Спомен (Теодор Траянов)
Внезапно очи притъмняха,
а още далеч бе смъртта,
когато пристъпихме плахо
в алеята с жълти цветя.

Спомни си как нашите стъпки
веявица бърза покри,
разлъка с изстинали тръпки
в сърцето въздишките скри.

Ний мрем оттогаз в изнемога,
дели ни сломеният мост,
и чакаме с поглед към бога,
ответа на тъжен въпрос.

Стихотворения на Теодор Траянов