Светислав и Милева/18
6.

(Соба код Бајазита) 

БАЈАЗИТ, ЕМИР 

БАЈАЗИТ: (у доласку). Емире! 
ЕМИР: (ступи). Заповедај, честити царе! 
БАЈАЗИТ: Како стоји војска? 
ЕМИР: Ја сам налог издао, да се за пут спреми. Све ће бити до зоре готово. 
БАЈАЗИТ: Тамерлан напредује. Ја нећу да будем побеђен. Разумеш ли? Ја нећу да будем побеђен! 
ЕМИР: Од тога да нас сам Бог сачува! 
БАЈАЗИТ: Ја сам Илдирим! Чујеш ли? Илдирим, гром мојим душманима! Гром ћу свима вама бити, ако ми ово име изгубите! И онда ћу сам предводити војску. Муса је баба. 
ЕМИР: О, царе господине, он је увек храбар био. 
БАЈАЗИТ: Он је баба, па крај! Тамерлан напредује. Овој ноћи нема спавања, јер кад цар не спава, цео свет да је на ногама! Нека се војска креће. 
ЕМИР: (се поклони и отиде). 
БАЈАЗИТ: Толико масла, колико две хиљаде камила понети могу, и наименованије краља у мојим земљама! Ха, Тимуре! Ти си морао памет изгубити, кад си дошао на то, да ће Бајазит и зажелети мира, камо л' пристати на овакове услове. Себи припиши што ти се год пригоди.

Светислав и Милева