Душан Силни/22
ПОЈАВА 13
КРАЉ, КРАЉИЦА с пратњом, ВУКАШИН, БРАНКО МЛАДЕНОВИЋ.

КРАЉИЦА (поклони се Краљу): 
Данас је била с нама у лову и срећа.
ДУШАН: 
А на чијем коњу?
КРАЉИЦА: 
На чијем? На мом. Црног великог медведа устрелили смо.
ВУКАШИН (који је мећутим ушао с Бранком и чуо последње краљичине речи, лукаво, за се, погледав са стране Бранка): 
И ми смо довели једног уловљеног тривалског вука али живог.
ДУШАН (оштро): 
Позвасмо нашег властелина Бранка да отворено краљу каже своју реч.
БРАНКО МЛАДЕНОВИЋ: 
Господине краљу, толика милост!
ДУШАН:
Је ли властела српска потпуно спремнаа за крунисање?
БРАНКО МЛАДЕНОВИЋ (застане мало; одлучно):
Потпуно, господиие краљу!
ДУШАН: 
Расположење?
БРАНКО МЛАДЕНОВИЋ (погледав сумњиво Вукашина): 
Радост и весеље. Сјајност спреме превазићи ће даљину очекивања.
ДУШАН (пружи му руку): 
Дакле су неосновани гласови који казују противно? (Погледав у Вукашина.)
БРАНКО МЛАДЕНОВИЋ: 
Неосновани.
ДУШАН: 
Ипак господин Ћесар ваља да има једно око увек будно. (Вукашин се поклони.)
БРАНКО МЛАДЕНОВИЋ: 
А друго будно око, господине краљу, биће моје. (Поклони се и он.)
ДУШАН: 
То смо увек и очекивали од ваших верности.
КРАЉИЦА: 
А нарочито од прељубазног господина Кесара.
Краљ и Краљица узму се за руку, лако се поклоне и удаље с пратњом.

Душан Силни