Басня за брадата
Човешката душа е чудна и богата, 
но все пак мъничко саката – 
пазете се да й внушите 
идея някаква и мисъл чудновата:
току виж, кръшнала, горката,
вместо из пътя – из горите,
търсавищата и блатата. 
В това без друго ще се уверите, 
щом чуйте тази басня за брадата.

Седял си кротко в кафенето
и пиел си кафето 
стар и брадат, почтен човечец – т. е.
със буйна, руйна
и белоструйна
брада до пояс. 
Внезапно, някъде откъм кюшето
на кафенето, 
към него доближил се някой непознат – 
и небрадат – 
и рекъл: – Господине, вий ще извините,
но ние от оная маса
спор водиме два часа: 
когато вечер легнете да спите,
къде си слагате брадата?
Изпратен съм от господата,
да ви поканя
да разрешите препирнята:
дали завивате брадата под юрганя,
или пък я оставяте отгоре? 
Човекът се смутил: какво да отговори? 
Погладил девствената си брада 
и рекъл: – Право да ви кажа, господа, 
освен брада аз имам и глава, 
ала до днес не съм и мислил за това!

Така останал спорът нерешен…

Но още вечерта на този ден,
брадатият щом легнал във кревата, 
кат никога, се сепнал: а брадата?
Къде, наистина, да я положи? 
Завил я под юрганя, рекъл да заспива – 
не може!
Брадата го смущава и тревожи! 
Ай, дяволе! Добре, щом тъй не бива – 
извадил я отвън, 
пак неудобно някак – не отива! 
Ту вътре, ту отвън – брадата все му пречи! 
Така се мятал, бедният, без сън, 
докат погледнал: съмнало се вече!

Така вървяло втора нощ и трета,
а може и десета! 
Човекът хлътнал зле, измършавял,
отпаднал – ни ядял, ни спял, 
хванал и болест някаква проклета – 
и най-подире, казват, полудял!

 Източник

 Димитър Подвързачов: Басни на сайта на Znam.bg

Стихотворения