Одзив
Кад те прваш видех 
Посред друштва живна, 
Хтедох те упитат’ 
Је л’ ти име Дивна? 

Састајô се с тобом 
И за те разбирô, — 
А штогод сам чуо, 
Кâ да ј’ голуб бирô. 

Веровô сам радо, 
Ал’ загледах дубље: 
Скрите се, голуби, 
Ово ј’ надгољубље! 

Певају ти очи — 
Блажен ко их слуша! 
Не певају очи 
Већ то поје душа; 
А душа ти поје, 
Јер је мирна, сјајна, 
Не зна шта су вали, 
Не зна шта је тајна. 

Ружичаста уста 
Са осмејком благим — 
Благо ли срећнику 
Ког назову дрâгим. 

Гледô сам те често, 
Женског рода дико; 
Ти једном упита: 
„Што ме гледаш, чико?“ 

На то ти се песма 
Истом сад одзива: 
То ти нисам рекô, 
Док си била жива. 

»Јавор« 1892.