Мило либе, тук земята…
Мило либе, тук земята
спи и мръзне под снега,
а мен дъхат ми цветята,
май за мене е сега,
 
Мило либе, битки бесни
тук наоколо бучат,
аз пък слушам сладки песни,
пойни птички ми звучат.
 
Мило либе, тук са хали
и мъгла небе мрачй,
а мен ясно слънце гали,
топлят пролетни лучи.
 
Мило либе — ти далеко —
а тук смърт коси, бесней;
пък мен драго, пък мен леко,
около ми радост пей.
 
Мило либе, тук чужбина
неприветна, а пък аз
в нашта Розова долина
в тоз се възхищавам час.
 
Как? Нима те тъй учуди
във сърце ми пролетта?
Ах, не казвам думи луди:
твойто писъмце чета.

Стихотворения на Иван Вазов