Самота
Изправя се гората,
унесено мълчи,
заслушана в незнаен свят.

В зелени питащи очи
замаяно блести росата
и лъха тежък аромат.

Душа неволно взор подига
и търси вечния творец,
отпада земната верига
и трънният венец.

Стихотворения на Теодор Траянов