Ђурђевданска чаробница
Ђурђевданска чаробница 

Када си ме са парфемом твога тела
опила у твоме крилу,
заспао сам пролетњим сном самртничким,
Ђурђевданска чаробнице.

И кад сам се пробудио,
певала си песму Страсти.

И усне си понудила, да их љубим,
твоје пуне, беле руке;

И врат си ми понудила, да га певам,
тај кип, бели од мрамора,
кићен светим адиђарем;
згариштима прошлих страсти;

и прса си понудила, ђурђевданска два пупољка,
да се молим неком богу
да се зором расцветају;

и струк си ми понудила, струк Саломе, Клеопатре,
да га спалим на ломачи;

и ноге си понудила, твоје витке, снежне ноге,
да их тешем из камена;

и за све то тражила си
моје срце, да те краси.

И за све то добила си
моје срце да те краси,
моја бела, гола, срамна
Ђурђевданска чаробнице.

Душан Васиљев

Српска уметничка поезија