Завещание (Стамен Панчев)
Братко, виждам, скоро ще почина -
чезне сила, пред очи е мрак,
не ще видя своята родина,
родна къща не ще видя пак.

Имам аз жена, дечица имам,
помня: бяха с весело лице,
сбогом с тях когато да си взимам,
кат ме с пушка виждаха в ръце.

В тоя час за тях сърце ми жали -
те не знаят нищо ощ в света,
малки са и спомени едва ли
ще запазят те за свой баща.

Бях честит с жената си, но беден,
не оставям нищо - ще страдай;
права е, си мисля в час последен,
в брак да влезе с друг, щом пожелай.

Жив бъди, кажи на нея, братко:
нек живей, как мисли за добре.
На деца да спомня техний татко,
да им казва как и де умре.

Стихотворения на Стамен Панчев