Томислав Тодоровић (вајар)
Томислав Тодоровић (Сибница, 11. октобар 1948) српски је вајар, редовни професор на Академији уметности у Новом Саду, који је више од четири деценије, у континуитету, активан на српској уметничкој сцени. Дипломирао је вајарство 1972. године на Академији ликовних уметности у Београду. 

20 самосталних и преко 500 колективних изложби у земљи и иностранству. Учествовао је у раду 43 уметничке колоније

Живот и каријера 
Дипломирао је вајарство 1972. године на Академији ликовних уметности у Београду. Студирао је вајарство у класи професора; Александра Зарина, Војина Стојића и Јована Кратохвила, код кога је 1974. године завршио и последипломске студије.

Од 1988. до 1993. године радио је као професор вајања у једној од најстаријих београдских установа културе у „Шуматовачкој“ улици на Врачару, Центру за ликовно образовање. 

Од 1998. запослен је на Академији уметности Универзитета у Новом Саду, у звању редовни професор. Паралелно се бави излагачким и педагошким радом.
 
Живи и ради у Београду.

Уметничко стваралаштво 
У основи вајарства Томислава Тодоровића препознаје се „здрава идеја по којој хуманизам уметничког дела не зависи од реалности уметничке форме, већ од њеног унутрашњег садржаја”. 

С једне стране, Тодоровићевог стваралаштва, су дела од бронзе и камена, а с друге - рад у последњих 15 година, у који он уноси нове материјале, теракоту и стакло. Тако настављајући своја ранија истраживања на пољу савремене скулптуре, и продубљујући их изражајним могућностима, Тодоровић све више ствара у теракоти и стаклу. И тако комбинујући ове материјале са другим материјалима, он са већом слободом и опуштеношћу варира идеју о материји, облику, простору, светлу. 

Његова дела настала у првим деценије 21. века изведена су комбиновањем материјала (стакло, теракота, метал, алуминијумске фолија, дрво, пластика), које он моделује или префабрикује. Тако у широком распону кретњи од класичних скулпторских поступака до модернистички схваћене фигурације, уметник ствара конструктивне апстракције, које прате знаковне и симболичке промене. 
 
А у тим поставкама Тодоровић са већом слободом и опуштеношћу варира кроз идеју о материји, облику, простору, светлу.

Скулптуре Томислава Тодоровића налазе се у следећим најзначајним збиркама у Србији:
 Народни музеј и Музеј савремене уметности у Београду,
 Музеј Цептер у Београду,
 Музеја скулптуре у Краљеву,
 Музеја рударства и металургије у Бору.
Његове скулптуре изведене у слободном простору налазе се у:
 Љубљани (скулптура у камену),
 Цазину - Острожцу (скулптура у камену бихациту),
 Ороњском – Пољска (три скулптуре у граниту),
 Даниловграду (скулптура у камену),
 Бору (пет скулптура у бронзи),
 Бајши код Суботице (скулптура у гвожђу, троделни асанблаж, коауторки рад са вајарем Славком Живановићем) и
 Пријепољу (скулптура у граниту).

Изложбе, ликовне колоније и симпозијуми 
Излагао је на 20 самосталних и преко 500 колективних изложби у СФР Југославији, Србији и иностранству. 

Учествовао је у раду 43 уметничке колоније и симпозијума у Србији и иностранству (Ороњско-Пољска, у Даниловграду, „Бор-бакар“, „Тера“ Кикинда, „Мермер и звуци“ Аранђеловац...).

Награде и признања 
За успехе у вајарству награђиван је 24 пута, од којих су значајније награде: 
 „Златно длето“, 
 „Цртеж и мала пластика“, 
 Бијенале минијатуре Горњи Милановац, 
 „Простор 88...”
 Награда на „Јесењој изложби“ УЛУС-а, 2014. године
 Прва награда на Првом међународном бијеналу уметности „АРТиЈА“ у Крагујевцу.

Извори

Спољашње везе 
 

Рођени 1948.
Сопоћани
Српски вајари