Lappecodicillen
Første Codicill og Tillæg til Grendse-Tractaten imellem Kongerigerne Norge og Sverrig Lapperne betreffende (Lappekodisillen)

Jfr. lover 9 juni 1972 nr. 31, 9 juni 1978 nr. 49, 11 mars
1983 nr. 8, 11 mars 1983 nr. 9, 29 mars 1985 nr. 16. -
Jfr. tidligere lover 7 sep 1854, 2 juni 1883, 18 juni 1919
nr. 7, 20 mai 1953 nr. 6.

Paa det Lappernes sædvanlige Over-Flytninger, samt den
derfor betalende Leye og Jurisdictionen over de fremmede
Lapper under bemeldte Over-Flytnings Tid, herefter ikke
skal give nogen Anledning til Trette og Misforstaaelse, og
man klarlig kand vide, hvilke herefter som Norske eller
Svenske Lapper blive at ansee, samt hvorledes man dennem
udi alle Tilfælde reciproce skal omgaaes, ere de udi
forestaaende Grendse-Tractat benevnte og her undertegnede
Commissarier om visse hertil henhørende Puncter komne
overeens, som følger:

§ 1. Den siden Aar 1742 og under denne Grendse-Commissions
Tiid, de privative Svenske Lapper paa visse Stæder udi
Nordlands Amt paalagde nye Norske Lappe-Skat, og de derved
indførte Sommer-Lands Stedseler, og Overdragelser til
bemeldte Svenske Lapper for aarlig Skat, bør, saasom
stridige med endeel af de nedenstaaende betingede Articler
og til nye U-rigtigheder i Lappe-Væsenet contribuerende,
afskaffes og ophøre, hvor imod saadan Indretning, som her
neden for paa sine Steder anføres, skal settes i Verk.

§ 2. Ingen Lap maa herefter eye Skatte eller Bøxel-Land
udi meere end Eet Rige, paa det al Anledning til
Fellesskab udi Undersaatter og Land herefter kan undflyes.

§ 3. Til Underretning for nærværende Tiid betinges, at
efterdi fra Børge-Field til Bonnæs-Field, der er udi
Begyndelsen af Nordlands Amt, og for Helgelands Fogderie
paa den Norske Side, men for Angermanlands og Uma Lap-
Marker paa den Svenske Side, Field-Ryggen til Grendse er
fastsat, og man saaledes paa begge Sider derved mister de
gamle Skatte-Land og Undersaatter, som man hidtil ind over
Field-Ryggen har haft skal de Lapper med deres Familier,
som Skatte-Land sammesteds for nu værende Tiid, paa den
Svenske Side af Grendsen have, eragtes for Svenske
Undersaattere og være samme Side følgagtige, u-anseet af
hvilken Side de samme Skatteland forhen have bøxlet og til
hvilken side de deraf have betalt Skat; ligesom og de
Lapper med deres Familier, som for nu værende Tiid have
gammelt Bøxel-Land paa den Norske Side af Grendsen
sammesteds, skal tilhøre Norge.

§ 4. Dersom nogen Lap, for nu værende Tiid befindes, at
have et paa begge Sider af Grendsen beliggende gammelt
Norsk eller Svensk Sommer-Skatte-Land, det er saadant et
Land, hvoraf før 1742 til Norge eller Sverrig Skat haver
været betalt, da have han Frihed at velge, hvilken Sides
Undersaat han herefter vil være, alt saa fremt han intet
Vinter-Skatte-Land paa nogen af Siderne haver.
Haver han Vinter-Skatte-Land paa nogen af Siderne, Norsk
eller Svensk, da tilhøre han den Side, paa hvis Territorio
han saadant Vinter-Skatte-Land haver.

§ 5. Dersom nogen Lap paa den Strekning imellem Bonnæs-
Field og Halde, hvor Koutokeino Grendser begynder, det er
paa den norske Side for hele Saltens, Senjens og endeel af
Tromsens Fogderier udi Nordlands Amt; Men paa den Svenske
Side, for hele Pita og Lulla, samt endeel af Torne
Lapmarker, befindes at have saadant Sommer Skatte-Land paa
den Norske Side af Grendsen, hvoraf før 1742 Skat til
Norge har været betalt, men derimod at eye Vinter Skatte-
Land paa den Svenske Side af Grendsen, da have han Frihed
at vælge, enten han vil være herefter Norsk eller Svensk
Undersaat, da han fremdeles bestandig beholder det Skatte-
Land han haver paa samme Side af Grendsen; men mister det
Skatte-Land han haver haft paa den anden Side af Grendsen.

§ 6. Paa det man kand vide, hvilke ere Norske eller
Svenske Undersaatter, skal de under forestaaende 4de og
5te §§ omrørte Lappers Frie-Vall skee i de Committeredes
Nærværelse ved Røsz-Setningen saa snart mueligt, uden
nogen Hindring, Tillokkelse, eller Tilskyndelse, Skienk og
Gavers Givelse ey heller ved Løfte af en taaleligere Skat,
eller paa hvad Maade det ellers være maa, og af privative
Jord-Eyere eller andre paa nogen af siderne forsøges
kunde; men de maa have et aldeles frit og utvunget Vall.

§ 7. De Lapper, som herefter saaledes, efter at denne
Convention er sat i Verk, befindes at have baade Sommerog
Vinter-Skatte-Land, eller ikkuns et af Delene, nemlig:
enten Sommer- eller Vinter-Skatte-Land paa den Svenske
Side af Grendsen, skal med deres Familie, det er, Børn
eller de, som ere i Børns Sted, saasom Foster-Børn og
Slegtninge udi et og det samme Mad-Laug, item Tienere og
Huusmænd, eragtes for Svenske Undersaatter. Det samme er
og at forstaae om de Lapper med deres Familier, som have
gammelt Bøxel-Land paa den Norske Side af Grendsen.
Hvorved man herefter kand adskille, hvis Sides Undersaat
han er, saasom ingen Lap faaer have Skatte- eller Bøxelland
paa begge Sider, ey heller anderledes kan faae det,
end som det i denne Convention findes foreskrevet.

§ 8. Dersom nogen Svensk Lap gifter sig med en Norsk
Lappe-Hustru, som udi Norge har sit eget Skatte-Land eller
flere Rehner, end han, have han Frihed, uden nogen
Hindring eller Afgift af hans Formue, at blive en Norsk
Lap; Da han sig derom hos den Svenske Foged anmelder og
giør en saadan Beskaffenhed beviislig, hvorpaa Fogden skal
meddele ham en skriftlig Tilladelse til Overflytning og
samme i Opbørsels Bogen antegne, samt hannem fra den
Svenske Skat udslette; saaledes forholdes vice versa med
en Norsk Lap udi lige Tilfælde; Udi andre Omstændigheder
følge Hustruen Manden.

§ 9. Dersom en Lap vil forlade sit Land og blive et andet
Riges Undersaat, forholdes med hannem, som med andre
Norske og Svenske Undersaatter i lige Tilfælde, nemlig at
betale 6te og 10de Penge af ald sin Formue til den Side,
hvorfra han vil flytte og bringe Beviis med sig til den
Side, hvorhen han flytter, at han har betalt hans Afgift
og erholdet Tilladelse at flytte over.

§ 10. Saasom Lapperne behøve begge Rigers Land, skal det
efter gammel Sædvane være dennem tilladt, Høst og Vaar, at
flytte med deres Rehn-Hiorder over Grendsen ind i det
andet Rige. Og herefter som tilforn, lige med Landets
Undersaatter, undtagen paa saadanne Steder, som her neden
meldes, at betiene sig af Land og Strand til Underholdning
for deres Dyr og sig selv, da de venligen skal imodtages,
beskyttes og hielpes til Rette, endogsaa udi Krigs-Tider,
hvilke udi Lappe-Væsenet aldeles ingen Forandring skal
giøre; Og allermindst skulde de fremmede Lapper blive
exponerede for Plyndring eller nogen Slags Tvang og
Overvold, som Krigs-Tider medbringe, men altid blive som
egne Undersaatter anseede og haandhævede paa hvilken Side
de sig da som fremmede opholde.

§ 11. Ingen Lap, som behøver at flytte med sine Dyr over
Grendsen, maa udi Krigs-Tider begaae nogen fiendtlig
Gierning, betreffes han dermed, forholdes ikke med ham
efter Krigs Brug, men han straffes saaledes som om hans
Misgierning i fredelig Tiid var begaaet.

§ 12. Hvor Fred-Lyste Kobbe-Veider og Fugle-Vær findes paa
den Norske Side, for hvilke visse Undersaatter aarlig Skat
betale, skal det under saadan Straf, som den Norske Lov
for Norske Undersaatter tilholder, være de Svenske Lapper
forbuden, noget Skiøtterie sammesteds at bruge eller paa
anden Maade Skade at gjøre; Paa alle andre Steder bliver
dennem saadant, og alt andet Skiøtterie og Fiskerie, lige
med Norske Undersaatter tilladt; Likesom de Norske Lapper
ogsaa have Samme Frihed i Lapmarken paa den Svenske Side.

§ 13. De svenske Lapper, som vel flytte med deres Dyr over
Grendsen ind paa Norsk Grund, men dog ikke komme til Havet
eller Fiordene, og sammesteds noget Fiskerie eller Kobbe-
Skytterie bruge, betale udi Leye for hvert 20de Dyr, som i
deres Følge er, stort og smaat af begge Kiøn, undtagen de
Kalve, som udi samme Vaar ere fødde, hvilke ikke regnes;
Een Skilling Danske eller en Styver Svensk, i Kobber-Mynt,
mere ikke. Bruge de Fiskerie eller Kobbe-Skytterie i Havet
eller Fiordene paa den Norske Side, betale de for hvert
20de Dyr, dobbelt saa meget, som oven er meldt, det er 2
Skilling Danske, eller 2 Styver Svensk i Kobber-Mynt. Alt
saaledes at samme Aars Vaar-Kalve ikke regnes: meere maa
af de Svenske Lapper ikke tages, under hvad Navn eller
Skin det være vil, ey heller maa de med noget personligt
Arbeide eller Tieneste belegges.

§ 14. De Norske Lapper, som om Høsten flytte med deres Dyr
over Grendsen ind paa den Svenske Side, betale for hvert
20de Dyr, som i deres Følge er, stort og smaat, af begge
Kiøn, samme Aars Vaar-Kalve med indberegnede, Toe Skilling
Danske eller Toe Styver Svensk i Kobber-Mynt, efterdi
bemeldte Lapper sammesteds den længste Tid af Aaret
forblive, og Vaar-Kalvene paa den Tiid, samme
Underholdning, som de øvrige Dyr behøve; Ville de tillige
bruge Fiskerie og Skytterie i Lapmarken, betale de dobbelt
saa meget, det er 4 Skilling Danske eller 4 Styver i
Kobbermynt; Mere maa af de Norske Lapper ikke tages, under
hvad Navn eller Skin det kaldes kand, ey heller maa de med
nogen personlig Tieneste eller Arbeyde belegges.

§ 15. Udi ethvert District, hvor overflyttende Lapper ere,
skal beskikkes en Lappe-Lænsmand og 2 Laug Rettes Mænd,
som for deres Overflytninger intet skal betale.

§ 16. Lappe-Lehnsmændene og Laug-Rettes Mændene skulle
reciproce besørge, at de overflyttende Lapper for deres
Dyr nyde tilrekkelig Underholdning, dog saaledes, at
Lappen selv, som for Landet skatter, ikke af de fremmede
Lapper fortrænges og lider Mangel, til saadan Ende skulle
Lappe-Lænsmændene og Laug Rettes Mændene vel kiende
Beskaffenheden af Skatte-Landene paa deres Side, saa og
vide de Dyrs Antal, som Lappen eyer, der for Landet
skatter, paa det de fremmede Lapper, om fornødiges og
forlanges, paa beqvemme Steder kunde anvises. Og skulle
paa begge Sider de fremmede Lapper nøye tage sig i agt, at
de ikke ved deres Flytnings Færd giøre Landets egne
Indbyggere nogen Skade, enten Vinter eller Sommer paa
Skoug, Ager eller Eng, Multe-Bær eller Hiort Ron-Myrer
eller noget andet, under Straf efter Loven; og bør Skaden
strax erstattes efter uvillige Mænds Kiendelse.

§ 17. Førend nogen Lap, Norsk eller Svensk, med sine Dyr
flytter over Grendsen, skal han for sin egen Lappe-
Lænsmand og Laug-Rettes Mænd angive Tallet paa de Dyr, som
i hans Følge ere, det er saavel paa hans egne som paa hans
Børns, Tieneres og Huusmænds, og Leyen til bemeldte
Lænsmand levere imod Beviis, saavel for Angivelsen som for
Leyen; Iligemaade skal han da ogsaa angive, om han vil
bruge Fiskerie og Skiøtterie, hvorefter Leyen bliver
proportioneret og betalt, samt paa Angivelsen og Beviset
antegnet. Med dette ovenmeldte Beviis passerer han siden
uden Hindring og videre Tiltale frem og tilbage.

§ 18. Førend Lappe-Læns-Mændene med deres Lapper flytter
over Grendsen, skal de tilstille den anden Sides Lappe-
Lænsmand en af dem og Laug-Rettes Mændene underskreven
specificeret Fortegnelse paa de Skatte-Lapper og Dyr af
deres District, som samme Aar vil flytte over Grendsen, da
de tillige Leyen til bemeldte fremmede Lappe-Lænsmænd
levere, imod Beviis for berørte Fortegnelse og Betaling. I
mangel af Lappe-Lænsmand, som berørte Fortegnelse og
Betaling af den fremmede Side kan imodtage, beskikker den
eller de, som Leyen tilkommer, en Fuldmægtig, som paa saa
beqvemt et Sted, som mueligt er, skal opholde sig, nemlig
udi nærmeste indtil Grendsen beliggende Lappe-Sogn, paa
den Svenske Side, og paa den Norske Side, udi en af de
nærmeste Indfiorder og paa det faste Land.

§ 19. Lapperne skal, om det forlanges, hvert Aar engang
for alle, og ikke oftere, paa den sides Territorio, som
Leyen tilhører, for bemelte Sides Lappe-Lænsmand, eller
hvem Eyeren af Leyen deltil skriftlig committerer, være
forpligtede, at forevise alle de Dyr, som udi deres Følge
ere, og samme at lade optelle til Beviis paa Rigtigheden
af deres Angivelse; Negte de saadant, eller bemelte
Personer med Ord eller Gierning ilde behandle, da bøde en
Svensk Lap allene for sin Opsetsighed, første Gang 12
Daler Silvermynt, og en norsk Lap 4 Rigsdaler Dansk, halve
Delen til bemeldte forurettede Personer, og den anden
halve Deel til Kongen. For hver Gang saadan Forseelse
skeer, fordobles Straffen; forgriber Lappen sig paa
bemelte Personer videre, end det til simpel Opsetsighet
kand regnes, Straffes han desuden derfor efter Loven.

§ 20. Dersom nogen Lap, Norsk eller Svensk, befindes
falskeligen at have angivet Tallet paa sine Dyr, saaledes,
at han haver 20 Dyr fleere og derover, end anmeldt er,
betale han for hvert 20de Dyr udi den hele Flok 2 gange
saa meget, som oven er meldt, betreffes han anden Gang med
saadan U-rigtighed, betale han dobbelt saa meget, som
første Gang, og saaledes fremdeles, saa at Straffen hver
Gang fordobles, altsammen udi lige Deele til Angiveren og
den, som Leyen tilhører. I Mangel af anden Angiver
beholder Eyeren af Leyen alt.

§ 21. Dersom Lappe-Lænsmændene eller Laugs Rettes Mændene
befindes at have colluderet med Lapperne udi deres
urigtige Angivelser, eller deres egen Fortegnelse at have
forfalsket, og noget at have indeholdt af den Leye, som de
have indcasseret; betale de første Gang 3 gange saa meget,
som Vedkommende derved ere eller kunde have blevet
besvegne, halvedeelen til Angiveren og den anden halve
Deel til den eller de, som Leyen tilhører. Anden Gang
settes de fra deres Embede og straffes som Tyve.

§ 22. Naar nogen Trette indfalder imellem Lapper fra en og
den samme Side, angaaende enten deres Overflytninger og
Stedet, hvor de under deres Overflytnings Tiid prætenderer
at opholde sig, eller og om bortkomne Rehner, Slagsmaal,
Smaa Gields Sager, som ikke stige over 12 Daler Silvermynt
eller 4 Rigsdaler Danske, alle Skifter efter de Afdøde
eller andre smaa Sager, Lappe-Væsenet in specie og
Lappenes Sædvaner betræffende, kan saadanne Sager, naar de
ikke kand forliges, af samme Sides Lappe-Lænsmand og hans
2de Laug-Rettes Mænd, strax afgiøres; Og, saafremt
Vedkommende til Bøjde-Retten ikke vil appellere,
sammesteds exeqveres, u-anseet, paa hvad Territorio Factum
er skeet eller sagen paatales. Men ere saadanne Sager
imellem Parter af adskilte Nationer eller en Norsk og en
Svensk Lap, da tilkommer, uden Hensigt paa Jus Territorii,
Klagerens Lænsmand og Laug-Rettes Mænd strax deri at
dømme, og Dommen, naar ikke appelleres, at exeqvere, dog
saaledes, at Retten tillige besettes med 2de Laug-Rettes
Mænd fra den anklagedes Side, og at den anklagedes Lappe
Lænsmand, som hans Forsvar, skal være berettiget, derved
at være tilstæde, om forlanges, altsammen uden Betaling
for bemelte Betiendte udi begge Tilfælde. Naar en af
Partene med denne Lappe Rets Forretning er misnøyet, og
med Sagen vil gaae videre, skal Appellationen skee til den
Bøjde- eller Herreds-Ret, paa hvis Territorio Factum er
begaaet, eller, om det er Arve-Skifter betreffende, da
hvor den Afdøde i sin Leve-Tiid har henhørt.

§ 23. Alle andre Sager imellem Lapper, enten af en og den
samme Nation eller af adskildte Nationer, henhøre til de
sædvanlige Bøjde og Herreds Retter, samt paatales, dømmes,
og dersom de ikke til høyere Ret indstevnes, sammesteds
exeqveres, alt paa det Territorio hvor Gierningen er
skeet, allene med den Forskiel, som i næstforegaaende § er
anført, nemlig, at naar en af Parterne er en fremmed
Undersaat, eller Factum paa fremmed Undersaat eller Gods
er begaaet, skal udi Laug Retten tiltages 2 Laug-Rettes
Mænd fra den fremmede Side, hvilke udi alle Maade skal
have samme Anseelse, Ret og Myndighed, som de andre Laug-
Rettes Mænd; Og skal den fremmede Lappe Lænsmand være
berettiget, derved at være tilstæde, som Forsvar og
Fuldmægtig for Vedkommende fra samme Side; naar beviisligt
er, at berørte 2de fremmede Laug-Rettes Mænd til saadan
Ret at besidde lovligen ere varslede, og dog ikke indfinde
sig, kand i deres Sted 2 andre fornuftige og ærlige Lapper
fra samme Side antages; kand saadanne ikke erholdes,
forbliver det ved den sædvanlige Laug-Ret; Og skal da
Dommen paa Stedet forkyndes, og Acten gives Vedkommende
tilstædeværende fra den fremmede Side, enten Lappe-
Lænsmanden eller Laug-Rettes Mændene udi Vidners Paasyn,
eller imod deres Beviis, uden Betaling beskreven; Paa det
man paa samme Side kand vide; hvorledes Justicen
behandles. Forseer sig nogen Dommer imod nogen af de i
denne Convention foreskrevne Omstændigheder; have han
forbrudt sit Embede.

§ 24. Vedkommende fra den fremmede Side, saavel Parter som
Vidner, skulle, naar de lovligen ere stevnte, være
forpligtede, for denne combinerte Ret at møde, og til
Sagen at svare, eller deres Vidnesbyrd at aflegge. Møder
den svarende ikke, eller hans u-omgjængelige Forfald og
Hindring til samme Tiid, som han er indstevnt, for Retten
lader anmelde og bevise; Og det dog beviislig findes, at
han lovligen er stevnt, fortfares ligefuldt med Sagen som
om han virkelig var tilstæde; Da efter Klagemaalet eller
Stevningen og de tilstædeværende Beviser dømmes og
exeqveres. Kand den svarende ved neste Ting giøre sit
Forfald beviisligt, baade at han selv ikke har kundet
komme, ey heller kundet lade samme for Retten
bekiendtgiøre paa den Dag, han burde for Retten have
compareret, saa maa Sagen igien optages og afdømmes. Men,
udblive Vidnerne fra det første Ting, da skal den opsettes
til næste Ting, om Sagen uden dennem ey kand oplyses, og
bøde Vidnet en Rigsdaler Danske eller 3 Daler Silvermynt
for Udeblivelsen til den Crone, hvis Undersaat det er.

§ 25. Ingen Execution eller Udpantning, undtagen efter den
udi den § 22 omrørte Lappe-Rets Kiendelse, maa udi nogen
fremmed Lappes Boe foretages, uden efter skriftlig Dom, og
imod Beviis for Betalingen, som til Lappen, udi hvis Boe
Executionen eller Udpantingen foretages, strax paa Stedet
leveres, forseer sig nogen herimod straffes som for Volds
Verk.

§ 26. Rømmer nogen Lap for Halsløs Gierning over det Riges
Grendse, hvor Gierningen er begaaet, forholdes med hannem,
som med andre Norske eller Svenske Undersaattere i lige
Tilfælde.

§ 27. Alle Lappe-Sager skulle paa slet og ustemplet Papiir
afhandles og beskrives naar en fremmed Lap udi Sagen er
interesseret.

§ 28. Indbyggerne udi Utziocki, som nu ved Grendsens
Forening ere blevne privative Svenske Undersaatter, skulle
alle Maader, Handelen betreffende, saavel med Landets
Producter, som med de Vahre, der bringes til Landet, blive
behandlede lige med de Kongelige Norske Undersaatter der i
Landet; og lige med dem nyde, saavel den nærværende, som
den herefter udgivende Octroy og anden Handelens
Indretning got ad; saa at, hvad de til de Norske Kiøbmænd
overbringe, skal dennem efter Octroyen blive betalt, og i
ligemaade, skal dennem efter Octroyens Priis overlades,
hvad de sig ville tilhandle, dog skal Compagniet ey være
forbunden til, at give disse Svenske Undersaatter den
Credit, som det i visse Tilfælde, i følge Octroyen, maa
give de Norske.

§ 29. Alle vedkommende Kongelige Betientere paa begge
Sider, i Særdeleshed Lands-Høfdingerne og Amtmændene,
skulle flitteligen efterforske, hvorledes de fremmede
Lapper blive behandlede, og troligen besørge, at dennem
vederfares hvad Ret er, og de efter denne Convention bør
nyde; Iligemaade skulle de, naar de Landet igjennem reyse
og paa Embedets Vegne besøge, betimelig lade samme
fremmede Lapper advare, paa hvilken Tiid og Sted, de udi
Nærheden ere at finde, paa det Lapperne, i Fald de have
noget at klage, kunde personlig sig hos dennem indfinde og
deres Tarv andrage.

§ 30. Endelig finder man fornøden herved at declarere, at
disse forhen stipulerede Over-Flytninger, med videre deraf
dependerende Indretninger ingenlunde saaledes ere at
forstaae, som: at Konge-Rigerne, Norge eller Sverrig,
derved nogen Jurisdiction eller anden Rettighed, af hvad
Navn det være kand, ind over Grendsen i det andet Rige
tilstaaes, men alleneste, saasomt en Tolerantz og
reciproqve Føyelighed, der ikke vel kand undgaaes,
saafremt ellers Lapperne paa begge Sider skal staa ved
Magt og in Politicis holdes i tilbørlig Skik og Orden.
Altsaa bliver den udi Grendse-Tractaten udnevnte og
fastsatte Grendse Linie, saavel i Henseende til Lapperne
og deres Districter, som ellers betreffende de øvrige
Norske og Svenske Undersaatter og deres Districter,
aldeles ved sin fulde Kraft, saa at hverken Tidens Ælde,
vedkommende Betienteres og Undersaatters Forsømmelser,
Collusioner og Indgreb, eller nogen Hævd og Brug ind over
samme Grendse (blive den saa gammel samt af hvad Art og
Beskaffenhed den vil) herudi nogen Forandring kand eller
skal giøre; Men hvert Rige skal herefter paa sin Side af
benevnte Grendse alleene og ubeskaaret være berettiget,
alle Regalia og Jura Majestatis, saavel i Geistlige som
Verdslige Sager, at øve og bruge.

Dette Codicill eller Tilleg til Grendse-Tractaten skal udi
alle sine Puncter være af samme Kraft, som ovenberørte
Grendse-Tractat i sig selv, aldeles saaledes, som det Ord
for Ord derudi var indført. Til ydermere Vished ere heraf
2de Exemplaria forfattede, som af Deres Kongelige
Majestets, Kongelige Majestets befuldmægtigede
Commissarier ere underskrevne og med deres sædvanlige
Signeter bekræftede; som skeede i Strømstad Aar efter
Christi Fødsel, Et Tusinde, Syv Hundrede,
Halvtredsindstyve og Et, den 21. September/2. October.

Tekster fra 1751
Validert