Белият вол
Белият вол остаря.
Вижте го колко е тъжен.
Тихо преживя до къщата,
що ли си мисли, не знам.

Никой не пита дали
има за работа сили —
сутрин във ранни зори
белият вол е на нивата.

Лете във късния мрак
той се завръща от работа
и пред талигата бавно
влачи сено и дърва.

Старият вол е сега
много замислен. И сигурно
както преживя, така
сам ще умре до талигата.

Стихотворения на Александър Вутимски