Овчар
Когато бях овчарин
и овцете пасях,
бях много благодарен,
макар и сиромах.
 
Щом пукнеше зората,
изкарвах ги навън
и свирях из гората,
подпрян на някой пън.
 
        И времето бе кратко
със шарен ми кавал,
и никога тъй сладко
не съм ни ял, ни спал.
 
        И днес, когато виждам
овчарче малко аз,
не знам защо завиждам
и охкам си без глас.

Стихотворения на Иван Вазов