Елегија (Када ме осени мрак вечите ноћи)
Војислав Илић 

  Када ме осени мрак вечите ноћи
Ти ту нећеш бити, ти ми нећеш доћи :
Страшна моја судба ту ми радост не да,
Умирући поглед да те, милу гледа.

  Али ја ћу опет на дверима гроба
Оживети мишљу наше златно доба -
И ко јасна звезда, невина и чиста,
Твој осмејак драги мени ће да блиста.

  А кад вече падне, у спокојству милом
Дух песника твога шумориће крилом
Као тајни уздах око твога лица,
Као шум и трепет Еолових жица . . .

јануар 1887.

Извори 

 ''Војислав Илић: Лирско песништво, страна 13, 2. књига, Вук Караџић, Београд.

Војислав Илић