Молитва пред боя
Към теб молитва шепнем,
о промисъл всевишна,
със толкоз малко думи
и с толкоз много жал, —
из жилите сурово
тупти кръвта предищна,
но погледът тревожен
на север се е спрял.

Преди смъртта студена
дъха ни да отнеме,
последните ни мисли
в забрава облекчи,
че всичко преживяно,
дори от дълго време,
възкръснало се ниже
пред скръбните очи.

Изпъква ненадейно
и онзи покрив низък,
където всички мълком
се молят в този час,
а тази нощ ще видят
в съня си някой близък,
и в вятъра ще слушат
посмъртния му глас.

Вдъхни ни, вечни боже,
последна упоритост
пред ужаса пороен
на новия потоп,
и низпосли утеха
за майките, които
за нас ще правят помен
над всеки людски гроб.

О, скоро там, отсреща,
съдбата ще надникне,
смъртта ще заговори
из хиляди гърла, —
и всички мои братя,
които ти обикна,
невидим прекръсти ги
по чистите чела.

И те, когато падат,
добили вечно име,
издъхващи да видят
в изгрял небесен знак,
че те са твойте нови
безсмъртни херувими,
които ти очакваш
на своя вечен праг.

Стихотворения на Теодор Траянов