Горско видение
В гората витае прозирно видение,
над чело — корона от нощни листа,
задгробно блещукат очи замъглени,
молитва немее на мъртви уста.

Низ граните трепват невидими жици,
аз моята първа молитва познах,
и погледът бавен на синя зорница
над мен се възпира, невинен и плах.

И всичко полека изгубва се в мрака,
над мене въздишка на ангел замря:
над нашата участ око не заплака,
над гроба ни никой с молитва не спря.

Стихотворения на Теодор Траянов