Съзвучие
Като загадка тихо
синее се полето
в съзвучието светло
на чистите цветя,
то с техните мечтания
огледва се в небето,
затърсило мечтата
на свойта красота!

Хармонии дълбоки,
таинствени вълнения,
душата ми прегръщат,
по-нежни от сестри,
безкрайна като отглас
душата вдъхновена
в напевите се губи
на нежните зари!

Тя слуша и догажда
в лъчистото съзвучие
познати съчетания
на своя странен мир!
Към свойта първа радост
назад повърнат ручей
поема лъх лазурен
от чудотворен вир!

Стихотворения на Теодор Траянов