Теменуга
Теменуга се навежда
над забързали струи,
хубост горестна оглежда,
образ девствен открои.

А струите заминуват,
недочуват молещ вик,
за кристална нощ бълнуват,
за невинен лунен лик.

Капят листи, плачат взори,
гасне образът дълбок,
но сърце си не разтвори
искрометният поток.

Стихотворения на Теодор Траянов