Гетисбъргско обръщение
Преди осемдесет и седем години нашите бащи основаха на този континент една нова нация, зачената в свобода и посветена на твърдението, че всички хора са създадени равни. Сега ние сме въвлечени във велика гражданска война, поставяйки на изпитание това дали тази нация или която и да е нация, така зачената и така посветена, може дълго да просъществува. Събрали сме се на велико бойно поле на тази война. Дошли сме тук, за да посветим част от това поле като последно място на покой за онези, които тук дадоха живота си, за да може тази нация да живее. Съвсем правилно и подобаващо е да сторим това. Но, в един по-голям смисъл, ние не можем да посветим ... не можем да осветим ... не можем да направим свята ... тази земя. Смелите мъже, живи и мъртви, които се сражаваха тук, са я осветили далеч отвъд незначителните ни сили да прибавим или отнемем нещо. Светът едва ли ще забележи, нито дълго ще помни какво казваме тук, но той не може никога да забрави какво те извършиха тук. По-скоро ние, живите, трябва да се посветим тук на недовършеното дело, което те, които се биха тук, досега толкова благородно са защитили. По-скоро ние трябва тук да се посветим на голямата задача, оставаща пред нас ... от тези почитани мъртви да поемем още по-голяма отдаденост към каузата, за която те дадоха и сетната пълна мяра на отдаденост; да вземем възвишено решение, че тези мъртви не ще да са загинали напразно; че тази нация, под закрилата на Бога, ще има ново раждане на свобода; и че управлението на народа, от народа, за народа, не ще изчезне от лицето на земята.''

О