Последен бисер
Отдавна, в страните мечтани,
ти дойде с утеха при мен,
превърза сърдечните рани,
целуна певеца ранен.

И ангел невидим подаде
огърлици бисерни нам,
а погледа в поглед подкладе
орисан небесния плам.

Поведох те чиста невеста
тогава пред божий олтар,
там чухме най-радостни вести
и пихме най-чуден нектар.

Днес плачат край нас кипариси,
покрити със тежка слана,
и питат за чудния бисер,
за светлата наша страна,

че есенна тъжна разлъка
последния бисер ни взе
и сянка на вечната мъка
прегръща тук наште нозе.

Стихотворения на Теодор Траянов