Мишић и мишица
Мишић, кад прирасти и почне из рупе истркивати, упази први пут у животу мачка. Пита мишицу каква је то ствар? „Не пштај, мој синко, зла и опака! Зове се мачак. Само то добpo упамти: да кад га год видиш у кући, не излази из рупе, да те чудо не нађе.“— „Мачак, мамо! Та и име му је страшно! А гледај га како смиром стоји, никоме се и невешт не чини, само се лиже и глади. — „Не веруј му, велим ти, да ти зло јутро не дође. И кад се он најневештији чини, онда га се највећма чувај!“ 

Луди мишић не може да мирује, извирује, провирује, рад би га боље видити. Кад га види од јаме окренута, промоли се: „Јошт малчицо ближе, да га боље видим...” Паф! мачак с шапом. „Ци, ци, цију!” — „Ха, цију!“, вели му мати. — „Нећеш да слушаш, сврбе те леђа, нашао си ко ће те чешати“. 

Наравоученије

Овако бива маленој деци кад оца и матер не слушају.

Извори 
 Антологија српске књижевности 

Басне
Доситеј Обрадовић