ЂУЛИЋИ УВЕОЦИ XXV
Сунце с’ рађа, зора блиста, 
Облачићи златом сјаје. 
Да, — природа ј’ увек иста, 
Велика је, дивотна је. 

Развијају с’, преливају с’ 
Исте слике, исте боје; 
Као кључем навијена 
Сва природа чини своје. 

Исто небо тамо горе, — 
Истим миром цвет мирише, — 
Иста земља испод мене, 
— Само један гробак више. 

Исте горе, исти лузи, 
Које гледах тол’ко пути; 
Ал’ то негда све збораше, 
А сад — ћути, страшно ћути... 

 Јован Јовановић Змај: Одабрана дела, књига 1, страна 294 , Матица српска, Нови Сад.