Орел, рак и щука
Така уж станало веднъжки:
орелът, щуката и ракът,
наместо току-тъй да се разтакат,
решили и се заловили мъжки
кола да возят, за беда.
Кой дявол ги е тикнал навсегда 
тъй зле да се изложат – не се знай.
(Аз мисля: дядо ви Крилов комай…)
И накъде да возят – неизвестно.
Тъй или инак, те разбрали най-накрай,
че туй занятие съвсем не е тъй лесно,
и злополучната кола за срам
до днес била все там…

Таз басня от дете я знам,
дори колата виждал съм я сам.
Но според най-последни данни,
най-добросъвестно събрани
от криминалната полиция – 
въпросните хайвани 
са всъщност още там и… в коалиция!
Те никога не са и пожелали 
да водят накъдето и да е колата:
те още от началото разбрали, 
че туй е труд съвсем на вятър.
И бързо разменили мисли здрави:
– На всички баснописци много здраве!
Да ни описват, колко щат,
под път, над път,
да ни осмиват и клеймят!
За техния хатър не щеме 
кола да теглим – нямаме туй време.
Наистина пред нази е колата,
препълнена докрай,
със всякакви неща за ядене богата,
преизобилна – същи рай.
За гола слава нямаме амбиция,
затуй навлизаме в колата трима – 
за всички има! – 
И правим коалиция, – 
ще кажат: безидейна! – 
Възможно е; но – дейна!

Така орелът, щуката и ракът,
без повече да чакат
ни ден, ни час – 
качили се и там са оттогаз:
кълват и мляскат, гълтат, хрупкат – 
зърна, месце и животинки
с черупка, без черупка,
и бръмбарчета, и калинки – 
каквото падне!
И досега са там, и все са гладни!

 Източник

 Димитър Подвързачов: Басни на сайта на Znam.bg

Стихотворения