Слънцето закри се
Слънцето закри се
в срещните гори;
месеца яви се
и нощта здрависа
с бисерни зари.
 
Рой звездици ясни
греят с чуден плам
и с очици страстни
на света прекрасни
чудят се оттам.
 
Тихо си повява
вечерний ветрец,
лъха и зашава
в китната дъбрава
сетний тих листец…
 
Вей, ветрец, прохладно,
лъхай благодат!
Вей! Сърце ми страдно
сега диша жадно
твоя аромат!…
 
То сега живее,
чувствува, мечтай,
тръпне и лудее,
иска да възпее
своя роден край!

Стихотворения