Баснописец и грамофонни плочи
( Автобиографична басня )

Известен баснописец нов
обичал страстно грамофона.
Избрал си доста плочи от "Кремона"
и си ги свирел със любов.
Бетховен, Шуберт, куп фокстроти,
певци, певици цели роти,
Супе и Цезар Франк,
симфонии, танга – 
и важното е, че не дал за тях ни франк
и досега.
(Но не че ги изтръгнал със просия,
а взел ги на юнашка вересия.)

Години минали, току-речи, 
а баснописецът си свири, 
главата вири
и за дълга си искрено мълчи…
(Понявга сещал се – но тайно.)
И ето че веднъж, съвсем случайно, 
из улицата докато вървял, 
насреща си съзрял 
самия господин Кремон:
ръка помахал и се хили. 
Здрависали се със поклон, 
приятелски въпроси разменили 
за здравето, за времето, за туй-онуй, 
а на раздяла бай Кремон рекъл:
– Я чуй!

Ти пишеш басни, знам,
отдавна искам да ти дам 
един сюжет добър – 
използувай го зарад мой хатър!
– На драго сърце! – рекъл оня. – Бива! 
И тутакси извадил си молива.
– Ти пишеш за животни там и прочие – 
вземи, та напиши за моите плочи!
Тук баснописецът се малко сепнал – 
в ума си нещо силничко пошепнал – 
ала запазил пак присъствие духа.
Засмял се с глас и викнал: – Уха!
Без друго! Че сюжетът е прекрасен
и даже със дълбок морал!…

Разсмели се – и всеки пътя си хванал.

А пък моралът тук е много ясен – 
четецът, вярвам, да го е разбрал:
съзреш ли кредитор насреща ти че иде – 
и да те види, и да те не види, – 
веднага се стори на лук не ял
и бързай в друга улица да тръгнеш…

А най-добре е: да обръгнеш…

 Източник

 Димитър Подвързачов: Басни на сайта на Znam.bg

Стихотворения