Grijeh (Ćatić)
<poem>
(Ademagi Mešiću)

Hrapavim krilom jedna mrska sova
Lice je, evo, osjenila moje -
U duši mjesto rumenih mi snova
Olovni mraci i sablasti stoje.

U dubok ponor, oh, davno sam pao,
Skut srca moga svaki čas što blati;
Svaku svoju mladost Demonu sam dao,
Sve moje žiće ja u ništa strati'.

Bar kad bi na čas mogo s bića svoga
Trgnuti sjenu grijeha i strasti
Ah, da bar hoće povrh čela moga
Velikog sunca jedan osmijeh pasti!...

Al zaman! Mene svagdje sova prati
Vječno me svojim osjenjujuć krili'
Hihotom zlobim grdi me i ruži...

Zgažena ljepoto! Vrati mi se, vrati,
Jer ja te čeznem. Čuj, u mojoj duši
Gorko i bolno pokajanje cvili!...</poem>

Musa Ćazim Ćatić