Смрт Уроша Петога/22
ПОЈАВА II
Вукашин и Краљевић.

 
КРАЉЕВИЋ: 
И Ниш пао?
ВУКАШИН (С писиом у руци): 
И Ниш. 
КРАЉЕВИЋ:
Тај кнез лети 
Као муња, а стриц закаснио!.. 
И ја, оче, у ту војну идем; 
Идем Срећку. 
ВУКАШИН:
Ту остани. Срећко 
С остацима црне прве војске 
Сутра пред ноћ овамо ће стићи. 
Ето читај. (Пружа му писмо). 
КРАЉЕВИЋ:
Од њега је писмо? 
„Из Крушевца кнез на мене посла 
„Јаку чету, а сам с језгром војске 
„Пут Нишаве крену. Повлачећ' се 
„Ја опљачках издајников замак 
„У Топлици, и спалит' га дадох, 
„Туна нађох римског посланика. 
„Идућ' кнезу да га на мир склони, 
„Би од људи непознатих путем 
„Заустављен и у замак бачен. 
„Он настави пут за кнезом одмах, 
„А мен' ево до три дана тамо“. 
ВУКАШИН:
То смућава мене, не пад Ниша. 
Ниш од кнеза отећемо лако; 
Ну на путу ко је задржао 
Римљанина? 
КРАЉЕВИЋ: 
Ко би ног'о бити? 
ВУКАШИН: 
Не увиђаш Јеленине плетке 
Траг скривени? 
КРАЉЕВИЋ: 
Она! Не вјерујен. 
ВУКАШИН: 
Нико други до Јелена, велим. 
Јамачно се бјеше домислила 
Тајној сврси поповога пута, 
Па бојећ' се да је не постигне, 
Изда налог да заробљен буде. 
КРАЉЕВИЋ: 
А по чему судиш тако? Срећко 
У том писму на њу не подиже 
Никакове сумње. То ће бити 
Урадили сами отпадници. 
Ну залудна испаде им мука, 
Поп ће ипак доспјети до кнеза. 
ВУКАШИН:
Али доцкан. Побједом опијен 
Ил' ћ' охоло мир одбити Лазар, 
Ил' увјете поставити таке 
На какове ја пристати нећу. 
КРАЉЕВИЋ:
А ми онда бићемо се даље. 
ВУКАШИН:
О коварна жено! змијо љута, 
Која ми се при кораку сваком 
Међу ноге плетеш, згазићу те, 
Згазићу те једном за увијек. 
КРАЉЕВИЋ: 
Сумња ти је, оче, неправедна. 
ВУКАШИН: 
Шути; твоја крајна поузданост 
Подстиче ме на још већу јарост. 
(Отварају се врата, и на њих ступа Угљеша). 

Смрт Уроша Петога