Једна мала сврачица
Радослав Раденковић: Једна мала сврачица, (Лирске народне песме за децу); „Расковник", 21/1975.
  
 Чебар чесма
 Једна мала сврачица
 Страшно страшно
 Ото мото мотало
 Друсу друсу кобила
 Заспало ми лаленце
 А што ће му капица

Белешка о казивачима 

 1. Витомирка Маринковић из Божиновца, стара 67 год. неписмена, казивала је „Страшно, страшно".
 2. Јевремка Миливојевић из Давидовца, стара 90 год. неписмена, казивала је: „Једна мала сврачица”.
 3. Бисенија Раденковић. из Плужине, стара 65 год. полуписмена казивала је: „Ото мото мотало”.
 4. Цана Пејчић Црноклиште, код Пирота, стара 40 год. иисхмена, казивала је: „Заспало ми лаленце”.
 5. Даница Илић. Орљане, код Дољевца, стара 50 год. писмена, казивала је: „А што ће му капица”.
 6. Љиљана Раденковић из Ниша, стара 42 год. писмена, казивала је скривалице.

Забележио и приредио за штампу Радослав Раденковић.

Лирске народне песме за децу 
Лирске народне песме за децу
     Песме које овде доносимо чине извадак из припремљене књиге стихова „Два се петла побише”. Оне казују нешто више о једној другој и нешто друкчкјој врсти народног стваралаштва којој се, бар за сада, није поклонило довољно пажње мада она постоји са свим својим, одлiкама и лепотом. Реч је о народним лирским песмама за децу, и о деци; стиховима са којима су многи почињали нови дан, смиривали дечачке страсти, наслућивали ако не и откривали, лепоту народпог духа, његову свежину и животност.
     Ко зна колико је дечака и девојчица уз њихову питку мелодију полазило у титраве, скоро измишљене пределе, да тамо у прозрачној белини досања како баба сeје брашно, како се у даху поветарца њишe крај Мораве крушка, како кока одлази на пазар, а кобила натоварена врећама ораха стиже на кућни праг... Често су се ти стихови мешали са питомиnом благог поветарца, дограђивали се са жубором воде, трајали са пуцкетањем ватре на огњишту — растакали се и расли заједио са лепршавим гласом мајке или баке, које као да ништа друго и нису хтеле, сем да им песма буде лепа. Огуда ови стихови изражавају и себе и игру свега око себе: сунчевих зракова, грана и ветрова, и још неку непоновљиву ведрину. Они се час славујски оглашавају, час забрује и потскакују па се чини да на дну сваког стоји чудновати кључић који отвара понеки предео детиње душе.
     Неугодна и мутна мрзовоља, тако присутна код деце после сна, брзо је нестајала уз ритмичне, реске и шаљиве речи чаробних стихова који носе необичне и помало чудне слике дечјег света.
     Као и све велике ствари и ове пеме су изражене просто и самоникло, а примери, које овде доносимо, довољни су да се у њима и кроз њих сагледа непресушна лепота и разноврсност народног казивања, жилиште и извориште коме се, с разлогом, тако често враћамо.
                                                            Радослав Раденковић

Референце 

Расковник