Бойното поле
Където кипеше днес боят жестоко,
сега там царува мълчание гробно.
Огреял е месец полето широко
и мястото лобно.

На лунния блясък изрязва се ясно,
изрязва се някакъв призрак наведен – 
Христос се е спрял всред полето безгласно
и скръбен, и бледен.

Безмълвният ужас на смърт безпощадна
на тръпки студени през него премина –
юнак до юнака в сражение падна
за скъпа родина.

Картина зловеща осветва луната:
полето е цяло покрито с убити,
покъртен до сълзи, неволно с ръката
закри си очите.

Той горко заплака, а духът на злото
несетно до него от нейде долете
и с злобна насмешка му шепне в ухото:
„Друг друга любете!“

Стихотворения на Стамен Панчев