Европа - хищница
1
 
Светът гърми и вече оглушахме 
от новини, от речи и събития. 
Светкавично връхлитат новините. 
И ти към всичко вече безучастен си.
 
Европа губи цъх от разрушения, 
за стотен път под бойни знамена. 
Париж е мъртъв. Лондон в запустение 
събаря се за всички времена.
 
Един водач грозен и фанатичен 
чертае кръстен знак до двата полюса. 
Решено е, че днеска не от томове 
Европа се нуждае, а от щикове.
 
Какво, че тоя въздух тук са дишали 
Рембранд и Хус, и Кант, и Достоевски? 
Със щик Европа сочи убедително 
на своята култура и прогреса си.
 
Дали ще бъде залезът на Запада, 
или нов свят под гръм ще се роди… 
Светът гърми и вече оглушахме, 
уви, за всичко станали безчувствени.
 
2
 
Те бяха много малки, но строеха 
железниците твои, градовете ти. 
Дълбаеха земята ти за руда. 
Със трактори, с рала и героизъм 
пореха угарта ти, равнините ти, 
с надеждата, че няма да ги ритнеш, 
да ги отминеш като жалки псета -
 
работниците твои, о, Европа.
 
И ето, ти изплащаш греховете си. 
Забравила, че има справедливост, 
разглезена, изтънчена и алчна, 
ти смучеше злато от континентите. 
Обираше фурми и диаманти, 
какао, плодове, желязо, въглища, 
подхвърляйки едно мизерно су 
в очите на товарния добитък -
 
на твоите работници, Европа.
 
Сега се криеш жалка и уплашена 
във тъмните подземия на Лондон. 
Не се прозяваш скучно зад ветрилото, 
не слушаш джаз и вече не танцуваш. 
Гърмежите сега са твоя музика, 
пожарите - достойния ти декор. 
Но пак, уви, заради тебе мрат 
под грохота на бомбите разкъсани -
 
работниците твои, о, Европа.
 
3
 
Аз не презирам твоите народи. 
И вярвам, вече ти агонизираш. 
Не връз трупа на своите работници 
ще свършиш свойто поприще на хищница. 
Ръцете, що изграждат, ще рушат 
и цялата земя ще стане друга.
 
Но мене ти уби, Европа-вещица. 
Над твоите котли със кръв и злато 
аз дишах лакохолни изпарения. 
Танцувах, пеех, пишех стихове. 
И ето ме сега по-стар от тебе, 
и като тебе застрашен от гибел.
 
Умниците над мойте стихове 
ще се усмихнат мъдро, ще отминат. 
"Поет реакционен" - ще продумат. 
За лишен път не ще пропуснат случая 
да поприказват за надстройки, бази. 
Ще продължават да спорят за Хитлера. 
Ще си живуват в своята възвишена 
естетика на уличния позив.
 
Европа-хищница, ти имаш синове - 
стада многоприказващи и тъпи. 
О, нека те да бъдат тор поне 
за по-добро и плодоносно бъдеще. 
Гърчи се ти, умирай и проклинай. 
Дано сганта ти с теб издъхне, вещице.
 
А аз ще си умра от свойта рана.

Стихотворения на Александър Вутимски