ЂУЛИЋИ III
Мој је живот тужан пустолина грдна, 
Моје ломне груди порушена црква, 
Увенуло цвеће по гробу се њија — 
Кâ  да га је љута отровала змија; 
Побегле су тице од сува растиња... 
Само још у цркви мали жижак тиња. 

Куд ћеш, момо, куд ћеш у пустињу ову? 
Тице, цвеће, сунце другамо те зову; 
Куд ћеш овом гробљу сахрањена нада, 
Ту је хладно, грозно, куд ћеш тако млада! 
Куд ћеш овој цркви, стубови су пали — 
Веру су и љубав собом Затрпали. 

Ал’ већ кад си дошла у ову самоћу, 
Видиш ону хладну од мрамора плочу, 
Ту урежи твоје непознато име, 
Па док жижак гори — нек гори пред њиме; 
А ти беж’, ил’ лети, ако имаш крила, 
Заборави да си икад овде била.

Извори 

 Јован Јовановић Змај: Одабрана дела, књига 1, страна 174 , Матица српска, Нови Сад.