Кад се сетим... (Васа Крстић)
Кад се сетим оних дана,
Што их прошлост скора крије,
Душа ми је расплакана,
А срце ми јаче бије...

Да л’ мораде тако бити?..
Зар не беше друга пута??..
Аој снови поносити!...
Аој срећо, куд залута?!

Ти разумеш речи ове,
Угаснула звездо моја!
Та и тебе прошлост зове
Ширећи ти њедра своја.

Јер садашњост за нас двоје,
Нема више рајских сласти..
Срце твоје, срце моје,
Не сме ништа даље касти!

Извор 
1892. Босанска вила, лист за забаву, поуку и књижевност. Година седм,а број 3, стр. 36.

Васа Крстић