Малини
Чакай, момне, стой да зърна
        тия очи сини,
твойта кошница е пълна
        с алени малини.
 
От зори си ги забрала
        със розови пръсти,
брала си ги, па си пяла
        сред горитегъсти.
 
Постой, момне, за почивка,
        вечеря е хладна:
за реч топла, за усмивка
        душа имам гладна.
 
Чужденец съм в тез долини,
        планини омайни,
много нещо с теб дели ни,
        малко ний се знайме!
 
И аз, и ти йощ сме млади,
        живот ни очаква,
но орисница ни даде
        участ не еднаква.
 
Твойто бъдеще ти свети,
        мойто в мрака тъне;
твоят път е пълен с цвете,
        моят само с тръне!
 
Една песен в тез години
        тебе те разсмива,
една кошница с малини
        прави те щастлива.
 
Теб те чакат там в колиби
        песни и другарки,
може би и мило либе
        за цалувки жарки.
 
Аз, девойко, в бой със злото
        младостта погубих,
много идоли в живота
        любих и разлюбих.
 
В радостта найдох отрова,
        в любовта-измена —
Мойта скръб за теб е нова,
        мойта реч студена.
 
Чужди сме си ние двама.
        Ти се удивляваш?
По-добре е нужда няма
        да ме разумяваш!

Стихотворения на Иван Вазов