Елдорадо (Едгар Алън По)
Скитник-рицар аз знам,
                Който бродеше сам —
В мраз и зной, без покой, без отрада;
                С песен грижи разсел,
                Вредом диреше — смел —
Той напред в тоя свят Елдорадо. 

                Скръб духа умори;
                Сянка пътя покри,
Впи ръце във сърцето му младо —
                И закрея той блед —
                Слаб да дири напред —
И навред в тоя свят Елдорадо.

                И пред Сянката спря
                Той, когато разбра,
Ден и нощ сетна мощ че отпада:
                „Де е златният край,
                Дето скръб не витай? —
Посочи ми с лъчи Елдорадо?“

                И от нея чу вест:
                „Между сенките слез!
И злочест в лунний лес ти изстрадай
                Всяка мъка до край
                И ще знаеш — и знай
После сам, че е там Елдорадо!“

Превод: Г. Михайлов, 1920 г.

Поеми