В бури…
Ред трусове, бури, преврати,
разгроми, триумфи крилати,
добри и ужасни съдбини,
от трийсет и девет години,
народе, видя, преживя ти
и твърд ги посрещна, изпрати.
Дял странен съдбата ти дала,
за напън те вечен създала,
и в подвизи трудни унесен,
улисан в неспирната битва,
ти нямаш дор час за молитва,
ти нямаш дор време за песен.
Борби и тревоги безбройни
и малко минути спокойни
небето обрекло ти там…
Ти в бури от люлка заскита,
едно поколение само
на десет животът изпита!
Какво си? Желязо ил камен?
Ил дух, ил стихия, ил пламен?
Не чух те в таз дълга верига
от подвизи, мъки, умори
по всички балкански простори
да викнеш: о, господи, стига!

Стихотворения на Иван Вазов