Очајна песма
Упиј се у мене загрљајем једним, 
Ко грозница тајна струји мојом крви, 
Крепко стегни моје тело,  нек се смрви, 
И дај ми пољупце за којим жедним.

Као Хермес стари и с њим Афродита, 
Стопи се у мени страшћу твојом целом, 
Да сав изнемогнем под витким ти телом, 
И да душа моја најзад буде сита...

Кад помислим, драга, да ће доћи време 
Кад за мене неће постојати жена, 
Кад ће чула моја редом да занеме, 
И страсти да прођу као дим и пена,

А да ће, још увек, покрај мене свуда 
Бити месечине под којом се жуди, 
И младих срдаца што стварају чуда, 
И жена што воле, и вољених људи,

Вриснуо бих, драга, рикнуо бих тада 
Као бик погођен зрном посред чела 
Што у напорима узалудним пада 
Док из њега бије крв црна и врела...

Упиј се у мене загрљајем једним, 
Ко грозница тајна струји мојом крви, 
Крепко стегни моје тело, нек се смрви, 
И дај ми пољупце за којима жедним...

Милан Ракић