Kad zapuše bakijaš


Kad zapuše bakijaš

Kad zapuše bakijaš i čuješ šumor

U krošnjama borova oko kasarne

Kad budeš sam i tjeskoba te obuzme

Dok brujanje prelazi u huk

I oblaci se spuštaju nisko

Stani i baci pogled na mezarje

I dalje, niz Sarajevo, sve do Marin dvora

Stani i sjeti se

Jer to je vjetar prošlosti

Taj fijuk kroz grane borova

Uvijek isti i uvijek neponovljiv

Imaće ti mnogo toga kazati

Pa kreni niz Strošiće s prvim kapima kiše

I bakijašem za petama

I gledaj kako se krovovi i munare gube

Pred tobom u magli

Ili je to kiša?

Kako se samo kapi rose razlikuju od njenih
 
Kapi

Sjeti se

Kap rose, kap sreće, kap ljubavi

Sjeti se…

Kad zapuše bakijaš…

Poezija