Каткад
Каткад
Кадикада тешко ми је;
Тако боле груди,
Да ми срце једва бије,
Живот да разбуди!

Све милине већ које су,
Што их људи желе,
У том часу таке несу,
Мене да веселе.

Сама љубав, најсилнија,
Што кâ сунце сија,
Мени тиња — тâ највећа —
К'о обична свећа.

А што више вина пијем,
То величам јаде:
Скочим каткад, да разбијем
Чашу у комаде...

Тако ми се тужит' стане,
Срце ми се пори —
А каткада пламом плане,
К'о жив огањ гори.

У том часу, љутој муци,
желео бих здраво,
У крвавој с ножем руци,
Бојиште крваво!...

Извори 

Поезија Ђуре Јакшића, 1858.