Ожалошћена породица/35
ПОЈАВА VI

АДВОКАТ, ПРЕЂАШЊИ

АДВОКАТ (долази споља): А! Гости су још овде? 
АГАТОН: А, не! Растерао сам их ја све. Ено их по собама, пакују се. Рекао сам им одлучно: Незаконито сте ушли у кућу, немојте незаконитим средствима да вас избацујемо, него 'ајде свако својој кући! 
АДВОКАТ: То сте добро урадили. 
АГАТОН: Умем ја то, а и морам се наћи при руци нашој рођаки. Она је добра и скромна девојка, не би она умела да се носи са алама и вранама, а тетка је стара, слаба, није то за њу. 
АДВОКАТ: Па да! 
АГАТОН: Стога смо се споразумели: она да се усели у ову велику кућу, а ја са Симком у ону њихову, малу; да будемо ту, да им се нађемо. 
АДВОКАТ: А то сте се већ споразумели? 
АГАТОН: Па да. Она је, додуше, рекла да ће разговарати са вама, али ја не видим шта има ту да разговарате. То је тако проста ствар; не могу тек две женске остати саме у оволикој кући. Друго је то доцније кад се ви уселите у кућу. 
АДВОКАТ (изненађен): Како: кад се ја уселим у кућу! 
АГАТОН: Па доцније, има дотле времена. 
АДВОКАТ: Али, молим вас, објасните ми како то мислите: кад се ја уселим у кућу? 
АГАТОН: Па не мислим ја онако да се уселите, него кад се венчате. 
АДВОКАТ: Ко да се венча; с ким да се венчам? 
АГАТОН: Па да се венчате; разуме се, не са Симком. 
СИМКА: Ју, црни Агатоне! 
АДВОКАТ: Молим вас, будите јаснији. Ја желим да знам шта ви то говорите; о чему говорите; с киме да се венчам? 
АГАТОН: Па мислим са овом нашом рођаком. 
АДВОКАТ: Али како можете, како смете, ко вам је то казао? 
АГАТОН: То се не казује; то се онако позна. О, имам ја за то добар нос. 
АДВОКАТ: Али, по чему сте ви то могли закључити? То је глупост, то је ваша измишљотина. Ни по чему ви нисте могли тако нешто закључити. 
СИМКА: Е, па позна се то, господине. Ето малопре кад смо с њом говорили о томе, поцрвене дете као кувани рак. 
АДВОКАТ (згранут): Како, ви сте говорили с њом о томе? 
АГАТОН: Разуме се! 
АДВОКАТ: Али ко вас је овластио да водите такве разговоре? 
АГАТОН: Што да ме овлашћује ко, кад је то моја дужност и брига? 
АДВОКАТ: Ја вам забрањујем, господине, да водите такве разговоре! 
АГАТОН: Па ја... 
АДВОКАТ: Ја вас молим ни речи више! 
АГАТОН: Сасвим! Симка, пази о томе ни речи више; кад буде време, ја ћу то већ...(Адвокату.) Оставите ви мени, кад буде време, ја ћу већ... 
АДВОКАТ: Разумите већ једанпут, господине, не остављам ја вама ништа. И не мислим ја на тако што, разумете ли, и не мислим! (Шчепа се за косу.) И још и њој сте говорили; могу мислити колико је то увредило у тренутку највеће жалости. Ви јој се морате извинити... не, не, ја ћу јој се извинити, ја ћу јој се извинити. 
АГАТОН: Али немате шта, ја сам то врло пажљиво, родитељски. 
АДВОКАТ: Не, не, ја јој се морам извинити. Не бих хтео да она помисли још... 
АГАТОН: Добро, нека тако буде! Иди, Симка, зови девојку. Реци јој да дође овамо, ал' немој јој о тој ствари ништа говорити; то ћу већ ја. 
СИМКА (оде). 
АДВОКАТ: Али нећете, забога; јесам ли вам рекао: нећете ништа и никад говорити о томе. 
АГАТОН: Па да, док траје жалост. 
АДВОКАТ: Ви ме већ изводите из стрпљења! Ни кад престане жалост, разумете ли, ни кад престане жалост. Ја се уопште нећу женити, не мислим се женити. 
АГАТОН: Нисам се ни ја мислио женити, али знате како је. Иде човек равним путем, иде, иде, иде, па кад се најмање нада, нагази на камен и спотакне се. Тако сам се и ја, видите, спотакао о ову моју Симку. 
АДВОКАТ (не слушајући га): Да, да... 
АГАТОН: Човек не зна шта га чека у животу. 

Ожалошћена породица