Српству
Из мог срца, из пламених груди, 
из уздаха, из душе и снова, 
теби, Српство, моја срећо драга, 
лети ево, лака пјесма ова.

Ти си небо пред којијем падам 
и чијем се величанству дивим; 
теби срце, крв, мисли и душа 
отимљу се с усхићењем живим.

Ти ми дајеш крила соколова, 
ти ме дижеш гори под облаке, 
с те висине гледам прошлост твоју, 
гледам славу и твоје јунаке;

Гледам диве под калпаком сјајним, 
на калпаку перјанице вите. 
По плећима смјелих барјактара 
ударају оне златне ките.

Гледам, гледам, па им летим живо, 
браћу љубим у јуначка чела, 
а из ока од среће и миља 
отимље се једна суза врела.

Суза чиста, суза наде моје, 
суза јасна у сред мрачне тмуше, 
суза вјерна љубави и крви 
теби, Српство, душо моје душе!

Омер-бег Сулејманпашић