Петру Петровићу Његошу, Владици Црногорском
Петру Петровићу Његошу, Владици Црногорском

Oј владико, Црној Гори главо, 
Наша дико, наша веља славо! 
Ево тебе једне књиге беле, 
Чеда мила моје крвце вреле, — 
Крвца врела, а чедо несташно, 
На весеље свако је попашно, 
А душа му и ноћу и дању 
Сваку празну разбити лубању. 
Ох, опрости, ако с права пута 
Кадикада млађано залута,  
Та боље је спреда оберучке, 
Него страга ударати мучке; 
Боље чедо и пређаволасто, 
Нег богаљче и слепо и кљасто, 
Да уз туђи корак нарамује, 
Да га туђа рука зарањује!   

(7.јануара 1848)    

Бранко Радичевић