Охридско езеро
Какво ме тласка днес и кой ме глас зове
към твоя лъскав шир и китни брегове,
                о, езеро прекрасно?
Не знам — но в тоя час величествен ламтя
със вихрени крила към теб да полетя,
към твоя чуден свят, пленил духа ми властно;
 
ламтя да потопя душа и смаян взор
на твойто огледало в светлия простор,
                о, езеро омайно,
на сините вълни да гледам хубостта,
на техний плясък тих да слушам песента,
                стенанието тайно;
 
И там, при Охрид стар, праха да видя свят,
въз който е стоял изчезналий палат
                на бурний Самуила,
        да сетя, може би великия му дух
        витающ там; да чуя в ромона ти глух
        легендите свети на старината мила;
 
        да тъна във море от спомени, мечти
        пред твоя чуден шир с неземни красоти,
                кой свода отражава,
        и гост очарован, въз славния ти бряг,
        да гледам възхитен народния ни стяг
                как вятър го развява!

Стихотворения на Иван Вазов