Ти знаеш ли, що значи да се люби
Ти знаеш ли, що значи да се люби,
да чезнеш ти от всеки поглед благ,
що значи сън и младост да се губи
в безсъници, съмнения и мрак;
ти знаеш ли тъгата на сърцето,
що мери кат година всеки миг,
прикритите усмивки на лицето
и на лъжата смелия език?

Ти знаеш ли? – Тогаз недей ме пита,
не карай ме да спомням за това,
не карай клетва от душа убита
да се изтръгне в огнени слова.
Аз тъй съм страшно мрачен и тъй злобно
посрещам всеки дар на любовта;
недей ме пита ти – мълчане гробно
притиснало е моите уста.

Нима ти мислиш, че пак на жената
да глесам мога също кат преди;
че след тез мрачни изпитни – в душата
пак идеалност може се роди?
Нима ти вярваш, че на всяко слово
аз мога да ти вярвам без цена,
че всеки поглед твой ще сгрей отново
сърце препълнено с горчивина.

Нима ти вярваш? Да? – О, сляпа вяра
на жадна страст, на вихри – младини!
Едва днес всичко мога да разбера
и да проклинам миналите дни.
Недей ме гледа страстно тъй в очите –
сега по-твърд съм аз и от гранит,
сега аз ви презирам – вас, жените –
пред своя храм на любовта разбит.

Стихотворения на Стамен Панчев