Силно задовољство
Ја имам часова дугог очајања, 
Безнадежне туге, обмана и јада; 
Ја имам часова кад се слатко сања 
И пожудно жели и блажено страда.

Ја имам часове чедне, кротке, смерне ...
Кад чистотом трепте мисли моје младе, 
И у мојој души, побожне и верне, 
Зашуморе химне, похвале, и наде.

Јест, душа је моја ко кутије старе, 
Што у светом храму на довратку стоје, 
Где пролазник сваки спушта скромне даре 
За смирене свеце и за ближње своје.

Поколење свако, велику ил' малу,
Спустило је у њу милостињу коју,
Љубав или мржњу, погрду ил' хвалу, 
Осмех или отров и жаоку своју.

Сад кроз жиле моје струје крви разне, 
Ја ропћем и певам, ја кунем и славим, 
И корачам смело, без страха од казне, 
Кривудавом стазом и путима правим!

Очајање, туга, беда? Празне речи! 
Кад на земљи више нема моћи те 
Да у мојој души помути ил' спречи 
Силно задовољство, осећати све!

Милан Ракић