Автобиография на Ейбрахам Линкълн
Роден съм на 12 февруари 1809 г. в огръг Хардин, Кентъки. И баща ми, и майка ми са родени във Вирджиния, в незабележителни с нищо семейства, може би трябва да кажа "във второкласни семейства". Семейството на майка ми, която почина, когато бях на десет години, носи името Ханкс и негови членове сега живеят в окръг Адам, а други – в окръг Макон, Илинойс. Ебрахам Линкълн – дядо ми по бащина линия – през 1781–1782 година се преселва от окръг Рокингам, Вирджиния, в Кентъки, където след година-две е убит от индианците не по време на битка, а при грабеж, докато се мъчи да стане фермер насред горите. Прадедите му, които са квакери, се преместват във Вирджиния от окръг Бъркс, Пенсилвания. Направеното усилие да се установи произходът им като род от Ню Ингланд със същото име не доведе до нищо по-достоверно от това, че и в двете семейства има определени християнски имена като Инок, Ливай, Мордекай, Соломон и Ейбрахам.

 Когато умира неговият баща, моят баща е едва шестгодишен и отраства без каквото и да е образование. Когато аз станах на осем години, семейството ни се премести от Кентъки в сегашния окръг Спенсър в Индиана. Стигнахме до новия си дом горе-долу по времето, когато щатът влезе в Съюза. Отидохме в пущинак с много мечки и други диви животни, все още обитаващи горите. Там отраснах. Имаше няколко подобия на училища, но от учителите не се изискваха никакви специални умения, освен да могат да "четат, пишат и смятат" – съществуваше само това тройно правило. Ако се случеше в околността да попадне човек с латински, гледаха на него като на мъдрец. Нямаше налице нито едно нещо, което да те направи амбициозен по отношение на образованието. Естествено, че когато пораснах, аз не знаех кой знае какво. Но въпреки това все пак можех да чета, да пиша и да смятам, според тройното правило, но само толкова. По-нататък не ходих на училище. Малкото предимство, което имам в момента относно натрупаните от мен знания, посегнах по необходимост, изникваща от време на време.

 От дете ме готвеха за селскостопанска работа и до двайсет и втората година вършех все това. Когато бях на двайсет и една, отидох в Илинойс и прекарах първата си година в окръг Макон. После се преместих в Ню Сейлъм (тогава Сангъмън, а сега окръг Менард), където изкарах година като продавач в магазин. После дойде войната на Черния ястреб и бях избран за капитан на доброволците – успех, донесъл ми такава радост, каквато не съм изпитвал оттогава насам. Участвах в бойните действия и, обзет от въодушевление, същата година (1832) издигнаха кандидатурата си за законодателната власт, но не бях избран – единственият случай, когато хората не са ме избирали. На следващите избори, а и при по-нататъшните избори, на три пъти през две години бях избран в законодателното тяло. Повече не се кандидатирах. През този законодателен период аз учих право и се преместих в Спрингфийлд, за да практикувам. През 1846 г. бях избран в Долната камара на Конгреса. Не представих кандидатурата си, за да бъда преизбран. От началото на 1849 до края на 1854 година практикувах право много по-усърдно от когато и да било. В политиката винаги съм бил либерал и обикновено се включвах в листите на либералите, участвайки активно в кампаниите. Тъкмо се отдалечавах от политиката, когато анулирането на Компромиса за Мисури отново събуди интереса ми. Онова, което постигнах оттогава насам, е доста добре известно.

 Ако се смята, че е желателно да представя и описани на това как изглеждам, може да се каже, че съм висок почти шест фута и четири инча, че косата ми е черна и остра, а очите ми са сиви. Не си личат никакви други особено сти или белези.

 С най-добри чувства:Ейбрахам Линкълн

 Бележки

 Източник

 Из сборника "Моята представа за демокрацията", Ейбрахам Линкълн, превод: Огняна Иванова, ИК "Стигмати", София, 2009, ISBN 978–954–336–069–7, с.7-9 

Архивни документи