У осами
Кад одјекне славуј-песма у даљини,

И засија бледи месец на висини,

Кад уморан у осами свет почива,

По камену тихо струји вода жива,

Тада Господ од палата својих зрачних

Тихо слази над висове гора мрачних,

И уз песме анђеоске, пуне миља,

Руку диже и светове благосиља.

А чују ли дах Божији милиони,

Дах што струји по далекој васиони?

Дух га чује у шумору тавне ноћи,

И мисао, што се рађа у самоћи.
Војислав Илић