Пучина/54
XVI

ВЛАДИМИР, затим ДОКТОР
 
ВЛАДИМИР (сам): Боже, буди и ти великодушан! Моја Олгица сад треба да живи; око ње ће се сад прибрати и отац и мајка и
живеће све троје лепо, мирно, срећно, онако како је и теби драго, господе! (Ослушкује) Да ли јеца?... Не, учинило ми се...
Што је тамо тихо, сасвим тихо? (Полази тамо у собу.) 
ДОКТОР (појављује се на вратима и рукама му забрањује да уђе). 
ВЛАДИМИР: Да је видим? 
ДОКТОР: Не, молим те... доцније! 
ВЛАДИМИР: Али зашто? 
ДОКТОР: Настала је криза, она се бори. Не смемо је узнемиравати. 
ВЛАДИМИР (хвата га грчевито за руку): Је ли то самртна борба? 
ДОКТОР: Ко зна... Бог је велики... надајмо се све до последњег тренутка. (Повлачи се). 

Пучина