Херцег Владислав/32
ЧЕТВРТИ ПРИЗОР

ВИДОСАВА (села).
ХЕРЦЕГ (приступи јој и пружи јој руку): 
Видосаво, моја јасна звездо!
ВИДОСАВА (даје му руку): 
Владиславе, моје јарко сунце.
ХЕРЦЕГ:
Кад сам пош’о, нисам помислио 
Да ће ми се ту рај отворити!
ВИДОСАВА:
Стрепила сам од долазка твога,
Сад умирем, кад мислим, ићи ћеш.

Херцег Владислав