Нашто време с шум е…
Нашто време с шум е
много плодовито,
дружествата, куме,
ражда страховито.
 
Братства, сказки, трупи —
всичко правим смело.
Всякой ден се лупи
нещо недозрело.
 
Бърже го прославим
с име безпримерно,
после го оставим
да умре мизерно.
 
„Та чорт да ги земе! —
някой си ми каза, —
нямам сега време
из калта да газа.
 
Случай през таз зима
мъчно ще намера,
утре бал ще има —
други ден — венгера.“
 
— Хай на заседание!
— Та не сме говеда!
Сбогом, бай Иване,
бързам у съседа.
 
Там щъ права бденье,
чака ме форханът,
страх ме е без мене
да го не захванат.
 
Прежнята неделя
фръкна цяла платка:
туй се мъчно смеля,
ще ми кажат: патка.
 
— Хай на заседание!
Три минутки само!
— Я млъкни, Драгане,
що ще правим тамо?
 
Не мога пошавна!
Отивам у Шишка,
имам една славна
да скроя интрижка.
 
— Чуйш? От напън много
дружеството умряло!
— Да? Ех, слава богу,
удрайте клепало!
 
Веч се увоня то,
нека се зарови:
идущето лято
ще измъти нови.

Стихотворения на Иван Вазов