У сјају
У сјају

Са новембарског свода, к'о из бајке 
Сјајног, ледину плави мана сунца, 
Миришљава к'о душа добре мајке. 
И, расплакано, пада лист с врхунца.

Небески неки мелем обавија, 
С дивном мекотом, ране мојих јада. 
На дну, под сјајним кишама, избија 
Пупољак један зрачан као Нада.

Сећања, снови, све у мени спава, 
У тешкој мрежи скаске једне сјајне. 
Осваја душу, као шумор трава, 
Водопад једне музике бескрајне.

На срцу моме к'о у невинашца; 
Као дадиље, све ми ствари спеше, 
И, слаба, нежна, као да ме теше 
У неком болу увела брдашца.

Тужно ли ми је? Да; не! Јест и није ...
Плави ми душу вир суза док тече 
Из мога срца и ране ми мије 
Изворић један тих и благ к'о вече.

Напомене 

У сјају — Бранково коло, 1911, XVII, 41, 647.

Извори 

 ЗЛАТНИ ДАСИ. — Светлост, Крагујевац, 1975, стр. 27

Душан Срезојевић