Долината над манастира
Долино райска, тихи кът щастливи!
От много векове са твои гости
тълпи поклонници благочестиви,
смирени иноци и пратя прости;
 
от векове покоя ти събужда
клепалний звън, що вика на молитва;
тъга и радост светска теб е чужда,
и врявата на жизнената битва.
 
А твойте самотий са тъй омайни,
и тук фантазията тъй се дразни!
И хрумва ми с богини, с нимфи тайни,
с любовни, поетически съблазни
 
да те населя — тишина ти свята,
да стресна на русалките с игрите…
Ала свети Иван от канарата
се муси, прави знакове сърдити.

Стихотворения на Иван Вазов