Ариф-бег и Стамболка
1. Туговање

Ашик стадох, вала, била,
Аман, џанум, аман!
На твоје веђе црне, ћеман —
Вај бана!

Дај да љубим зумбул-очи,
Аман, џанум, аман!
И мек кадмак, бели ђердан —
Вај бана!

На ђердану црни мла̏деж,
Аман, џанум, аман!
Да умрем, леле, дође земан —
Вај бана!

Оф кадуно, дилбер коно,
Аман, џанум, аман!
Уздишем, јадан; све ми заман —
Вај бана!

Хич не хајеш што умирем!
Аман, џанс'з, аман!...
Под грлом твојим гроб ми таман —
 Вај бана!

2. Претња

Доћи ћу ти под пенџере,
Хоћу, иншала'!
Када месец, ханум, џанум,
Најлепше сја:

Узвикнућу да те волим,
Хоћу, иншала'!
Нека дозна беј-ефенди
Шта теглим ја;

И за татли-шефталију,
Хоћу, иншала'!
Казаћу му, крити нећу,
Кадуно зла!

За осмејке и уздахе,
Хоћу, иншала'!
Белолико, Стамболико,
Све нека зна!

3. Питање

Пошто ниси миловала
Деликанли завалију,
Оф тако ти вере твоје,
Што му пружи шефталију?!...

Две три сам ти прошаптао,
Много сам се радовао,
А и шта бих друго знао?

Ћутањем се одобрава,
Севдах њиме обећава —
Свако знаде и ти знај.

Ако ли си ово знала,
Што си јуче оћутала,
А данас се покајала? —
Вај!...

4. Молба

Оф не певај, Ариф-беже!
Не пој ми, не!
А, ефенд'м! аман, аман —
Ја̏!

Не говори о мом лицу!
Не збори, не!
А, ефенд'м! аман, аман —
Ја̏!

Нек' не дозна беј-ефенди!
 Нек' не зна, не!
А, ефенд'м! аман, аман —
Ја̏!

Нит' ме плаши, кузум комжи!
Не плаши ме, не !
А, ефенд'м! аман, аман —
Ја̏!

Велики си ојнак био,
Зато си ме преварио,
Шефталију измамио.
Како сам се разабрала,
Одмах сам се појакала,
Пишман стала
Ја̑.

Напомене

Извор 
 1898. Зора, лист за забаву, поуку и књижевност. Година трећа, број 4, стр. 129-130.

Јелена Ј. Димитријевић