Лахан/45
12.

ПРЕЛИМИР уђе нагло, пређашњи

ПРЕЛИМИР: Је л' ту Богор, је ли ту цар? 
ЕЛТИМИР: Шта ти беседиш? 
ПРЕЛИМИР: За Бога, пропали смо! Тамо перјаници многи. 
ЕЛТИМИР: Какви перјаници? 
ПРЕЛИМИР: Где беше Богор, где беше цар? 
ЛАХАН (стане пред вратима пештере): Ево цара! (Сви се упрепасте). 
ЕЛТИМИР: Тако ли је, Богоре? 
ЛАХАН: Полагајте оружије! (Многи бунтовници стану полагати). 
ЕЛТИМИР: Хвала ти, Богоре, да Бог да с тобом други тако исто учинио! 
БОГОР (приступи Лахану, отсече му рог, хити га у крај; пештере, па ухвати цара за леву руку): Овамо, бабе!  
ПРЕЛИМИР: Сад или никад, браћо! (Потрчи и сви истргну мачеве. Међутим је Лахан снажно отурио Богора од себе, мач извадио и почне се вешто бранити). 
ЛАХАН: Ви, неблагодарни синови, тако ли се цар почитује? 
ЕЛТИМИР: Држ'те се, људи; сад или никад! (Пође на Лахана, но од овога рањен клоне). 
ЛАХАН: Малоумни, оружије положите и примите милост. 
МНОГИ БУНТОВНИЦИ: Милост! 
ЈЕДАН БУНТОВНИК: С њиме не можемо. 
ДРУГИ: У њега је часно дрвце. 
ОПЕТ МНОГИ: Милост, царе! 
ПРЕЛИМИР: Злосрећници, шта лудујете! Сви да изгинемо, ал' милости нема никоме! 
ЕЛТИМИР: Сложно, сложно! (Опет се боре; стражар који је на вратима био, ухвати с леђа Лахана за рамена и упре му колено у крста. Кад Лахану рука клоне, Елтимир га прободе). Ево га, мртав је! (Сви се ужасну). 
БОГОР: Мртав! Елтимире, тако нисмо уговорили. 
ЕЛТИМИР: Беше реч да га издамо Татарима, али према глави и оца по глави. 
БОГОР: То је много, тако ми Бога, то је много. 
ЕЛТИМИР: И самом ми је жао. Али ко ће да ти се умери у тој ватри? Мене рани, тебе рани; опет они се престравише, па полажу оружије. Најпосле би нас и свладао био. 
ПРЕЛИМИР: Велики човек! 
НЕШКО: Неће га мати више родити. 
БОГОР: И ја га узедо' на душу, само да вас спасем! Несрећан беше онај час за њега и за све нас. 
НЕШКО: Тако је! Да бар примисмо милост, кад нам је давао; него убисмо највећег човека, па Бог зна ко ће за њим доћи: какав Мича, какав Борило . . . 
ЕЛТИМИР (који се био наслонио на копље и замислио): Заиста велики човек, каковога векови једва рађају. Равно мудар у рату и у миру, у суду и на дому, бистар и проницателан, разборит, љубитељ среће и напретка земље, само је једну слабост показао, што се дао од жене опчинити. 
БОГОР: И ако ћемо право, којим ни најмање уштрба није земљи нанео. 
СВИ: То није! 
БОГОР: Знате ли што ми рече, кад разабра да смо незадовољни: шта мисли то твоје друштво? Мало ли је што сам жртвовао све труде моје, него би хтели да ми се мешају и у кућу? Да ми претписују шта ћу јести и кога ћу љубити? 
НЕШКО: Право је и говорио.

Лахан