Славуј и јастреб
Славуј појаше у пролеће и увесељаваше свакога који га чујаше. Ухвати га јастреб, и хоће да га изе. „Немој ме убијати”, — вели му славуј — „видиш како ме људи paдо слушају и називљу ме слатким| пролетњим певцем?“ — „Штоје мени дo пролећа и дo оних који те слушају? Мени је само о том старост како ћу ја мој трдух напунити.” 

Наравоученије

Мудрост, наука, слава и добродјетељ, — све је то онима за ништа који све своје блаженство траже и находе у чанку и бокалу. Док је њима само пун трбух, свему се осталом смеју и ругају.

Извори 
 Антологија српске књижевности 

Басне
Доситеј Обрадовић