Северна песен
Отплувай, моя бледна пролет,
запей от кораба си бял,
не слушай, че назад те молят
слова на обич и печал.

Върни се ти у родна пристан
под многоцветни небеса,
де в радост е денят разлистен,
нощта — в блаженство и роса.

Невинна, волна като славей
живей по вейки и треви,
допей последното прощавай
и всичко друго забрави.

За тебе чужд бе моя север,
покой заслушан тук цари,
приспивни призрачни напеви
шумят в бездънните гори.

Завей ли северният вятър
из твойте южни лесове,
не спомняй в песента позната,
че с горест някой те зове.

Стихотворения на Теодор Траянов