Осмех
Осмех
Волим слушат' морскијех таласа
Страховиту смртоносну јеку
И ножева крвожедну секу
И лајање несношљивих паса;

Волим чути грома лелек пусти
И урлање лавова свирепо —
Него осмех умерени лепо
С човечијих танких слушат' усти.

Море дави, страшно лав уједа,
Сабља сече, грмећ' гром обара —
Ал' толико покора не ствара,
Као осмех човечијег једа.

Извори 

Поезија Ђуре Јакшића, 1856.