За душиним летом
Ох, како глухи покој пуни
Тамнину ноћи мирне,
Жалосно мучи старо дрвље,
Ни ветрић да га дирне.

Грана му свод се мрачни свио
Тамничке црњи стене —
У густи мрак се празно губе
Од суза мутне зене.

На небу једва две-три звезде
Слабачко, благо зраче,
Облаци тавни док се муком
По црном своду влаче.

Благе и бледе, две их видим,
Једине у тој тами —
Анђели мира, тихо страже
Далеко, мирни, сами.

Гледам их... душа к њима тоне
Слободна, лака, жудна...
Гледам: два ока мека, блага
Анђела даљна, будна...

Извор 

 1903. Песме Стевана Луковића. стр. 16.

Стеван Луковић