Vizija (Ćatić)
<poem>
Katkad snatrim u tišini
U zaklonu plave sjene
I dozivam pred svoj pogled
Davne svoje uspomene.

Pa u tome sjetnom času
Iz predjela nepoznata
Doprhne mi jedna ptica
Na krilima suha zlata.

Povrh mene na grančici
Ljuljkajuć se pjesmu vije
Poput vina opija me
Zvuk njezine melodije.

U tom zvuku k'o da dršće
Moja prošlost, mladost moja,
Ukrašena amber-cvijećem
Od magijskih tisuć boja.

Katkad ptica s grane sleti
I na moja prsa pane,
Pa me zlatnim krilom gladi
I cjeliva stare rane.

A meni su svi cjelovi
Srcu mome melem-trava...
Hej! al' ova zlatna ptica
Koketna je i varava!

Jer kad mi se ruka digne
Njeno tijelo da uhvati,
Ona prhne s mojih grudi
I u neznan kraj se vrati.

Njenim tragom tek se čuje
Smijeh jetke ironije.
Ah, ta ptica, to je duša
Mojih dana minulije'!... </poem>

Musa Ćazim Ćatić