Погребение (1909)
Не чу ли химн следсмъртен? — Погребение
у новий храм е днес на нов мъртвец —
там хор от бледни сенки пей и стене,
понесли свит от черни дни венец.
С ненавист щастие пак диря, щастие
една минута! Вечността бих дал
за земний вир на всички твои страсти!
След туй безропотно бих заживял!

Прегръщам плачущ твоите колени,
но и насила ще те задържа!
Упойний зной на устни разжарени,
ни грях, ни истина е, ни лъжа!
И в непристъпна вис ще се изгубим,
смъртта там с блясък ще ни ослепи,
ний — две горящи нощи — ще се любим,
душа душата с лудост ще приспи!

В разискрения дим на мозък морен
погълнат ден запален притъмня,
излитат сънища из ад разтворен,
прокажени, жигосани с петна,
и вихър чер пищи над нас — вковани,
очи в очи завтренчват две съдби,
люлее се в несветно обладание
отблясъкът на кървави зъби!

Едно тело! Но пропасти делят ни —
и любовта и първородний ден,
умразата на рожбите неплътни
на първия зародиш раздвоен!
Но пак, макар над всяко погребение
и демони, и ангели да бдят,
един към друг, отвеки устремени,
ще изгорим на сетний кръстопът!

Стихотворения на Теодор Траянов