Българска литература
Пенчо Славейков (сияе)
Изпях симфония на безнадежността
и пролет заживях във есента…

Читателят (прозява се)
Е, та?

Яворов (демонично – тъжно)
Във бедни, висини – еднакво да страдайш.
Аз страдам. О, тълпа – ти нищичко не знайш.

Читателят (чеше се по тила)
Кво кайш?

Траянов (маха ръце)
В недогорял ефир душа ми сълзи лей,
и хризолетен стих напешва и ми пей.

Читателят (трие очи)
Я глей…

Кирил Христов (бие се в гърдите)
Чрез мен на тоз народ зорницата изгря,
но не го стопли тя, нито пъг го съгря.

Читателят (хили се)
Тю, бря!…

 Източник

 Из антологията "100 български пародии", изд."Български писател", София, 1988, с.215

Стихотворения