ЂУЛИЋИ УВЕОЦИ XXXII
Иза горе сунце ниче, 
Па на гробљу дрва злати; 
Роса пала на цветиће, 
Па их учи мирисати. 

Више мене славуј птица 
Тужне своје песме вије, 
Кô да чита с мога лица, 
Па ме пита како ми је? 

Мени ј’, друже, нешто лако 
Како ј’ данак огрануо; 
Сневао сам да сам плакô, 
Па ми ј’ терет одлануо.   

 Јован Јовановић Змај: Одабрана дела, књига 1, страна 302 , Матица српска, Нови Сад.