Палеолитски локалитет Лонџа
Палеолитски локалитет Лонџа налази се у оквиру насељеног места Макљеновац, град Добој, Република Српска и један је од најстаријих археолошких налазишта на територији Босне и Херцеговине.

Историјат 
Проучавање палеолита на територији Босне и Херцеговине започело је половином 20. века, а први палеолитски локалитет је откривен августа 1949. године у Макљеновцу код Добоја, а открио га је археолог Земаљског музеја у Сарајеву, Ђуро Баслер. Премда је локалитет практично уништен радом каменолома, количина и карактер материјала били су довољни да се локалитет археолошки интерпретира као палеолитски. Ова констатација представља историјски значајан моменат, јер је указала на постојање палеолитских локалитета у региону.

Фазе истраживања

Прва фаза 
Током прве фазе (1949-1958), рад на терену се одвијао веома полако, углавном због недостатка техничког искуства и адекватне археолошке традиције. Паралелно са првим ископавањима почело је и трагање за новим палеолитским локалитетима. Рекогносцирања у региону резултирала су открићем неколико значајних локалитета, од којих је потребно посебно истаћи Лонџу, локалитет Лушчић (село Кулаши) и Високо Брдо (село Лупљаница). 

Чињеница да је одређен број нових, до сада непознатих, палеолитских станишта откривен на релативно малој регији, покренула је низ нових истраживања у региону. Међутим, локалитети нису ни приближно били ископавани са прецизношћу потребном за наведени период и карактер археолошког материјала, а у случају када су артефакти прецизно прикупљани, процес описивања геолошких слојева и археолошких контекста није постојао.

Друга фаза 
Друга фаза истраживања обележена је детаљнијим методама ископавања у периоду од 1959. до 1969. Овом приликом истражено је неколико локалитета, а године 1962-1963. предузета су ископавања на Малој Градини у Кулашима, Хендеку и Макљеновцу. Готово цела наведена деценија била је обележена новим истраживањима, уз добијање нових резултата на којима је почела да се гради идеја да је овај регион био посебно повољан за насељавање у време средњег и горњег палеолита, неандерталца (-{Homo sapiens neanderthalis}-) и савременог човека (-{Homo Sapiens Sapiens}-). Резултати истраживања обављених до 1963. године су систематизовани у раду објављеном поводом 75-годишњице Земаљског музеја у Сарајеву (Basler, 1963b: 5–24), а 1966. године представљени су на Међународном конгресу праисторијске археологије у Прагу.

Трећа фаза 
Истраживања током 70.тих година двадесетог века, која се сврставају у трећу фазу или фазу истраживања са развијеним техникама ископавања, углавном су била под руководством др Ђуре Баслера који је са својим сарадницима идентификовао преко 65 палеолитских локалитета у БиХ, углавном дуж река Босне и Укрине. Археолошка ископавања на наведеном подручју дала су много доказа у виду велике количине окресаних камених алатки (сечива, левалоа одбици, пострушке, грубо окресани листолики шиљци), а који сведоче о активностима палеолитских људи на овим просторима

Четврта фаза 
У наредном периоду, почетком 90.их година, ратно стање довело је Босну и Херцеговину у стање опште стагнације на пољу свих аспеката, па тако и археологије. Годинама након завршетка рата, приоритети државе били су изградња и обнова земље. Четврта фаза археолошких истраживања, тзв. фаза нових перспектива, почиње тек 2006. године, када је екипа стручњака са Универзитета у Кембриџу под руководством проф. др Престона Мирикла и мр Тонка Рајковаче, а у сарадњи са Музејом у Добоју и археологом Ђоком Јовановићем, извршила ревизионо рекогносирање подручја Добој и Прњавор, тј. територију надлежности Музеја у Добоју, а која се могла поистоветити са токовима река Босне, Усоре и Укрине и њихових притока. Почетни циљ био је утврђивање позиција постојећих палеолитских локалитета GPS уређајем и констатовање њиховог тренутног стања, да би се касније та идеја надоградила и прерасла у рекогносцирање читаве регије уз пробна сондажна ископавања. 

Рекогносцирања и пробна сондажна ископавања настављена су од 2007. године до данас. Долина реке Врбас детаљно је истражена, а велики број до сада непознатих локалитета уцртан је на археолошку мапу региона. Геоархеолошка истраживања спроведена 2009. и 2010. године била су усмерена на истраживање људске интеракције са природним окружењем у касном глацијалу - раном холоцену, као и на промовисање и развој геоархеолошких метода при проучавању природне средине северне Босне.

Датирање 
Локалитет Лонџа спада међу најзначајније локалитете који су датовани као средњопалеолитски, а налазе се на подручју панонске регије, заједно са локалитетима: Даниловића брдо, Грабовац брдо, Кадар, Камен, Мала Градина, Марковац, Велики Мајдан, Високо брдо, Зобиште, Растуша, Клашнице. Средњи палеолит на овом подручју је окарактерисан као мустеријенски, а типични мустеријен представља фазу средњег палеолита када је северна Босна била најгушће насељена. Климатски услови су били најповољнији за живот и опстанак у односу на остатак Европе.

Могућа претпоставка је да се на хоризонтима локалитета Лонџа, Високо брдо и вјероватно Камен, налазио слој млађег палеолита са архаичним облицима из којег се могао развити класични орињасијен - најстарија и морфолошки најизразитија манифестација млађег палеолита.

Напредну фазу развоја млађег палеолита северне Босне представља култура из круга граветијена, а међу импресивним налазиштима се издваја локалитет Лонџа код Макљеновца. Основне карактеристике панонског граветијена су отворени типови насеља и присуство врло бројне заједнице људи на једном месту.

Артефакти 
На локалитетима Камен, Лонџа и Зобиште пронађени су и природно стрмо окресани ножеви и издужени одбици.

Презентација у Музеју у Добоју 
Стручни кадар Музеја у Добоју је учествовао у активностима истраживања археолошког локалитета и многи налази са овог мјеста се чувају у Музеју и доступни су јавности.

Референце

Литература 
 Малез, М. 1971. Извјештај о квартаргеолошким истраживањима у 1970. години, Љетопис ЈАЗУ 75 (1960-1970)
 Malez M., Rukavina D., Sliškovic T., Kapel A., 1974. Two New Sites of Pleistocene Fauna and of the Palaeolithic in Bosnia; Bulletin Scientifique, Conseil des Academies des Sciences et des Arts de la RSF de Yougoslavie, Section A, Tome 9, No. 3-4: 80-82
 Marriner, G. P., French, C., Rajkovača, T., 2011. Geoarchaeological reconnaissance of the Banja Luka and Doboj area of northern Bosnia and Herzegovina, Jahrbuch. Zentrum fur Balkanforschungen 40, 2011
 Mellars, P. 1996. The Neanderthal Legacy – An Archaeological Perspective from Western Europe. Princenton University Press, Princenton.
 Милојковић, М. 1929. Стратиграфски преглед геолошких формација у Босни и Херцеговини, Издање геолошког завода у Сарајеву, Сарајево
 Миљуш, П. 1963. Нови прилог познавању геологије северне Босне, Геолошки гласник 8
 Mulić, M., Bašagić, M. & Čičić, S. 2006. Geodynamic Investigation In Bosnia and Hercegovina, in Printer, N. et al (eds.), The Adria Microplate: GPS Geodesy, Tectonics and Hazards, NATO Science Series IV: Earth and Environmental Sciences
 Rajkovača, T. 2004. Middle Palaeolithic in Northern Bosnia and Herzegovina, MPhil thesis, University of Cambridge, Cambrigde 
 Соколић, И. 1970. Стратиграфија квартара сјевероисточне Босне, Геолошки гласник 14
 Темерински-Ранковић, И. 1984. Мустеријенске културе на тлу Југославије, Магистарски рад, Универзитет у Београду 
 Токић, С. 1983. Генетски типови и основне геолошке одлике квартарних наслага Босне и Херцеговине, Геолошки гласник 28
 Tringham, R. et al. 1974. Experimentation in the Formation of Edge Damage: A new Approach to Lithic Analysis, Journal of Field Archaeology
 Трухелка, Ћ. 1914. Културне прилике Босне и Херцеговине у доба прехисторичко, Гласник Земаљског музеја Босне и Херцеговине 26 
 Вемић М., 1956. Босна и Херцеговина, Килма, Енциклопедија Југославије 2 (Босна-Дио), Загреб
 Wilson, Ch. 1990. Drawing flint and stone tools, Drawing Archaeological Finds: A Handbook, Occasional Paper of the Institute of Archaeology, University College, London, 93-116

Археолошка налазишта у Републици Српској
Палеолит
Историја Добоја