Женидба и удадба/13
УГЛЕД 2.

 
МЛАДОЖЕЊА (ступи), ПРЕЂАШЊА

МЛАДОЖЕЊА: Слуга сам понизан, господична. 

ДЕВОЈКА: Службеница. 

МЛАДОЖЕЊА: Како сте, господична? (Пољуби је у руку.)

ДЕВОЈКА: Како видите. Изволте сести. 

МЛАДОЖЕЊА: Љубим руку. (Узме столицу и седне до ње; она се мало одмакне.) Па шта сте снивали? 

ДЕВОЈКА: Ја обично не снивам ништа. 

МЛАДОЖЕЊА: То је добро. Господична, ја сам узео слободу мало вам време прекратити. 

ДЕВОЈКА: Благодарим. 

МЛАДОЖЕЊА: Једва чекам онај час кад ћемо непрестано заједно бити. 

ДЕВОЈКА: Ја сам тако у послу да ми то слабо и на ум пада. 

МЛАДОЖЕЊА: Ваша лепота... 

ДЕВОЈКА: Ви опет почињете комплиментирати. 

МЛАДОЖЕЊА: Ваше очи... 

ДЕВОЈКА: Ви тако умете шмајхловати да човек мора мислити да је истина. 

МЛАДОЖЕЊА (ухвати је за руку): Слатка моја, ви не знате како за вама чезнем! 

ДЕВОЈКА: О, врага, извукла ми се машлија. 

МЛАДОЖЕЊА: Зар ви мене немате радо? 

ДЕВОЈКА: Ја не знам одкуд сте дошли на то? Да вас немам радо, не би за вас ни полазила. 

МЛАДОЖЕЊА: Па зашто сте тако ладни? 

ДЕВОЈКА (смеши се): Моје су руке увек вреле. 

МЛАДОЖЕЊА: Јесте ли били кад заљубљени? 

ДЕВОЈКА: То не знам шта је. 

МЛАДОЖЕЊА: Чудо! 

ДЕВОЈКА: Код мушки верујем да је чудо. Они се у сваку девојку заљубе, коју год виде. 

МЛАДОЖЕЊА: Зар нас држите за тако непостојане? 

ДЕВОЈКА: Већ то је општепознато. 

МЛАДОЖЕЊА: Видићете какав ћу спроћу вас бити. 

ДЕВОЈКА: Могућно је да ћете ви један учинити изјатије. 

МЛАДОЖЕЊА: Ви ћете се уверити. 

ДЕВОЈКА: То ћу дакле ја бити најсрећнија на свету. 

МЛАДОЖЕЊА: Нећу се маћи од вас: 

ДЕВОЈКА: И шта ћете јошт радити? 

МЛАДОЖЕЊА: Непрестано ћу вам угађати. Што помислите, то ће бити учињено. 

ДЕВОЈКА: Зацело? 

МЛАДОЖЕЊА: Уверићете се. 

ДЕВОЈКА: Чекајте да видимо је л’ истина. (Извади разговорне карте из ормана.)

МЛАДОЖЕЊА: Шта вам је то? 

ДЕВОЈКА: Карте у вопросима и одговорима. (Промеша.) Изволте извући једну. 

МЛАДОЖЕЊА: Зар ви тако млого држите на карте? Али кад је ваша воља, нека буде. (Извуче, па чита.) „Перете ли зубе?“ 

ДЕВОЈКА: А, није тако, ја треба да вучем. 

МЛАДОЖЕЊА: Засад нека остане овако пак ћете после ви. 

ДЕВОЈКА: Ајде, кад сам погрешила. (Вуче.)

МЛАДОЖЕЊА: Дакле: „Перете ли зубе?“ 

ДЕВОЈКА (чита): „То мој обичај није“. 

МЛАДОЖЕЊА: Ово баш није истина. Ваши су зуби бели као снег. (Извуче.) „Милујете ли белило и руменило?“ 

ДЕВОЈКА (извуче): „Ја би се за апотекара удала.“ 

МЛАДОЖЕЊА: Е, да! (Извуче једну карту.) „Колико година имате?“ 

ДЕВОЈКА: „Лепа је ствар тајну чувати.“ 

МЛАДОЖЕЊА: „Зашто каже жена: мој муж; а муж за жену: моја госпођа?“ 

ДЕВОЈКА: „Узмите се на ум“. 

МЛАДОЖЕЊА: Аха! То значи: жена је у кући господар, јелте? (Извуче.) „Може ли вам се на вашу реч веровати?“ 

ДЕВОЈКА: „Мачка је мени најмилија у кући.“ 

МЛАДОЖЕЊА: „Шта би мислили кад би се удали?“ 

ДЕВОЈКА: „О, како су срећне удовице.“ 

МЛАДОЖЕЊА: Ето видите. 

ДЕВОЈКА: Морао је ко тако наместити. (Промеша карте.) Изволте сад. 

МЛАДОЖЕЊА (извуче једну). „Зашто се увек љубите кад се с другарицама састајете и од њи растајете?“ 

ДЕВОЈКА: „Не уздај се млого на постојанство женско.“ - Чекајте мало да ја питам, а ви одговарајте. (Да му карте, које он промеша и потом јој пружи те извуче једну.) „Јесте ли ми верни?“ 

МЛАДОЖЕЊА: „Сваког месеца по једанпут.“ 

ДЕВОЈКА: То верујем. (Извуче.) „На чему ви љубов оснивате?“ 

МЛАДОЖЕЊА (извуче карту): „Имате ли новаца?“ 

ДЕВОЈКА: Као: без новаца нема код мушки љубови. Није ли тако? (Извуче.) „Како обично време проводите?“ 

МЛАДОЖЕЊА: „Нема веће досаде него непрестано са женом седити.“ 

ДЕВОЈКА (смеши се): То је оно што сте ми отоич казали. (Извуче.) „Шта сад мислите?“ 

МЛАДОЖЕЊА: „Моја је највећа брига како ћу вас варати.“ 

ДЕВОЈКА: Ето видите, такви сте ви мушки. 

МЛАДОЖЕЊА: Господична, то су само карте. 

ДЕВОЈКА: И карте погађају. 

МЛАДОЖЕЊА: А погађају ли за вас? 

ДЕВОЈКА: За мене нису ништа ни казале. 

МЛАДОЖЕЊА: Да се оставимо шале, но да се на наш разговор повратимо. Господична, ви ћете видити како вас ја радо имам. 

ДЕВОЈКА: То ми је врло драго. 

МЛАДОЖЕЊА: Једва чекам дан венчања. 

ДЕВОЈКА: И тај ће проћи. 

МЛАДОЖЕЊА: Зар сте ви тако нечувствителни? 

ДЕВОЈКА: Не знам и ово време какво је, све ветар — никако да се уталожи. 

МЛАДОЖЕЊА: Овај ветар и на мене дјејствује. Господична, ја не могу никако да се растанем од вас. 

ДЕВОЈКА: А ви изволте остати. 

МЛАДОЖЕЊА: Какву желите да вам купим венчану аљину? 

ДЕВОЈКА: Како купите, ја ћу бити задовољна. 

МЛАДОЖЕЊА: Али ја би желио знати ваш густ? 

ДЕВОЈКА: Мој је густ онај који је и ваш. 

МЛАДОЖЕЊА: О, како сам срећан! 

ДЕВОЈКА: Како? 

МЛАДОЖЕЊА: Да такву супругу добијам. 

ДЕВОЈКА: Ви ме опет застиђујете. 

МЛАДОЖЕЊА: Слатка господична, једну молбу имам. 

ДЕВОЈКА: Заповедајте. 

МЛАДОЖЕЊА: Али, оћете л’ ми учинити! 

ДЕВОЈКА: Ако могу, зашто не. 

МЛАДОЖЕЊА: Један пољубац. 

ДЕВОЈКА: А, од тога нема ништа. 

МЛАДОЖЕЊА: Видите какви сте, а како вас ја радо имам! 

ДЕВОЈКА (устане): Опростите, имам посла. 

МЛАДОЖЕЊА: Ту не треба млого времена, један пољубац! 

ДЕВОЈКА: Ви ме вређате тиме. 

МЛАДОЖЕЊА: Слатка господична, можете ли бити тако свирепи? 

ДЕВОЈКА: Молим, престанте од тога јер ћу побећи. 

МЛАДОЖЕЊА: Само један. 

ДЕВОЈКА: Ево ми иде неко. 

МЛАДОЖЕЊА: Ах, какви сте! 

Женидба и удадба