Бено Поплесија (Робиња)3/15
Шена петнаеста
МИХОЧ и ЗАПЛЕТАЛО
ЗАПЛЕТАЛО: Ото, сад је робиња уљезла у кућу! зато уљези и ти и отиди за њом.
МИХОЧ: Видио си с којијем начином ходећи гледала ме, да &.
ЗАПЛЕТАЛО: Не окора друго — ти си на коњу! Што би хтио да те за руку ухити и за собом усмуца? Свакчас се обзирала за указа[т] ти да је слиједиш и за њом отидеш.
МИХОЧ: Истина ’е, ма ме страх да ми не интравења ко и прије.
ЗАПЛЕТАЛО: Не бој се ништа, зашто ваља да се покајала да се малоприје онако с тобом поднијела. Покли очито сад познаш да јом је драго да дођеш, зато уљези слободно; и ја ћу доћ с тобом, да те није страх. Ма почека’, ваља виђет је ли капетан дома и отјерат тја Ждера.
МИХОЧ: Ма како ћеш га отјерат?
ЗАПЛЕТАЛО: Ја сам Заплетало, зато ретира’ се. — Тик, ток. — Ждеро, о Ждеро, ходи у товијерну, у товијерну.

Референце 

Бено Поплесија (Робиња)