Крайбрежни видения
В душата не поглеждай,
видения крайбрежни
из сънища дълбоки
беседват със нощта!
Упойний стрък е тежък
за твойте пръсти нежни,
ти свий за нас венеца
от полските цветя!

В душата не поглеждай,
цветът на пролет ранна
за лятна жар, за есен
и зима — да не знай,
той чисто да ухае
в молитвата си странна,
мечтите да събужда
в задрямал звезден рай!

В душата не поглеждай,
видения крайбрежни
чертаят твойто име
край гибелна река,
ти към мечтите будни
отправяй стъпка нежна,
срещни ги с вик безумен
и с полски стрък в ръка!

Стихотворения на Теодор Траянов