Изгорялата гора
Войска замръзнала от великани сухи,
печално ти мълчиш, дъбраво изгоряла,
без шума и без звук, като скелети глухи,
елите ти стърчат във дрямка вледеняла.
 
И между толкова гори зелени, пресни,
ти, като гробище, парясано пустееш,
и веч нито зефир, ни пиленце, ни песни,
у тебе не гостят — уви, и пак живееш!
 
Стоиш — да чувствуваш как младост окол блика,
да фърляш траур чер в природата, що пее…
Не давай никому, о, боже, таз велика
беда — да умре тук — и да се преживее!

Стихотворения на Иван Вазов