Съвременна басня
Страстно жаждаща обнова 
в черен труд да прояви – 
госпожа Муха Крилова 
над булвара се изви. 
Както баснята нарежда, 
кацна върху волски рог 
и прекръсти се с надежда, 
шепнейки: Помозн бог!

И замислена тогава
върху трудовий закон,
който щедро приравнява
крава, гражданин и кон,
тя не видя как до нея
кацна дружка: "Добър ден!
В кланицата ми додея
та реших..." – "И мен, и мен."

"Но за де пътуваш, моля?"
– "Ти не знайш? И таз добра!
С тоя вол – и с божа воля
аз отивам да ора!"
"Що говориш? Имаш грешка!
Виж: рогата са рога,
но главата е човешка!"
– "Тъй ли? Скътах я сега!"

И сърдита – в миг тя впи се
в бузи, във чело и нос
и смути, възпря и слиса
веселия рогонос;
бодна долната му бърна,
ноздрите му навони,
па си литна, та се върна
в баснята – до други дни...

А съпругата, смирено 
стиснала го подръка, 
гледаше го вдъхновено 
и се глезеше така: 
"Миличък, безцен и рядък! 
Любя те кат никой път! 
Виж как много ти си сладък: 
и мухите те ядат!"

 Източник

 Димитър Подвързачов: Басни на сайта на Znam.bg

Стихотворения