Пленници
Дъжд се сипе от небе мъгливо,
в улицата кална на редици
пленници се движат мълчеливо,
водени от няколко войници.

Чувствуват те участта си клета –
морно са главите си навели,
с мъка е душата им обзета
и очи са жално потъмнели.

В мислите си виждат края родни,
дето чудно греят небесата;
те са били горди и свободни,
страх и ужас внасяли в сърцата.

За богата плячка са ламтели,
жадни за жестоко отмъщение,
а сега край пътя хора спрели
с нямо само гледат ги презрение.

Дъжд се сипе от небе мъгливо,
в улицата кална на редици
пленници се движат мълчеливо,
водени от няколко войници.

Стихотворения на Стамен Панчев