И тако бист
С пролећа младог гором жубори
Поточић чист,
С осмехом ведрим у њега гледа
Са липе лист...

С нејасном жуди за прошли живот
Погружен, блед,
Под липом брсном с болом се хвата
Калуђер сед.

Отишло лето, свенуо листак,
Утрну жар...
Уморним оком у поток гледа
Калуђер стар.

Поточић јури, на недри своји
Однео лист...
А кале шапће побожно, тихо:
— И тако бист!

Извор 
 1895. Бранково коло за забаву, поуку и књижевност. Година -{I}-, број 7, стр. 201.

Бошко Ст. Петровић