Свезнање Г5
Гребенарица—Гфефер 

ГРЕБЕНАРИЦА, машина за гребенање вуне; покреће
се ручно или машински; на њој се вунена влакна
постављају у паралелан положај и дају траку
погодну за упредање. Гребеница → положница.

ГРЕБНЕР Фриц (Graebner, 1877.-1934.), нем. историчар;
одао се сасвим етн.; истакао се као музејски
радник и испитивач Океаније и Аустрал.; 1 од гл.
претставника култ.-ист. шк. у етн.; својим методом
и радом много утицао на развој модерне етн.;
гл. дела: Нови Мекленбург, К историји аустрал. религија,
Меланежанска лучна култура, Метод етнологије,
Етнологија, Примитивци о свету.

ГРЕВИ Жил (Grévy, 1807.-1891.), фрц. политичар и
3. претседник Фрц. Рпб.

ГРЕВИЛ Анри, псеудоним фрц. књижевнице Алисе
Диран (1842.-1904.); сликала живот рус. друштва у
романима: Дозиа и Испаштање Савелиа.

ГРЕГАРИНЕ (Gregarinaria), паразитске животиње
из групе спорозоа, које живе поглавито у цреву
многих бескичмењака; размножавају се спорама које
доспевају из домаћина у спољашну средину (→ спорозое).

ГРЕГОРАС Нићифор (1295.-1359.), виз. историчар, писац 
чувене Римске историје.

ГРЕГОРАЦ (Gasterosteus),
мала рибица
из групе кошљориба,
снажних бодља у
 лећном перају и коштаних
плоча на телу;
више врста; неке
живе у мору, где граде 
гнездо у којем
мужјак чува јаја;
слатководни г. живи
код нас у водама дунавског слива и у неким далм.
водама.

[Illustration]

ГРЕГОРИЈЕ → Гргур, Григорије. Грегоријански календар 
→ календар. Г. певање, cantus gregorianus
или c. choralis , хорско певање у којем се мелодија
пева унисоно или праћена осталим гласовима у
кварти, квинти и октави; названо по папи Г. I, који
утврдио начин певања црк. мелодија у зап. црк.
Г. црква → јерменска црква.

ГРЕГОРИЋ Илија († 1573.), командант вој. у устанку
хрв. сељака против мађ. и хрв. племства; по
угушењу устанка ухваћен и погубљен.

ГРЕГОРОВА Хана (• 1882.), словачка књижевница и
феминисткиња; дела: Жене, Мој свет.

ГРЕГОРОВИЈУС Фердинанд (1821.-1891.), нем. писац
полит. сатира, романа и ист. научних дела; одликује
се богатством докумената и ум. излагањем;
гл. дела: Веродомар и Владислав (романи), Историја
рим. цара Хадријана, Путовања кроз Ит., Ист.
града Рима, Надгробни споменици папа, Лукреција
Борџија, Ист. града Атине у ср. в. 

ГРЕГОРЧИЋ Симон (1844.-1906.), свешт. и песник неоспорног
талента; писао патриотске
и побожне песме, с нешто
збирка Поезија обухвата
углавном цео његов песнички
рад (→ сл.).

[Illustration]

ГРЕДА, клада, кладина; гимнастичка
справа, водоравна, дуга
око 4 м, на 2 кратка ступца; може
се подизати и спуштати; изводе
ое вежбе окретности; згодна
за децу и женске.

ГРЕЗ Жан Батист (Greuze, 1725.--
1805.), фрц. сликар, радио сцене
из свакидањег живота, анегдотичног
и патетичног садржаја;
најчувеније му слике младих девојака,
љубазног и наивног изгледа
(Сеоска невеста, Разбијени крчаг, Млекарица
и др.).

ГРЕЈ 1) Едуард (Grеу. 1862.--1933.), енгл. политичар
и мин. спољних послова (1905.--1916.), учврстио пријатељство
с Рус. и Фрц.; у анексионој кризи (1908.--1909.)
устао против самовољног акта А.-У., а у
балк. ратовима (1912.--1913.) се ставио на страну балк.
народа; увео Енгл. у свет. рат; написао Двадесет пет
год. службе (1892.--1916.). 2) Томас (Grау, 1716.--1717.),
енгл. песник ода и елегија; значајна његова Писма
из Ит. и дело О књижевности. 3) Чарлс (Grеу,
1764.--1845.), енгл. државник, вођ виговаца; протурио
у парламенту (1832.) чувени зак. о измени изборног
система. 4) Џен (1537.--1554.), унука Марије, сестре
енгл. краља Хенриа VIII; завладала енгл.
престолом после смрти Едуарда VI, али убрзо збачен
и погубљена од Хенријеве ћерке Марије
Крваве.

ГРЕЈАЊЕ СТАНОВА врши се сагоревањем материја
које садрже много угљеника (дрво, угљен, неки гасови, 
масти итд.); постројења за г. треба да испуне 
следеће услове: а) да загревају до потребне топлоте 
и да је равномерно одржавају; б) да дају
тмпт. подједнаку у свим деловима загрејаног простора;
в) да ваздух не кваре гасовима сагоревања;
г) да буду лака за руковање, безопасна, сигурна
и јевтина; д) да довољно некоришћују огрев; собе
за становање загревају се на 17-19°, док релативна
влажност у њима треба да износи око 30--50%.
Постоје 2 врсте г.: локално и централно. Локално г.
је кад свака просторија има засебан топлотни извор
(отворено огњиште, пећ, камин, гасну или ел.
пећ), Централно г. је кад постоји само 1 извор топлоте
који загрева више просторија; врши се загревањем
воде у котлу на око 80° (водено г.) или
паром (парно г.); врела вода, одн. пара кружи кроз
цеви, хлади се на путу и тим загрева просторије у
којима се цеви налазе; охлађена вода или кондензована
пара враћа се у котао, ту се поново загрева
на првобитну меру, поново започиње кружење
итд.; код парног постоје 2 врсте цеви: парне,
кроз које пролази пара, и водене, за кондензовану
пару (прве су већег, друге мањег пречника); за
водено довољан је 1 систем цеви (једноцевни систем);
врела вода и пара лакше су од охлађене воде
која се враћа у котао и зато се пењу, обично
прво на таван (горњи развод), а одатле се разводе
у просторије које треба загревати; при загревању
вода се шири и зато се на гл. разводну цев поставља
отворен суд (експанзиони суд) у којем се
ово ширење уравнотежава; уместо прир. кружења
топле и хладне воде може се кружење одржати помоћу
пумпа; ваздушно центр. г. састоји се у загревању
ваздуха који се натерује (вентилатором) да
прелази преко загрејаног снопа цеви у којим нпр.
кружи водена пара; ваздух одаје примљену топлоту
у пролазу кроз просторије у које се уводи.
Етажно г., врста центр. г. за 1 спрат или стан; његове
добре стране су што је лакше руковање, јер
није потребно сваку пећ засебно ложити; што се
лакше надгледа и боље искоришћује топлота; и што
не загађује простор и ваздух. Незгодна страна централног
г. што цела зграда остаје при квару без
г. и што исушује ваздух. Грејач за воду, направа
за претходно загревање воде која служи за напајање
парних котлова; махом се састоји од снопа
цеви кроз које тече вода, а које се споља загревају
врелим гасовима из котла.

ГРЕЈЕМОВА ЗЕМЉА, план. део Антарктика (ј. од
Огњене Земље), састоји се од 2 острва.

ГРЕЈХАУНД, енгл. хрт за трке и лов; кратке и
сјајне длаке, преломљених ушију, разне боје: бео,
риђ, затвореномрк, црн, бео и црн, бео и жут; најбржи
пас.

ГРЕКО → Ел Греко.

ГРЕКОВ Димитрије (1847.-1901.), буг. политичар; био
мин. правде, иностр. послова и претседник владе.

ГРЕКОМАНИЈА (грч.), претеран занос за све грчко.

ГРЕМЕР СКУЛС (енгл. Grammar schools), ср. шк.
у Енгл. и САД.

ГРЕМПИЈЕНСКЕ ПЛАНИНЕ (Grampians), у Шкотској
(Бен Невис 1343 м), под јез., шумом, и пашњацима;
има гвожђа, олова и сребра.

ГРЕН, гран, грејнс → енглеске мере.

ГРЕНАДИРИ, врста пеш. у 18. и почетку 19. в., првенствено
у Фрц. и Пруској; снажни људи висока
раста, употребљавају се за бацање ручних граната.

ГРЕНВИЛ Џорџ (Grenville, 1712.--1770.), енгл. државник;
својом непромишљеном политиком изазвао
устанак у амер. колонијама.

ГРЕНД РЕПИДС (Grand Rapids), варош (164 000 ст.)
у држави Мичигену (САД); инд. дрвета и метала.

ГРЕНЛАНД, највеће сетрво (2180 000 км²) на Земљи,
између Атланског Ок. и Бафиновог М.; вел.
делом покривено инландајсом; обала изрецкана
фјордовима; на зап. обали, слободној од леда, живе
око 15 000 → Ескима; по свет. привр. нема значаја;
важнија места Готхоб, Кристијансхоб, Годхавн и
Упернивик; припада Данској.

ГРЕНОБЛ, град (91000 ст.) у Фрц., на р. Изеру и
на з. подножју Алпа; утврђење, палата правде (15.
в.), звездарница; ст. инд. (рукавице, гвоздена и
метална роба, ел. материјал, цемент).

ГРЕТ ЈАРМАТ (Great Yarmouth), варош (58 000 ст.)
 и пристаниште на обали Сев. М. (Енгл.); риболов,
ткст. фабрике.

ГРЕТРИ Андре Ернест Модест (Grétry, 1742.--1813.),
фрц. оперски композитор, компоновао 50 озбиљних
и комичних опера, мотете, реквијем, симфоније,
квартете, клавирске сонате и др.

ГРЕФ (фрц.), судска архива. Грефије, јавни службеник
у Фрц., једновремено судски записничар и
судски архивар; не мора имати никакве шк. квалификације.

File: 0291.png---\Jan\Rasic\------------------------------------------

ГРЕФЕ Алфред (Gräfe, 1828.-1870.), берлински очни
лекар и проф. окулистике, творац многих теорија
о лечењу очних болести (оперативно лечење глаукома).

ГРЕХ, прекршај неког моралног прописа или забране 
или просто невршење дужности. Лаки г., у
хришћ. цркви г. опростиви, нехотице учињени. Г.
прародитељски, по учењу хришћ цркве г. првих
људи Адама и Еве (преступање божје заповести):
сваки човек рођењем наслеђује тај г., којег се ослобађа 
крштењем.

ГРЕЦ Хајнрих (Grätz, 1817.-1891.), нем. историчар; гл.
дело. Историја Јевреја.

ГРЕЦИЗАМ (илат.), грч. језичка особина. Грецист,
познавалац ст.- грч. језика и културе.

ГРЕЧАНИНОВ Александар Т. (• 1864.), рус. композитор; 
компоновао оперу Добриња Никитич, песме,
камерну и црк. муз., хорове, комаде за клавир и
виолину и др.

ГРЕШ, јагурида, грожђе које се доцније заметнуло,
те не може да сазри, већ остане кисело.

ГРЕШЕМ Тома (Gresham, 1519.-1579.), енгл. финансијер: 
саградио берзу у Лондону.

ГРЕШКА 1) у мат.: отступање 1 величине а¹ од, њене 
тачне вредности а, тј. разлика а-а¹; уколико г.
проузрокована посматрањем, предмет je теорије г.;
при рачунању избегавају се подесним пробама. 2)
у праву се разликују: г. у писању, г. суда у излагању 
чињеница, али не и правних резоновања; може 
jе закључком исправити суд који је учинио као
и виши суд у свако доба кад је примети, па и
онда кад судска одлука која садржи г. постане правомоћна; 
и г. рачунска, која се сматра за заблуду;
извршан рачун може се обарати због р. г. тужбом
из заблуде.

ГРЖЕТИЋ Јосип (1837.-1894.), приповедач без веће
вредности, писао приповетке и роман Уротници.

ГРЗА, л. притока Црнице (Моравска Бан.); извире
у Кучају, а улива се и. од Параћина.

ГРИБОЈЕДОВ Александар С. (1795.-1829.), класични
рус. комедиограф; писао песме и лаке комедије, од
којих најзнатнија: Јад од памети, 1 од најбољих
дела рус. драмске књиж., сатирична слика московског 
друштва у почетку 19. в.

ГРИВЕЦ Франц (• 1878.), теолог, проф. унив. у Љубљани; 
бави се нарочито изучавањем ист. црк. и
богословља; дела: Источно црк. питање, Православље, 
Правоверност св. Цирила ин Метода и др.

ГРИВНА 1) накит за руку. 2) ст.-рус. мера за тежину и 
новчана рачунска јединица; било их 3 врсте:
куновинске, сребрне и златне (у листинама 11. в.
тежи 409,5 г). Гривњаш → голуб.

ГРИГ Едвард Хагеруп* (Grieg 1843-1007.), норв. композитор 
и диригент; инспирисао се норв. нар. муз.; најјачи
у клавирској и камерној муз.;
компоновао лирске комаде за
клавир, муз. из Пер Гинта,
виолинске сонате, норв. игре,
клав. и виолински концерте.
сцене из Олафа Тритвасона
и др. (→ сл.)

[Illustration]

ГРИГОРЕСКО Никола (1838.-
1937.). рум. сликар, реалист, веома
разноврстан по темама, највећи
рум. ум.

ГРИГОРИЈЕ 1) св., ктитор ман. св. Николе на
Св. Гори, који jе по њему прозван Григоријат; живео
крајем 14. в. и почетком 15. в., по предању срп.
порекла. 2) Г. II, рашки еп. у доба краља Милутина:
преписао законик св. Саве или Крмчију (1305.)
и даровао jе ман Хиландару.

ГРИГОРЈЕВ Аполон (1822.-1864.), рус. критичар и
песник, немиран романтичан дух, противник ларпурларизма,
поборник словенства; писао о Пушкину,
Грибоједову, Љермонтову, Л. Толстоју и др.;
аутобиографију и полемике.

ГРИГОРОВИЋ 1) Василије И. (1815.-1876.), рус. славист,
проф. унив. у Казану и Одеси; ради научних
испитивања путовао по Б. П., где скупио много ст.
рукописа, који се сада налазе у Румјанцевском музеју;
гл. дела: Кратак преглед сл. књижевности,
Историја Монгола, чланци о ст.-сл. језику, спис
О Србима 14. и 15. в. 2) Димитрије (1822.-1899.), рус.
књиж. реалистичког правца; међу првима обратио
пажњу на патње сељака (Антон Горемика); описао
распадање феудалног система у рус. селу. 3) Константин
Данил (око 1798.-1873.), сликар; учио код
А. Тодоровића, потом у Бечу; путовао по Ит.; одликује
се богатим, префињеним и хармоничним колоритом
(цртеж му није увек најбољи), и нежном
људском и сликарском осећајношћу, која каткад
прелази у сладуњавост; можда најбољи јел. сликар
у 1. половини 19. в.; као сликар икона, сав у знаку
барока и под јаким утицајем евр. сликара 17. в.;
као портретист радио у духу малограђанске класике 
свог времена; први обилнији рад иконостас
Успенске црк. у Панчеву; потом 
израдио иконостас у Уздину, 
Темишвару, Добрици и Јарковцу; 
сликао и портрете, од
којих досад идентификовано
око 50. (На сл.: Т. Константин
Данил.)

[Illustration]

ГРИЖА → срдобоља.

ГРИЗАЈ (фрц.: grisaille), једнобојна 
слика у сивом, која даје
илузију рељефа; тако рађене у
ср. в., на крилима олтарских
слика, фигуре које требало да
личе на статуе (код браће Ван
Ајк); тај начин поново оживелиу 17. в, хол., а прихватили
у 18. в. фрц. сликари; истим именом се називају
и емаљи сликани у Лиможу у доба ренесансе.

ГРИЗАР Хартман (1845.-1932.), нем. историчар; гл.
дела: Лутер, Живот Мартина Лутера и његово дело.

ГРИЗЕЛДА, необично лепа пастирка која постала
кнегиња; тип идеалне супруге обрађиван од Бокача, 
Петрарке и др.

ГРИЗЛИ МЕДВЕД (Ursus horribilis), с.-амер. медвед
вел. пораста (преко 400 кг) и сиве длаке; 1 од најопаснијих 
звери с.-амер. шума.

ГРИЗЛИЦА→ улкус.

ГРИЛ, Одисејев друг; вештица Кирка га претворила 
у свињче, а он после одбио да узме људски
облик.

ГРИЛПАРЦЕР Франц (Grillparzer, 1791.-1872.), нем.
драматичар из Беча; почео као 
романтичар »судбинском драмом«,
затим тежио Гетеовој класици,
заостајући иза њега и даром
и нижим, скоро сервилним
схватањем чојства; искористио
класичне и романтичарске теме
за постављање псих. проблема;
драме: Бланка Кастилијанка,
Праматер, Сафо, и трилогија
Златно руно, Краљ Отокар,
Јеврејка из Толеда, Верни
слуга свог господара; новела:
Сандомирски манастир.

[Illustration]

ГРИМ 1) Вилхелм (Grimm, 1786.-1859.), нем. књиж.;
с братом Јакобом издао чувену збирку Дечје и
кућне бајке; гл. дело: Немачке 
јуначке приче. 2) Јакоб 
(1778.-1863.), филолог,
оснивач нем. ист. граматике, 
историчар нем. старине;
са братом Вилхелмом почео
Немачки речник; нас задужио 
зналачким слављењем
наших нар. песама, помагањем 
Вуку и једном Cрп.
граматиком; чланци о нама 
у Ситним списима. 3)
Ханс (• 1875.), нем. приповедач, 
нац.-социјалист; покушао 
да ум. илуструје нац.
социјализам; гл. дела: роман Народ без простора,
новела Пут кроз песак. 4) Херман (1828.-1901.), духовит 
нем. есејист (Огледи).

[Illustration]

ГРИМАЛДИНСКА РАСА, црначкој слична раса,
која живела у палеолитско доба у ј. Евр.; остаци
нађени код Мантона (Фрц.); обележја: дуга лубања,
широко и ниско лице, низак, широк нос и јака
прогнатија; раст изнад осредњег, подлактице и голени 
сразмерно веома дуге.

ГРИМАСА (фрц.), искривљивање лица; подругљив
израз лица; неоубичајени и претерани покрети лица;
код деце често из лоше навике; некад последица
живчаних обољења.

ГРИМЕЛСХАУЗЕН Кристоф (Grimmelshausen, 1625.-
1676.), нем. романописац, највећи у 17. в., потуцао
се свуда у 30-год. рату и своја запажања унео у
роман Симплцисимус, важан документ ондашњег
друштва.

ГРИМЗБИ, град (89 000 ст.) и највеће рибље пристаниште 
на Хамберу (Енгл.); извози и угаљ.

ГРИМИЗ (ар.), пурпур, прир. орг. љубичасто црвена
боја; добива се у облику безбојног сока (који стајањем 
на ваздуху прелази у боју) из разних пурпурних 
шкољака (Murex purpurea) Сред. М.; по саставу
je дибром-индиго; данас се израђује синтетички;
мало се употребљава, јер боја није постојана.

ГРИН 1) Анастасијус (Grün, псеудоним Александра
Ауерсперга, 1806.-1876.), родом из Љубљане; нем. песник, 
либерал, посланик; гл. дела: Шетње једног
бечког песника, Нар. песме из Крањске (превод са
слов.). 2) Џон (Green, 1837.-1883.), енгл. историчар.

File: 0292.png---\milica\Rasic\---------------------------------------
писац одличне Историје енгл. народа. 3) Џорџ (1793.--
1841.), енгл. математичар и физичар; теориски проучавао
магнетизам и електрицитет, за чију мат.
обраду увео појам потенцијалне функције и извео
тзв. Г. обрасце.

ГРИНЕВАЛД Матијас (Grünewald, • између 1470.--
1483., † 1530.), нем. сликар, пун средњев. мистицизма
у свом рел. осећању и сликарским темама, али ренесансни
човек по ум. извођењу и тхн.; најзначајније
дело олтар у Колмару (1511.), 1 од најузбудљивијих
и најизразитијих слика модерног сликарства.

ГРИНЕЛОВА ЗЕМЉА, део архипелага сз. од Гренланда
(ј. од Грантове Земље).

ГРИНИЧ (Greenwich), део Лондона, у којем је звездарница
(1675.), чији се подневак узима за почетни:
морнарска шк.

ГРИН МАУНТЕНС (Green Mountains), пл. ланац у
 држави Вермонту (САД); највиши врх 1337 м.

ГРИНОК (Greenock), град (81 000 ст.) у Шкотској
(Енгл.), на р. Клајду; бродоградња.

ГРИНТОВЕЦ, највиши врх (2558 м) на Савињским
Алпима (Дравска Ван.); близу аустр. границе.

ГРИЊА 1) (Tinea granella, фам. Tineidae), мали лептирић,
чије беле ларве пустоше по амбарима, изједајући
зрневље. 2) → прегљеви.

ГРИП 1) (grippus epidemicus), заразно обољење, повремено
се јавља у већим епидемијама, пандемијама;
инкубација око 1 дана, чешће краћа, ређе
дужа; почиње обично нагло; малаксалост, дрхтавица,
тмпт., болови мишића, зглобова, лак бол
ждрела, кијавица, кашаљ, главобоља, закрвављене
очи, често крвављење из носа, сукрвичав испљувак;
могу се јавити цревни симптоми (цревни
облик), плућни (плућни облик) итд.; после 3--8 дана
тмпт. обично пада; ако не наступи компликација,
добро се завршава; компликације: најчешће запаљење 
плућа, плућне марамице и др., нарочито често
у епидемијама, узрок смртног завршетка; проузроковач
непознат; налази се у крви, слузи носа,
ждрела оболелих и здравих; преноси се веома лако,
чак и дахом; лечење симптоматично; предохрана:
чувати се болесника, прездравелих, дезинфекција
носа, ждрела, за време епидемије избегавати скупове.
2) г. обални, рибарска мрежа потегача коју
рибари потежу с мора на обалу или на лаћу; има
крила и бокове, врећу нема; оканца вел. 10 мм;
употребљава се за лов разне обалске рибе. 3) г. повлачни, 
мрежа коју вуку бродови на једра или
с мех. погоном; дуга 50, висока 12 м; употребљава
се за лов рибе која живи на дну мора.

ГРИС → брашно. Г. кожни → кесасте промене.

ГРИФИЈУС Андреас (Gryphius, заправо Greif, 1616*.--1664.),
највећи нем. трагичар и
комедиограф 17. в., типичан за
барок (→ сл.).

[Illustration]

ГРИФОН (лат.-грч.) 1) код ст.
Египћана, Грка и Римљана
митол. животиња: лав с орловском
главом, вратом и крилима;
символ верног чувара; у
ант. архт. омиљена декорација
у виду плитког рељефа. 2) пас
сразмерних линија, дугачких
клемпавих ушију, подједнако
дуге или оштре длаке, чија
боја различита према расама; постоје вел. г., ловачки
пси, и мали г., кепеци, собни пси. Расе вел.
г.: фрц. г., звани шервиљ, шарено-црвен; корзикански
г., снажан и јак за лов у шуми; корталс г.,
пореклом из Нем., гвозденосив с мрким и сивим пегама,
одличан за све врсте лова; пинч или пенчер,
шиаљате њушке, нешто дужих ушију, затворено*сиве
и оштре длаке; руски г., крупан, развијених
обрва, бео са црним пегама; ит. г., сн*инон, одличан
за све врсте лова, боје кулашасте или беле, између
прстију има смеђу опну. Мали г.: бриселски, око
4 кг тежак, риђ, длаке чекињаве; хол., нема обрва,
жут, бео или мрк. Г. мајмун, плавкастосив, жут или
мрк, вел. и округле главе.

ГРИЧ, осамљени крш.

ГРК 1) → Грци. 2) врста винове лозе, црна грожђа,
даје одлично црно вино; успева у Далм., нарочито
на о. Корчули.

ГРКЉАН (larynx), део апарата за дисање, орган
говора; лежи испред ждрела; горњим крајем везан
за језичну кост, доњим се наставља у душник; предња
страна испупчена на врату, нарочито код човека;
саграђен од 3 непарне хрскавице (штитасте,
прстенасте и епиглотичне) и 3 парне (троугласте,
Вризбергове и Санторинијеве), које чине шупаљ
костур везан и појачан мембранама и мишићима,
који омогућују кретање појединих хрскавица и
гласних жица; унутрашњост г. обложена слузокожом;
на бочним зидовима по 2 набора: горњи су
лажне, доњи праве гласне жице; епиглотис (у чији
састав улази епиглотична хрскавица) има улогу поклопца 
и заштитника г.; спречава да храна и течности 
улазе у органе за дисање (→ глас, говор,
ларингизам, ларингитис, ларингоспазмус).

ГРКОКАТОЛИЦИ → унијати.

ГРЛЕНСКИ ВИСОВИ, положаји код Кочана и Царева 
Врха на буг. граници, чувени због борби у
срп.-буг. рату 1913.

ГРЛИЦА → голуб.

ГРЛО, предња страна врата. Грлени сугласници
→ сугласници.

ГРЛОВИЋ Милан (1852.-1015.), књиж. и публ.; писао
песме, новеле и фељтоне; гл. дела: Албум заслужних
Хрвата и Мој живот.

ГРМЕЧ, план. висораван између вароши Бихаћа
и Кључа (Врбаска Бан.); поједини висови 1 100--1 600
м, највиши Црни Врх (1 604 м).

ГРМЉАВИНА, праскав звук који се јавља при ел.
пражњењу у ваздуху (→ гром).

ГРМУШЕ (Sylviidae), певачице наших крајева, мека 
перја, шиљата јака кљуна; обично праве гнезда
по грмовима и честару; већином селице; гл. родови:
→ славуј, црвендаћ, црвенперка, царић.

ГРНЧАРИ → лончари. Грнчарство → керамика.

ГРО Антоан Жан (Gros, 1771.-1835.), фрц. сликар. класичар,
радио вел. композиције које славе живот и
победе Наполеонове; гл. дела Кужни у Јафи и Бојиште
код Ејлауа.

ГРОБ НЕЗНАНОГ ЈУНАКА, нађен 1921. на врху
Авале и ту привремено подигнут скроман камени
крст; сад се, трошком Краља Александра, подиже
монументалан споменик, који се ради по замисли
и плану И. Мештровића на самом врху Авале.

ГРОБАРИ (Silphidae), лешинари, бубе тврдокрилци
које се хране угинулим животињским
остацима; већи број
врста: гробар (Xecrophorus),
снажна црна буба са двема
попречним пругама на предњим
крилима; полаже јаја на
лешине малих сисара и птица,
које затрпава у земљу; смрдуша
(Silpha atrata), црне боје;
храни се и биљном храном;
сланинар (Dermestes lardarius),
одрасли и ларве се хране сланином,
сухим месом, крзном
и др.

[Illustration]

ГРОБЉЕ, као нарочито место за сахрањивање мртвих, 
постоји и код већине примит. народа; у Евр.
био некада обичај да се мртви сахрањују у кући
(много успомена на тај обичај и у нас, нпр. у поштовању 
прага); од краја неолитског доба г. у близини
насеља, на видним местима: раскршћима, бреговима
итд.; рано настао обичај да се гробови обележавају 
надгробним споменицима: гомила, камена
плоча или стуб и сл., код Јж. Сл. налазе се обично
у близини насеља и у њима сваки род има свој
посебан део; некрштена деца и самоубице не сахрањују
се у г.; у далм. прим. и варошима Ј. Србије, 
због оскудице у земљишту, а под страним
утицајима, постоје и костурнице, у које се преносе
кости из обичних гробова (→ култ мртвих).

ГРОБНИК, село и ст. град код Сушака на ит. граници;
припадао породици Зрињских-Франкопана
(1225.--1671.). Гробничко Поље, карсно поље с. од С*ушака 
(Савска Бан.); зап. део нижи и веома плодан,
а и. виши, каменит и неродан.

ГРОГ (енгл.), пиће од рума, коњака или арака, вруће
воде и шећера.

ГРОГИ (енгл.), ошамућено стање код боксера које*
произвео оштар и прецизан ударац.

ГРОДНО, град (35 000 ст.) на р. Њемену у Пољ.,
важно тржиште за жито и за дрво.

ГРОЖЂАНИ ШЕЋЕР, врста шећера у слатком воћу; 
у живот. организму настаје из → гликозе.

ГРОЖЂЕ, плод → винове лозе; дугуљасте или округле
бобице разне боје, скупљене у купаст, ваљкаст
или крилат грозд, чија величина и тежина зависи од
сорте; обично их 2 на ластару и то на супр. страни
од листа; бере се кад потпуно дозри, а за вино тек
пошто надлежна власт дозволи (§ 8 Зак. о вину);
време бербе утврђује се најпоузданије мерењем шећера
(широмером) и киселине (титрацијом са четвртонормалним
раствором натријева луга, n/4 NaOH)
шири; мерење се врши сваки 3. или 4. дан; кад
се утврди да се проценат шећера не повећава, а
киселина не смањује, значи да је г. дозрело; ако
се такво г. не обере, бобице се смежурају и настају
сушци (суварак), који могу на неким сортама
у повољним год. да се добију и дејством → плесни;
бербу треба вршити по сухом и топлом времену;
треба пазити на чистоту г. и посуђа, одвајати
натруло г. од здравог и пазити да шира не 

File: 0293.png---\Jan\Rasic\------------------------------------------
дође у додир с гвожђем, бакром и цинком. Рехуљавост
г., настаје услед лошег састава цвета, сухог
ветра, дуготрајних киша или ниске тмпт. у време
цветања, или услед превелике бујности чокота;
сузбија се запрашивањем сумпорним прахом у цвету,
вештачким оплођавањем и заламањем бујне
лозе пред цветање и у цветању. Гроздовача → комовица.

ГРОЗД (racemus), врста гроздасте цвасти, дугачка
гл. вретена, на којем распоређени цветови с дугачким
цветним петељкама. Гроздаст кељ → кељ.

ГРОЗДБОЈА (Phytolacca, фам. Phytolaccaсеае), вишегод.
зељаста биљка, висока до 3 м, жбунаста,
крупна листа и бела до зеленкаста цвета у гроздастој
цвасти; плод црна бобица; унесена из Ј. Амер.
и задивљава свуда у ј. Евр.; њене бобице служе
за, бојење вина, шећерних производа и др.

ГРОЗНИ, град (97 000 от.) на с. Кавказу, налазиште
нафте.

ГРОЗНИЦА, патол. стање организма карактеристично
искључиво по повишењу телесне тмпт. с
убрзањем пулса и дисања; није изненадно произведена,
вел. количина топлоте коју организам не
може да регулише и одржи сталност своје унутарње
тмпт., већ је терморегулаторни апарат изненада
регулисан за ненормалну (вишу) тмпт.; стога
се хомотермни организам упорно бори за одржање
ове ненормалне (повишене) тмпт., као што се пре
тога упорно борио за одржање нормалне тмпт.; кад
узроци овог регулисања терморегулаторног апарата
за вишу тмпт. ишчезну, ишчезава и г., а организам
се враћа на своју нормалну телесну тмпт.; за
мерење г. служи топломер, који се меће у уста
испод језика, у чмар, под пазухо или у препоне;
под пазухом нормална тмпт. износи до 37°, у чмару
и устима до 37,5°; тмпт. 38° сматра се малом, до
39,5° средњом, а преко тога високом; и под нормалним
условима, нарочито после јела, телесна
тмпт. може порасти на 37,2°-37,5°.

ГРОЛ Милан (• 1876.), преводилац, критичар и политичар;
управник Нар. поз.; мин. просвете (1928.).

ГРОМ, нагло ел. пражњење између облака и земље
оличено → муњом и → грмљавином;
јавља се када је
олујни облак ниско, најчешће
испод 1500 м; обично
удара у високе предмете
(грађевине, дрвеће); храст
и тополу најчешће погађа,
јер садрже највише воде.
Удар г,. чест у план.; знаци:
јасно ограничене опекотине,
од којих су 1 улазне
а др. излазне, те показују
правац проласка струје
кроз организам; изазива
потрес мозга, мишићну узетост
и застој, односно потпуно
престајање дисања; 1.
помоћ: дуготрајно вештачко
дисање, по потреби и
неколико сати, док после
не почне сам дисати; давати кардијаке, кофеин,
ефедрин и др.; последице код преживелих
могу бити веома тешке, нпр. поремећај вида и слуха,
несаница, несећање на прошлост и др. тешке
неурозе. Громобран, постројења
за заштиту зграда од грома;
прир. грома објаснио, после
свог значајног експеримента са
змајем (1753.), Американац Бенџамин
Франклин; он уједно поставио
и 1. г. 1760.; данас постоје
2 типа г.: Франклинов
с дугачким металним (и позлаћеним)
шиљком, и Мелзенсов,
дат 1865., без икаквих шиљкова;
метални шиљак Франклиновог
г, поставља се на најузвишенијем
месту зграде и
везује за земљу металним спроводником који се
спушта дуж зидова зграде уколико је могуће стрмије 
и без окука; Мелзенсов
г. састоји се од
сплета металних спроводника
постављених по
крову и по зидовима, и
привезаних на више места
за земљу; у обе врсте
г. атмосферска пражњења
(ударе грома)
примају шиљкови или
сплет жица по крову
и одводе их у земљу без икакве штете по зграду;
поврх тога, Мелзенсов г., који својим сплетом
жица и земљом образује мање или више добар
Фарадејев кавез, онемогућује мање или више да се
спољне манифестације електрицитета уопште пренесу
у зграду; данас се много више употребљавају
Мелзенсови г., за које и искуство показало да су
ефикаснији од Франклинових; осим г. за заштиту
зграде, постоје такође и разне врсте г. за заштиту
ел. ваздушних линија и др. ел. објеката у централама.

[Illustration]

[Illustration]

[Illustration]

ГРОМАДА, вел. маса какве магматске стене, обично
неправилна облика, која пробила седиментне или
које др. стене; понекад и веће масе каквих др. масивних
стена (кам. соли, спрудних кречњака и др.).
Громадне планине, масе, масиви, постале или изливом
вулканских стена, или раседањем и померањем
пласа Земљине коре.

ГРОНИНГЕН →Хронинген.

ГРОНИЦА, нар. име за обољења свиња код којих
отекне врат (гроник); тим именом се називају антракс,
бедреница, хеморагична септикемија, а у неким
крајевима уопште заразно обољење свиња.

ГРОПИЈУС Валтер (• 1883.), нем. архитект, гл. претставник
модерне архт. која се служи армираним бетоном
и стаклом.

ГРОС (нем.), вел. туце, јединица за мерење писаљки,
пера, дугмета; 12 туцета = 144 комада. Вел.
г. = 12 г. или 144 туцета = 1 728 ком. Grosse aventure
(contrat à la, фрц.), зајам који поморци закључују и
у којем зајмодавац сноси ризик бродолома, пропасти
брода или робе услед више силе (фрц. трг.
законик, гл. 311. и д.). Гросист (нем.), трговац који не
продаје робу директно потрошачу, већ трговцу или
прерађивачу, и то обично у већим количинама.

ГРОС Џорџ (Gross, • 1893.), нем. сликар, тенденциозан
и ироничан критичар модерног друштва; одличан
цртач; близак карикатури.

ГРОСГЛОКНЕР, вис у Високом Тауернима, у групи
Глокнера, на граници Тирола и Корушке; највиши
(3 798 м) у аустр. Алпима.

ГРОСУПЉЕ, село код Љубљане; фабр. ужарских
производа.

ГРОТ 1) Клаус (Groth, 1819.-1899.), нем. лиричар, опевао
на доњонем. дијалекту сев. равницу. 2) Николај
(1852.-1899.), рус. филозоф; приписивао узроке бола
и задовољства различитости људске активности;
гл. дело: Психологија осећања. 3) Џорџ (Grote, 1794.-1871.),
енгл. историчар и државник; гл. дело: Историја
Грчке.

ГРОТГЕР Артур (1837.-1867.), пољ сликар, највише
обрађивао патетичне патриотске теме.

ГРОТЕ Џорџ (Grote 1794.-1871.), енгл. историчар; гл.
дело: Грчка историја.

ГРОТЕСКА (ит.) 1) орнамент који за време ренесансе
откривен у рушевинама рим. грађевина, у
дубоко затрпаним собама, названим пећинама
(grotte); изведен у духу помпејанских фресака, одликује
се љупкошћу мајушних фигура, чистотом
линија и складом целине; може бити и сликан и изведен
пластично у стуку; поново га увели у ум.
Пинтурикио и Рафаел, радећи за папе у Ватикану;
много се радио по целој Евр. од 16. до краја 18. в.
2) смешна фигура, блиска карикатури. Гротескан,
претеран, неприр., веома смешан.

ГРОТЕФЕНД Георг (1775.-1855.), нем. филолог; открио
метод за читање клинасте азбуке (Нови прилози за
разумевање персеполитанске клинасте азбуке).

ГРОТЛО 1) отвор на вулканском кратеру. 2) отвор
на палуби брода за укрцавање терета и спремишта;
за сигурност брода важно да г. буду чврсто затворена,
да их валови не би открили и спремишта напунили
водом.

ГРОХАР Иван (1867.-1911.), сликар; до 1900. био реалист
и радио жанр (Девојка са цветом, Тиха срећа,
итд.); после, унеколико и под утицајем свога земљака
Ажбета, у чијем атељеу у Минхену радио,
прихватио импресионистичку тхн.; кад се вратио кући,
ушао у љубљанску групу сликара који делили
његова схватања (Јакопич, Весел, Отернен, Јама), и
учествовао с њима на многим изложбама у земљи и
иностранству; ту највише радио пејзаже; није био
много плодан, али располагао изузетним визуелним
даром и дубоком сликарском осећајношћу.

ГРОХОТ 1) гласан, звучан смех. 2) парчад и блокови
стена на површини земље. Грохотљива земља,
у којој има парчади и блокова од стена, које плуг
изорава.

ГРОЦИЈУС Хуго (Grotius, 1583.-1645.), хол. правник,
државник и хуманист, осн. општег држ. и међунар.
права; у свом делу: De iure belli ac pacis трудио се
да оправда устанак Холанђана против Филипа II и
File: 0294.png---\Jan\Rasic\------------------------------------------
доказивао да су људи створили државу уговором
умних и слободних грађана, али да ни после тога
нису изгубили право на међусобну једнакост и једнакост
пред зак.

ГРОЦКА, варошица (2 800 ст.), среско место и пристаниште
на Дунаву, у Србији (Дунавска Бан.); постала
у 18. в.; код ње Турци потукли Аустријанце
(1737.).

ГРОШ (преко нем. од срлат. grossus), сребрн новац,
у ср. в. ковали га Италијани, Немци, Французи
У Туру, Чеси под краљем Већеславом II, а за Уроша
I и Срби; у Србији се делио на полугрошеве и
четвртаке; у 19. в. и почетком 20. в. у Србији 20
пара; данас у Аустр. стоти део шилинга.

ГРУБЕР Дане д-р (1856.-1927.), историк; написао
низ расправа из хрв. ист. од којих најзнатније:
Борба Хрвата с Турцима од пада Сигета до житвадорошког
мира, Војевање Људевита I у Далм.,
Борба Људевита I с Млечанима за Далм.

ГРУБИШНО ПОЉЕ, варошица (2 000 ст.) и среско
место између горњих токова Чазме и Илове (Савска
Бан.); циглана, стругара и парни млин.

ГРУДА, 1 од најстаријих божанстава у Индији;
претстављано као јастреб или орао с људским телом.

ГРУДЕН 1) Иго (• 1883.), слов. песник; као ђак ушао
у књиж. и стекао известан глас као песник; издао
досад неколико збирки. 2) Јосип (1869.-1922.), слов.
историчар; написао најопширнију популарну ист.
Словенаца и многе расправе на слов. и нем. језику;
гл. дело: Згодовина слов. народа.

ГРУДИ, торакс, телесна обл., лежи испред (код човека
изнад) трбушне; налази се код многих чланковитих
животиња, нарочито кичмењака; садржи
грудну дупљу, део телесне дупље; код зглавкара
се састоји из већег или мањег броја чланака (код
инсеката 3, код виших ракова 8); често могу срасти
с главом у једноставну главено-грудну обл. (нпр.
код паукова); код инсеката само грудни чланци носе
ноге, уз то још и крила. Грудна дупља, код сисара
и човека, шупљина ограничена са спољне
стране → грудним кошем, према трбуху дијафрагмом;
према врату широко отворена (тај отвор испуњен:
многим органима који су у вези с вратом); подељена
с 2 плућне марамице на 2 дела; у сваком,
л. и д., смештено по 1 плућно крило, одвојена међусобом
средогруђем (mediastinum), које садржи
важне органе: срце са гл. артеријама и венама, душник
и душнице, једњак, многобројне лимфне жлезде
и г. жлезду код деце (→ тимус). Г. инфлуенца
коња, заразна болест (проузроковач непознат); преноси 
се углавном дисањем; знаци: вел. тмпт., млитавост,
убрзано дисање и пулс, носни излив (који постаје
жућкастосмеђ); компликације: најчешће крупозно
запаљење плућа, а затим едеми, некрозе коже,
артритиси итд.); опасна и веома заразна болест, лечи
се симптоматично. Г. канал (ductus thoracicus) 
→ лимфни судови. Г. кош (thorax), коштано-хрскавични 
омотач г. дупље;
образован (код човека)
од г. пршљенова,
12 ребара и кости; ребра
везана за г. кост
ребреним хрскавицама;
првих 6 пари везују се
директно, идућа 4 везују
се заједничком
хрскавицом,последња 2
слободна, тј. не везују
се за г, кост; све
кости г. к. покривене
меким ткивима, а унутарња
страна обложена
плућном марамицом.
Грудњак, део м.
и ж. ношње у сев. Србији 
и Војводини; без
рукава, од памучне
тканине или од коже;
у др. крајевима му
одговарају гуњић, јелек, ђечерма и сл. Грудобран,
земљани насип мале висине испред или са стране
рова да заштити стрелца или оруђе.

[Illustration]

ГРУЖ. предграђе и гл. лука града Дубровника (Зетска
Бан.); паробродске везе са свим нашим и већим
зап.-евр. лукама; жел. у вези с унутрашњошћу Југосл.; 
вој. поморска акад., доминикански ман., агенције
наших и већих страних паробр. друштава.

ГРУЖА 1) л. притока 3. Мораве, извире на Вел.
Брду си. од Г. Милановца. 2) обл. у сливу р. Груже,
с 58 насеља и варошицом Г. (Дунавска Бан.).

ГРУЗИЈА → Ђурђијанска.

ГРУЈЕВ 1) Дамјан (1871.-1908.), четник, родом из
Смиљева код Преспе, прешао у Софију, где био
међу покретачима македонске унутрашње организације
и активан борац. 2) Јоаким (1822.-1912.), буг.
нац. радник и песник, познавалац и. језика; писао
пригодне песме, саставио Буг. граматику и Тур. граматику.

ГРУЈИЋ 1) Јеврем (1826.-1895.), државник; с младом
срп. интелигенцијом створио 1. основе либералне
странке у Србији; истакао се на светоандрејској
скупштини 1858., у којој био секретар; 1860. постао
мин. правде, али брзо дошао у сукоб с кн. Михаилом
због неслагања у унутр. политици; осуђен на
3 год. затвора (1864.), али помилован (1865.); у активну
политику ушао поново после убиства кн. Михаила;
затим био држ. саветник и мин. унутр. дела и
правде (1875.-1878.), посланик у Цариграду, Лондону
и Паризу; занимљиви његови мемоари Записи Ј.
Грујића. 2) Никанор (1810.-1887.), песник, црк. беседник
и писац; бавио се и превођењем с фрц.; у књиж.
назван Срб-Милутин; истакао се као говорник на
мајском сабору у Карловцима (1848.) и свесл. конгресу
у Прагу; од 1871. администратор карловачке
патријаршије; у поезији претходник Бранка Радичевића
и полит. сатиричар; оштро критиковао Вуков 
превод Н. завета (Приметбе); гл. дела: Св. Сава
Немањић (спев), Увод у тумачење Св. писма, Из
живота св. угодника божјих; од знатне књиж. и
култ. вредности и његова Аутобиографија. 3) Радослав 
д-р (• 1878.), проф. унив. у Скопљу; писао много,
а највише се бавио ист. срп. цркве и шк.; најбољи
му рад Срп. школе у београдско-карловачкој
митрополији 1718.-1739,; у Скопљу уредио музеј; уређује
Гласник Скопског научног друштва, 4) Сава
(1840.-1913.), политичар; војник по шк. и васпитању,
вел. део свог живота провео у дипломатској служби
и политици; био 5 пута претседник мин. савета,
4 пута мин. војни, посланик у Атини, Петрограду
и Цариграду и претседник Држ. савета; под
његовом владом уведен у живот устав од 1888. и
донесени осн. и најпотребнији зак. у вези с њим.

ГРУЈОВИЋ Божидар (Филиповић Тодор, 1778.-1807.),
проф. унив. у Харкову, прешао у Србију (1804.) и
био 1. секретар Правитељствујушчег совјета.

ГРУМ 1) груј (ит.) → угор. 2) (енгл.), слуга, пратилац,
лакеј.

ГРУНД Алфред (1875.-1914.), проф. нем. унив. у Прагу,
геоморфолог; поред осталог бавио се карсном
хидрографијом и морфологијом Динарских план.

ГРУНДГАРН, грунткорн (нем.), пређа дугачка 40-89
м, састављена из троструке мреже у коју се риба
сама уплете; вуче се по прудовима са 2 чамца, или
с 1 чамцем, али јој тада други крај везан за барку.

ГРУНДИРАТИ (нем.), поставити доњу, осн. боју, по
којој се после слика бојама.

ГРУНДТВИГ Николај (1783.-1872.), дански рел. песник
и мислилац, припада нац.
романтици; студијама из данске
и скандинавске прошлости
и митол. (Нордичка митологија)
хтео да оживи и уздигне
дух данског народа; творац
првог нар. унив

[Illustration]

ГРУНТОВНЕ КЊИГЕ, грунтовнице
→ баштинске, земљишне
књиге.

ГРУПА (ит.) скупина. 1) друштвена
заједница, чија се организација
заснива на неком
пролазном заједничком циљу
(нпр. у игри се играчи поделе
у разне г. које имају разне циљеве). 2) мањи одред
у вој. (пеш., вплов. г.). 3) у мат.: скуп елемената
(бројева, пермутација итд.) код којих се комбиновањем
двају његових елемената по одређеном зак.
добива поново елемент тога скупа; у новије време
теорија г. има важне примене у алгебри, геом. и физ.
Г. петорице, претставници нац. муз. правца у Рус.,
из петроградске шк.: Мили Балакирез, Цезар Кјуј,
Модест Мусоргски, Александар Бородин и Николај
Римски-Корсаков, чији идеал био: да створе нац.
стил као средство за израз у муз. нац. карактеристике,
да сачувају у својој муз. њену унутарњу
вредност као апсолутне муз. и да направе вокалну
муз. извором из којег ће да тече јасно псих. разјашњење;
сматрали да оперска муз. мора да илуструје
текст верно и да не сме да буде празна, као што то
био случај у ит. опери. Групето (ит.), мелодиски.
украс око гл. тона, било одозго наниже или обрнуто;
у 1. случају знак се пише \sim*, а у 2. обрнуто

ГРУПНИ БРАК → брак.

ГРУС (нем.), кварцевити песак који постаје распадањем
стена у којима има доста кварца (гранит,
гнајс и др.).

ГРУШАЛИЦА (колострум), прво млеко по порођају
код жене. Грушевина, код сирења део потси-*
File: 0295.png---\Rasic\Jan\------------------------------------------
реног млека, који се одвоји од сурутке и очврсне,
те служи за израду сира; код згрушаног млека (поквареног)
тако се називају чврсти састојци који су
садржани у таквом млеку.

ГРУШИ Емануел (Grouchy, 1766.-1874.), фрц. маршал;
истакао се у револуциским и Наполеоновим ратовима,
али својом неактивношћу много допринео
Наполеоновом поразу код Ватерлоа.

ГРЦИ, народ ариског порекла у ј. делу Б. П. и на
о. у Јонском и Егејском М.; у свему око 10 мил.:
6 мил. у Грч., остали у Рус, Цариграду, на Кипру,
у Александрији, ј. Ит. и САД; из М. Аз. пресељени
готово сви у Грч. 1922.-1924.; данашњи Г. мешавина
од ариских Јелина, неариских староседелаца,
Сл. и Арбанаса, а било и др. (нпр. ром.) примеса;
ипак очували своја гл. обележја (већином припадају
медитеранској раси), језик и културу, мада
у многом подлегли страним утицајима; у Тракији и
Македонији баве се више земљр., иначе сточарство
претежније, код примораца риболов, трг. и поморство;
веома развијено гајење винове лозе и маслине;
карактеристичан део грч. нар. м. ношње → фустанела;
по вери прав., али у обичајима и веровањима
много остатака из ст. јелинске рел.; има и
веровања сл. порекла (нпр. веровање у вукодлаке).
»Грци«: у зап. делу Црне Горе, у Б. и Х., па и у
Белој Крањској има много прича о Г. или Каурима
као старијем стан.; њима се приписују и старине из
ср. в.; можда тај назив успомена на раније хришћ.,
примљено од Грка, кад је »Грк« значио исто што и
хришћ. (у др. крајевима се такве старине приписују
Латинима, тј. кат.).

ГРЧ (spasmus), свако изненадно, без наше воље,
болно скупљање (грчење) мишића изазвано живчаним
надражајем; захвата мишићне групе, поједине
мишиће или само поједина влакна. Клонични г. у
облику трзаја; тонични г. у облику кочења; обе
врсте изражене нарочито код падавице.

ГРЧИЋ 1) Јован (• 1855.), проф.; студирао права, а
1877. постао наставник гмн. у Н. Саду; уређивао 2
књиж. листа: Стражилово (1885.-1888., 1892.-1894.) и
Јавор (1889.-1892.); на основи преписке за време тог
уредниковања обрадио 4 књ. Портрети с писама;
познат по својој Историји срп. књижевности (недовољно
критична и самостална); дао више уџбеника,
нем.-срп. и мађ.-срп. речник; много писао о поз. и
дао за његову ист. код нас доста прилога; много
преводио с нем. 2) Јован Миленко (1856.-1876.), песник
и приповедач; песме му
неједнаке вредности, с доста
општих романтичарских тема,
али мало истинског талента;
дао неколико ствари пуне топлине
и непосредности које дубоко
потресају; у нашој поезији
међу првима имао посебно
осећање за прир. и испевао у
том роду неколико добрих песама;
мада романтичар, уносио
у приповетке пријатан тон хумора
(→ сл.).

[Illustration]

ГРЧИЦА 1) ларва тврдокрилца
гундеља. 2) (Menyathes trifoliata
фам. Gentianaceae), зељаста
биљка с ризомом, трочлана
лишћа, белих до црвених
цветова скупљених у
цваст грозд; крунице
левкасте и изнутра длакаве;
садржи гликозид
мениантин, нешто смоле
и скроба; у мед. се употребљава
обично у облику чаја, који својим
горким укусом поправља 
апетит (folia Trifolii
fibrini); раније се употребљавала
и против грознице, глиста и др.:
а народ је примењује и
споља код дуготрајних
кожних болести.

[Illustration]

[Illustration]

ГРЧКА, краљевина на
Ј Б. П. (130 199 км², 6.5
мил. ст.); прим. земља
веома разуђене обале,
с пуно зал., пол. и о.;
вел. број о. у Егејском М. врши улогу спајања
Г. са М. Аз.; унутрашњост већином план.
(сточарство), махом гола (пасивни крајеви) с високим
план. (Пинд, Тајгет, Парнас; највиши Олимп
2918 м); веће равнице у долинама већих р., нарочито
у Тесалији и макед.-трачком прим. (земљр.);
на целом прим. и низијама у унутрашњости сред.
клима с топлим и сухим летом, која није довољно
погодна за земљр.; 4 вел. реке, чији цели токови
у Г.: Арта и Аспропотамос (слив Јоноког М.), Саламврија
и Бистрица (слив Егејског М.); у макед.
прим. доњи токови р. Вардара, Струме и Месте;
доњи ток Марице чини границу према Тур.; стан.
прав. → Грци; на Криту има и мусл. Грка; Срба има
у Македонији, Арбанаса у Епиру, на Атици и Пелопонезу
и нешто Аромуна на Пинду; земљр. се
занима 54%, сточарством 20%, инд. 18%, и трг. 8%
стан.; земљр. јача у Тесалији, Македонији и Тракији:
цереалије задовољавају ⅗ потрошње; поред
жита, дуван и памук; у ст. Г. много винограда и
маслињака; због оскудице у угљу инд. слаба; стога
се и руде (гвожђе, олово, цинк, манган, боксит), којих
и нема много, извозе непрерађене; ⅓ фабр. радника
запослено у фабрикама дувана; после Рус.
друга земља по извозу дувана; извози још: вино,
сухо грожђе, смокве, маслине, уље; увоз много већи
од извоза; трг. морнарица по рангу 10. у свету;
престоница Атина, градови: Пиреј, Волос, Лариса;
на Пелопонезу: Патрас, Арос и Каламата; на Криту:
Хераклион, у Епиру: Јањина, у макед. прим.:
Солун, Серез, Драма и Кавала; многи градови знатно
увећани насељавањем Грка из М. Аз. по размени
стан. 1923., између Г. и Тур.: Атина нарасла за 282%,
Пиреј за 402%, Солун за 478%. У преист. доба: насељена
народима непозната порекла (Прејелини),
које Грци називали Пелазгима; у то време имала
веома развијену културу (→ егејска култура). Јелинско
доба (12.-4. в. пре Хр.); од 1500. почели да
се насељавају Грци (Јелини), који временом населили
копнену Г., о. и наспрамне обале М. Аз., али
у току целог ст. в. живели подељени по племенима;
у 6. в. пре Хр. о првенство у Г. отимале се → Спарта
и Атина; у току → грч.-перс. ратова превагу стекла
Атина, која у 5. в. пре Хр. окупила под својим
вођством и највећи број о. (атинска хегемонија); у
страху за своје поседе на копну, против ње отпочела
борбу Спарта (→ пелопонески ратови) и успела
привремено да избије на чело свих Грка (хегемонија
Спарте); али ни њена власт није трајала дуго;
у 1. половини 4. в. пре Хр. њу потисла Теба, која
у ср. Г. образовала своју хегемонију; оштре борбе
између Спарте, Атине и Тебе изнуриле све грч. државице
и нагнале их, после битке код → Мантинеје
(362. пре Хр.), да закључе општи мир, по којем се
Г. распала на много малих државица. Јелинистичко
доба (4.-2. в. пре Хр.); слабост грч. државица искористио
крајем 4. в. пре Хр. макед. краљ Филип II
и наметнуо им своју врховну власт (после битке
код → Херонрје 338.); његов син → Александар Вел.
заузео целу Предњу Аз. и Ег. и осн. вел. царство;
али по његовој смрти оно се убрзо распало на
→ Ег., Сирију и Македонију са Г.; неслогу и међусобице
ових држава искористили Римљани и заузели
прво Македонију (168. пре Хр.), па затим
Сирију (64. пре Хр.) и Ег. (30. пре Хр.); поред све
неслоге ст. Грци учинили огромне услуге целом
File: 0296.png---\Jan\Rasic\------------------------------------------
човечанству, јер пресадили културу и. народа у
своју отаџбину, развили све њене гране и предали
осталим евр. народима. У ср. в. Г. улазили у састав
→Виз. и потпала заједно с њом под Турке;
под њиховом влашћу остала све до почетка 19. в.:
за разлику од осталих хришћ., Турци давали Грцима
у току 17. и 18. в. знатне повластице: поверавали
им све више положаје у прав. црк., допуштали
да тргују и давали им (за новац) звања господара
у кнеж. Влашкој и Молдавској; при свем
том код Грка се, почетком 19. в., јавила тежња за
потпуним ослобођењем; у земљи су на том радили
хајдуци, а у иностранству друштво → Хетерија;
знак за устанак дали су (1821.): Ипсиланти, ађутант
рус. цара Александра I, и Али-паша Јањински; устанак
трајао 8 год. (1821.-1829.); страховита зверства,
која тад извршили Турци, изазвала огорчење целе
Евр. и нагнала вел. силе (Рус, Фрц. и Енгл.) да
интервенишу у корист Грка (битка код → Наварина);
кад Турци остали упорни и после тога, рус.
цар Никола I објавио Typ. рат и нагнао je да пристане
на осн. независне грч. краљевине (1830.), која
обухватила крајеве ј. од Артског и Волоског Зал.
и део Киклада; новооснованом грч. државом владали
1830.-1932. прво устанички вођ Каподистрија,
затим Отон I, Константин I и Александар I; за владе
Ђорђа I (1863.-1913.) Г. добила од Енгл. Јонска O.
(1863.), водила 3 рата е Турцима (1878., 1897. и 1912.)
и 1 о Бугарима (1913.); у њима добила: Тесалију, ј.
Македонију,ј. Тракију и о. Крит; његов син Константин
(1913.-1917. и 1920.-1922.). као зет Вилхелма
II, нагињао у току свет. рата Нем.; стога Венизелос
дигао револуцију (1916.) на Криту и увукао Г. у
рат с Нем. и Буг.; присиљен од савезника на абдикацију,
Константин уступио престо сину Александру
(1917.-1020.), за чије jе владе Г. проширена у
Тракији и М. Аз.; кад jе A. умро, на престо опет
дошао Константин, али после неуспелог рата с Турцима,
за време којег пресељено 1,5 мил. Грка из М.
Аз. у Г., поново принуђен на абдикацију (1922.);
1922.-1935. Г. била рпб., па онда претворена у монархију,
с краљем Ђорђем II на челу. Грчка азбука,
развила се из феничанске; до 5. в. писало се с десна
на лево, као и феничански; има 26 слова. Г.
језик, припада кентум-ј. индоевр. језичке породице,
али не припада никаквој групи сроднијих ј.; разликује
се: → старогрч. и → новогрч. Г. ватра, смеша
креча и нафте; употребљавала се у ст. доба у биткама
на мору; паљена на сплавовима и онда терана
међу непријатељске бродове. Г. књижевност сачувала
у свом развоју савршен континуитет у току
скоро 3000 год. и показује битне особине јелинске
расе: утанчаност духа и живахност маште; дели се
на 3 вел. периода: класични, виз. и модерни или
ново-г. 1) Класични период: дела вел. писаца г. антике
спадају у ред најсавршенијих и најоригиналнијих
творевина човечјег духа; јуначки еп извире
из дубина јелинске нар. душе (Илијада, Одисеја,
дуго приписиване Омиру, и козмогоне песме Хезиода);
у 6. в. пре Хр. њега замењује лирско песништво
рел., полит. или елигичвог карактера (Калин,
Терпандар, Тиртеј, Мимнерм, Солон, Теоген,
Архилох, Алкеја, Сафо, Анакреон, Алкмеон, Стезихор,
Симонид, Бахилид, Пиндар и Арион); у Периклово
доба (5. в. пре Хр.) сви књиж. родови достижу
најчистији облик: трагедија (Есхил, Софокле,
Еурипид), комедија (Аристофан и Менандар), проза
и ист. (Херодот, Тукидид и Ксенофон), флз. (Платон
и Аристотел), беседништво (Антифон, Лизије,
Изократ, Демостен, Есхин, Хиперид и Ликург); гл.
претставници александриског и г.-лат. раздобља су:
Аполоније са Рода и Квинт из Смирне (епиграм),
Теокрит из Сиракузе (идила), Зенон (стојицизам),
Епикур (епикурејизам), Пирон (скептицизам), Плотин,
Порфир и Јамблик (неоплатонизам); ист. обрађивали
Арат, Полиб, Дионизије из Халикарнаса,
Диодор са Сицилије, Плутарх, Паузаније и геогр.
Страбон; од романописаца истакао се Луцијан, а од
критичара и граматичара Зенодот, Зоил и Аристарх;
у додиру с хришћ. (2.-4. в.) г. дух јe нашао нове
књиж. облике: апологију, рел. полемику (Јустин,
Иринеј, Клемент из Александрије и Ориген), и проповед
(св. Василије, св. Гргур Назијанац, св. Јован
Златоуст); то јe уствари прелаз у следећи период.
2) Виз. период: г. средњев. књиж., мада се држала
ант. традиција и класичних облика, имала обележје
победе хришћ., које јe дубоко изменило јелински
дух; историографија бележи плејаду истакнутих
писаца, чије су претече Прокоп, Агатије, Петрос
Патрикиос, Менандар Протектор и Теофилакт; охрабљена
од Конотантина VII и подржавана делима патријарха
Фотија, историографија добива полета у 9.
в.; Михаило Псел, најчуднији и најсјајнији дух
свог времена, трудио се (2 в. касније) да подигне
у 1. ред овај књиж. род, који ће блеснути пуним
сјајем у 12. в. (Нићифор Бријенски, Ана Комнина,
Јован Кинам, Никита Акоминат и Евстатије из
Солуна); под династијом Палеолога јављају се значајни
историци: Ђорђе Акрополит и Пахимерији (13.
в.), Нићифор Грегор и цар Јован VI Кантакузен (14.
в.), Лаоник Халкокондил и Ђорђе Францис (15. в.);
световно песништво, елегично и дидактичио. мањег
значаја, претставља у 1. реду Ђорђе Писид; епиграм
обрађују: монахиња Касијана, Јован Геометрис,
Христофор с Митилене и Јован Мауропос; а
стиховани роман Теодор Продром (Птохопродром),
веома разнолик песник, који неке песме пише на
нар. језику; док сентиментални роман углавном иде
трагом александриске шк., драмску ум. претстављају
само »мистерије«; у обл. рел. песништва, гл. претставници
виз. књиж. (Роман, Јован Дамаскин и Кузман
Јерусалимски) стварају дела трајне вредности;
рел. проза узима нар. карактер (Ћирило из Скитопола,
Леонтије, св. Теодосије, Јован Малалас и
Теофан); међутим, под утицајем класичне антике,
јавља се упоредо реакција противу овог нар. правца
у књиж., која долази до израза у делима патријарха
Арете (9. в.), Цеца, Евстахија, Гргура ич Коринта
(12. в.), Панудиса (14. в.), Теодора са Таса,
Ласкариса, Крисолорада, Мусуриса и Аргирополоса;
ови последњи својом делатношћу у Ит. увели
хуманизам на 3. 3) Модерна г. к. могла се развити
тек после ослобођења; пред рат за независност
(1821.) појавиле су се песме клефта, које спадају у
ред најлепших нар. поезија; изражавају љубав према
прир., отаџбини и породици, а дивљу мржњу
према угњетачу; доцније превлађује полит. тенденција;
песме Риге од Фере (1751.-1798.) потстичу балк.
народе на побуну; међу интелектуалцима овог доба
посебно место заузима Адамант Корајис (1748.-1833.),
који се сматра оцем очишћеног језика (катаревуса),
затим Јован Виларас (1771.-1823.), лирски песник. и
Атанас Христопулос (1772.-1849.), анакреонски песник;
одмах се јављају 2 шк.: јонска, која дала најлепше
н.-г. лирске песме до краја 19. в.; осн. jе → Солом
Дионис, поред кога су се истакли песници: Андрија
Калвос (1792.-1867.), писао оде чудног језика и ритма;
Антоније Матесис (1794.-1874.), писац 1 ист. драме;
Јулије Типалдос (1814.-1883.), нежан лиреки песник;
Јаков Полилас (1824.-1896.), Ђорђе Терцетис
(1800.-1874.), Герасим Маркорас (1826.-1911.) и Андрија
Леокаратос (1811.-1901.), сатиричар; и атинску шк.,
коју карактерише језички пуризам; у њој се истичу:
→ Рангавис, Александар и Панајот Суцос, Теодор
Орфандис (1817.-1886.), Димитриј Вернардакис
(1834.-1907.), драмски писац и коментатор Еурипида),
Ахил Парасхос (1838.-1895., лирски песник), Димитрос
Папаригопулос (1843.-1873.) и Спиридон Василијадис
(1845.1874, Галатеја); у обл. прозе дали
значајна дела: Павлос Калигас (1814.-1896., ромам
Тано Влека), Ангелос Влакос, Иринајос Асопиос и
Емануел Роидис (1835.-1904., роман Папа Јованка);
атинској шк. прнпадају сви романтичари савр. Г.;
извесни књиж. образовали посебну групу, њихова
дела их стављају час у једну, час у др. шк., час у
обе истовремено: Ђорђе Залокостас (1805.-1858.), чије
најлепше песме писане нар, језиком; Спиридон →
Замбелиоо, Аристотелис Валаоритис (1824.-1879.). нац.
песник (песме Атанасије Дијакос, Кира Форсини и
Фотинос); Димитриос Викелав (1835.-1909., Лукис Ларас);
Ђорђе Визинос (1852.-1892., баладе у духу г.
традиције) и Димитрос Коромилас (1850.-1898., водвиљ
Пастиркин љубавник и Марулина cpeћa). H.
раздобље н. г. к. отворио Јован → Психарис, који
jе својим делима учврстио употребу нар. језика;
његови су сарадници и ученици: Александар Палис,
Д. Тангопулос, М. Филинтас, Ал. Фотиадис
итд.; поред њих у духу Психариса писали још и
романописци Аргирио Ефталиотис (1849.-1923.),. Јован
Влахојанис (• 1868.), Андрија Каркавицас (1886.-1922.),
Константин Хаџопулос (1871.-1920.); лирски песници
Ламброс Порфирас (1879.-1932.), Јован Грипарис
(• 1871.), приповедач и драматург Јован Камбисис
(1872.-1932.) и песник и приповедач Ђорђе Дросинис
(• 1859.); најистакнутији песник овог доба je
Костис → Паламас; посебну групу образују књиж.,
који остали по страни психаристичког покрета:
Алекеандар Пападиамандис, Ал. Морантидис, Коста
Кристалис, Јован Кондилакис, Конст. Христоманос,
Павлос Нирванас, Захарије Папандониу, Конст. Кавафис,
Ст. Марзокис, Л. Мавилис, Конст. Теотокис
и М. Аргиропулос; у савр. н. г. к. претставници песништва:
Сотирис Скипис, Ангелос Сикелианос,
Коста Варналис, Маркос Авгерис, Ригас Голфис,
Костас Уранис и Т. Дракопулос (псеуд.; Миртиотиса);
новеле и романа: Демостен Вутирас, Емануел
Лукидис, Ан. Травландонис, Дем. Камбуроглу, Д,
Кокиноо, Трасос Кастанакис, Старатис Миривилис;
поз. књиж.: Гргур Ксенопулос, Спирос Мелас (драма
Живот једне ноћи играна у Београду), Пантелис

File: 0297.png---\milica\Rasic\---------------------------------------
Хорн, Тимос Мораитинис, Теодор Синадинос, Димитр.
Богрис и Галатеја Казанцакис; књиж. критике:
Фотос Политис, Аристос Камбанис и Илиас Вутиеридис,
Клеон Параохос, Телос Аграс, П. Харис,
К. Димарис итд. Г. љубав → педофилија. Г. музика,
ст. м. се разликовала од данашње, јер мелодија
била у зависности од текста; најкраће трајање тона
звало се хронос протос, а од њих већ стваране ритмичке
целине; Грци имали знаке за висину и трајање
тонова; вокалну и инструм. муз., као и знаке 
за њихово обележавање; у г. м. није постојала
хармонија у нашем смислу, већ само свирање или
певање мелодије у разним октавама; основа тонског
система тетрахорд (4 тона), од кога биле састављене
потпуна (телеион) и променљива потпуна (метаболон)
система; гл. октавне врсте (скале): дорска
(е¹-е), фритиска (d¹-d), лидиска (с¹-с); споредне, које
су постајале мењањем тетрахорда осн. октавних врста:
горњи стављан испод доњег (хипо-лествица)
или доњи стављан изнад горњег (хипер-лествица),
а било их 4: хиполидиска (F-f), хипофригиска (хиперлидиска;
g-g¹), хиподорска (хиперфригиска; А-а),
хипердорска (h-h1*); имали и транспозиционе скале:
осн. тон дорске скале узимао се као полазни, изнад
њега изграђиване све активне врсте са својим распоредом
тонова; имали 3 звучна рода; дијатонски,
хроматски и енхармонски; код енхармонског примењивана
и четвртина тона; од жичних инструмената
имали лиру и китару, а од дувачких аулос
и др. Средњев. г. м. → византиска музика. Г.-перс.
ратови, вођени између Грка и Персијанаца (500.-448.
пре Хр.); деле се на: → Даријеве, → Ксеркеове и ратове
делског савеза. Г. пројект → Катарина II. Г. религија,
упочетку прир. р. с обожавањем предака; боговима
у животињском облику приношене жртве; најважнија
богиња Мати Земља (Геа); победом појединих
племена побеђивали и њихови богови, који временом
очовечени; њихов круг смањен од сеобе Грка
(2000. пре Хр.); песници Омир и Хезиод почињу
митол. доба избором најбољих (12) богова на Олимпу:
Зевс, Хера, Посејдон, Деметра, Хефаист, Атена,
Аполон, Артемида, Арес, Афродита, Хермес и Хестиа;
поред тога Грци веровали у подземни свет
(хад), судбину (→ парке), виле (ериније и фурије),
имали пророчишта и приређивали верске свечаности:
мистерије (Деметри и Дионизу); касније се опет ширила
нар. р., ст. митови тумачени етички и стварани
нови (софисти, Платон, Еврипид); у јелинистичко
доба оријентални култови (Изида, Кибела и култ
Митре) потиснули домаће, а јавиле се и монотеистичке
идеје; вера била државна; жртве приносили
краљеви или највиши држ. чиновници. Г. уметност,
ум. ст. Грка трајала, отприлике, 8.-3. в. пре
Хр.; архт. првенствено рел. карактера; гл. споменик
храм, у чијој се цели без прозора налазио кип
божанства коме је посвећен; имао правоугаону
основу, стубове, греде и двосливни кров, који образује
забате (фронтоне, тимпане); сводова и кубета
у г. архт. нема; материјал за зидање прво дрво и
камен, а од 5. в. мрамор; поједини делови на храмовима
били бојадисани; веома јасни и једноставни
по основи и конструкцији, храмови нису били нарочито
разноврсни нити се временом много мењали;
има их 3 врсте: дорског стила с ониским и здепастим
стубовима и једноставним капителима, триглифима
и метопама; подизани у 6. и 5. в. пре Хр.
на земљишту данашње ј. Ит. и Сицилије (у Пестуму,
Агригенту, Селинунту) и балк. Г. (на о. Егини,
у Олимпији, Атини); најзначајнији споменик
дорског стила и 1 од најлепших на свету: Партенон,
који саградио арх. Иктинос на атинском Акропољу
у Периклово доба; јонског стила имају виткије
стубове и капителе с волутама, а подизане
највише у 4. в. пре Хр. у М. Аз. (у Ефезу, Халикарнасу);
и коринтског стила, чији стубови имали
капителе богато украшене акантовим лишћем; лепота
г. храмова у логичној замисли, једноставним
облицима и зналачки нађеним пропорцијама; осим
храмова г. архт. оставила многе друге споменике:
монументалне капије или пропилеје, гимназије, поз.,
стадионе, гробнице итд. Вајарство најрадије претстављало
људске прилике и то у прир. сразмерама;
ликови богова мало се разликују од људских; култ
нагог тела био веома развијен и нашао највиши
израз; до 5. в. само м. фигуре наге, а после често
и женске; кипови највише рађени за храмове, али
било и надгробних споменика и попрсја; први материјал
дрво и камен, од половине 7. в. претежно
мрамор, а од 5. в. још и бронза; најстарији кипови
(од 8. до краја 6. в.) схваћени стилски и монументално:
с мало покрета, у достојанственом ставу,
пуној и мирној пластици, без душевног израза на
лицу; од почетка 5. в. вајарство више реалистичко,
давало фигурама компликоване ставове и живе покрете,
савршено познавало анат. људског тела и
тежило да оствари идеалну и апстрактну лепоту
човечјег лика; Мирон, Фидија и Поликлет у 5. в.
а Скопа, Праксител и Лисип у 4. в., претстављају;*
врхунац г. класичне скулптуре, која је човечнија,
од иједне пре ње у ист. човечанства; Миронов
Дискобол, Фидијина Атина, фриз и фронтони на
Партенону, Поликлетови Спортисти, Праксителов
Хермес, Скопине главе и Лисипове Фигуре рс и бисте,
уз још многе кипове и рељефе непознатих ум., претстављају
вечито и драгоцено богатство свет. вај*арства.
Сликарство, које било разноврсно и на вел..
висини, није се очувало; о њему се суди на.
основи рим. имитација и слика на вазама; и оно
се развијало од стилског ка реалистичком, и од
линеарног ка колористичком; најславнији сликари
били Полигнот и Зеуксис; радиле се и фреске и
слике на дасци. Примењена, зан. ум. била веома
развијена и разноврсна; Грци уносили свој вел. ум.
смисао у обраду и најмањег предмета, био он од.
иловаче, дрвета и бронзе или слонове кости, сребра
и злата. Г. филозофија, почиње око 550. пре Хр. у
М. Аз.; карактеристика: прир. флз., пантеизам, еволуција;
гл. претставници Талес, Анаксимандар,
Анаксименес, Хераклит, затим Питагора, Ксенофон,
Парменид, Зено, Емпедокле, Анаксагора, Демокрит
и др.; софисти: Протагора, Горгија, Продикос, Критија
и др. иду више за практичном применом поменуте
флз. на морал, веру и политику; појавом
→ Сократа (469.-399. пре Хр.) г. ф. мења из основе
свој правац и приступа изучавању унутрашњег
живота човекова, а тим улази у своју класичну
фазу са → Платоном и → Аристотелом на челу.
Г. црква постала у данашњој Г. од њене самосталности
(1821.-1829.); њом управља атински митрополит.

ГРШКОВИЋЕВ ОДЛОМАК, глагољашки ст.-сл. споменик
сх. рецензије из 12 в., нађен 1890.

ГУАМ, највеће о. (544 км2) у групи Маријанских
О. (Вел. Ок.); кабловска станица; припада САД.

ГУАНАКО, животиња слична лами и алпаки; живи
нарочито у високим пределима Анда (Ј. Амер.),
нарочито у Чилеу.

ГУАНО 1) прир. ђубриво, нагомилани минер. остаци
животињских екскремената и лешева, који се
налазе у вел. наслагама и вел. пространству у сухим
и бескишним пределима (Перу, Афр.; спорадично
у пећинама и другде); састоји се углавном
од лако растворних фосфата и једињења азота
(15% N); испирањем кишом смањује се садржај у
азотним једињењима; и сам г. (до врсти птица г.),.
као и фосфати из којих киша испрала азотна једињења
имају значај као средства за вештачко ђубрење
земље; ранији њихов значај знатно смањен
фабрикацијом минер. соли за вештачко ђубрење. 2)
нарочита врста вешт. ђубрива за пољопр. сврхе;
справља се млевењем делова морских животиња
(шкољке, фосили итд.).

ГУАНЧИ, изумрли становници канарских О., по језику 
били сродни Верберима.

ГУАРАНИ → Тупи.

ГУАТО, индијанско племе око г. тока → Парагваја.

ГУБА 1) болест → лепра. 2) гљива → труд. Г. оваца
(Stomatitis infectiosa crustosa), заразна болеет оваца
и коза, најчешће код јагњади и јаради, али могу
да оболе и старије овце и козе; знаци: оспе око
устију и носа, које се претворе у красте; јак свраб,
због чега се животиње чешу и погоршавају стање
краста; одрасла грла болест лако подносе и оздраве
у року од месец дана; младе животиње не могу
да сисају од бола; услед отежаног узимања хране
код њих може наступити јако мршављење, често и
смрт; лечи се одржавањем чистоте и лечењем оболелих
места мазањем мастима или течностима (јодни
глицерин, разблажено сирће итд.). Губавица 1)
крастава жаба. 2) → у мацаклици.

ГУБАР (Lymantria dispar), лептир чија гусеница
штеточина листопадних
шума и воћњака; крилати
лептир виђа се у
јулу и авг.; женка, прљаво-белих
крила, трома,
не лети, полаже на
кору дрвета 400-800 јаја,
умотава их у лепљиву 
масу на коју се налепе
жуте маље са њеног трбуха;
гусенице излазе
тек идућег пролећа; имају
на леђима 6 низова
брадавичастих испупчења
плаве и црвене боје,
брсте лишће шумског
дрвећа и воћки, и после
2 мес. се преобразе
на лишћу у лутку; на-*

[Illustration]

File: 0298.png---\Jan\Rasic\------------------------------------------
вале гусеница трају обично 3-4 год.; сузбијање: састругати
и спалити гомилице јаја или их премазати
смешом катрана и петролеума или јаким растворима
воћних карболинеума; против гусеница, чим се појаве,
прскати или запрашивати арсеновим средствима;
стресати гусенице са воћака и стављати на
дебла лепљиве појасеве или обвити стабла вуном
и везати да се спречи пењање гусеница на воћке.

ГУБЕР, грубо ткан и тежак покривач од вуне или
тежине; ткају саме жене.

ГУБЕРНАТИС Анђело (de Gubernatis, 1840.-1913.),
ит. писац песама, новела, драма, научних студија
из оријенталне књиж., митол. и фолклора; гл. дела:
Биографски речник савр. писаца, Општа ист. књиж.

ГУБЕРНИЈА, вел. адм. обл. у Рус; у доба царства
евр. Рус. се делила на 50, Пољ. на 10, Сибир на 5 г.
итд.; биле веома простране: нпр. Архангелска г.
обухватала 858 930 км², у Сибиру биле још веће; на
челу једне налазио се губернатор, а на челу неколико
г. (Кавказ): ген. губернатор, у СССР замењују
се постепено другом поделом.

ГУБЕЦ Матија († 1573.), вођ сељачког устанка у
Хрв Загорју против хрв. и мађ. племства; ухваћен
и уморен у Загребу прикивањем на усијан гвозден
престо и крунисањем усијаном гвозденом круном.

[Illustration]

ГУВЕРНАНТА (фрц.), васпитачица, одгојитељица.

ГУВЕРНЕР (фрц.), гл. управник неке покрајине.
колоније или установе. Гувернман, управа над
неком покрајином.

ГУВИЈОН-СЕН-СИР Лоран (Gouvion St. Cyr, 1764.-1830.),
фрц. маршал; истакао се у борбама код Новог
и у Пруској, Шп. и Рус; оставио Мемоаре.

ГУГУТКА → голуб.

ГУДАЧКИ КВАРТЕТ, камерни ансамбл који се састоји
из 1. и 2. виолине, виоле и виолончела; јавља
се још у половини 18. в., више у оркестарском стилу;
уствари створио га Јозеф Хајдн, а усавршили га
претставници бечке шк.: Моцарт и Бетховен.

ГУДЕА, владар града Лагаша (око 2 490. пре Хр.),
отпочео борбу противу народа Гуту; саградио
храм богу Нин-Гирси и украсио га својим бистама.
којих до данас нађено 12.

ГУДЕЛ Владимир (• 1869.), књиж. историчар; гл. дело:
Нем. утјецаји у хрв. препородној лирици.

ГУДИМЕЛ Клод (Goudimel, 1505.-1572.), фрц. композитор,
припадник прот., хугенотског покрета, због
чега и страдао у вартоломејској ноћи; насупрот
принципима хол. шк., унео у црк. песме нар. мелодиски
стил, у којем влада хармонски, а не контрапунктски
принцип; компоновао Хорацијеве оде,
шансоне, мотете, мисе, али најзначајнији псалми.

ГУДРОН (фрц.), вештачки асфалт, смоласти остатак
добивен прерадом нафте после дестилације мазива;
додаје се чврстом прир. асфалту, а употребљава
се као везивни материјал при брикетирању
угља, а и за изолирање темеља зграда од влаге.

ГУДРУН → Кудрун.

ГУД ТЕМПЛАРС (енгл.) → Гут-темплерски ред.

ГУЖОН 1) Александр (Goujon, 1766.-1795.), 1 од последњих
монтањара у фрц. конвенту; осуђен на смрт
због учешћа у преријалској завери; убио се пре но
што je послан на гијотину. 2) Жан (1515.-1568.),
фрц. вајар и архитект из доба ренесансе; најчувеније
дело: Чесма невиних.

ГУЗМАО, шп. физичар, назван »летећи човек«; подигао
се у ваздух помоћу дима (1709.) паљењем извесних
материја испод своје справе.

ГУЈАНА 1) → Гијена. 2) обл на СИ Ј. Амер., између
Оринока и Амазона; испресецана речним долинама;
тропска клима и вел. количина талога, нарочито
на обали Атланског Ок.; з. део припада Венецуели.
ј. Браз., а и. je колонијална обл. Вел. Врит.,
Хол. и Фрц. Британска Г. (231 774 км², 308 000 ст.), ½
обрађене земље под шећ. трском, остало под оризом.
кавом, ј. воћем, какаом итд.; ваде се злато и
дијаманти; извози: рум, шећер, ориз, батате, дрво,
дијаманте; гл. место Џорџтаум. Француска Г., (88 240
км², 18 000 ст.) земљиште на Ј план.; терасасто нагнуто
према обали Атланског Ок.; клима топла,
веома влажна и нездрава; земљр. (какао, кава, шећ.
трска) и експлоатација каучукових шума; гл. место
Кајена. Холандска Г., хол. посед (129100 км²,
150 000 ст.), између Енгл. и Фрц. Г.; клима тропска.
нездрава, земљиште плодно: ориз, шећ. трска, кава
какао, банане, каучук; од руда: злато и боксит; гл.
место Парамарибо. Гујанске Планине, на СИ Ј.
Амер.; највиши врх Рораима (2 600 м.).

</b>ГУЈИН ЧЕШАЉ <b>(Julus), сјајномрка ваљкаста шумска
стонога, чврсте
коже и нежних,
многобројних
ногу којима
лагано мили; храни
се биљном храном; борави на влажним местима.

[Illustration]

ГУКЕ → кесасте промене.

ГУЛАШ, у пари кувана, у парчад сечена говеђина
са разним зачинима (поглавито луком и црвеном
паприком).

ГУЛДЕН (нем.), форинта, хол. форинта, флорин, јединица
новца Хол.; дели се на 100 цента; из 1 кг
чистог злата кује се 1653,44 г.

ГУЛЕ, комади дрвета неправилна облика, добивени
из дебловине неспособне за тхн. сврхе, а највише
из паљевине и крупне грањевине; праве се од храстовине
гуљењем бељике и коре, а од кестеновине
гуљењем коре и лике (отуд и назив); од њих се праве
екстракти за штављење коже.

ГУЛИВЕРОВА ПУТОВАЊА, сатира енгл. писца
Свифта на људе и друштвене установе; имају 4
дела: Гуливерови доживљаји код Лилипута (патуљака),
У Бробдињаку код дивова, На летећем острву
Лапути и Међу разумним коњима.

ГУЛИЈАНСКА (СВРЉИШКА) ОВЦА, распрострањена
у околини Сврљига и по огранцима Сврљишкех
Пл., прилично ситна, бела, црна или шарена;
даје вуну нешто бољу од кривовирске овце.

ГУЛО, звер → ждеравац.

ГУЛШЕХРИ, шејх Ахмед, тур. мистични песник
14. в.

ГУЉЕЛМИНЕТИ Амалија (• 1885.), ит. песникиња;
огледала се па драми, прози и песмама које се одликују
углађеном формом и осећајношћу; гл. дела:
Гласови младости, Љубав и др. (збирке).

ГУМА 1) (грч.), смеша вулканизованог каучука и
различитих додатака (до 75%): цинк-оксида, фактиса,
оксида гвожђа, смоле, чађи и употребљене г.
(регенерата); добива се из смеше каучука, поменутих
додатака и одређене количине сумпора пресовањем
и извлачењем у различите облике, који се
потом вулканишу (→ вулканизација) да се добију
гумени предмети; гумирано платно и слични гумени
објекти с уметнутим тканинама израђују се превлачењем
тканина пастом, добивеном из смеше
каучука, додатака и бензина, који овде служи као
растворно средство за каучук, па се после тога вулканишу
на хладно сумпор-монохлоридом. 2) (грч.-лат.
gumma), патол. производ створен утицајем
разних узрока (тбк. сифилиса, споротрикозе, микозе);
код сифил. г. постоје 3 зоне: централна садржи
некротично ткиво постало распадањем ћелија;
ср. има очуване ћелије и творевине карактеристичне
за сифил. запаљења; гранична je y контакту с
органом или ткивом у којем се шири патол. процес.
Гумасти купус → келераба. Гумене чарапе од растегљиве
тканине или проткане гуменим влакном,
употребљавају се код проширених вена, или код
отока, после повреда иди прелома; смањују тегобе;
умор наступа теже. Гуми-арабика → арапска гума.
Гуми-штампа → офсет-штампа. Гумигут, биљна смола
добивена засецањем коре тропског гуми-дрвета
у Индији и на Цејлону; чврста зеленкаста маса,
употребљава се за израду боја, лакова и у мед.
Гумијевац → фикус.

ГУМИЛЕВ Николај (1886.-1921.), рус. песник и теоретичар
акмеизма, испочетка ученик символиста,
затим самосталан; воли егзотику, подвиге, далеке
стране; стрељан у Петрограду као непријатељ совјетске
власти; збирке песама и књ.: Наслеђе символизма
и акмеизам.

ГУМПЛОВИЋ Лудвиг (Gumplowicz, 1838.-1909.), аустр.
правник и социолог сл. порекла; писао о држ. праву,
соц. флз. и нарочито социол. (Борба раса).

ГУНАРСОН Гунар (• 1889.), исландски песник и
романописац, описује исландске легенде и савр. живот;
романи: Презрени, Седам дана у тами (из свет.
рата).

File: 0299.png---\milica\Rasic\---------------------------------------
ГУНДЕЉИ. мајске кокице (Melolonthidae), крупне
бубе тврдих предњих крила
и невеште лету; обично
се појављују почетком
лета и брсте лишће храста,
врбе, трешње, шљиве
и др. дрвећа и воћа;
ларва живи у земљи и
храни се кореновим жилицама;
цело развиће г,
траје 3-4 год.; у вел. броју јављају се одређених
год. и наносе вел. штете; могу се употребити за
храну свиња и кокоши, и за ђубрење земље; сузбијање:
скупљати ~ уништавати одрасле бубе, што
чешће обрађивати земљу, уништавати црве (доводити
живину за време обраде); воћке прскати или
прашити арсеновим средствима.

[Illustration]

ГУНДОЛФ Рихард (псеуд. Гунделфингера, 1880.-1931.),
највећи нем. критичар 20. в.; противник ист.-филолошке
и формално-естетске шк., материјализма
и реализма; тумачио песнике кроз динамичку анализу
лнчности и дела; гл. дела: Хелдерлин, Георге,
Хајнрих Клајст, Цезар. Цезар 19. в., Шекспир, Гете.

ГУНДУЛИЋ 1) Иван, Џиво (1598.-1638.), највећи јсл.

[Illustration]

књижевник ранијих покрајинских
књиж.; драмски писац,
песник, филозоф и историк;
дао дела по јез. прилично застарела,
али по мислима и осећањима
трајна; из племићке
породице која је Дубр. рпб. дала
многе кнежеве, посланике
на страним дворовима, судије,
осниваче ман., научнике и хаџије:
образовање стекао у Дубровнику;
као чиновник рпб.
идеално савестан; био кнез у
Конављу, члан Апелационог
суда, ои*. заступник, сенатор, судија и члан Малог
вијећа; за кнеза није биран, јер умро пре
50 г.; младост, изгледа, провео у ренесансним забавама,
затим издржао дубоку унутарњу борбу.
покајао се и постао тумач идеја кат. реакције: био
дубоко религиозан, вел. патриот и Ол.; сахрањен у
дубров. фрањевачком самостану; написао 11 драма,
од којих сачувано 5: Дубравка (приказана 1628.),
Аријадна (штампана 1633.), Прозерпина уграбљена, 
Дијана, Армида (драматизована сцена из Тасовог
Ослобођеног Јерусалима); из љубавне лирике сачуван
само Љубовник срамежљив (превод с ит.); Фердинанду
II, кнезу од Тоскане (пригодна песма), Пјесни
покорне краља Давида (превод 7 псалама), Од величанства
божијих (побожна песма); од свих дела
најважнија: Дубравка (пасторала), апотеоза дубр.
рпб., → Сузе сина разметнога (рел. спев) и → Осман
(ист. романтични опев у 20 певања). 2) Тројан, трговац;
примио штампарију кн. Радише Дмитровића
и оштампао у Београду (1552.) Еванђеље; о тој
штампарији немамо много података, али је по свој
прилици пренесена у Мркшину прк. 3) Фрањо (1539.-1589.),
дубровачки историчар; опремао архивску грађу
за ист. Дубровника, али је није сам искористио,
већ то учинили М. Гундулић и Ј. Ристић; био цењен
као црк. правник и заступао Рпб. св. Влаха
у Риму; 1570. учинио јој непроцењивих услуга за
време рата хришћ. лиге против Турака; модерно
кодификовао ст. дубр. Статут од 1272. 4) Џиво Шишков
(1678.-1721.), унук → 1), дубровачки песник. нимало
оригиналан; његова пастирска игра Радмио
последња те врсте у дубр. књиж. 5) Шишко (1633.-
песник, син → 1); очувана му драма Сунчаница:
није имао ни приближно талента свог оца.

ГУНЕРА (Gunnera, фам. Gunneraceae), биљни род
распрострањен на ј. хемисфери. нарочито у Аустрал.
и Ј. Амер.; врста G. chilensis гаји се у Евр.

ГУНО Шарл Франсоа (Gounaud, 1818.-1893.), фрц.
композичор и диригент; под утицајем
нем. романтичара; компоновао
опере: Сафо, Крвава монахиња.
Фауст, Филемон, Краљица
од Сабе, Ромео и Јулија и др ,
Те Деум, Оче наш, Седам речи
Христових. Стабат Махер, кантате,
ораторијуме и др. (→ сл.).

[Illustration]

ГУНТЕР, у Нибелуншкој песми
краљ Бургунда, створен по ист.
личности Гундикару; у песми
брат Кримхилде, а муж Брунхилде 
и 1 од криваца за Сигфридову
смрт; пао као жртва Кримхилдине
освете на Атилином двору; под именом
Гунар јунак норд. легенде.

ГУЊ, гуњац, гушче, гуњиче, део нар. балк. ношње
од сукна тамносмеђе или црне боје, с рукавима,
обично дуг до појаса, понегде (сев. Босна, Слав.,
Војводина) скоро до колена; носе га и жене, нарочито
зими; у Црној Гори бео г. зову гуњина (→ бјелача).
Гуњић, у Ј. Србији јелек, сукнени хаљетак,
део м. ношње; кратак до појаса, без рукава; ако
је од чохе, зове се фермен.

ГУЊА → дуња.

ГУРБЕТ, гурбетач, гурбетин (тур.) 1) Циганин.
2) → печалба.

ГУРГЛ, село у Ецталској Долини (Аустр.) на највећој
надм. в. (1927 м).

ГУРГО Гаспар (Gourgaud, 1783.-1852.), фрц. ген.: отишао
с Наполеоном на о. Св. Јелену и тамо писао
Мемоаре, по Наполеоновом диктату.

ГУРИДИ, мусл. династија (1148.-1215.) у Афганистану
л Индији која сменила → Газнавиде.

ГУРКО Јосиф (1828.-1901.), рус. ген.; истакао се у
кримском рату и рус.-тур. рату (1877.-1878.), за време
којег допро у близину Цариграда.

ГУРКХЕ, индиско ратничко и владајуће племе у
Непалу (око 10 000). одлични вој.; нар. оружје кукхри.
широк крив нож.

ГУРЛИТ 1) Корнелијус (• 1850.), нем. ум. историчар
и архитект, писао о нем, и фрц. архт. из доба барока,
по ум. у Далм. 2) Лудвиг (• 1885.), педагог, најватренији
критичар интелектуалистичко-догматичке
шк. у Нем.; поборник индивидуалног васпитања;
сматрао да у васпитању треба поћи од прир. детета
(Русоов принцип), да васпитање женских треба да
буде приближно мушком и да се стварање човека
јаке воље и карактера може постићи преко ум. васпитања
и ручног рада; вел. противник рел. наставе;
гл. дела: Немачка и њене школе, Васпитање за
мушкост.

ГУРМАН (фрц.), који једе много а пробрано. Гурме,
познавалац, љубитељ вина и доброг јела

ГУРМОН Реми (Gourmont, 1858.-1915.), фрц. писац; у
романима описује еротична расположења и настраности;
плодан критичар и књиж. историчар символизма
и нове књиж.; гл. дела: Физика љубави,
у којем дао флз. еротике, Естетика фрц. језика и
Проблеми стила.

ГУРНЕ Венсан (Gournay, 1712.-1759.), фрц. економист;
први физиократ.

ГУСАР (лат.) 1) кпт. или истовремено и власник
трг. брода који у рату добивао овлашћење да може
заробљавати непр трг. бродове.* треба га разликовати
од пирата, који на своју руку пљачкао и убијао
посаде трг. лађа, без разлике народности; из
наше ист. (Неретљани, Омишани итд.) водили рат
по начелима тог доба и нису били пирати; гусарење
укинуто париском дек ларацијом (1856.). 2) веслачки
клуб у Сплиту; 1932. првак Евр. у осмерцу.

ГУСЕНИЦА 1) ларва лептира црволиког изгледа; на
грудима има 3 пара чланковитих 
ногу, а на трбуху
по правилу још 5 пари
тзв. лажних ножица:

[Illustration]

кожа често покривена израслима и длачицама каткад
отровним; у току растења г. се пресвлаче; одрасле
често граде чаурице од свиласте материје у којима
се преображавају у лутку; хране се претежно
биљном храном и многе од њих вел. шумске и пољске
штеточине; уништавају их многе птице и грабљиви
инсекти, а и паразити. 2) у машинству, бескрајна
трака састављена од повезаних челичних
плочица; употребљава се уместо точкова код трактора,
тенкова итд. Гусеничар, миришљава брзонога
(Colosoma sycophanta), 1 од наших најкориснијих и
најлепших инсеката тврдокрилаца зеленозлатних
покрилаца, главе и груди сјајно тамноплавих; храни
се гусеницама и луткама штетних лептирова и
у вел. мера учествује у слабљењу и престанку њихових
навала; када се ухвати избацује житку течност
јаког задаха.

ГУСИЊЕ, варошица (2600 ст.) у Плавском Пољу, з.
од Плавског Ј. (Зетска Ван.); клима оштра, јер место
опкољено високим план.

ГУСИЋИ, ст. хрв. племе око града Биограда на
мору; доцније се повукли у Пику; од њихових саплеменика
веома, важно братство Курјаковића у 14.
в. и линија Крбавских кнезова.

ГУСКЕ (Anseridae), птице пловуше сличне пловкама,
али крупније и са мрежастим писком без вел.
штитића; више врста; дивље врсте легу се поглавито
на С; као домаће животиње јако распрострањене
у читавом свету; њихово гајење као привр.
грана веома рентабилно; гаје се ради меса, јаја и
перја; нарочито цењено месо од кљуканих г., гушчија
маст, јетре од кљуканих г., од којих се справљају
спец. пастете; гушчје перје прворазредно, најскупоценије;
некада од гушчјих пера из крила
прављена пера за писање; 1934. у Југосл. било
1 132 507 г. Гушчја кожа, најежена к. код човека
услед спољних надражаја (хладноће), са појавом 

File: 0300.png---\Jan\Rasic\------------------------------------------
ситних квржица и подигнутим маљама (услед скупљања
кожних мишића усправљача маља); јако изражена
код утопљеника. Г. трава → слез.

ГУСЛЕ, гудачки инструмент, направљен обично
од 1 ком. јаворовине, ораховине, храстовине, боровине,
дудовине и др. тврђег дрвета; спољашни
облик варјача (corpus) има: дно или данце (круг),
ивицу (венац), стране (лице) од којих се на 1 налази
кљун (репачица, запињача, тетива), а на др. дивчик
(држак, дуз-дрво) с 1 или 2 рупе за чивије
(држаље или кључеве); на крају дивчика налази
се глава (или слика); преко шупљег корпуса разапета
уштављена кожа, на којој има неколико рупа
(јасница); на доњем крају г. налазе се 1-2 кљуна
(запињаче) за који се утврђују мала повесма црне
коњске длаке дебљине g-жице код виолончела;
њихов др. крај омота се око чивије да би се струне
могле затезати или отпуштати; струне су од коже
одвојене кобилицом и удаљене од дивчика,
тако да га прсти при свирању уопште не додирују;
свира се гудалом, прављеним од лесковине или
шимшира, савијеним за четвртину круга; и на њему
је црна коњска струна; гудало се маже смолом
(једногодишњом); на г. је могућно извести октаву
и по, али гуслари најчешће употребљавају обим
до квинте; код двоструних г. 1 струна држи основни
тон, а 2. иде хроматски за октаву; ретко су штимоване
у терци или квинти; карактеристичније је
када д. струпа даје кварту наниже (5. ст.); флажолет
тонови изводе се јаким притискивањем прстију
на струне и лаким превлачењем гудала ближе
кобилици. Гуслар, певач нар. епских песама уз
гусле; најобичније слепци. којима то у извесној
мери и професија; најзначајнији Филип Вишњић,
познат песник и певач песама о 1. устанку; данас
најбољи у Црној Гори, Херц. и Санџаку, где се
епска поезија још негује; у Србији се модернизују,
а у Војводини их више нема; били не само певачи,
већ и добри интерпретатори, а често и творци
нар. песме; живели некад на дворовима властеле,
а имали их и понеки бос. и херц. бегови;
обично певају увече, приликом домаћих светковина.
и јавно понајвише на црк. саборима.

[Illustration]

ГУСТАВ 1) Г. I Ваза, швед. краљ (1528.-1560.), као
обичан племић ослободио своју отаџбину од Данске,
секуларизовао црк. имања и развио инд. и
трг. 2) Г. II Адолф (1611.-1632.), обновио швед. војску
и узео учешћа у 30-год. рату
у Нем.: убијен од Валенштајнових
вој. код Луцерна. 3> Г. III
(1771.-1792.), изнео многе либералне
реформе, смањио повластице
племства и ратовао с Данском и
Рус. 4) Г. IV (1792.-1809.), збачен
с престола. 5) Г. V, швед, краљ.
ступио на престо 1907 (На сл.:
Г. II Адолф.)

[Illustration]

ГУСТИЈЕРНА → цистерна.

ГУСТИНА, маса јединице запремине
неког тела, изражена у грамовима.
Г. жел. мреже, број км
жел. пруга у некој обл., подељен бројем км њене
површине. Г. насељености, просечан број стан. на
1 км² површине; добива се кад се број стан. неке
обл. подели бројем км² њене површине; зависи од
прир. услова обл., култ.-привр. ступња стан. и ист.
прилика. Г. струје ел., претставља однос јачине с. у
амперима (Amp.) и површине електроде у см² (дм²,
мм²); изражава јачину с. по јединици површине; г.
с. у спроводницима одн. специф. јачина с. (с) је од-
нос између јачине с. и пресека спроводника с = /q*

ГУТА (лат.) 1) кап, суза. 2) → гихт.

ГУТАЊЕ, преношење хране из уста у желудац;
вољни акт док храна не додирне меко непце. тј.
док не упадне у ждрело; отад почиње серија рефлексних
покрета; при пићу, течност силази сопственом
тежином до пред улаз у желудац; ако је
у једњаку њена накупљена количина доста вел.,
улази у желудац, не чекајући покрет једњака, који
сноси у желудац само остатак течности; при г.
чврсте хране, залогај силази ка желуцу под дејством
скупљања мишића ждрела и једњака; код
извесних болести постоје поремећаји, нпр. после
прележане дифтерије, услед парализе меког непца,
епиглотиса и др. Г. ваздуха, мана коња; коњ гута
ваздух, због чега настају поремећаји у раду органа
за варење, те коњи с том маном обично мршаве;
доста озбиљна; у неким земљама стављена у ред
повратних мана, због које се купопродајни уговор
може поништити.

ГУТАПЕРКА (малајски), добива се из млечног сока
тропског дрвета (Isonandra gutta и др.) упаравањем
или додавањем топле воде, која издваја сирову г.;
чисти се фабр. и прерађује у различите предмете;
по саставу слична каучуку, јер садржи терпене састава
(С₁₀Н₁₆)n, само има више смоле (10-70%); физ.
се разликује од каучука, јер није еластична. На
топлом пластична и може се прерадити и пресовати
у најразличитије облике; охлађена постаје чврста,
није крта и задржава и најситније рељефе, које добила
пластичном прерадом. Употребљава се као
одличан ел. изолатор за морске и др. каблове,
израду хир. инструмената и отисака у галванопластици.

ГУТАЦИЈА (лат.), одавање воде из биљке у виду
капљица, у случајевима кад земља топла и влажна,
а одавање воде → транспирацијом спречено; такви
су услови: у влажним пределима лети после
заласка сунца; земља загрејана, корени настављају
и даље да интензивно примају воду из влажне
подлоге, а ваздух хладнији и влажнији, те транспирација
умањена; сувишна вода се тада избацује у
капљицама (вечерња роса). Г. се врши и преко
ноћи; водене капљице излазе кроз хидатоде, испод
којих се завршавају судови лисних нерава.

ГУТЕНБЕРГ Јохан (1397.-1468.), нем. штампар; знатно
усавршио штампарску
вештину (→ сл.).

[Illustration]

ГУТИ, народ непознатог
порекла, који око
2620. пре Хр. дошао са
С, напао и уништио државу
Акада и осн. нову
династију која владала
Халдејом између
2620.-2490. г. пре Хр.,
њихова престоница налазила
се у граду Арафи;
данас Керкук на л.
обали Тигра, око 150 км
з. од Мосула.

ГУТС-МУТС Јохан Фридрих
(Guts-Muths, 1759.-1839.),
нем. педагог, сарадник
→ Салцманов;
делио гимнастику на:
праву, ручни рад и игре
увео н. справе; назван оцем гимнастике; гл. дело:
Гимнастика за младеж.

ГУТ-ТЕМПЛЕРСКИ РЕД, удружење осн. у Њујорку
1852., чији се чланови одричу употребе,
прављења и продаје алкохолних пића. Гут-темплер,
лице које не пије алкохол.

ГУТУРАЛНИ СУГЛАСНИК → сугласник.

ГУТФРОЈНД Ото (1889.-1927.), чешки сликар, чувен
нарочито са својих портрета.

ГУЦ (ит.), повећи чамац за рибарење и спорт на
мору.

ГУЦКОВ Карл (Gutzkow, 1811.-1878.), књиж. младе
Нем.; романописац и драматичар; гл. дело: Уријел
Акоста (трагедија).

ГУЧА, варошица (1600 ст.) и среско место у Драгачеву,
јз. од Чачка (Дринска Бан.).

ГУЧЕВО, план. на д. обали Дрине, ј. од Лознице
(Дринска Бан.); највиши Црни Врх (769 м). Чувена
по борбама које се септ. и окт. 1914. водиле између
срп. и аустр. војске.

ГУЧЕТИЋ 1) Амброз (1563.-1632.), биск. и књиж.;
написао више теол. и ист. дела (међу њима и родослов
куће Г.); од интереса његове допуне славном
Орбинијевом делу. 2) Арканђео (1533.-1610.). учен
доминиканац и књиж.: и.здао 2 розарија: богородичин
и исусовачки; заслужан и за уређење домин.
ман. у Дубровнику. 3) Иван († 1667.), хуманист; неко
време језуит; бавио се драмском књиж.; написао
драму Ио по 1 Овидијевој песми, а превео и драму
File: 0301.png---\Jan\Rasic\------------------------------------------
о Лаву VI Филозофу. 4) Никола (1549.-1610.), филозоф;
написао више флз. и држ.-полит. дела, која
још нису довољно проучена и оцењена. 5) Павле,
сликар 18. в., радио највише портрете (најчувенији
п. Бенка Стаја). 6) Савко († 1603.), песник; написао
у стиховима веома дугу трагедију Далида, која
уствари спој из 3 ит. драме: Гротове Хадријане и
Далиде, и Ђиралдијеве Орбеке; у њој обрађен мотив
Ромеа и Јулије.

ГУЏАРАТ, обл. у Индији (си. од ушћа р. Инда);
добро успева памук. Гуџаратски језик, н.-индиски
језик који се говори у Г. Г. књижевност, настала
под утицајем хиндуске, имала још у 15. в. своје
песнике: од њих најбољи Премананд (из 17. в.), који
био лиричар, епичар, драматичар и филозоф; садашња
књиж. се састоји углавном од прерада и превода.

ГУШ → смук.

ГУШАВОСТ (struma), обољење штитне жлезде, њено
повећање видно на врату спреда или са стране:
више теорија објашњавају г.: а) недостатак јода, б)
водно-земљана, в) инфективна, г) мешовита теорија
(скуп од 2 или више претходних); највероватније
инфективна; опада у многим земљама захваљујући
хиг. мерама; у Југосл. јако развијена (Слов.,
Слав., Босна, и. Србија, око Копаоника и Шарпланине); 
није опасна по живот. као обољење ове жлезде
где поремећена њена секреција (→ Базедовљева
болест, микседем); притиском на околне органе који пут
изазива отежано дисање и гушење, поремећај
срчаног рада и промену гласа; лечење: јодним
препаратима или операцијом (делимично вађење
оболеле жлезде).

ГУШОБОЉА, нар. израз за разна обољења гуше.
најчешће означава → дифтерију.

ГУШТАЊ, варошица (1300 ст.) у срезу дравоградском
(Дравска Бан.); фабрика челичних производа.

ГУШТЕРИ (Sauria), група гмизаваца, обично с добро
развијеним удовима, кожом покривеном рожним
крљуштима, парним копулационим органом
код мужјака, покретљивим очним капцима, непокретним
горњовиличним костима; има их већи број
породица; многе врсте шарене и могу брзо да мењају
боју тела (→ камелеон); већина г. безопасне
животиње и хране се особито инсектима и црвима;
највећи број врста живи у топлим крајевима; али
и код нас живи већи број, од којих извесне ограничене
на нашу земљу. Гуштерњача → панкреас.

ГФЕРЕР Аугуст Фридрих (Gförer, 1803.-1861.), нем.
историк; за наш народ најважније његово дело Византиска
историја, у којој изложени односи Вен.
према Виз. и Хрв. (до 12. в.).

Свезнање