Чада божии
Те влизат и излизат – рой се нижат –
и любят се, кълнат и ненавиждат.

И в плач и смях, зовят се чужд и свой.
Тоз бърза, дърпа другите в застой,

заспали още в своите пашкули –
зад маска всеки образът си тули.

Вървят те в пътя като ден и нощ: –
съзвездия около слънце – вожд.

И приближават се, и отчуждават, –
и всеки в себе си се продължава.

И няма по-нисък и по-висок
и всеки чадо е на същий Бог...

Стихотворения на Мара Белчева