Росен
Наново е пътя кръстосан,
от храстите ръсне роса,
посреща ме свежият росен
и блясък от златна коса.

Какво ти сърцето продума,
де сълзи за пръв път проля,
дочула е горската шума,
видели са сънни поля.

В далечните вейки се носи
отплувала бяла мъгла,
преплита се в свежия росен
въздишка на първи тегла.

Стихотворения на Теодор Траянов