Къпина
След толкова години
и скитане злочесто
аз пак се жив завръщам
във родното си место.
 
И всичко пак намирам
красиво, разцъфтяло;
от мойте мили само
следа не е остало.
 
Пак тъй е планината
величествена, дива
и вятърът полюшва
узреялата нива.
 
И видя пак Харманя,
де скачаше хорото,
и черната къпина
при входа на селото.
 
Тя йоще трай, черней се
въпреки времената,
като тъга, зарасла
дълбоко във душата.

Стихотворения на Иван Вазов