Odvojih se od Sarajeva...
Odvojih se od Sarajeva, tuga me mori 

Rastadoh se od prijatelja šehera, to mi ranu tvori 

Čovjeku se čini u njemu može dugo živjeti, 

Jer u Sarajevu na hiljade česmi - vode života - žubori. 

Šeher Sarajevo kad oštre zime zazime 

Sijedi starci i momci u halvete se okupe 

Al' u proljeće kad behar probehara 

Perivoj ružičnjak u džennet se pretvara 

Do neba se uzdiže vika vinopija 

Svijet obavija vriska bekrija 

U to doba ljepotice u šetnju krenu 

Društvo prijatelja svaku stranu Sarajeva čini okićenu 

Bekrije sarajske, pićem u osami 

U kultu bašče s društvom su zasjeli 

U ćošku, zaljubljeni, iz očiju 

Lijevaju suze, jecaji se čuju 

Upoznao nisam te hurije, vidjeti ih treba 

Ta svugdje su cijenjene ljepotice Sarajeva 

Darujemo pobožnima džennetske djevice 

A zar vam nisu dovoljne sarajevske ljepotice 

Kako ih se zaboga mogu okaniti 

Kad me iz busije crne oči počinju strijeljati 

Nekad možeš plakati, a nekad se veseliti 

Tužni Nerkesijo, tako je ako ćeš u Sarajevu biti 

Ljepotice kao mjesec tužnom dušu razvedre 

A dragane Sarajeva na plač te navode 

Znani su, učeni, ne kažem 

Ali i inače da vam ne slažem 

Nije lijepo takvih se sjećati 

I na sarajevske tvrdice se potsjećati 

U društvu stožera pjesnika biti 

Znači veliku sreću dokučiti 

Srž i misao plemića Sarajeva 

Uvod zbirke uglednika Ahmed Čelebija 

Svojom darežljivošću časni šeher je oživio 

Tako mi Boga duša Sarajeva je postao. 

Poezija
Sarajevo
Muhamed Nerkesija