумац и пред самим собом. 

Милутин Бојић
С