По булвара
Обичам светло утро в пазник
със мимолетния му чар
и гледките многообразни
на пъстрошумния булвар.

Да слушам оня химн нечуван,
със който слънцето звъни,
и мислено да се целувам
със непознатите жени.

И да им шепна вечно, вечно:
"Обичам ви, madame, mamselle,
защото вий сте тъй далечни,
защото аз съм тъй несмел!…"

А през нощта – зъл дух, когато
над мен несретен прокоби
да виждам насъне жената,
която… любя… може би.

 Източник

 в-к "Ретро", 18–24.04.2013, с.23

Стихотворения