Тамо нас зове...
Србској тузи, невољи, јаду,
Посљедни сада избија сат:
Србскоме роду косовску љагу
Јуначком крвљу треба нам прат!

Небо се ведри — робство одлази,
Најсрећниј’ Србству освиће дан;
Ко гођ је Србин, нека не касни,
Порушен зидат’ слободи храм!

Оштримо мача, седлајмо хата,
К Марсовом пољу хајдемо сви;
Пођимо сложни против душмана,
У коме жарка Србска крв ври!

Тамо нас чека старинска слава!
Не штед’мо, браћо, живота свог,
Већ нек се сваки походу справља — 
Тамо нас зове Душанов Бог!

Извор 
Милић Р. 1870. Сербобранке: лиричне родољубне пјесме. На Цетињу, у државној Печатњи. стр. 13-14.

Ристо Милић