Ласте (Јован Грчић Миленко)
<poem>
»’Оди брже, Милче, ’оди:Дошле су нам пасте!«...

Мило дерле тако зове
Милога другара,
А нана их с малог прага
Погледима кара.

»’Оди брже, Милче, да ви’ш,Дошле су нам ласте!«...

Дотрчаше, превесели,
Па под стреју гледе;
Ал’ им радост махом клону —
Код ластине беде...

Тужна песма птице миле
На срце им слеће;
О, како ли — порушено
Гнездашце облеће!

»Ћију, ћију, ћију, ћију!«
Птичица их кара:
»Јо, зашто ли »двору« моме
Учшнисте квара?«

Јадање јој деца чују,
И нана га знаде,
Па јој с лица поче, ено,
Претиња да се краде!»To je Muлчe! Jecтe, oн je!«
— Нисам, он је, нано! —»Обојица!« шапће ласта
Песмом уздрхтано...

Опрости им, птицо света!
Одсад више неће!
А ти дому добро донила,
К’о пролећу — цвеће!
</poem>

 Извор 
Јован Грчић Миленко: Целокупна дела'', Библиотека српских писаца, Народна просвета, стр 188-190

Јован Грчић Миленко
Поезија