Елегия
…И днес, безрадостен, какво не дал бих
за някой миг от нашата любов,
за нашите признания и жалби
в оная малка стая в Reisenhof!

И днес – кога през мрачна ранна пролет
печален дъжд в прозори зазвъни,
аз тихо коленича и се моля
пред сенките на миналите дни.

Аз виждам: стаичката – ние двама – 
вън плаче дъждовит несретен ден:
то сякаш някой тук, на мойто рамо
склонил глава, ридай осиротей.

И ти ме гледаш плаха, просълзена:
"Нима… кажи: какво ще стане с нас?
Къде ще свърнеш морен ти без мене,
в какво ще вярвам тук без тебе аз?"

А миг – и ти, немирна пеперуда,
трептиш безгрижна: "Милий, не скърби!
Та нашата любов я чака чудо,
че тя сама бе чудо, може би!"

И аз те вярвах, както нивга друга,
и чудото дойде – като на филм:
през лятото пристигна Schieber Hugo
и ти изчезна с него яко дим…

 Източник

 Димитър Подвързачов: Лирика

Стихотворения