Samoća (Rilke)
Samoća je poput kiše, 

U večeri iz mora se diže, 

Iz ravnica pustih i dalekih stiže, 

Ide u nebo, gdje je uvijek ima. 

I tek sa neba pada po gradovima. 

Pada prije nego svjetlost je izašla, 

kad ulice se okreću spram zore, 

I kad se tijela što nisu ništa našla, 

Razočarano dijele puna mora, 

I kada ljudi što od mržnje gore, 

U postelji jednoj moraju da noće. 

Tad dolaze valovi samoće…

Poezija
Rainer Maria Rilke