Нощем (Димчо Дебелянов)
На лунния трепет вълните
заливат скръбта на безлюдния път.
След ден на позор и на сълзи прикрити
как тихо, как сладостно жалбите спят.
 
Низ ширните плодни простори
не трепва ни сърп, ни звънтяща коса —
то сякаш сонм ангели с бели амфори
прелитат над тях и разръсват роса.
 
Далечна звезда се отронва;
пустинно мълчи небосводът дълбок
и чут е вълна как вълната догонва
в прикрития в тревните пазви поток.
 
Аз тръпна, аз тая, аз плувам
в море от покой и безсилни лъчи
и тъй съм смирен — сякаш повтор целувам
през сълзи целунати нявга очи.

Стихотворения на Димчо Дебелянов