Атанас Буров: Писмо от фронта до Смарайда Салабашева
Мила моя,

 Аз съм вече в полка си от 3 – 4 дена. Де се намираме – забра¬нено е да пишем, достатъчно е да ти кажа, че наближаваме Цариград и че турците отстъпват пред нас по цялата линия.

 Да ти кажа, че съм щастлив – ще те излъжа: не мога да бъда щастлив далеч от теб. Но те моля да вярваш, възлюбена моя, че ако не беше това обстоятелство, аз можех искрено да кажа, че съм щастлив. Аз съзнавам, че изпълнявам съвестно дълга си, а това е много важно за моето вътрешно настроение. Самото ми идване в полка подействува ободрително на офицери и войници. Чувствувам, че съм полезен. Най-сетне преживявам впечатления единствени и незабравими, участвувам и наблюдавам съвсем от близо това страшно героично нещо, а същевременно величестве¬но, което е войната. В подробности нямам възможност сега да влизам, но ще имам материал да ти разправям с часове.

 Сега е чуден слънчев ден. Днес сме на почивка след няколко денонощни походи и престояване на позиции. Войниците правят полски упражнения.

 Пред нас се разстила необозаримо поле. Нощес за първи път спах непробудно 10 часа, под палатка, завит с твоето одеяло и облечен в кожухчето, което знаеш. Сега съм отпочинал, бодър и здрав и мисля за теб, мила моя, с всичката нежност, която заслужаваш и на която душата ми е способна.

 Бъди весела, не тъжи, вярвай в Бога и съдбата, която не би ни събрала, ако смяташе да ни раздели.

 Тате* не съм виждал, но научих, че е жив и здрав и че командува бригада.

 Целувам на майка ръка и й пожелавам кураж. Поздрави децата и Стефка, а ти приеми сърцето и душата на любещия те Атанас.

 Бележки

 Запазен е правописът според тогавашното произношение на думите.

  * Става дума за бащата на Смарайда – полковник Стефан Салабашев, а след това за нейната майка и роднини.

 Източници

 Из "Атанас Буров. Живот за България", Жоро Цветков, изд. на БАН, София, 1992, ISBN 954–430–164–Х, с.226–227

 Архив на Недялка Велева-Бурова. Оригинал ръкопис.

 

П