Желание (Пейо Яворов)
Главата тегне изнурена,
в гърдите нито капка мощ;
мъгла в душата уморена
като в настъпилата нощ.
 
        А грей замислено луната,
        морето дреме, ветрец вей,
        сънливо плиска се вълната
        и лодка до брега люлей.
 
Една съблазън ме опива,
зоват ме шепотно мечти —
далеч, де никой не отива,
далеч в пустинни самоти.
 
        И тамо — нека ме целува
        лъчът на тъжната луна,
        зефир коси ми да милува,
        едва да ме люлей вълна…

Стихотворения на Пейо Яворов