Към село
През полето необятно
в тихия заснежен път,
запъхтени пред шейната
белите коне летят.

Вятърът снега повдига,
вее с вихрени криле.
Края скоро ще достигнем
на безбрежното поле.

Там е бедната ни хижа,
там е нашето селце.
Там ни чака с толкоз грижи
мама с весело сърце.

Стихотворения на Александър Вутимски