Кристален звън
Разсипва се далек из висините
на сетните лъчи кристалний звън,
в полето пусто сепнати брезите
наново тънат в тежкия си сън.
 
Вълни на горест, мрак и запустение
без шум заливат жълтолистен бряг,
кандило светва в гробно упоение,
последен звън, последен слънчев зрак.
 
Брезите спят в небесните кристали
замря завинаги прощалний зов,
а някой бавно кандилата пали
над гроба скъп на пролет и любов.

Стихотворения на Теодор Траянов