Свете моје недеље
Свете моје недеље 

Часови мојих надахнућа,
ох, свете моје Недеље,
зашто ми се чешће не прикрадете?
Ја сам на ваш олтар принео
све своје вере, и молитве, и адете,
и ви сте ме за свога сина примиле,
ох, свете моје Недеље.

Ох, свете моје Недеље,
часови мојих надахнућа,
видите моје пуне столове
празних, белих папира,
и стаклених путира
са плавим и црним мастилом,
и нових, челичних пера,
да приме ваше даре;
жеље и мисли и болове,
и нове псовке, и грехе старе,
и све наде свих Зора,
и сав очај свих Предвечерја...

Ох, када би ми свакодневно дошле,
моје би очи стално сјале,
и пред вашим сјајем у мојим очима
све би завесе пале,
и сва би се подигла вела...
И можда не би тужна била опела,
кад ми би свакодневно дошле,
часови мојих надахнућа,
ох, свете моје Недеље!

Душан Васиљев

Српска уметничка поезија