Лисистрата/13
ČETVRTI ČIN
PRVA POJAVA
Glasnik, Savetnik, horovi
 
GLASNIK 
Đe, kažite mi, gradsko vijeće atinsko, 
đe odbor? Rad bih nešto novo kazati. 
SAVETNIK 
A ko si? Jesi l’ čovek ili Konisal? 
GLASNIK 
Ta glasnik ja sam, momče, ‐ neka znade 
bog, iz Sparte stigoh amo da se gradi mir. 
SAVETNIK 
Pa zato s kopljem pud pazuhom dolaziš? 
GLASNIK 
Ej, ja bar, vala, ne! 
SAVETNIK 
A kud se okrećeš? 
Šta pomeraš ogrtač? Il' te boli ud 
od puta tvoga? 
GLASNIK 
Kastora mi, čovek taj budali! 
SAVETNIK 
Šta se nakostreši, grdinjo? 
GLASNIK 
E, vala, ja ne? Nemoj duše griješiti! 
SAVETNIK 
A šta to imaš? 
GLASNIK 
Ćulu nosim lakonsku. 
SAVETNIK 
E, i ja ovde imam ćulu lakonsku, 
Al' meni ‐ znam već sve ‐ govori istinu! 
U Sparti kakve su vam sada prilike? 
GLASNIK 
Sav Lakedemon stoji, saveznici svi 
ko koplja stoje, a Pelenu tražimo ‐ 
SAVETNIK 
A otkud zlo to na vas tako udari? 
Od Pana? 
GLASNIK 
Ne, no poče, mislim, Lampita, 
a za njom pođoše ti druge žene sve 
u Sparti, pa se složno dogovoriše 
i ljude odbiše od svoje rabote. 
SAVETNIK 
Pa kako ste? 
GLASNIK 
E, naopako: Pognuti 
po gradu vučemo se ko lučonoše, 
a žene se ne dadu ma ni pipnuti, 
sve dokle složno, baš jednoglasno, 
ne učinimo mir sa cijelom Heladom. 
SAVETNIK 
Ta ženska zavera po krajevima svim 
raširila se: sada jasno vidim sve. 
Al’ hitaj, brže javi, neka ovamo 
sa punom moći poslanike pošalju! 
A ja ću veću reći da izabere 
poslanje svoje: ćulu tu pokazaću. 
(Uzme palicu s pismom) 
GLASNIK 
Ja letim, sve si, vala, reko najbolje! (Oba odu) 
    
 

Лисистрата