Песен без думи
На брат ми Стефан

Аз нося в душата си песен,
печална, нечувана още,
и чезна безпътно унесен
от сетното чудо
на лунната синкава нощ —
о, сън без пробуда!

И отглас не търся, участие
не търсил съм нивга, и знам,
че моята горест и щастие
по пътя безлюден
докрай ще износя, но сам —
о, сън без пробуда!

Кому ли душа ще пришепне
последни слова: лека нощ!
Когато в умора се сепне
из черна прокуда
до прага на вечен разкош? —
О, сън без пробуда!

Стихотворения на Теодор Траянов