Атанас Буров: Относно заповедта на цар Фердинанд за започване на Междусъюзническата война
16 юни ... ден на най-голямото престъпление, извършено срещу българския народ! Ще текат годините; ще се изреждат поколенията; върху обляната с кръв балканска земя, над гробовете на героите ще зацъфти един ден мир и любов между народите... всичко може да стане, всичко може да се забрави. Но докогато българско племе съществува, паметта за този злокобен ден не ще престане да се предава от род на род и проклятията на цял народ ще тежат върху авторите му.

 16 юни бе последната безумна експлозия на един дълго тъкмен комплот* против политиката на отговорното правителство; хвърляне България на въздуха, за да се провали тази политика и да се услужи на интересите на Австрия. Престъпление непредвидуемо поради своето безумие и поради високото положение на човека, който го извърши.

 Има хора и партии в България, които искат да омаловажат и потулят тая дата. Те са или съучастници във великото престъпление, или късогледи политици и дворцови угодници, които не виждат, че с това си поведение способстват за едно повторение на тая дата, което тоя път може да тури край на съществуването на България. Здравият инстинкт на народа обаче от първия още час му подсказва, че 16 юни е изворът на злото и никакви заинтересовани усилия няма да изменят това вкоренено убеждение.

 Бележки

 ^    Запазен е правописът според тогавашното произношение на думите.

 *    Заговор (съзаклятие).

 Източници

 Из "Атанас Буров. Живот за България", Жоро Цветков, изд. на БАН, София, 1992, ISBN 954–430–164–Х, с.231–232

 Погромът на България. Нашите държавници и общественици за 16 юни. – Заря, №61, 17 юни 1914.

 

И