Пушкин (Иван Вазов)
И казах си: о, смърт, вземи ме,
тоз ад в гърди ми прекрати!…
Но ето, муза посети ме
небесна и ме укроти.
 
Тя нежно, сладко ме прегърна,
прикотка ме с вълшебен глас
и вдъхновен, във песни аз
излях душата си кахърна.
 
Певец! На бога не гълчи!
Той в теб два дара чудни лее:
сърце — от язви да более,
поезия — да ги лечи!

Стихотворения на Иван Вазов