Јаквинта/4
ПОЈАВА IV

МРГУД: 
Чудне судбине!
Доброта срца нема границе,
Збаченог краља славом китити,
Народњу мржњу појит љубављу!
И Доброслав је победилац сад? 
МИРКО: 
И лопов, који, подлим замкама, 
Привуче себи права војводска.
МРГУД: 
Краљ му верује. Доброслављев миг 
Краљевским срцем чврсто управља: 
Он као лице, краљ је личина, 
Збаченог краља. која прикрива. 
МИРКО: 
Мј јадни друже!
МРГУД: 
Он је замишљен.
МИРКО: 
За моју љубав све си чинио, 
Задату реч си одржао ти,
За то ти хвала, хвала, Стеване! 
МРГУД: 
Краљ није треб'о тако наглити,
Ал' веруј, он ће поправити све. 
Преухитрио је с’ таквом осудом. 
Стричевој речи поверава сад ;
Ну нашег ума чуће разлоге 
У права ће те повратити он,
А твоја слава...
СТЕВАН: 
До врага с њоме .
Ништавило је славољубље све,
Ко стари калпак у прах бачени,
Који Владимир гази ногама!
Све док ти буде калпак требао 
На глави ћеш га дотле носити,
Чим бољи купиш, ти под ноге с њим! 
Јест! слава је моја ко калпак тај, 
Што га је владар дотле чувао,
Док није бољи себи купио.
Сад с овим доле! Је ли Мргуде,
То није била лоша играчка?
О да се умем само смејати,
У кикот би се разлегало све!
Али овако, трпи, Стеване:
Док ти издајства љагу не скину.
Јсет, трпи, трпи, ако узможош !
(Оде.)
МРГУД:
Он је потресен, за њим хајдемо,
Блажити ваља срџбу праведну! 
МИРКО: 
Ти пођи за њим, ја ћу аа краљем, 
Да неправедној таквој осуди,
Подсече крила својом милошћу.
МРГУД: 
Нека ти сретно пос'о испадне.
(Мирко оде. долази витез.)

Јаквинта