Человек
Че–ло–век! Как гордо звучи това!
Максим Горки

Низ улици, площади и полета, 
нелепо–многоброен, той гъмжи.
И в чудния безкрай на битието
живее само с няколоко лъжи.

 
И все върви – безумно алчен, дързък
със вярата, че е богоизбран.
И век след век напредва все по-бързо
към прародителя – орангутан.

 
Създание практично, многолико
във животинския си луд набег…
И няма нищо славно и велико
в това, че тази твар е… че–ло–век.

 Източник

 Сп."Палитра", бр.5, март 2004

Стихотворения