Белият кораб
Бял кораб се люлее,
последните мечтания,
тих утренник играе
с напътните платна,
да коленичим с тебе
пред сухите ни рани,
те слънцето родиха
в блажената страна!

Чуй, в блясък и величие
запяват небесата,
за плодоносна радост
на животворни дни,
за утро — златна чаша,
за твоя лик в росата,
за ширини безкрайни
на стихнали вълни!

Виж, тръгва белий кораб,
откачен от земята,
не сещаш ли, че радост
душите ни спои?
По знамена и мачти
шуми планетен вятър,
благовейни сълзи
чист източник струи!

Стихотворения на Теодор Траянов