Јесења песма
Јесења песма 

Јесен је послала своје Кише
да јаве да је на путу,
и да ће данас-сутра стићи;

и Ветра, свога коначара,
да јој смести сребрно Иње...

И све, што је живо, љуби се и прашта,
јер зна да мрети мора.

Сунце уморно целива Земљу
пре него што је остави трудну,
и тврдо верује у "довиђења".

(И ветар жељно мрси јој власи
и мисли да се ожени њоме.)

И милиони неверних Људи
без звона, и песме, као смрт бледи,
проносе црне литије
око јесењег гробља.

Дрва их сузним оком гледају:
сваки је жути листак
по једна крупна суза.

И Небо сетно, безнадно маше,
и сели се у Недоглед...

У моме срцу Људи и Ствари
и Времена, што вечно теку,
пробуде нешто... песмицу неку...
И та је песма осмех и плач,

песма Живота и поклич Смрти,
оне што изнад главе нам леће,
и нема: хоће! и нема: неће!...

Поздрав и химна вечној јесени...

Душан Васиљев

Српска уметничка поезија