Smrt (Ćatić)
<poem>
("Ejne tek'jun, judrik'jel - mevt" - Hadis)

Sam sam u sobi - u mrkoj samoći; -
Preda mnom stala jedna sablast nijema,
Upiruć u me od kristala oči,
Što vatren led im u zjenici drijema.

Ironijom joj usna prelivena
Šuti k'o pečat mutnijeh nebesa -
Tek pandža lako podiže se njena
I po plećima griva joj se stresa.

Ja trnem, dršćem bez glasa i daha,
Tu strašnu sfingu gledajuć pred sobom
I grudi moje lede se od straha -

Čuj, tupa usna tiho joj se miče:
- Ja vječito sam zagonetno biće.
Ruka mi ravna bešikom i grobom... </poem>

Musa Ćazim Ćatić