Нощем (Затваряш се във стаята)
Затваряш се във стаята си пак
и тъй ти е безрадостно и болно!
На масата ти автори рояк
те чакат и поглеждат недоволно.

Да знаят, как ги мразиш! В младини
те страшната наивност ти привиха,
да вярваш в чудеса и светлини,
в човека – пленник на съдбата лиха.

Ала животът, бликнала вълна,
понесе те в нечистата си пяна – 
и шеметът от книгите мина,
но тежкият им кръст до днес остана.

И днес си жалък, смешен и самин – 
нелепа, непотребна саможъртва – 
и както да маскираш своя сплин,
душата ти е безвъзвратно мъртва…

 Източник

 Димитър Подвързачов: Лирика

Стихотворения