На бала
Оркестърът високо гърми,
блистателен, шумен е балът
и млади, напети моми
кат вихър се носят из залът.
 
По техни лица, що цъфтят,
румянец играй самовластно,
сърцата им бърже туптят
и дигат гърдите им страстно.
 
А ази умислен, злочест
в тоз блясък и шум — в теснотата,
кат птичка из своя кафез,
далеко летя със душата.
 
Далеко, под друг небосвод,
в край пълен със спомени, дето
безумно разбих тоз живот,
де аз си зарових сърцето.
 
Играйте в тоз радостен час
вий, млади, с цветя увенчани,
шумът, радостта са за вас,
светът е за вас обаянье.
 
Кръвта ви от младост кипи,
животът — тоз сън, мечта кратка —
за вас е йощ ред веселби,
за мен е веч страшна загадка!

Стихотворения на Иван Вазов