Мирно чекам
Милутин Бојић 

Мирно чекам

Несреће ситне, свакодневне, мале 

Постале су ми играчке и лутке; 

Преко њих ретко ја прелазим ћутке: 

оне ме за рад још јаче разгале.

Зар да ми очи од суза црвене 

Због тих мајушних облачака дима? 

Са задовољством уживам у њима; 

Веће несреће дочекаће мене.

Ја мирно чекам ту несрећу већу. 

Но она мора доћи сасвим касно. 

Тад ћу почети поносно и страсно 

Да у несрећи себи стварам срећу.

М