Породица Принцип
Породица Принцип је породица Гаврила Принципа (1894—1918), револуционара, члана „Младе Босне” и атентатора на аустроугарског престолонаследника Франца Фердинанда, 1914. године у Сарајеву. Гаврило је био родом из села Обљај, код Босанског Грахова и имао је двојицу браће — старијег Јову и млађег Николу. 

Син Гавриловог брата Јове — Слободан Принцип Сељо (1914—1942), био је учесник Народноослободилачког рата и проглашен је за народног хероја Југославије.

Порекло породице 

Породица Принцип је пореклом из околине Грахова, код Никшића. Одатле су се почетком 18. века доселили у село Полача, код Книна. Тада су своје првобитно презиме Јовићевић променили у Чеко, јер су радили у турској служби као граничари — најамници и, по обичају, сачекивали пролазнике, па су тако и добили презиме Чеко.

Из Полаче, породица се почетком 19. века преселила на другу страну Динаре у Граховско поље у село Обљај, код Босанског Грахова. Тада су презиме Чеко променили у Принцип, који је у почетку био само локални надимак за разлику од многобројних племеника исте породице. Цивилне и војничке власти су их звале Чеко, остављајући у загради њихов надимак, који је постепено прерастао у презиме. 

Теорија о настанку њиховог презимена Принцип каже да је оно настало по њиховом претку Тодору, који је био богати сточарски трговац, најпознатији у целом крају. Стада својих волова је терао на продају на све стране спуштајући се чак и у венецијанску низију. Поносан и снажан ишао је увек у богатом босанском оделу са сребреним токама на прсима и на белом коњу, па су га назвали „босански принци” и „принц од Босне”. И тако од тога принц настаде презиме Принцип.

У току Босанско-херцеговачки устанка познатог као „Невесињска пушка”, од 1875. до 1878. године, учествовали су сви мушки чланови породице Принцип. Јово Принцип, Гаврилов деда, је заједно са братом Тодом био у Главном штабу устанка у Црним Потоцима, код Грмеча, који је предводио Голуб Бабић. У овом устанку учествовали су и Јовини синови — Илија и Петар, Гаврилов отац. Илија Принцип је као добар и храбар ратник, добио је од Петра Мркоњића, односно кнежевића Петра Карађорђевића, Медаљу за храброст. За време устанка, жене и деца из породице Принцип избегли су на книнску територију.

Породица Гаврила Принципа 

Родитељи Гаврила Принципа били су Петар и Марија звана Нана. Живели су скромно и сиромашно у село Обљају, код Босанског Грахова и имали тројицу синова — Јову рођеног 1887, Гаврила рођеног 1894. и Николу Нику, рођеног 1898. године.

Најстарији син Јово Принцип бавио се трговином и живео је у Хаџићима код Сарајева. Када је Гаврило завршио школу отишао је код брата у Сарајево, где је требало да пође у официрску школу, али је он то одбио и пошао најпре у трговачку школу, а потом у гимназију. Након три године школовања у Сарајеву, наставио је школовање у Тузли. Године 1912. је отишао у Београд и тамо наставио даље школовање. Након тога се неколико пута враћао из Београда у Сарајево и обратно.

Гаврилов старији брат Јово је знао за његову припадност револуционарном покрету и Младој Босни. Непосредно пред атентат на Франца Фердинанда у Сарајеву, 28. јуна 1914. године, Јово је наслућивао да ће Гаврило учествовати у некаквом догађају везаном за долазак аустроугарског престолонаследника. Послао је најмлађег брата Николу у Сарајево с намером да Гаврила наговори да пођу заједно у родно село у посету родитељима. Гаврило то није прихватио и остао је у Сарајеву и учествовао у атентату.  

Након Сарајевског атената, Гаврилов брат Јово је био ухапшен и интерниран у логор у Араду, у румнском делу Баната, а сва имовина му је била заплењена. Из логора је успео да побегне и да се прикључи српској војсци на Солунском фронту. Након Првог светског рата наставио је да се бави трговином у Сарајеву, а био је и народни посланик. 

Млађи брат Никола је након рата студирао медицину у Грацу. Потом је радио као лекар у Чапљини. На почетку Другог светског рата, 1941. године убиле су га усташе.

Потомци

Потомци Јове Принципа 
Гаврилов старији брат Јово Принцип је у браку са супругом Аном имао петоро деце — три ћерке и двојицу синова:

 Славојка је била најстарији ћерка Јове Принципа. Умрла је млада, због компликација у трећој трудноћи. Имала је двоје деце — сина Слободана, који живи у Београду и ћерку Весну, која живи у Питсбургу у САД.

 Вукица је била друга ћерка Јове Принципа. Удала се за Ибру Латифића (1917—2008), који је био директор републичког Завода за статистику СР Босне и Херцеговине и живели су најпре у Сарајеву, а онда су се преселили у Београд, где је њен муж био директор Савезног завода за статистику СФР Југославије. Имали су троје деце — ћерку Јасну и синове Горана и Зорана.

 Брана је била трећа ћерка Јове Принципа. Удала се за Милована Бату Пејановића, официра УДБЕ који је био један од организатора хапшења Николе Калабића и Драже Михаиловића, крајем 1945. и почетком 1946. године, а касније је био председник Врховног суда Србије. Имали су сина Слободана.

 Гаврило је био старији син Јове Принципа. На почетку Другог светског рата је покушао да се из окупираног Сарајева пребаци у Београд. У Босанском Броду су га усташе скинуле са воза и одвеле у непознатом правцу.

 Слободан је био млађи син Јове Принципа. Током студија на Техничком факултету у Београду, прикључио се револуционарном студентском покрету и постао члан КП Југославије. Године 1941. је био један од организатора устанка на Романији, а потом и члан Главног штаба НОП одреда БиХ. Умро је 25. априла 1942. од тифуса. Проглашен је за народног хероја.

Потомци Николе Принципа 
Гаврилов млађи брат Никола Принцип је у браку са супругом Миром имао двојицу синова:

 Боривој је био један од синова Николе Принципа. Он је у браку са супругом Слободанком имао двојицу синова Сашу и Бранислава. До смрти је живео у Панчеву, где је као инжењер радио у „Азотари”. Његов старији син Саша живи у Канади, а млађи Бранислав у Панчеву.

Референце

Литература 
 

Српске породице
Граховљани