Буђење (Ђорђе Глумац)
Њена је рука бела расцветала грана
И сва на пролеће, скрито у грму, мирише.

На свили длана, чежња савија топло гнездо
Ко птица са песмом што се на грани нише.

Њињани прстију невине су радости
Што зачуђено, кроз сан, гледају у свет.

И кад се она несвесно пружи према љубави
сваки ће круну широм да отвори цвет.
А весело, око гнезда свијеног на длану,
Запеваће прсти ко птица̂ пет.

Извор 
1928. Живот и Рад. Година 1, књ. 1, свеска 3, стр. 212.

Ђорђе Глумац