Седамдесет анегдота/11


ЂОРЂЕ МАЛЕТИЋ

1.
Директор Београдске Гимназије и 
старијих идеја у књижевности,
Ђорђе Малетић, бејаше у дуговременој
противности са слободњаком свога доба
и професором Велике Школе Миланом
Кујунџићем Абердаром. Та се противност
није тајила ни на часовима међу ђацима.

Једнога часа Абердар говораше о 
„Горскога Вијенца“, истичући како
Малетић тако дело унижава само зато да
би глорификовао „своје морске “
— а ту је мислио на Малетићево
дело „Апотеоза Карађорђу“. По 
часу неки ученик слети доле — а
Гимназија је била у истој згради — па
све исприча Малетићу који се спремаше
да пође на час Поетике.

Још истога часа Малетић предаваше
ђацима о томе како има слабих песника,
па рече:
— Ето, на пример, цела једна песма
код Абердара гласи:

„Вид’о сам те — заволео сам те.
„Вид’ла си ме — заволела си ме.
„Млади били,
„Па смо се љубили!“

Изговоривши то, Малетић љутито :
— Смућкај па пролиј!

То је било — мило за драго.

2.
Малетић је много и много година био
противник идеја Вука Караџића — а 
Вукове стогодишњице сео је па је
написао познату алегорију у славу Вукову.

Чувши да то ради, један га стари 
пријатељ његов прекори, а 
му хитро и лепо одговори:
— Па зашто нам је Бог дао дуг век,
ако не зато да се — поправимо…

1911.