Вечер (Иван Вазов)
Ясно слънце веч преваля
        тъмните гори
и небето то запаля
        с огнени зори.
 
Дневний крясък умалява,
        бяга летний пек
и дървенцата развява
        ветрец тих и лек.
 
Птичките по-звучно пеят,
        трепкат си крила,
агънцата милно блеят,
        скачат по поля.
 
В тоя час, кога се скрива
        дневната звезда,
ти излазяш по-красива
        с менци за вода.
 
Между другите жени си
        най-прекрасна ти;
те цветя са, ала ти си
        роза, що цъфти.

Стихотворения на Иван Вазов