Божић. XI Рекао б' се нужда у неповрат скрила
Божић

XI.

Рекао б’ се нужда у неповрат скрила, 
Да не мути радост од селанца мила,
У свакога груди угрејане, пуне —
И најдубљи бол је подривен, и труне.

Са осмехом топлим спустили се близу 
Весели тренуци у шареном низу, 
Ручицама белим свакоме су дали 
Замедљаних сласти из кондира мали.

И сваки је пио колико је хтео,
Боље среће данас није ни желео:
А препуна срца, кад већ умор стиже, 
Тихо, хладно вече примаче се ближе.

И докле је сваки у милини тон’о, 
Хладан ветар с брда помрчину дон’о, 
Што с’ у њу облачи тај анђеле бели 
Кад из неба слази да санове дели.

Напомене 

 Ова песма је први пут објављена у Жубори и Вихори, стр. 162

Извори 

 Милорад П. Шапчанин: Целокупна дела, Књига друга, страна 35. Библиотека српских писаца, Народна просвета.

Поезија Милорада Поповића Шапчанина
Милорад Поповић Шапчанин