Аполон и човек лукав
Пре христјанства, Аполона су Греци држали за бога, који би им на неизвесна питања одговоре давао и будуштаја претказивао. Овоме Аполону дође један лукав брат за искушати га, носећи врапца под јапунџетом, и упита га да му каже ако зна, је ли врабац жив или мртав, с намјеренијем: ако рече да је жив, да га нама' стисне за врат и покаже мртва. Аполон, познавши шта је он наумио, одговори му: „То зависи oд тебе, ако ти хоћеш, врабац је жив, ако ли ти нећеш, а он је мртав. 

Наравоученије

Лукав човек све о лукавству мисли; ваља се с њим добро узети на памет; он и кад спава, све о лукавству сања; његови су посли тако замршени да ко га се добро не зна чувати, на коју се год страну окрене, наћи ће се у његовој мрежи. Остроумије и хитрост на добро окренути, а на општу ползу употребити, то се зове мудрост; а кад се на пакост и на зло другима употребљава, тада је лукавство, за које стоји написато: Ров изри и ископа, и паде у јаму коју је начинио. Лисица је лукава, али јој се многе коже продају. „Σαυτώ κακά τεύχει αλλώ κακά τεύχων. Κακή δε βουλή βουλεύσαντ: Себи зло кује ко га другом кује, и зао совјет совјетујуштему је најгори.”

Извори 
 Антологија српске књижевности 

Басне
Доситеј Обрадовић