Ljubovnici/10
Deseti prizor
FABRICIJO i DOTUR
FABRICIJO: Per verità, i ovi je ugazio. Sad ću ga promanedžat malo. Sluga ti sam, signor dottor. 
DOTUR: O desideratissime iuvenum, quo tendis? Quo celerem cursum properas? 
FABRICIJO: Rijet ću tvomu gospostvu. Od nekoliko vremena ovamo ćutim u srcu momu 
jedan toliko veement nepokoj da ne bih činio drugo negoli plakao, a pamet odvraćena od 
kreposti ne misli ino negoli tuge i žalosti; pače, zamišljena u jednu stvar samo, sveđ o 
njoj misli. 
DOTUR: A, a, in eadem sumus navi! Ljubav, ljubav zatravila je, zanijela je i zamamila je srce, pamet i misao u tebi, nije ino zaisto. 
FABRICIJO: Može bit, per vita mia. Zašto otkad sam jedno jutro vidio gospođu Lukreciju, onu djevojčicu galantu, koja stoji polak Krive ulice... 
DOTUR: Sufficit, sufficit, dosti veće, razumio sam. Ah, Corydon, Corydon, quae te dementia cepit? Za koji uzrok u čas jedan potuisti conterere i poplesat tvojijem nogami one lijepe nauke koje si od djeteta od mene naučio? Ah, Corydon, Corydon, quae te dementia cepit? Za kijem si zamahnitao, in oblivionem ponendo onu dotrinu koju sam s trudom velicijem u tebe usadio? Ah, Corydon, Corydon, quae te dementia cepit? Da to li će svijet rijet, me duce et magistro, da si tako mlađahan i prem dijete pamet izgubio? Ah, ne znaš li, nijesi li štio i čuo odprije od mene quod Amor hominum sanguine ridendo gaudet? Vrati se, vrati u pamet, odvrati se od toga puta, et esto securus da Lukrecija nije za te. (Ide tja). 
FABRICIJO: Quasi che giurarei da je on namuran na Lukreciju; i ako bude, da galantomo hoću mu učinit tante burle, da ostane za rug svemu svijetu. A, evo i Intrigala.

Референце 

Ljubovnici