Кон
Тичай, тичай, коньо,
коньо, вихрогоньо!
По туй равно поле
къмто нашто долье!
 
        Не се заморявай,
гривата развявай,
под теб всякой камен
нека пуща пламен.
 
        Че за мене вайка
моя стара майка:
бързам да я зърна,
па да я прегърна!
 
        Трета е година
как съм на чужбина.
Тичай, тичай, коньо,
коньо, вихрогоньо!

Стихотворения на Иван Вазов