Смрт Уроша Петога/9
ПОЈАВА IX
Улазе Царица и Богдан.

 
ЦАРИЦА (момку): 
Стој пред врат'ма градине, па никог 
Не пропуштај унутра без мога 
Допуштења. Сад ми, Јуже реци: 
Испрати ли хитрог Римљанина? 
БОГДАН: 
Опростих се са њим; а тек сутра 
Дејана ћу нашег испратити. 
ЦАРИЦА: 
Твога, кажи, не већ мог. Тај куд ће? 
БОГДАН: 
Краљ га шиље у Зету по војску, 
К'о што посла Гојка и Угљешу 
С истом сврхом у области њине. 
ЦАРИЦА: 
То је само у очи прашина: 
Мир Вукашин више свега жели, 
А тим само траг замеће себи. 
БОГДАН: 
То бих и ја рек'о. 
ЦАРИЦА: 
Јамачно је 
Опазио провалу пред собом, 
Па би хтио, док је не зајази, 
Да се натраг тргне. О не, натраг 
Већ му не дам; не дам да угаси 
Ову зубљу рата, распаљену 
Мојим тешким ал' и срећним трудом, 
Док год њега ил' нас не сажеже, 
Шта ти вртиш главом? 
БОГДАН: 
Ја се бојим... 
ЦАРИЦА: 
Да би римски тај посланик мог'о 
Дух потрести кнезу, зету твому? 
БОГДАН: 
Пут се попов мени не допада; 
Волио бих да је ма ко други 
Лази пош'о. Ти му знаш побожност, 
И презање вјечно од Турака; 
Страх ме да га таким обзирима 
Он не смете. 
ЦАРИЦА: 
Шта, Богдане? кнезу 
Ми на ноге отправисмо војску 
Сву потајном буном окужену; 
Он је сатро, ил' привук'о себи. 
Сад сва Рашка пред њим широм стоји 
Отворена, и чека га жељно; 
Па на путу тако утрвеном 
Мог'о би га крстоносном причом 
Задржати странац поп? 
БОГДАН: 
Ал' сестро, 
За тим попом двије војске иду, 
А те нећеш више побунити. 
(Царица се замисли, па удари дланом о длан, те момак 
ступи на врата.) 
ЦАРИЦА: 
Одоше ли Малета и Сењко? 
МОМАК: 
Још су овдје. 
ЦАРИЦА: 
Пошљи ми их одмах. 
БОГДАН:
Шта ће т' они? 
ЦАРИЦА: 
Двије војске, рече? 
Неће двије него једна бити, 
А поп неће ни доћи до кнеза. 
БОГДАН: 
Шта Јелено! шта си наумила? 
ЦАРИЦА: 
Сад ћеш чути; зло никакво није. 
(долазе кнезови) 
СЕЊКО: 
Царска госпо, шта нам запов'једаш? 
ЦАРИЦА: 
Мој Малета, Сењко мој, на пос'о. 
МАЛЕТА: 
Је л' бар ваљан. 
ЦАРИЦА: 
Ништа мање него 
Да све конце замрсите краљу. 
МАЛЕТА: 
Готови смо. 
ЦАРИЦА: 
Људи, што имате, 
Јесу ли вам поуздани? 
СЕЊКО: 
Са свим. 
ЦАРИЦА:
И одважни? 
МАЛЕТА: 
Покушај их само. 
ЦАРИЦА: 
Лети, Сељко, с твој'ма на пут зетски; 
Ту Дејана дочекаћеш сутра, 
Отети га, и у твоме замку 
Задржати до наредбе даље. 
Ти, Малета, исто то учини 
С Римљанином на рашкоме друму, 
Па га сакриј у Топлички замак. 
Са сужњима благо поступајте, 
Не смећући с ума да је један 
Брат царичин, а свећеник други. 
(Одлазе кнезови) 
БОГДАН: 
Па сад? 
ЦАРИЦА: 
Сада имамо што треба. 
БОГДАН: 
То ће рећи? 
ЦАРИЦА: 
Времена, мој брате,
Ти на Зету да Ливера гурнеш 
И поспјешиш Лазара на Рашку, 
Ја да скупим и себи повучем 
Мрежу, којом ових овдје краља; 
Све то прије нег' му браћа стигну. 
Ал' ни часа часити нам није. 
БОГДАН: 
Смишљено је добро. Идем одмах 
Да теклиће на све стране пошљем. 
А шта ћемо с кнезом Алтоманом? 
ЦАРИЦА: 
Мени душа одвраћа се, Јуже. 
Од грознога тог човјека. 
БОГДАН: 
Ипак 
Сад нам треба. 
ЦАРИЦА: 
Сам се с њим погађај. 
(Одлази Богдан) 
Час пресудни већ се приближава; 
Божја правдо, помоз' ми до краја. 

Смрт Уроша Петога