Проклятие
Чие сърце той ще запали
за подвиг, песен, за любов?
Кому душата ще погали,
на чий ще се откликне зов?

Ту волен смях и вик, ту химна – 
и цял звънлива суета – 
стихът ти е една интимна
недобленувана мечта.

И пламнал в миг, той бързо гасне,
несподелен, нечут и плах…
Ах, хората са безучастни
към тебе – както ти към тях!

 Източник

 Димитър Подвързачов: Лирика

Стихотворения