Вълшебна нощ
Преди звездите да затлеят,
преди зора да зазори,
мъгли се призрачно люлеят
над самодивските гори.

Към тебе тръгвам, буден дебна
какво сърцето ми таи,
а в него лирата вълшебна
безумно звуците струи.

В ответ се хоровод възима
по самодивски върхове,
сърцето шепне твойто име,
душата скръбно го зове.

Аз знам, че твоят взор посреща
деня над призрачни гори,
и не в роса — в сълза гореща
лъчът на утрото гори.

Стихотворения на Теодор Траянов