Пряспа
Из прозореца си мълком
гледам Стара планина,
бяла пряспа йощ се мярка
върху гола й висина.
 
Слънце пали, ветри духат,
и тя сѐ тъй чиста трай,
като книга, де съдбата
нещо има да чъртай.

Стихотворения на Иван Вазов