Сонет - XIII
Милутин Бојић 

Сонет - XIII

И срешћемо се опет једне зиме 

У маглен сутон пун увелих нада, 

Ти нећеш бити ни страсна ни млада, 

Али још свесна свега што се збило. 

Блеснуће стари твој осмех и њиме 

Ти васкрснућеш све, и маскарада 

Прошлих целова, снова, серенада 

Прхнуће као прездравело крило. 

Но то ће бити за тренут, а потом 

У наше очи леш ће маја лећи 

И тај тренутни осмех ће изрећи 

Суд над некада вољеним животом: 

Оно што тада звасмо живот цео 

Беше тек један мали, светли део. 

Милутин Бојић
С