Върбата
Приидва шумно пролети реката
и рови бавно свойте брегове.
С подровени веч корени върбата
отпуснала е тежки клонове.

Печално лист след лист се ронят вече
и чезнат из вълните без следа – 
кой знае някога къде далече
ще мъкне нея мътната вода.

Стихотворения на Стамен Панчев