ЂУЛИЋИ XVIII
И молио сам очи 
Да сузе не лију, 
И молио сам прси 
Да тако не бију. 

И преклињô сам љубав 
Та да ме не куша, 
Ал’ љубав, очи, срце, 
Нико не слуша 

А један цветић, што га 
Најлепши роди мај, 
Чуо је што сам крио, 
Најтајниј’ уздисај. 

Мирис се тога цвета 
С уздахом замрси, 
И цветак порумене, 
Паде ми на прси. 

Па сад ми цветак дражи 
Од самих очију, 
Па сад ми цветак ближи 
Од самих прсију. 

Па сад ме љубав гони 
Да иштем опроштај, — 
Гле, шта учини са мном 
Малени цветак тај.

Извори 

 Јован Јовановић Змај: Одабрана дела, књига 1, страна 192.193 , Матица српска, Нови Сад.