Prvo veče


Prvo veče 

Ona se bila vrlo svukla,

A velika su stabla tu

U prozor zlobno krošnjom tukla,

Da vide nju, da vide nju.

U moju je fotelju sjela,

Radosno ruke sklopi tu,

Ispod golišavog joj tijela

Nožice treptahu na tlu.

Pogledah zračak koji bludi

- Iz krošnje leptirasti let -

U njezin smješak i na grudi,

Ko mušica na ružin cvijet.

Moj poljubac joj nogu dirne.

I kao kaznu za taj grijeh

Čuh zvuke bistre i nemirne,

Kristalno lijep i surov smijeh.

Pod košulju je raširenu

Sakrila noge: "Dosta s tim!"

- Tu prvu smjelost dopuštenu

Kaznila smijehom veselim!

Drhtuljke jadne, oči njene,

Dodirnuh usnom lagahno.

Nježno mi glavu tad okrene:

"Oh! sviđa mi se, sviđa to!

Ali ti moram reći zato..."

Ostatak joj u grudi ja

Sakrih sa poljupcem, i na to

Začuh njen smijeh što znači: da...

Ona se bila vrlo svukla,

A velika stabla tu

U prozor zlobno krošnjom tukla,

Da vide nju, da vide nju.

Arthur Rimbaud
Poezija

en:First Evening