Привет (1912)
О пролет, о пролет,
ти хубост всевечна,
днес в радост превръщай
орисана скръб,
че облак на запад
и песен далечна —
напомнят за образ,
изгубен и скъп!

Те спомнят за нощи
със пълно сияние,
за утро, покрито
с горяща роса,
за сънища мъртви
и тежко страдание,
за поглед разискрен
в бездънна сълза!

О пролет, о пролет,
детински се смееш,
омая играе
из бистрия глед,
усмивки кристални
нехайно пилееш,
мечти и молитви
посяваш навред!

Към свойта безкрайност
ти с песен завличай
на кобни видения
нечакания зов,
на живото утро
венецът да кичи
неземната хубост
на вечна любов!

Стихотворения на Теодор Траянов