Вечерња шетња
Вечерња шетња

Трептало је, душо, на заходу сунце,
По врхови даљни горео је плам 
Кад ти нога лепа на стазицу ступи, 
Поред тебе нико, ја једини сам.

Ка’ из пене морске богињу вечери, 
Небесних лепота најстронији род, 
Праћену ветрићи и свежи и нежни 
Лако те ношаше достојанствен ход.

На лепом ти оку умори и боли,
Брижним челом лака лепршала влас,
И кад сунце зађе у дубине своје 
Последњи одблесак здравио је нас.

Гледасмо га с виса сљубљеним погледом, 
Приљубих се нежно уз твој лепи пас,
У срцу таласи чемера и бола,
А тишина мирна свуда око нас.

Гледећи у заход сећах се старости,
Данас, сутра — прах смо, мирна гроба два, 
Па погружен крадом мољах се вечности: 
Да и вечног мира поред тебе дâ.

Напомене 

 Ова песма је први пут објављена у Жубори и Вихори, стр. 147

Извори 

 Милорад П. Шапчанин: Целокупна дела, Књига друга, страна 25. Библиотека српских писаца, Народна просвета.

Поезија Милорада Поповића Шапчанина
Милорад Поповић Шапчанин