Кад би...
Кад би сваком нашем загрљају
Ми оплели венац од ружица,
Нестало би, моје чедо лепо,
Рујних ружа са земљиног лица.

А када би пољупцима, дико,
Све по једну ружу засадили,
Да плетемо, докле сунца траје —
Сви би краји пуни ружа били!

Извор 
1865. Вила, лист за забаву, књижевност и науку. Година прва, број 30, стр. 370-371.

Исидор Ћирић