Анђелија Л. Лазаревић
Анђелија Л. Лазаревић (Београд, 3. октобар 1885 — Београд, 25. фебруар 1926) била је српска сликарка и књижевница.
 
Рођена је у угледној породици као дете српског лекара и књижевника Лазе Лазаревића. Школовање је често прекидала због крхог здравља. Од 1908. до 1911. похађала је сликарску школу Ристе и Бете Вукановић. На студије у Минхен је отишла 1914, одакле се убрзо вратила због избијања Првог светског рата. У Париз одлази 1920, где јој се здравствено стање погоршава. Из Париза је отишла у Беч, па потом у Словенију. Убрзо је прешла на Хвар и у Сплит, где је 1924. добила место наставнице сликања у средњој школи. Након две године вратила се у родни Београд, где је убрзо у 40. години живота преминула у санаторијуму на Врачару.

Њен сликарски и књижевни опус је малобројан. Од 1913. излагала је радове као чланица Ладе на југословенским и друштвеним изложбама. Највише је сликала пејзаже. Написала је неколико песама и осам приповедака, које су објављиване у угледним српским књижевним часописима. Неке од доминантних одлика модерних токова српске прозе (окретање од спољашњег ка унутрашњем, окретање новим темама и новом јунаку, померање догађања из села у град, итд) могу се препознати у њеном приповедном делу.

Биографија 
Анђелија Лазаревић је рођена 1885. године у Београду, у угледној породици. Отац јој је био познати српски лекар и књижевник Лаза Лазаревић, а мајка Полексија, кћерка Николе Христића, политичара, министра и председника владе. У својој петој години губи оца.

Услед болести, често је морала да прекида школовање. Основну школу је завршила тако што је учила код куће, а испите полагала у школи. Од 1908. до 1911. године, најпре као ванредна, затим и као редовна ученица, похађала је сликарску школу Ристе и Бете. Знала је добро француски и немачки, а учила је још и енглески, италијанкси и руски језик. Малу матуру ниже гимназије положила је 1910. да би наредне године била постављена за учитељицу сликања у Првој женској гимназији у Београду.

У Јуну 1914, одлази у Минхен, не би ли наставила школовање. Међутим, због избијања Првог светског рата враћа се у Србију. Прву ратну годину провела је са мајком у Прокупљу, где је помагала као болничарка. Потом се вратила у окупирани Београд, где се издржавала држећи приватне часове сликања и осликајући ћупове мотивима са традиционалним српским мотивима са ћилима.

Након рата, тачније на јесен 1920, отишла је у Париз, где остаје годину дана. У Паризу јој се здравствена ситуација нагло погоршава. Из Париза је отишла у Беч, па потом у Словенију. Убрзо је прешла на Хвар и у Сплит, где је 1924. добила место наставнице сликања у средњој школи. Пред смрт вратила се у Београд где је умрла 25. фебруара 1926. У санаторијуму на Врачару. Сахрањена је на Новом гробљу у Београду, у породичној гробници поред оца.

Библиографија

Поезија 
 „Што се страмиш?”
 „Меланхолија”
 „Беле заставе”
 „У ноћи”
 „Сенка”
 „Врапци”
 „Човек с бременом”
 „Свом чика Урошу”

Приповетке 
 „Две ватре”
 „Посета”
 „Лутања”
 „Анета”
 „Цвет крај пута”
 „Писмо из Сплита”
 „Михаило”
 „Паланка у планини”

Референце

Литература 
 
 Снежана Лазић: Анђелија Лазаревић (1885-1926), стр. 277-296, Музеум годишњак Народног музеја у Шапцу, број 15, Шабац 2014, ISSN 1450-8540

Спољашње везе 

 Биографија Анђелије Лазаревић на сајту књиженство 

Рођени 1885.
Умрли 1926.
Српске књижевнице
Српски сликари
Уметници из Београда
Књижевници из Београда
Умрли од туберкулозе
Сахрањени на Новом гробљу у Београду