Земна радост
В уплаха ти отмина,
когато взор извърна
към ледения образ
на моите мечти,
покой лазурно хладен
полека те прегърна,
потаен ужас мина
по твоите черти!

Но вярвай! — Радостта ни
отново ще се върне,
и пламъци ще капят
от нейната коса,
чела ще тя венчава,
но не с венеца търнен,
а в блясъка вълшебен
от нощната роса!

Ще тичат пак вълните
на сока животворен
низ пътища свещени,
по плещи и недра,
сърцата ще изтръпнат
пред земний рай отворен,
през пеещите двери
на земната зора!

Стихотворения на Теодор Траянов