Пред крчмом
Путници смо, — па пред крчму,
Отворену свакој веру,
Дошли смо ти изненадно,
Крчмарева лепа кћери!

Ти нас служиш — Две су купе,
Обе пуне црна вина,
Племенитог овог сока
Заосталог од давнина.
Ево, видиш, купу своју
Ту код твога скромна стана
Испих целу, — така ма́на
Из младих ми оста дана! —
Сапутник ми, који чешће
Овој крчми, чујем, свраћа
— Па ме и сад амо зваше,
Јер је дужа стаза краћа —
Лагано га слади, пије,
Испод ока негде гледи
Тако вично, к’о да ј’ глед’о
Ту на неког више реди!
Па не бој се мене страна,
Погледај га тако и ти,
Вашој жудњи, вашој жељи
Могу радо сведок бити!

А откуд ли то уочих?
Прич’о бих ти све по реду,
Ма не могу, за путом сам,
— Питај моју косу седу...

Београд

Извор 
 1895. Бранково коло за забаву, поуку и књижевност. Година -{I}-, број 14, стр. 421-422.

Андра Гавриловић