О-хи-ку-сан
Бездомна котка в тъмното пълзи
по стъпките на синьото момче. 
Лицето му е тъмно от сълзи.
Плачи, момче...

Момчето под дъжда безмълвно плаче. 
То търси своя ангел в тъмнината. 
Но неговият ангел е пиян; 
със златни къдри пее той във здрача -
О-хи-ку-сан, О-хи-ку-сан. 
Развратен ангел, със очи от злато
танцува в кръчма черен и прозрачен.

Момчето плаче.

- - -

Танцувай румба, треперù. 
С пияно гърло пей, подай бедро. 
Звънти с червени гривни като негър. Румба.

По твойте пръсти въздухът гори. 
Подай пламтящи рамене под лъх от ром. 
Разтваряй колене под алчни устни като негър. 
Румба, румба.

- - -

Момчето казваше: О-хи-ку-сан, 
мой ангел от сребро. О-хи-ку-сан.

Но ангелът е гол, 
върху паважа пред една врата. 
Разяден е от танц и алкохол. 
Със колене да съблазни нощта
О-хи-ку-сан е гол.

- - -

Но ти си проститутка или звер, 
хермафродит си ти, О-хи-ку-сан. 
И котката под стария фенер
от теб се отврати, О-хи-ку-сан.

- - -

Аз, синьото момче, не плача вече. 
Но днеска аз живея във Китай. 
Хо-клу-сай. 
Мъглата тънка риза ми уши. 
Чинг-ши, чинг-ши. 
Пътувам във море под връх далечен 
и месеца докосвам със ръце. 
В страната на умрелите, О-хи-ку-сан, 
сънувам мъртво, ледено лице.

Чанг-чан, чунг-чан. 
Такава мъдрост учи Тао-це.

Стихотворения на Александър Вутимски