Аз, Васил Левски
Аз, Васил Лъвский в Карлово роден,от българска майка юнак аз роден,не щях да съм турски и никакъв роб,същото да гледам и на милий род.Станах и отидох в Стара планина,за година време аз разгледах,в Сърбия ходих и по Влашко скитах –от нийде помощ за наша свобода.Станах и отидох в Стара планинас вярна дружина, с Панайот войвода,юнаци народни, техен аз байрактар.За година време всичко разгледах,което не знаех, войвода аз питах –главни друмища и тънки пътеки,се ги бележа занапред нам леки.Хубава гора, студена е и вода,за наши жени и дребни деца.Докато аз проходих в Стара планина,турци поганци мен угадаха,тежка потера тий си вдигнаха,кат скакалци по гора тръгнахаи всичко Карлово обиколиха,и по улици стража поставиха,дано мен жив уловяхаили бър глава ми сдобияха.Гламави турци – мръсни агарянци,от планини слизах, за Карлово отивахс Тюрюмето Иван аз да се вида,сам саминичък, обкичен, обръженс пушка белгийка и чифт пищови,и остра сабя на мен блещяха.През две, през три стражи си минах,на четвъртата мене съзряха,потеглих пушка – извадих сабя,ниски ми дувар гръдобран беше,страхопъзли турци веднага се пръснахаот самичак аз, щом ме видяха.В зора то беше – в Карлово не влязох,на къра остана в зелени мамули.Кога бе вечер, промъкнах се азс работници хора заедно, кат идат от къра.Няма Тюрюмето – уловен той бешес още един другар – Тинко Пулев беше.Във Видин запрени за три години,тяхната съдба в друго уловени.Нашите писма други посрещнал,всичко подробно все той разправял.Стана да си ида пак при дружина,дал бях й дума кой ден ще стигна.Ден и нощ вървях – един цървул скъсах,за да стигна само, както си казах.Дадох и лозинка – сечено дърво.Като дойдох на място – няма ги тамо.Засвирих с тръба – екна ми гора,никакъв отзив от мойта дружина.Повторих с тръба – овчар се обади:"Добър ден, юначе", тихо ми обади,да не бъдеш ти Лъвский байрактарс Панайот войвода – негов ти другар?"Отговорих аз на стария овчар:"От де ти знаеш за Лъвский байрактар?""Виждам те, синко, на него приличаш,като ми е казал същий войводаако те видя, да ти обадя,как не са тука, а при Царска мандра.Видиш овчарите – там са наблизо.Под тях отдолу, малко по-ниско,потеря има, да свириш недей,тебдил тий ходят с юрушки дрей."То бе заран рано и с пушка на рамоза един–два часа стигнах ази тамо.Псрещна ме стража – един наш другар."Добре дошъл – рече, – Лъвский наш байрактар."Ето и дружина с Панайот Войвода,всички се радват и "добре дошъл" ми казват.

Източник
 Из сборника „Свята и чиста република: избрани страници от писма на Васил Левски“ със съставители Иван Унджиев, Никола Кондарев, София, „Наука и изкуство“, 1987, с.225–228.

Стихотворения