Калинкин сън
Заспала мома, заспала
самичка в поле широко,
където цвете сбирала
под едно дърво високо.
 
Завея вятър от море,
скърши ми гранка маслина,
падна ми гранка от горе,
удари в гушка Калина.
 
От сън мома се събуди,
събуди, още зачуди.
Фана да плаче Калина
и ветра люто проклина:
 
Ветро ле, да онемееш.
В туй поле да не повееш!
Що ме, ветро ле, пробуди
и сънеца ми прокуди?
Ази сладичко сънувах,
че със либе се цалувах.

Стихотворения на Иван Вазов