Сан Краљевића Марка/9
УГЛЕД 2 
Станоје Главаш и један сељак. (Воде једнога пустињика ослепљена). 

ПУСТИЊИК: 
Оставите ме да умрем; нашто живети у оваквом јаду? 
СЕЉАК: 
Немој, оче, молитва је твоја нужна за народ. 
ПУСТИЊИК: 
Ах, молитва, молитва! Посадите ме где да седнем, да ме туга не обори земљи. 
(Сељак и Главаш посаде га на један пањ). 
СТАРАЦ (приђе к пустињику и пољуби га у руку): 
Једну још утеху имамо: да ћемо на другоме свету уживати мир и покој. — Благослови, оче! 
ПУСТИЊИК: 
Бог нека благослови свакога, који се њему крепко моли, а ја — опрости мени, Боже, грешном! 
СТАРАЦ (сељаку): 
Је ли нова каква невоља? 
СЕЉАК: 
Беда је превршила меру, јер нам и у светиње дира. 
СТАРАЦ (уздахне): 
Еј, Боже, Боже! 
СЕЉАК: 
Трпео је народ доста, подносио је муке и невоље, али до овога није дошло, већ ако онда, кад смо пали на Косову, или кад нам градове први пут поотимаше. Отац Софроније мољаше се Богу и ми се око њега скупили са скрушеним срцем, да нам Бог дарује силе подносити, зулум и невољу; ал' ето ти три сеиза, који таки почну, како смо клечали, час једног, час другог задиркивати. Људи кукавни нису смели речи прословити, док један од њих не извади ханџар и стане светитељима бости очи. Гњев и негодовање промили нам кроз жиле и Јанко Гагић почне га молити да нам у закон не дира. Али на један мах допадну још двојица, и Јанко мртав падне! Народ се престрави и окамени, а они притрче оцу Софронију... 
ПУСТИЊИК: 
Немој даље! Боже, опрости мени грешном! 
СЕЉАК: 
Они избоду њему очи, и Бог зна шта би било од нас свију, да није Главаш срећом наиш'о и зликовце које поубијао, које растерао, те нас тако избавио. 
СТАРАЦ: 
Еј, Боже, еј, Боже! Ја сам мислио да је моја несрећа велика, а каква је ово? 
ГЛАВАШ: 
Јесте, браћо, где год дођем, свуда наилазим на невољу. Сам не знам, где је зло веће. Колико могу чиним, и не могу довољно да наодбрањујем. 
СЕЉАК: 
Да човек није самовидац, не би мог'о веровати шта се које шта чини. Нема куће која није какву несрећу претрпела. 
СТАРАЦ: 
О, бедни народе! 
ПУСТИЊИК: 
Бедни и пребедни! Бог нека се смилује на нас грешне, и невољу нашу утиша! 
СТАРАЦ: 
Бог нека се једанпут смилује! 
(Сви клекну, и дете). 
ХОР: 
Ти, који си силним изустио словом: 
Свет да буде вечни, и постаде светлост: 
Реци да се бедно ослободи Српство, 
И престане горко сужанство и ропство!

Сан Краљевића Марка