Един белгийски министър
Многоуважаемий господин редакторе,

Ако счетете, че не ще бъде злоупотребление с гостоприемството на уважаемий ви в. "Знаме" поместванието на приложений тук превод, имайте добрината да го напечатате като подлистник. Дългите нощи на дълбоката есен в нашата глуха провинция ни карат, макар и по неволя, да търсим разтуха в запрашените томове на нашата бедна библиотека. Стремлението на почитаемото правителство да направи от нашето отечество една втора Белгия е възбудило у мене до такава степен силно желание да се запозная с тази страна, щото от някое време насам, аз с жажда поглъщам всичко, което ме запознава с Белгия. И смея да ви уверя, господин редакторе, че трудът ми не пропада даром. Аз открих едно във висша степен оригинално предписание, писано в края на миналото столетие от известния белгийски министър Труве Бенуа до супрефекта на град Peroppe. Думата ми е за знаменития картоиграч Бенуа, който в младините си, както е известно от белгийската история, беше си съставил значително състояние чрез картоиграние, с недотам чистата помощ на известната куртизанка Стазон Пияде, същата онази Пияде, която според историята е била причина за умственото разстройство на Жорж Мано ( Georges Maneaux), но не картоиграча Жорж Мано, а другия Мано, законоведеца. За Труве Бенуа историята говори само това, че той, страстно увлечен от хазартни игри в карти, е отслабнал умствено до такава степен, щото не е бил в състояние да изкаже някоя мисъл или да напише нещо, освен с езика на термините на кортоиграчите. Бурните политически събития издигнаха този белгиец до министерски пост. Във време на една криза за белгийския кабинет президент-министърът се обръща един ден към Бенуа с въпрос:

— Я ми кажи, Бенуа, ако те направя министър, можеш ли да спечелиш предстоящите избори, наемаш ли се да обезсилиш опозицията?

— Аз ли? Аз ще ги натъпча всичките соло, с двата крака, няма да им дам ни една взятка да вземат — отговаря Бенуа със светнали очи, като че въпросът се е касаел не до избори, а до една партия преферанс.

— Браво, Бенуа — извиква възторжено президентът и го потупва по гърба. — Такива хора ни трябват сега. Но кажи ми, Бенуа, на какви средства разчиташ ти, като говориш с такава увереност? Кажи ми, по какъв начин смяташ да съсипеш опозицията?

— Всичко зависи от умението да си приготвиш снопчета и да ги шибнеш в колодата.

— Какво? Какво?! — пита президентът, готов да прихне от смях, като слуша своеобразната терминология на разпаления Бенуа.

— Как какво? Приготви снопчета с бюлетини, па шибай в урната. Ще накарам Пияде... Ах, пардон, ще накараме разна наемна сволоч да извърши тая работа.

— Ах, Бенуа, какви некрасиви думи изговаряш — казва шокиращият президент с престорено недоволство. — Може ли един бъдущ министър да говори така?

— Ни-и-що, нищо, нищо — успокоява го Бенуа и продължава да развива своя план на избирателната борба: — Като наблъскам урните с големия шлагер...

— Какво?!

— С наши бюлетини, искам да кажа. Сетне, като ги таксуваш, шибнии от малкия, па, колкото за очи, дай и на хамсиите по нещо...

— Боже мой, Бенуа, на какъв езки говориш ти?

— Как на какъв език? Думата ми е, че трябва от кумова срама да се оставят и няколко опозиционни бюлетини в колодата. Не може инак, ще дигнат гюрултия партньорите.

— Кои?

— Опозицията. Сетне ще си имаме вдругата стая готови снопчета в запас, та като дойде време да густираме бюлетините, ако бъдат малко, можем да отидем на парол, а в краен случай ще шибнем и едно мазо...

— Говори човешки, драгий Бенуа, аз преставам да те разбирам.

— Искам да кажа, че бюлетини можеш да наблъскаш колкото обичаш, особено ако бъде дьо табло, защото при шмендефер...

— Ще оставиш ли най-сетне този жаргон...

— Пардон. Но аз мисля, че вий ме разбирате, господин президенте: думата ми е, че там, гдето ще има само една урна, не може да правиш шмекерии, освен ако духнещ свещта...

— Но недей забравя, Бенуа, че всичките партии са се опълчили против нас.

— Ни-и-щ-о, нищо, нищо! Безуплашение! Щом излязат трите туза, ще им шибна по един козир.

— Разбрах те, Бенуа; това добре, ами ако излезе четвъртият, туз каро!

— Ще го цакна, а ако не стигнат козири, ще разваля играта.

— Доста, драгий Бенуа, аз се убедих вече, че ти си усвоил основателно изкуството на конституционното управление. Поздравявам те с министерски пост!... A propos, Бенуа, ти в кой университет получи учената си титла? — попита случайно президентът.

— Аз ли? Аз, да... аз свърших курса на науките в колегията на Kopristice, а всъщност моята специалност дължа на столичната академия.
 
 * *
 
Ето по какъв начин Труве Бенуа е станал министър. Аз счетох за нужно да ви цитирам горния пасаж из историята на Белгия, за да полаская патриотическото чувство на вашите читатели, които ще видят твърде ясно, че в много отношения нашата България е надминала своята съперница Белгия: както щете, господин редакторе, но ще се съгласите с мене, че подобен министър като Труве Бенуа у нас е невъзможен.
 
И тъй, да живее България!
 
Бяла Слатина, 2 ноемврий 1896 г. 

С почитание Беньо Найденов
 
P.S. Употребените тука термини представляват жаргона на Брюкселската академия.

Фейлетони