Есенният вятър
В безпътица есенний вятър се лута,
из южна родина далечен беглец,
бездомен, подгонен от клетва нечута,
в гората се втурва за сетен листец,

изтръпнал долавя съдбата си люта
на сетната жъртва у мъртвий гледец;
болезнений спомен за пролетни скути,
за майската фея със белий венец?

И в спомен се есенний вятър понесе,
сърца възридават в полюшнатий лес,
смъртта се из облак в простора надвеси,

с глух тътен изпраща изкупена вест!
И есенния вятър, умиращ и горд,
долавя най-сетне там своя акорд.

Стихотворения на Теодор Траянов