Освободена душа
Аз любя всичко живо,
що светлий лъч заражда,
в скръбта на всички рани
по майката земя,
в блаженството свенливо,
що цвят на цвят обажда,
и в злобното мълчание
на скритата змия!

Със знойното величие
на пълноцветно пладне,
и с кротката усмивка
на вечерния час —
душата ми се кичи!
Тя с песен ще открадне
и святата завивка
на всяка черна страст!

Живея в живий огън
на пролетта свещенна,
и в образите скъпи
на нейния сън могъщ!
Из тъмна изнемога
душа освободена,
ликуваща се къпе
сред пролетния дъжд!

Стихотворения на Теодор Траянов