Тиха вечер
Тиха вечер веч настава,
тих е звездний небосклон,
тихо сладко си запява
славей в гъстолисти клон.
 
Чу го мома хубавица
и в градинка притърча
и на хубавата птица
тъй печално зашептя:
 
— О, попей ми, мило птиче,
в тоя тих вечерен час;
о, попей ми, разтуши ме
със звънливия си глас.
 
Тежка беда сполете ме,
тежък удар претърпях —
либето ми днес отнеха,
зарад него що живях.
 
Враг държавен го кръстиха,
враг на нашия народ,
и началник с три стражари
го откара като скот!
 
Не, не е той враг народен,
той е борческа душа,
в него дух живей свободен,
дух на правдата света.
 
Клеветници, замлъкнете,
той народа е любил;
зарад него той е страдал,
страдал е и се борил…

Стихотворения