Прибислав и Божана/3
ПОЈАВА III

(Драгош и Божана)

ДРАГОШ:
Да страшне ноћи! Олуја бесни силно
И храшће столетно нија, ко трске слабачко шибље.
Гле како страшно риче! Помамљен оркан и муња
Сурваће несрећну шајку, на мору, која ноћас 
Слабачка распаљује срдитих богова гњев!
ГЛАС С МОРА:
Хој! Хој!
БОЖАНА:
Ха то су канда гласи? Да није каква шајка?
ДРАГОШ:
Духови ноћни то су! на страшној холуји они 
Прелећу преко мора и бесном хукњавом јуре, 
Рушећи врхове гора, у чељуст таласа бесних;
Чуј, како силно звижде! Са гласом смејања свога
То плаше будну стражу, што са обала ових 
Погледом бодрим мотри.
БОЖАНА:
Како су страховити!
ДРАГОШ:
Оваква беше ноћ, кад храбри бодрићи лане 
Пустише једну шајку да морем тражи пљена; 
Бореас, северни ветар, окићен леденом круном, 
Лећаше преко мора. А на валима морским,
Који се дизаху бесно, водени устаде Бог! 
Под облак скакаху вали, у пени ричући страшној, 
Ко вуци кад се кољу; а он мишцама снажним 
Наслоњен на њихна плећа час облак хваташе руком, 
Час са дна морског песак у небо бацаше силан.
А шајка Бодрића храбрих, која одплови тада 
Није се вратила више.
БОЖАНА:
Можда се ипак спасла?
ДРАГОШ:
О, не! Јер у тој шајци беше Прибислав синак храбри 
Седога Радослава; а сутра зором раном 
Таласи с бесних хуком пред ноге седога старца 
Синовљи калпак бацише. И још причају то:
Да седи старац виде, на узбуњеном мору,
Воденог Бога како добаци калпак њему 
И рикнув страшно рече: не чекај Прибислава, 
Валова он је мојих на вечност посто пљен!
БОЖАНА:
О тужни Радославе, ти и сад сина чекаш! 
ДРАГОШ:
Богови нека га спасу! Ал теби није ли хладно? 
Зашто не идеш дома?
БОЖАНА:
На стражи ноћашњој ја ћу заменит оца старог. 
ДРАГОШ:
Ово је страшна бура, хајд иди драга душо!
На место оца твога, док зора с морских вала 
Не распе злаћене власи на стражи ја ћу бити!
ГЛАС С МОРА:
Живо јунаци!
БОЖАНА:
Чујеш ли то је шајка?
ДРАГОШ:
Вараш се лепа дево!
Санана душа твоја одмора слатког хоће.
ГЛАС С МОРА:
Хој, живо, живо.
ДРАГОШ:
Ха, то је за цело шајка! Да нису одкуда Немци? 
БОЖАНА:
Буктињу! Буктињу амо! Племена наших звуци 
Са хуком олује бесне кроз таму ноћну се боре. 
Ја идем оца мога иза сна да пробудим,
Ти јави селу. (оду обоје)
ХОР:
Ах, у тами нема зрака,
Узмахује вијор љут,
Сијни, сијни муњо лака,
Завичаја кажи пут.
Ој таласи лакше вијте 
Од валова лет,
Завичају покажи нам 
Твога сунца свет.

Прибислав и Божана