Jedna žalopojka nad ruševinom Moaba


Jedna žalopojka nad ruševinom Moaba 

Jedna žalopojka nad ruševinom Moaba

6 Mi smo upoznali krajnju oholost 

 Moabovu, 

 njegovu drzovitost, njegov ponos, 

 njegovu nerazumnost, 

 njegove isprazne želje. 

7 A sada Moab na 

 Moab se žali, 

 oni se svi žale. Na 

 kolače od grožđa iz Kir-Hare- 

 seta, 

 oni jecaju, preneraženi. 

8 Jer polja Heš- 

 bona propadaju, 

 a vinogradi Sivme 

 čije vino uspavljuje gaz- 

 de naroda: 

 oni se proteže sve do Jazera, 

 gube se u pustinji, 

 a njihovi izdanci se pružaju 

 s one strane mora. 

9 A, sada ja plačem s 

 Jazerom 

 nad vinogradima Sivme. 

 Ja vas oblijevam svojim suzama, 

 Hešbone i Elealea, 

 jer nad vašim jematvama i vašim 

 žetvama 

 krikovi radosti su prestali. 

10 Radost i veselje su ne- 

 stali s pribrežja, 

 a u vinogradima, nema više 

 razdraganosti, 

 nema više klicanja. 

 Ne tiješti se više vino u 

 burad, 

 krici radosti su prestali. 

11 Kao harfa, moja ut- 

 roba drhti nad Moabom, 

 a moje srce nad Kir-Heresom. 

12 Vidjeće se Moab povlačiti 

 prema 

visokim mjestima 

 ići preklinjati u svojim *sve- 

 tištima: 

 neće on tu moći ništa. 

13 Takva je riječ koju GOSPOD 

 izgovorio o Moabu prije dugo vremena. 

14 A sada, GOSPOD kaže: 

 Od sada tri godine - godine najamnikove. -, 

 cvijet Moabov i također 

 sve njegovo mnoštvo biće bez težine. 

 Ostaće ga vrlo malo, 

 ništa što bi vrijedjelo. “