Дванаести час/3
Трећа појава  
 
 
МАРКО АЛТОМАНОВИЋ и ПРЕЂАШЊИ  
 
МАРКО  
(долази из ходника) 
Војводо, брже, зло је све веће:  
Пред црквом једном свештеник збори,  
Народ га слуша, очима сева,  
Сваком у руци свећица гори.  
И заклиње се: Крочити неће  
У цркву своју док не освете  
Невине. Руља двору се креће,  
Деспоту, војсци, држави прете.  
Још три пехара спомињу нека,  
Пуна су, беле, суза и крви,  
А сваки од њих освету чека.  
(Силађију)  
Ткоју крв пехар тражи им први.  
СИЛАЂИЈА
Моју крв? Шта сам? . . . Кога убих ја?  
МАРКО  
Ђурђа си, веле. . .  
СИЛАЂИЈА  
Ко ти то рече?  
Убићу све њих и оногс пса,  
Мрскога попа. Крк нека тече,  
А у тој реци нек се веселе,  
Нека играју и нек се даве.  
Пси мртви кад им оглоñу таће,  
Знаћу бар зашто смрт моју желе.  
(Одпази нагло.)  
ЈЕЛЕНА
(за њим плашљиво)  
Миха. . . Војкодо!  
(Трза се спазикши да није сама.)  

Дванаести час