Идол чудни, идол страшни…
Идол чудни, идол страшни,
колко пъти те сломих
и пред твоите части прашни
аз чело си пак склоних!
 
        Из прахът, във кой без слава
гордостта ми те свали,
твоят призрак пак въстава
и от мен се не дели.
 
        Той умът ми занимава,
тои в душата ми цари,
той сънят ми населява,
гали, души ме, гори!…

Стихотворения на Иван Вазов