Пилигрим в черно
Аз ида от мирове чужди,
залюбен от вилите жрец,
самотник, що бога събужда,
гадател и звезден ловец.

Напуснах аз трона спокоен,
но с черната лира в ръце,
с презрение в погледа зноен
и с хлад в разгоряло сърце.

Вървя след съдбата и дебня,
всеведущ, всегрешен, всевещ,
на демона химни хвалебни
подел из световната пещ.

В кръвта си изгарям на пепел,
с упорство прераждам се пак,
напътник в безброя на слепи
и властник над техния мрак!

Безсмъртен в безсмъртната мисъл,
звездите превръщам в мечта,
аз горди слова съм написал
по черния лист на съмртта!

Аз страдам, но присмехът злъчен
и бога дълбоко язви!
Върви с мен, о сън неразлъчен,
проклех те, но с мене върви!

Духът ми днес всичко прозира,
той молеше, сетне прокле,
той иде, но с черната лира
и с царствено силни криле!

Стихотворения на Теодор Траянов