Хвалиш ми песму
Хвалиш ми песму

Хвалиш ми песму, лепа,
Да ј’ жива, невина, творна; 
Хвалиш је, а не знаш, хај! 
Да је и љубоморна.
За смехом њеним вири 
Од туге невен-цвет,
Пева, а копни, лепа,
Што ј’ слуша цео свет.

Песме су боли, лепа,
Из живих рана лазе,
Казују нежних жеља 
Обмане и поразе.
Та свет је тако хладан,
Он само себе зна,
Без тебе глух и таман — 
Сав живот опсена!

А ко б’ и пев’о широм?
У свету мало смерних,
У вери нашој само 
Нас двоје правоверних: 
Зато би песма хтела,
Да шапне уху твом 
Беседом, теби знаном 
А свету — скривеном.

Напомене 

 Ова песма је први пут објављена у Жубори и Вихори, стр. 119

Извори 

 Милорад П. Шапчанин: Целокупна дела, Књига друга, страна 22. Библиотека српских писаца, Народна просвета.

Поезија Милорада Поповића Шапчанина
Милорад Поповић Шапчанин