Скитнишка песен (1926)
Прелитат облаците есенни,
над мен разкъсани шумят,
като мечти от скръб разнесени
над някой черен кръстопът.

Към юг се носят! Там небето
прегръща моя роден кът,
там в лед погребах си сърцето,
целунах мойта първа смърт.

Там волен вятърът люлее
дълбоки сини лесове,
до златен вир русалка пее,
неверния другар зове.

Стихотворения на Теодор Траянов