Песен на юнаците на "Радецки"
I
Гордий лев се издига над нас
                и ни ободрява.
Ний летим, ний летим тоя час
                на бой и на слава.
България в тоз бунт велик
окървавена с жалостен вик,
                братя, нас призовава.
II
Нейни синове храбро трошът
                робските окови,
на тирана си гордо крещът:
                „Вам не сме робове!“
Но тиранина жалост няма,
                с кръв и с пепел зарова.
III
Скоро ний ще пристигнеме там,
                тамо на Балкана,
и в земята, що драга е нам,
                ще съзрем тирана —
и на нашият доблестен глас
нов огън ще изпълни тогаз
                внуците на Карана!
IV
И тогаз задружно в славен бой
                ще да полетиме,
турска кръв ще се лей кат порой,
                варвари ще бийме!
И за многото наши тегла
и заклани жени и деца
                страшно ще отмъстиме!
V
Може би кат се борим с врагът
                в родните полени,
да намериме там ранна смрът
                млади и зелени.
Но тя смърт мила ще да е нам,
че не роби, покрити с срам,
                а свободни ще мреме!

Стихотворения на Иван Вазов