Молитва (Алексеј Толстој)
Задрем’о сам, поник’о сам главом,
Сад и не знам старих својих сила;
О господе, дај живота, буре —
Моја душа у сан се завила!

Пусти, нека врх мене прохуји
Громом силним твог призива јека,
У прах развеј нерад и стајање,
Спали рђу од покоја мека!

Јесте! пробуђен погледаћу у те,
Чућу ријеч, која мене кара,
Ка’ камен ћу од чекића тешка
Планут’ и ја огњем скритог жара!

Извор 
1865. Вила. Година прва, број 12, стр. 154-155.

Алексеј Константинович Толстој
Стојан Новаковић
Преводи