Владислав/10
ПОЗОРЈЕ ДРУГО

Служитељ, мало затим Давид, бивши.  

СЛУЖИТЕЉ: Посланик од Бугарске. 
ВЛАДИМИР: Нека ступи посланик доброг мога Радомира. (Служитељ одлази). Таквог краља, Боже, даруј увек Бугарима, па ће свагда мир и једногласије међ' Србијом и Бугарском цветати. 
ДАВИД (ступи). 
ВЛАДИМИР: Је ли срећна Бугарска под мудрим жезлом мога Радомира? 
ДАВИД: Краљу! Бугарска је уцвељена, јер Радомира нема више. 
КОСАРА: Небо, мој брат мртав? 
ДАВИД: Радомир је убијен. 
КОСАРА: Убијен? Брат мој убијен? О ужасног гласа! Од кога? 
ДАВИД: Ивица је злотвор овог крвног дела. У лову је убио најбољега краља. 
КОСАРА: Ивица, коме је Радомир саму кћер своју наменуо? О, сад могу казати да нема постојанства Владислав. 
ДАВИД (Владимиру): Владислав нови краљ бугарски лепо поздравља свога зета Владимира. Његова ће једна утеха у жалости бити, ако мудри краљ српски њега посети, и усмено се договоре како ће обадве ове земље, једне мајке сестре до среће и благостања довести. (Преда му писмо, које Владимир отвори и чита). 
КОСАРА: Владислав краљ, и он Владимира на лицебитни састанак зове? О, зашто ми срце пробадаш ужасно слутење? 
ДАВИД: Ти добро знаш, светла краљице, колико је уваженије краљ српски добио још у двору краља Самуила, твога незаборављеног оца. Он ће један у стању бити у овој тешкој забуни Владиславу притећи, и Бугарску као и Србију добром потпомоћи. 
ВЛАДИМИР (Давиду): Владислав ме к себи на састанак зове. Отпочини мало, заједно ћемо се на пут кренути. 

(Давид се поклони и отиде). 

Владислав