Црнку
Алекса Шантић 

Чини ми се, Србо брате,
Цв'јетак среће да т' не цвате,
    Као да те мори јад;
Веселе ти нису груди,
У њима се већ не буди
    Они први ватрен над.

Твоје срце сузе л'јева,
О весељу већ се пјева -
    У пјесми ти туга, вај;
Више није као прије
Са радошћу да ти сије,
    К'о да јој је срећи крај?

Ал' не клони, Србе брате!
Црна туга обвила те
    А ти махни њом -
Нек пропјева опет врела
Она пјесма превесела
    У срдашцу твом!

И патника сиротана,
Кога гоне са свих страна
    Неће сатрт' ноћ!
Не малакши болом, јадом
Већ се уздај с чврстом надом
    У божју помоћ!

Шантићеве песме 1889.