Gerd
Til min hustru av Nordahl Grieg

Bomber falt rundt huset.Blåblek lyste løkten
gjennom nattemørketi hotellets gang,
mens jeg famlet mot degfor å be deg komme.
Sakte fra det fjernehørte jeg du sang.
Ikke for å trosse,ikke for å glemme,
snarere i tanker,kanskje litt distré,
lyttet du til noei ditt eget indre,
og i ubevissthetnynnet du om det.
Det var hjemlandstoner.Alt som du bar med deg,
veldet frem som livetsglae sterke mot,
slik som grønne sevjerstiger mot et lys‐slør
over treets krone,selsomt, fra dets rot.
Du var måkevingerover hvite holmer,
lyng som flammet skumvåtlangs et bekkefar,
fuglefløyt om våren,vinterskogens stillhet.
Du var for mitt hjertekilden, ren og klar.