У вечерњем сјају
Алекса Шантић 

Сребрна ријека блиста се и гори
     У рујном пламу вечерњега сјаја;
Прелијеће вјетрић и са грањем збори
     О слатком миљу прољетњега баја.

У лаком чуну, задовољан даном,
     Опрезни рибар обали се креће,
Да слатко заспе под врбовом граном,
     Гдје благо мири загрљено цвијеће.

Са плодних поља, што их круже горе,
     Весела крда у сеоце крећу,
Пастирске пјесме с поздравом се хоре
     И свјежим зраком дрхте и прелијећу.

И славуј пјева; са роснога грања
     Губи се гласак све даље и даље,
И њежном пјесмом чедног миловања
     Он лијепој ружи своју душу шаље.

О, пјевај и ти, пјевај, срце моје,
     Анђелу своме што те с небом спаја!
У славу њојзи нека пјесма поје
     Кроз благо крило вечерњега сјаја!
Нови Сад 1894.
Шантићеве песме 1894.