Мојој срећи
И теби, срећо несрећна,
 Песму је душа спремила;
Све друге песме милујем —
 Ова ми једна немила!

У њој сам снево̑ — ништавност!
 Срећа је моја — ништава;
Јер ја је зивљем жељено,
 А зивљем свагда — бадава!

Ко̑ брзо крило сокола
 Крај мене мине млађаног;
Никад ми сласти не пружи,
 Већ гледи ’вако јаћаног!

У злу сам томе — позлио,
 Па често свет сам проклињо̑;
Ал’ себе самог најцрње
У свету томе спомињо̑.

Ох, срећо моја несрећна,
 Песму ти душа спремила;
Све друге песме милујем —
 Ова ми једна немила!...

У Черевићу, 1866.

Извор 

 Петровић, Б. 1971. Српска књижевност у сто књига, књига 57: Песници 1. Нови Сад: Матица српска, Српска књижевна задруга. стр. 85-86.

Јован Грчић Миленко
1866.