Braća Morići
Ferman stiže iz Stambola, 

bujruntija iz Travnika 

da uhvate dva hrabra mladića, 

dva mladića, dva brata Morića. 

Petak lijepi osvanuo, 

nad šeherom silnim. 

Dva Morića džumu klanjali, 

u džamiji Hadžimagribiji. 

Uhvatiše dva Morića, 

pa ih vode uz Sarače, 

pa ih vode uz strme Kovače, 

u tvrđavu da ih zadave. 

Kad to čula pašinica, majka Morića, 

da joj vode dva njena mladića, 

iz halvata kule bijele leti, grli noge 

i u ruke ljubi pašu saraj'skog, 

brata rođenog. 

"Pusti meni dva moja mladića, 

dva mladića, dva moja Morića. 

Dat ću tebi ključe i harače, 

dat ću harač za sedam godina, 

od kada se gradila bijela tabija." 

Kada su ih davit' stali, 

Morići su zapjevali: 

"Sarajevo, široko si, 

oj tvrđavo, mračna li si, 

sultan care, proklet li si, 

kad ti sablja pravdu kroji, 

na zulumu carstvo stoji." 

Ne prestaše paše i veziri, 

Bosnu moju niko ne umiri.

Sevdalinke

sr:Браћа Морићи