Боговање
0001    Књигу пише дужде Млечанине 
0002    на хиљаду и седме стотине 
0003    и шездесет и осме године, 
0004    пошаље је турскоме султану 
0005    у Стамболу бијеломе граду. 
0006    У књизи га мило поздравјаше 
0007    и овако њему говораше: 
0008    "Али не знаш, честити султану, 
0009    ал’ не хајеш ни обраћаш главе, 
0010    што се један чојек огласио 
0011    под именом цара русинскога 
0012    међу наше земље и државе, 
0013    у камену ломну гору Црну. 
0014    За њега је народ прионуо, 
0015    кано дјеца за својега оца. 
0016    Но сакупи силовиту војску 
0016    [......................................] 
0017    да ми Црну Гору похарамо 
0018    и да они народ погубимо 
0019    да од њега не остане трага! 
0020    Ја ћу скупит моје Далматинце 
0021    и Хрвате, плаћене солдате, 
0022    поставићу по граници војску, 
0023    што утече испод сабље твоје, 
0024    неће утећ’ испод мача мога." 
0025    Кад султану она књига дође, 
0026    он сакупи силовиту војску 
0027    од све Босне и Херцеговине, 
0028    Руменлије и Мацедоније 
0029    и од плодне земље Арбаније, 
0030    сакупио пјешца и коњика 
0031    сто и двадест хиљадах војниках 
0032    и пред њима два силна везира, 
0033    босанскога и руменлијнскога 
0034    и Мехмеда пашу скадарскога. 
0035    Дође везир од Уруменлије 
0036    код бијеле варош Подгорице, 
0037    а босански на Поље Никшићско, 
0038    Мехмед паша код села Плавнице, 
0039    баш напрема Нахије Црничке. 
0040    А Млечићи поставише војску 
0041    по граници крајем Горе Црне 
0042    од Грахова и Херцеговине 
0043    до државе барске и скадарске. 
0044    Црногорци кад то угледаше 
0045    да су са свих странах опкољени, 
0046    вишњему се богу помолише 
0047    пак договор такви учинише 
0048    да за живот нитко не помишља, 
0049    но да раде славно погинути 
0050    ради вјере и слободе драге, 
0051    да њихова не би погибија (побјеждење) 
0052    злотворима радост донијела. 
0053    Дочекаше од Босне везира 
0054    под Острогом, високом планином, 
0055    а везира од Уруменлије 
0056    више равна поља Једношкога, 
0057    Мехмед-пашу на крају Црмнице. 
0058    Туд се војске бојем ударише 
0059    без престанка три бијела данка. 
0060    Но како ће, побре, дочекати, 
0061    дочекати оли поб’једити: 
0062    десет хиљад’ војске црногорске, 
0063    а сто двадест хиљадах Тураках! 
0064    Млога села Турци опалише 
0065    и не мало робја заробише, 
0066    па на Кчево табор учинише, 
0067    но им худа срећа прискочила 
0068    јер се они сакрити не знаду 
0069    за дрветом или за каменом 
0070    како што се крију Црногорци, 
0071    него Бошњак гласовито виче: 
0072    "Стани мишја душо, Црногорче, 
0073    на пољану да се огледамо, 
0074    куда бјежиш како миш у дупљу?” 
0075    Ал’ из дупља танка пушка пуца, 
0076    Турчин пада откуд се не нада. 
0077    И бише се за девет недјељах; 
0078    него тужни брате, Црногорци 
0079    не имаду праха ни олова, 
0080    али ево среће црногорске, 
0081    добре среће од бога послане: 
0082    на дан први ноемвра мјесеца, 
0083    пошто сунце на заходу зађе, 
0084    паде страшна киша од облака 
0085    без престанка до сутрашњег данка, 
0086    ударише муње и громови 
0087    усред војске дужда млетачкога, 
0088    близу Будве, града приморскога. 
0089    и у табор други гром удрио, 
0090    ударио паше скадарскога, 
0091    на дно равна Поља Црмничкога, 
0092    разагнаше војске обадвије. 
0093    Ево друге среће црногорске - 
0094    те узеше од Турак’ џепхану 
0095    што иђаше на Кчево крваво, 
0096    а у табор два силна везира, 
0097    пак на Турке ш њоме ударише 
0098    пређе зоре и бијела дана. 
0099    Прве страже огњем оборише, 
0100    а на друге јуриш учинише. 
0101    Што испаде мртво и рањено 
0102    то у табор огњем ућераше 
0103    и натраг се опет повратише. 
0104    Кад везири оно видијеше, 
0105    џебхана им да је уграбљена, 
0106    да имају Црногорци праха, 
0107    а вијеме зимње наступило 
0108    те у Црну Гору није стања, 
0109    то л’ у зимње доба војевања, 
0110    повратише војску на трагове, 
0111    оставише мјеста и путове. 
0112    Куда они бјеху проходили 
0113    свуда својом крвљу обљеваху 
0114    и турскијем костим’ оскверњаху. 
0115    Вјеруј вјери, драги побратиме, 
0116    да је ово истинито било 
0117    и да си ми здраво и весело! 
0118    А бог воли који му се моли, 
0119    па њем’, друже, Црногорци служе. 

Српске епске народне песме