Два се града врло бијељаху
Два се града врло бијељаху, 
У једном је Кранфиле Јово, 
У другом је шећерли дјевојка. 
Поручује Каранфиле Јово, 
Поручује шећерли дјевојци: 
“Ој Бога ти, шећерли дјевојко! 
Ја сам чуо, да си танкопреља; 
Послаћу ти Мисирско повјесмо, 
Уз повјесмо шимширли вретено: 
Опред’ мени сто аршина платна, 
И к отоме, што од тог остане, 
Опред’ себи танану кошуљу, 
Те је носи, мноме се поноси.“ 
Кад то чула шећерли дјевојка, 
Отпоручи Каранфилу Јови: 
“Ој Бога ми, Каранфиле Јово! 
Ја сам чула, да си кујунџија; 
Послаћу ти ситну трепетљику, 
Сакуј мени статве и брдила, 
И остало, што стану ваљаде, 
И од тога што теби претече, 
Сакуј себи токе на јелеке, 
Токе носи, мноме се поноси.“ 

Посленичке песме