Шепот на медуза
Подай си ръката
на свойто видение,
послушай из жадни
стенания глас,
целувай устата
на реч вдъхновена,
по-жарка и хладна
от смъртния час!

Аз твойта душа съм,
навеки проклета,
опита живея
в омраза и страст,
в смъртта се възнасям,
из гробове светя,
проклинам и крея,
царкиня без власт!

Простирам обятия,
весталка осмяна,
и съскам аз, корда
откъсната, зла!
Че аз съм змията
в горящата рана
на твоята горда,
студена скала!

Ту кротка мадона,
ту страшна медуза,
за тез що презирам
аз в обич горя!
Светица порочна
и девствена муза,
аз в твоята песен
се раждам и мра!

Стихотворения на Теодор Траянов