(Берачице)
(Берачице)

Живо вежу берачице младе, 
Живо вежу млада винограда, 
Живо вежу тананим шеваром; 
Ал' им једна друга заостаје: 
Косу реже, њом виноград веже. 
Коси својој тио проговара: 
„Косо моја, негда дико моја, 
Докле драгог на свету бијаше! 
Њега неста, моје дике с њиме — 
Ајде, косо, ајд' и ти за њиме!“  

И већ среза и косу повеза, 
Па на земљу клону украј члана. 
А сунашце тону у запада: 
Дође доба да се иде дома; 
Зову цуре своју другарицу: 
„Устај, друго, устај, наша туго! — 
Ма што јој је те се не одзивље?“ 
Спава, мисле, па да је пробуде; 
Иду, буде, ма им муке луде: 
Срце њојзи у недрима стало —  
Она оде за својиме драгим.  

Бранко Радичевић