Малка повест
Не вярвах, че всичко ще сглъхне,
че гибел е облакът тих,
че радост от цвете по съхне,
не вярвах, но с вяра любих.

Бълнувах по светли лазури,
и стълби към рая градях,
не видях ни скритите бури,
ни зли самовили след тях.

Тук спомен с прокоба облъхан
показва към черна страна,
и сълзи на вечната мъка
пролива печална луна.

Стихотворения на Теодор Траянов