„Горко на победените!“
Vae victis!
Brennus

Горко на победените! — закон жесток
от векове жестоки осветен!
Горко на победените! — възглас висок
на тържествующ меч въз меч строшен.
 
Към падналий бъди безжалостно суров,
към беззащитния бъди немилостив,
и полуживий враг добий го с удар нов!
Горко на победените! Вик страшен, див!
 
Не! Българският син на този вик е глух!
В венеца лавров свой тоз срам не ще вплете.
Велик по доброта, велик по меч и дух,
не може до мъсти, не може — и да ще!
 
В борбата гневен лъв, извън борбата мек
и кротък, кат дете, не си ли, роде мой,
на висша красота пример за наший век?
O, нека друг да е във зверствата герой!
 
Не! Сърби ний не сме! Далеко сме от тях,
кат херувим от бяс, като небе от ад!
Врага си бийм, кат враг, но проснат ли е в прах,
ний в него виждаме пак человек и брат!
 
Наследство ли е туй, нагон или завет —
великодушьето е наша слабост, мощ.
На тигър от кръвта в кръвта ни няма след
и тигру да простим готови ний сме йощ!
 
O, Боже, извор жив на милост и любов,
ти сам в душата ни тез чувства закова.
O, не, ний не мъстим, въпреки страшний зов,
не можем — и да щем, не можеме това!

Бележки 

Стихотворения на Иван Вазов