Цветята вехнат, и шумти
Цветята вехнат, и шумти
посърнал лист на клоните и пада –
и тях сега оплакваш ти,
а ти си толкоз, толкоз млада.

Тъмней небето и лъчи
последни милват есента оскъдна,
а в твойте хубави очи
се откроява пролет бъдна.

И виждам там и лес зелен,
поля и синкаво небе далеко –
как ти усмихваш се на мен,
как всичко ти забравяш леко!

Стихотворения на Стамен Панчев