Херцег Владислав/6
ШЕСТИ ПРИЗОР
Престолна дворана.
Кнез Вукац и кнез Санко.
(Споља се чује вика.)

КНЕЗ ВУКАЦ:
Гледни мало кроз прозор, јуначе! 
Шта то народ на дворишту виче? 
Неда мира кнезовма у суду!
Каж’ Синиши, нек’ утиша људе, 
Њега слуша народ ко херцега.
КНЕЗ САНКО (гледа кроз прозор): 
Силни народ пао на двориште,
Па сви вичу, убијте жупана!
И убијте жупанова сина!
А ко оно пред свима дере се?
Је л’ Синиша? Синиша да како! 
Капа му се над свима црљени,
А глас му се кроз сву вику чује! 
Ко ће сада народ утишати,
Кад Синиша учи га да виче?
КНЕЗ ВУКАЦ:
Ти му реци, да га херцег зове,
Па ће с’ народ без њега разићи.
КНЕЗ САНКО:
То ти, кнеже, данас неучиних!
Ти знаш, да је Синиша херцегу 
Што у многом ни брат мени није,
Па можда је волља херцегова,
Што Синиша са народом ради,
Те би с’ лако мого замерити.
КНЕЗ ВУКАЦ:
Зар ти збиља незнаш Владислава?
Ако му је стало, да жупану 
Руса глава спадне са рамена,
Нит’ ће народ, нит’ нас подметати; 
Скинуће је јуначком десницом 
Па ил’ било право ил’ неправо,
Али траг свој неће заметати!
КНЕЗ САНКО:
Знам, знам, кнеже! Ал’ вако је лепше 
Не ницати, где се непосијеш,
Не питати, што те се не тиче!
КНЕЗ ВУКАЦ:
Благо теби крај такве мудрости! 
Дубоку ћеш старост дочекати,
Кад из таквог дижеш се корена.
КНЕЗ САНКО:
Ћути, кнеже, ево нам судија!

Херцег Владислав