Вълшебно було
Не снемай вълшебното було,
русалке, облюбена днес,
не е ли сърцето ти чуло
че горко заклинах нощес?

Мълвях аз на първата обич
безумните страшни слова,
но слушах и черни прокоби
над мойта безсънна глава.

Тогава започнах да моля
да бягаш в задморския лес,
че нося ти вечна неволя
след първия сладък несвес.

Отплувай ти, облаче бело
и бягай от земна любов,
в полето са ангели спрели,
заслушай се в техния зов.

Стихотворения на Теодор Траянов