Милош Обилић (Јован Суботић)/40
ЧЕТВРТИ ПРИЗОР
Дворанау двору цара Лазара у Приштини. Острагу коридор, на среди врата, која гледе на улицу.

МАРА (у црном оделу жалости): 
Куку мени, што сам дочекала!
Летила сам жељом по векови,
Мисли су ми прелетале звезде,
Људи су ми били премалени,
У сну будном живила сам само 
Са сликама богова прошлости 
К’о боговска слика за будућност:
Па сад падох к’о никада нико!
(Сад труба затруби и звона са свих страна зазвоне, а чују се тихи гласови спроводне песме: „Свјати Боже”)
МАРА (тргне се): 
Сад ми оца понеше у гробницу. 
Овуда ће спровод проћи. Куд ћу 
Да се склоним. Не могу га видит’,
Та мој га је супруг закл’о? Не смем 
С њим ходити... бојим се народа,
Јер све живо куне Бранковића...
Већ су близу...
(Обзире се по дворани.)
Нема другог места.
(Оде налево на крај позорнице и ту клекне, па покрије лице рукама.)

Милош Обилић (Јован Суботић)