Неземен бисер
Пробягват по нощните листи
следи от неземна ръка;
поведен от стъпки лъчисти,
минавам безмълвна река.

Дочувам от горските грани
за дъб сред незнайни поля,
за скрито безценно имане
под призрачна бяла скала.

Там наниз през нощите грее,
по-грейнал от бледни луни:
сълзи на залюбена фея,
що вечната скръб вкамени.

Ще нося вълшебния бисер,
той лик на разлъка таи,
орисана горест отниса
и сини целебни струи.

Стихотворения на Теодор Траянов