Dodirne dušu skoro svaka stvar
Dodirne dušu skoro svaka stvar,

odasvud bruji spominjanja glas.

Poneki dan što prođe stran za nas

u budućnosti stigne tek k'o dar.

Ko mjeri naš doprinos? Da li ko

od prošlih, starih ljeta nas raspreda?

Šta od postanja saznasmo, sem to:

da sve se jedno u drugom ogleda?

Da se na nama ravnodušnost grije?

O, dome, travo, o, večernja sjeni,

dok se gledamo tako, obrgljeni,

najednom sve to kroz vas k nama vije.

Kroz sva se bića pruža prostor jedan:

suštinski svjetski prostor. Kroz nas laste

prolijeću tiho. Ja, rašćenja žedan,

pogledah, i: u meni drvo raste.

Brinem, a dom ja na dnu moga srca.

Čuvam se, a u meni straža bdi.

Ka mojoj novoj ljubavi se svi

svijet lijepi, da tu počiva i grca.

Poezija
Rainer Maria Rilke