ЂУЛИЋИ УВЕОЦИ LVI
Имао сам сестру једну, 
Јермилом се звала, 
У Иригу питомом је 
Вечни сан заспала. 

Сахранисмо ј’, — а гробље је 
Тад на брегу било, 
Било брегу на обронку, 
Пак се одронило. 

Сестро моја, нежни цвете 
Старих успомена, 
Нит’ је срећа, нит’ несрећа 
Што ти гроба нема. 

Ја и тако к небу гледим, 
Ту им тражим лика, 
Кад се сетим мојих милих, 
драгих покојника.       

 Јован Јовановић Змај: Одабрана дела, књига 1, страна 331 , Матица српска, Нови Сад.