Зла жена (Ј.С.Поповић)/3
ПОЗОРИЈЕ З.

СТЕВАН, ПРЕЂАШНЕ

СТЕВАН: Милостива госпоја... 

СУЛТАНА (мрдне главом): Сваки ђаво мора да ми се попне на врат. Да сам нека друга жена, да му с оним стаклетом расцопам главу. 

СТЕВАН: Мени јошт није нико главу расцопао. 

СУЛТАНА: Одговараш? Сад ћу се заборавити шта сам, па ћу ти зубе избити, угурсуз један што си ти! 

СТЕВАН (неповољно): Милостива госпођа... 

СУЛТАНА (покаже му стакло): Видиш ово? Ни речи, зашто ће ти се одма прекинути језик! Кад ниси за служитеља, а ти к врагу, немој ми живот јести. Шта срљаш у собу као говече? Шта ћеш са мном? 

СТЕВАН: Ви сте казали да се упрегну коњи. 

СУЛТАНА: Вози се ти с твојим дедом сад под ноћ. Друга би везала угурсуза за овај поступак у клупче, пак би га бацила коњма под ноге, да га свега изгазе. 

СТЕВАН: Е добро! (Пође.)

СУЛТАНА: Куд си пошао? Свршио си посао, наједио си ме и изуједао као пас, сад можеш ићи. 

СТЕВАН: Заповедате јошт штогод? 

СУЛТАНА: О, што ми није нарав заповедати, да ти језик ишчупају! — Иди ми зови Пелу. 

СТЕВАН: Коју Пелу? 

СУЛТАНА (баци се на њега марамом што је у руци имала): Оћеш да ме довека једеш? Не знаш која је Сретиница, а знате сви да ми ш њоме очи вадите. 

СТЕВАН: Фала богу, сад је дошло време да и госпође слуге туку. (Отиде.) 

СУЛТАНА: Ух! (Персиди.) Таки га зови да му језик мојом руком ишчупам. (Плаче.) Боже, боже, зар сам то дочекала да ми се и ђубре што га газим (лупа ногом) руга? Зар нећу и ја 

доживити да престане једанпут орјатлук овај? Свака је госпођа у својој кући, само сам ја једна на овом свету несрећна.

Зла жена