Затишие
Там нейде неизбройна родна рат,
със пушки при нозе, нечута дебне.
Запазен от врага столичний град
живее кротко свойте чувства дребни.

Все тъй тълпата весело реди
кокèтливите свои ситни стъпки,
и българският бог отгоре бди,
усмихнат – над ажури и закръпки…

Все тъй се вий по десний тротоар
безкрайна, жива, пъстропола лента,
все тъй безстрастен бронзовият цар
вран–коня яха срещу парламента.

 Източник

 в-к "Ретро", 18–24.04.2013, с.23

Стихотворения