Мој завичај
Припека. Бескрајна ра̑ван...

Далеко на југу пењу се,
Расту облаци као планине.
Кадикад само блисне муња
Праћена дубоким звуком
Потмуле грмљавине
Ко̂ глуха топовска паљба,
Тутањ далеке битке.

А овде где ја стојим —
Тишина... ћутање
Зелених поља
На грдној омари.

Нигде жива створа...
Пуца од суше
Бела земљана кора.
Мирише спарена трава,
Врућ задах покошена сена.

Далеко негде у хладу
Мршавог дрвећа
Полегла дакћу стада:
Све заклона тражи
Од убиствене жеге.

Ни даха.

Трепери усијан ваздух
Као блистава пучина
Пролетњих вода...

Незаштићена од самртна жара
Беласају се околна села
С крилатим ветрењачама.

Тишина.

Тромо пролеће један лептир
Крај мога уха —
Чујем му удар крила...

Потмуло грми у даљини.

Извор 

 Петровић, Б. 1971. Српска књижевност у сто књига, књига 57: Песници 1. Нови Сад: Матица српска, Српска књижевна задруга. стр. 124-125.
 Милета Јакшић: Песме, Матица Српска, Нови Сад, 1984, стр. 72

Милета Јакшић
Поезија