Смрт кнеза Доброслава/22
ПОЈАВА VI
(Улази ПЕТКО и још два момка. РАТКО.)

 
ПЕТКО: 
Амо, момци, ископана рака 
Жељно зија да лешину прождре. 
Збиља. Ратко, да т' запитам: зашто 
Оволики оружани људи 
Згрнуше се у замак вечерас? 
РАТКО: 
Не знам. 
ПЕТКО: 
Прије обичнога доба
И врата су градска затворена. 
Све зидове кнез је обишао 
И стражаре свуда удвојио. 
Онако му намрштено лице 
Још не видјех. Ил' се нечег боји, 
Или сан се приправља на нешто. 
Ти јамачно знаћеш... 
РАТКО: 
Не знам, рекох. 
Брже т'јело носите одавдје. 
ПЕТКО: 
Де, хватајмо, — Мени срце вели: 
(момцима) Ноћ нам ова неће мирно проћи. 
РАТКО: 
Зла не радим, па га с' и не бојим; 
А што год се ноћас догодило, 
Ми немамо ни у чем дијела; 
Руке су нам к'о и душа чисте. 
Је ли Петко? Али, носи једном. 
ПЕТКО: 
Тим р'јечима још ме већма плашиш.
(Петко с момцима односи Томка.) ¬¬

Смрт кнеза Доброслава