Есенно утро
Сипва есенна зора
над заспалата гора.
А под стихнал небосклон
лекичко от клон на клон
скача с весели очи
катеричката. И фучи
силен вятър в утринта...
Падат белите листа.

Сипва есенна зора,
първите лъчи горят.
А над светлите поля
маха с пухкави крила
белосребърна мъгла.
Есен, смръщена и зла,
от небесна висина
рони тихичко слана.

Сипва есенна зора
над реки и езера.
В огледалните води
гаснат сетните звезди.
А дълбоко в сънен вир
рибките почиват в мир
и нашепват с бистър глас:
— Есен зла цари над нас!

Стихотворения на Александър Вутимски