Ljubovnici/52
Devetnaesti prizor
INTRIGALO i DOTUR
INTRIGALO: Fermaj se malahno, gospodine Doturu, vrati se, jer je tvoj posao! 
DOTUR: Heu pharetris parcas hostis acerbe tuis. Ostavi me, Fabricijo, što ćeš od mene? 
INTRIGALO: Nijesam ja Fabricijo, gospodine Doturu, ne, ja sam Intrigalo, ali me si zaboravio, ali me ne poznaješ? Ako li ti su krmelji na očima, ja imam jednoga prijatelja koji će te protrt zelenijem kamenom, ozdravit ćeš. 
DOTUR: O, moj Intrigalo, nijesam slijep, ne, nego žalostan, et premit humanos dolor intolerabilis artus. Ma što hoćeš od mene? 
INTRIGALO: Kako što ću od tebe? A ljubav smo zaboravili? 
DOTUR: Errat qui finem vesani quaerit amoris. Nije veće ljubav za mene! Falile su sve tvoje invencijoni! Sve mi je naopako otišlo! Neću drugo! 
INTRIGALO: Da kad je tako, a mi prijatelji ki smo i bili. Ma gdje su ženske haljine, trijeba je vratit ih u get, jer sam za nje ostavio zaklad od pedeset dukata. 
DOTUR: Arte laboratae vestes ostroque superbo. Ne mogu te pineze kostat. Zato, ono što valjaju, platit ću  libentissime.  Ali eto Fabricija, ja bježim! Illum monstrifera genuit Poliphemus in Etna. 
INTRIGALO: Plati mi moje haljine, olà!

Референце 

Ljubovnici