Защо?
Защо ме милваш по ръцете ти? 
Защо целуваш дланите ми тихо? 
Защо така безшумно се усмихваш, 
когато ме докосваш по ръката?
 
Защо до мойте устни дишаш ти 
във ъгъла до кроткия тезгях? 
Защо безмълно ти танцуваш в здрача, 
когато дъжд над кръчмата вали?
 
И в тази ли дъждовна, синя нощ, 
пияни ще потънем в тишината 
под сянката на някой тъмен парк, 
прегърнати ли пащ ше стенем двамата?
 
Защо във тази стара кръчма винаги, 
винаги ме търсиш ти - и аз те търся сам? 
Самотен през деня, но жаден нощем - 
за твоя глас, за твоя танц, за теб…
 
Седни до мен сега… Танцувай с мене още… 
…Дори да падна изтощен… 
Кръчмарят утре ще ми каже тихо: 
"Вий пак сте сам, приятелю - защо?"

Стихотворения на Александър Вутимски