Не питай
Не питай защо потъмняха
лъчите на светла любов,
защо сме по-бледни и плахи
от нощем подгонений лов,

защо ни луната поглежда
с печал като болни деца
и буди неверни надежди
в залюбени смътно сърца,

а тихо запей за болежки,
що дебнат след всяка мечта,
запей ми за розите тежки,
що сее в душата смъртта.

Стихотворения на Теодор Траянов