ЂУЛИЋИ УВЕОЦИ XXIII
Ноћ је пала страшно мрачна 
После мутна дана; 
Ја у мраку Смиљку држим, 
Она расплакана. 

Покушавам да је тешим, 
Па јој зборим туде: 
„Залуд плачеш, чедо моје 
Мртви се не буде.“ 

 Јован Јовановић Змај: Одабрана дела, књига 1, страна 291 , Матица српска, Нови Сад.