Земен зов
С божествена усмивка
през светъл сън подаваш
разискрен златен плод,
прозирната обвивка
пред моя трон оставяш,
копнее зрял живот!

Полюбих твойто лято
и пълната му чаша
със златокъдрав сок,
да вкусим всичко свято
сред таз безгрижност наша,
богиня — ти, аз — бог!

Полюбих твойта младост,
с видения, жадни
за радост и живот!
Да тръгнем, в тъмна сладост,
към твойто светло пладне,
полюбих земний зов!

Стихотворения на Теодор Траянов