Novoročná
Leží dieťatko — leží na slame
 v jasličkách — púček ružový,
mať v slzách nad ním rukama láme,
 hľadiac v ten hmlistý rok nový.

„Ach, ktože, ktože, kto mne spomôže?
 Pod strechou bieda, v svete boj;
bratia ďaleko — Pán Boh vysoko:
 čo bude z teba, anjel môj?!“

Pozri len, pozri, mať utrápená,
 nevidíš hviezdu nad sebou?
Hviezda tá znamä tvojho spasenia;
 neboj sa, matko: Boh s tebou!

Netráp sa, netráp o dieťa svoje,
 nech prídu, aké chcú časy:
nesmrtnosť svieti z tých očí dvoje,
 Herod svetlo to nezhasí!

Zotri tie slzy, mať pekná, z tvári:
 hmlistá presvitá obloha,
a bárs neprídu troch kráľov dary,
 príde dar iste od Boha.

Príde dar veľký, príde deň slávy —
 deň slobody i pokoja,
a bárs aj východ bude krvavý:
 žije pestún — junač tvoja!

Do Betlehema, mlaď, už sa zorí,
 kol dietka Slávy sem sa v rad!
Rozviň ponad ním svoje prápory —
 z prsov mocný postav mu hrad!

Ján Botto
Poézia