Лажа и Паралажа/17
5.

ЈЕЛИЦА, мало затим МАРИЈА, ПРЕЂАШЊИ

ЈЕЛИЦА: Господин барон, једна девојка пита за Алексу Никића. 

АЛЕКСА: Пак шта се то мене тиче? 

ЈЕЛИЦА: Каже да сте ви. 

АЛЕКСА: То је лепо. Ако јој је што дужан, добро се и досетила. 

ЈЕЛИЦА (отвори врата): Ја сам вам казала да ово није тај господин. Ово је барон Голић. 

МАРИЈА (уђе у собу): Пустите ме само да се с њиме разговорим... Алекса! 

АЛЕКСА (тронут, на страни): Баш те сад ђаво нанесе! 

МАРИЈА: Тако треба? То је лепо? Изварати од сироте девојке хиљаду форинти, прстеновати се, пак онда побећи? Свирјепи, на крај света иди, свуда ћу те сљедовати! 

АЛЕКСА: (охрабривши се, Марку): Тко је ова персона? 

МАРИЈА: О, сад ме не познајеш; а док ми ниси изварао новце, донде си ме добро познавао; обећавао си ми златна брда, па кад си ме прстеновао и на глас изнео, сад ме не познајеш. 

АЛЕКСА: Или сам ја пијан, или је ово њеко чародјејство! Ја не знам шта ова дјевица хоће. 

МАРИЈА: Преневешћуј се, варалицо светска! 

АЛЕКСА: Ја нисам ни најменше расположен лудим персонама отвјете давати. (Марку.) Препоручујем се. 

ЈЕЛИЦА (увати га за руку): Um Gotteswillen, господин барон, немојте оставити да вам се чест гази! 

АЛЕКСА: Тко ће свету уста запушити? 

МАРКО: Ово је девојче јошт једанпут код мене било. Драга моја, ово није онај младић кога ви тражите; онај се зове Батић. 

МАРИЈА: О, господару, добро ја познајем његово лице. 

ЈЕЛИЦА: Ово је барон Голић, мој будушти супруг. 

МАРИЈА: Барон Голић, ваш супруг! Дакле и ваш супруг? Мени је однео хиљаду форинти, а шта ће вама однети? Ах, јадне девојке, како не знамо коме се у руке предајемо! Ко би мого помислити да овакав човек лаже? 

АЛЕКСА: Јесте ли ви чули, немојте ви у присуствију моме тако што говорити; јер, разумете ли, ја вас таки дам затворити! 

МАРИЈА: Затворити? Јошт је то остало што ми учинити можеш. Алекса, Алекса, свега си ме раставио; сад ме можеш и чести лишити. 

Лажа и Паралажа