Несташна девојка
<poem>
Бацала се девојчица снегом,
Ударала драгом у прозоре:
Док драгоме прозор не разбила!
Њу карала зима са сокака:
»Јо, шта радиш, несташна девојко,
Што разбијаш прозориће драгом?!
Да ти није вером преврнуо,
Или те је љуто увредио?«
Ал’ девојка зими одговара:
»Мучи, зимо, снег ти поцрно,
Ја не лупам прозориће драгом
Што је српском вером преврнуо
Ил’ што ме је срцем увредио:
Мој је драги вера уверена
А не уме мене да увреди;
Већ ја вурам снега дробљивога
Зато само да га мало једим!
А што стакла на прозори лупам,
Ћеф ми дош’о — мало да зазвече...
Мој је драги газда дукатлија,
Може прозор златом да оквири,
Може шарке сребром да окива; —
Па да хоћу само да намигнем,
Би треснуо кесом препуњеном,
Тресак би се чак до неба чуо...
Би купио са небеса сунце
Да растопи тебе, злобна зимо!«

У Бечу, 28 јуна 1869.
</poem>

 Извор 
Јован Грчић Миленко: Целокупна дела'', Библиотека српских писаца, Народна просвета, стр 74-75

Јован Грчић Миленко
Поезија