В русенский театър
Сцената е светла, музика гърми,
приказки и шопот, младежите пляскат
и между народа като звезди бляскат
        младите моми.
 
И тя, безпокойна, нежна и безгрижна,
гледаше лукаво с евантайл в ръце
и аз схващах мълком всяка мисъл скришна
        в нейното лице.
 
Душно и горещо. А пак нежна Сийка
с ветрилото маха, бързо маха тя,
и се питам ази тя зефира л’вика,
        или любовта?

Стихотворения на Иван Вазов