20-ог јулија 1881. год.
Војислав Илић 

20-ог јулија 1881. год.

Тавна ноћи, коју често снивам, 

Тавна ноћи, у теби уживам! 

Твоје миље још ми поји груди, 

Твој ме спомен у милини буди.

Тихо вече сиуштало сс немо, 

Лаки сутон на земљу се спремô,

Растирући своје бајно крило 

С бистром росом на сеоце мило.

И под сенком, где се мирно пружа 

Дивља лоза и румена ружа, 

Као санак над уморним светом, 

Благи мирис дизао се летом!

Мир свуд беше. Само срце њено 

Тајни шумор лагано је кренô, 

И жар плану, што је срце сламô — 

И ружица засмеја се само.

И ноћ тавна диже се и нија, 

Јато звезда сањалачки сија; 

И стидљиво из мирисне траве 

Љубичице подигоше главе.

И далеко, кроз недоглед плави, 

Бледи месец лагано се јави, 

И зајеча кроз пучину мира 

Гласна фрула младога пастира.

15. октобар, 1882 год.

Извори 

 Војислав Илић: Сабрана дела, Лирско песништво 1872-1886, Вук Караџић, Београд, страна 143.

Војислав Илић