Пучина/11
XI

ВЛАДИМИР, ПРЕЂАШЊИ 

ВЛАДИМИР (улази нерасположен). 
ОЛГИЦА: Честитам татице! (Пољуби му руку.) 
ВЛАДИМИР: Хвала, чедо моје! (Пољуби је.) 
ЈОВАНКА: А зар моју честитку нећеш да примиш? 
ЈОВАН: Па моју? 
МАРИЈА: Па онда моју? 
ДОКТОР И СТАНКОВИЋ: И наше искрене честитке? 
ВЛАДИМИР: Да, хвала вам, хвала вам свима. Нешто ме глава боли, те нисам тако расположен данас, кад бих одиста требао
да сам расположен. 
ДОКТОР: Та, остави, знамо ми све... којешта... којешта... и то не личи теби као озбиљном човеку. 
ВЛАДИМИР: Не... него... 
ЈОВАНКА: Владимире, зар одиста нећеш моју честитку да примиш? 
ВЛАДИМИР (ухвати је за руке, загледа јој се подуже у очи, расположи се и загрли је) Да, хоћу, хвала ти, Јованка! 
завеса брзо пада

Пучина