Мартеници
Снощи всичко спяло. Над комините
гледала луната от небето
как над къщите без шум преминала
бабичка с усмивка на лицето.

Тихо през комините напускала
мартеници бели и червени.
После тръгнала сама по пустите
мокри пътища с коси развени...

А на сутринта безброй момиченца
и момченца с весели очички
се събудили с ръце накичени
с бели и червени мартенички.

Стихотворения на Александър Вутимски