Дунав (Иван Вазов, 2)
Тих бял Дунав тихо лее
струи мътни и студени.
Малко птиче песен пее
там на острова зелени.
 
А върбите се навели
и оглеждат се в водата,
параход кат лебед бели
бързо плува по средата.
 
Бърчи, дипли си челото
тих бял Дунав и се чуди:
кой го гази по телото
и от тиха дрямка буди?

Стихотворения на Иван Вазов