Милић Ракић
Милић Ракић Мирко (Ваљево, 2. фебруар 1912 – Велики Јастребац, 18. фебруар 1943), учесник Народноослободилачке борбе и народни херој Југославије.

Биографија 
Рођен је 8. фебруара 1912. године у Ваљеву. После завршене основне школе, отишао је из Ваљева у Београд, где је учио графички занат. Године 1928, како шеснаестогодишњи шегрт, добио је прва сазнања о радничком покрету. У чланство Савеза графичких радника Југославије био је примљен 31. августа 1931. године. У синдикату је дошао у додир са револуционарним идејама и политиком Комунистичке партије Југославије (КПЈ).

Милић је имао велики утицај на младе раднике графичаре у Београду и био је један од организатора штрајка грађевинских радника, 1936. године. Након овог штрајка био је ухапшен и осуђен на краћу временски казну затвора, а потом протеран у родно место. Након извесног времена, поново се вратио у Београд, где је поново учествовао у штрајку аеронаутичких радника. Године 1938. примљен је у чланство Комунистичке партије Југославије. Био је учесник познатих радничких демонстрација, 14. децембра 1939. године, када је у сукобу с полицијом био рањен.

Био је добар говорник и пропагатор комунистичких идеја, па је често говорио на скуповима радника и омладине, а најчешће на штрајковима и демонстрацијама. У току демонстрација 27. марта 1941. године, био је говорник на скуповима код Вуковог споменика и код Мањежа.

Након окупације Југославије, 1941. године радио је на организовању Народноослободилачког покрета (НОП) у Београду. Радио је на организовању ударних борбених група и учествовао је у њиховим акцијама. Поред бројних акција, учествовао је 29. јула 1941. године у једној од највећих акција НОП-а у окупираном Београду — спасавању Александра Ранковића из затворске болнице у Видинској улици. У овој акцији је био рањен, па је након тога извесно време био на лечењу у једном илегалном стану.

Због немогућности даљег опстанка у окупираном Београду, на његов лични захтев, Покрајински комитет КПЈ за Србију му је дозволио да оде у партизане и упутио га у Топлицу. Са групом другова на путу ка Топличком партизанском одреду, 12. октобра 1941. године био је заробљен од стране четника Косте Пећанца. После извесног времена проведеног у заробљеништву, били су ослобођени акцијом Топличког одреда.

Убрзо након ступања у партизане, предводио је групу партизана у диверзантској акцији у којој је заробљен аутомобил Специјалне полиције, који је из Ниша дошао у Прокупље по затворене таоце. У овој акцији заплењен је аутомобил, заробљено је неколико полицијских агената и ослобођена група заробљених талаца. Заједно са борцима Јастребачког партизанског одреда, учествовао је у борби против бугарских војника, успео је да зароби њихову комору и на тај начин онемогући даљу борбену акцију против Јастребачког одреда. Учествовао је и у партизанским нападима на Блаце и Куршумлију.

Јула 1942. године био је постављен за политичког комесара Јастребачког одреда. Било је то у време најтеже кризе Народноослободилачког покрета у јужној Србији. Његов Одред је тада преживео тешку кризу, али је успео да се одржи у критичним данима. Погинуо је 18. фебруара 1943. године у борбама са немачким јединицама на Великој Ђулици, највишем врху Јастребца.

Његова погибија опевана је у партизанској песми која се током Народноослободилачког рата певала у јужној Србији, а највише Топлици:

Указом Президијума Народне скупштине Федеративне Народне Републике Југославије 20. децембра 1951. године, проглашен је за народног хероја.

Референце

Литература 

 
 

Рођени 1912.
Умрли 1943.
Ваљевци
Комунисти Србије
Југословенски партизани
Политички комесари НОВЈ
Народни хероји - Р