Лято (Иван Вазов)
Лятна жега е настала,
жарко слънцето ми грей,
темна гора занемяла,
лястовичка слабо пей.
 
        По полето златни ниви
се люлеят кат море,
ален пукал горделиви
в тях окото ще съзре.
 
        Веч рекичката пресъхва,
птиците замлъкват там,
хладен ветрец не полъхва,
въздухът е пуст и ням.
 
        Дай ни, боже, от небето
ситен дъждец да се лей,
да се прохлади полето
и птичката да запей!

Стихотворения на Иван Вазов