Сну
Сне, о мирне, блажне, тавно-мрачне ноћи,
Болним снагодавни блажајши сине!
Твоја сласт нам чини све да зло нас мине,
Хоћеш ли ми кадгод једном ти помоћи?

Живот опор без тебе је у тесноћи;
Сердце не мож' тужно ни да одумине,
Словом једним: надежда му не просине;
Без тебе сам јадан, скорбан у бесноћи.

Слети, растри тавна сверху мене крила;
Дај ми покој, снит от драге ми поклони:
Сновиђења теб' у руку сладка јесу.

Тек у сну ми љуба наклоњена била,
Сне, противно теби, молим, све уклони,
Да на сан ми твоје силе њу донесу.

Извор 
 Миодраг Павловић, Антологија српског песништва, Београд, Српска књижевна задруга, 1964, стр.225

Јован Пачић