Амерички сан
Амерички сан је национални етос САД, што представља скуп уверења (демократија, људска права, слободе, могућности и једнакост), у којој влада слобода и могућност напретка и успеха, што се постиже кроз напоран рад, у друштву које нема много препрека. Џејмс Адамс рекао је 1931. године: „живот мора да буде бољи, испуњенији и богатији за свакога, са могућностима за сваког, у складу са њиховим способностима и достигнућима”, без обзира на друштвене класе или околности рођења.

Амерички сан укорењен је у Декларацији независности, која проглашава да су „сви људи створени једнаки” са правом на „живот, слободу и потрагу за срећом”.

Историја 
Значење појма „Амерички сан” мењало се током историје, где су узете у обзир индивидуалне идеје (као што су право својине и право слободног кретања) и глобалне идеје. Како је гувернер Вирџиније рекао у 1774. години, Американци су „одувек маштали о земљама које су боље од оних које су они насељавали”. Он је додао да, „ако би пак стигли до Раја, они би кренули даље, када би чули о бољем месту, које се налази западније”.

19. век 
У 19. веку, учени Немци су побегли након неуспеле револуције 1848. године. Њима се допадала идеја о политичким слободама у новом свету, и непостојање хијерархијских или аристократских друштава, која би ограничавала тежње појединца. Један од њих је објаснио:Немачки емигрант долази у земљу без деспотизма, приоритетне мањине и монопола, неподношљивих пореза и ограничења по питањима уверења и морала. Свако може да се насели тамо где жели. Пасош није потребан, ни полиција се не меша у његове послове или успорава његово кретање... Верност и част су једина мерила овде. Богати стоје раме уз раме са сиромашнима; научник није за класу изнад скромног механичара; ниједног Немца није срамота да се бави било којом професијом. Нема племства, привилегованих, или војске која уништава физичку и моралну снагу народа, ни хорде државних званичника који уживају у нераду. Најважније, нема кнезова и корумпираног судства који подржавају оне који су рођени привилеговани. У таквој земљи таленат, енергија и упорност човека... имају много више могућности за успех, него у монархијама.Откриће злата у Калифорнији 1849. године, привлачи стотине хиљада људи који покушавају да се обогате преко ноћи—и неколицина је у томе успела. Тако је створен „Калифорнијски сан” о тренутном успеху. Историчар Х. В. Брендс је истакао у годинама након Златне грознице, како је Калифорнијски сан захватио читаву земљу:Стари Амерички сан... је сан пуританаца, „сиромашног Ричарда” Бењамина Франклина... мушкараца и жена који стичу своја скромна богатства, постепено, из године у годину. Нови сан је постао сан о богатству преко ноћи. [То је] Златни сан... и постао је истакнути део америчке културе тек након открића калифорнијског злата.

20. век 
Писац Џејмс Адамс популаризовао је израз „Амерички сан” у својој књизи из 1931. године, названој Еп о Америци:

У књижевности 
Овај израз је популаран у књижевним делима, и многа дела у америчкој литератури користе овај израз, почев од Аутобиографије Бенџамина Френклина, Авантуре Хаклбери Фина Марка Твена (1884), Великог Гетсбија Скота Фицџералда (1925), Америчке трагедије Теодора Драјзера (1925) и Соломонове песме Тонија Морисона (1977). Други аутори који су користили појам америчког сна су Хантер С. Томпсон, Едвард Олби, Џон Стајнбек, Ленгстон Хјуз и Ђанина Браски.

Амерички идеали 
Многи амерички аутори користе израз „Амерички идеали” у својим радовима као мотив или идеју, како би исказали свој став. Много идеала се појављује у америчкој литератури, као што су: сви људи су једнаки, Сједињене Америчке Државе су земља могућности, Амерички сан свако може остварити, и свако може успети кроз напоран рад и одлучност. Џон Винтроп такође је писао о појму „Америчке изузетности”. Ова идеологија се односи на идеју да су Американци изабран народ, који ће предводити напредак.

Јавно мњење 
Етос данас подразумева могућност за Американце, да просперирају кроз напоран рад. Према значењу појма Сан, ово укључује могућност за одгајање и школовање деце и успех у каријери без препрека. Људи имају могућност личног избора, без ограничења у складу са њиховом класом, кастом, религијом, расом или етничком припадношћу.

У Сједињеним Америчким Државама, поседовање куће понекад се користи као мерило успеха; овај тип својине је статусни симбол, што одваја средњу класу од сиромашних.

У другим деловима света 
Тежња ка остварењу „Америчког сна” проширила се на друге нације 90-их година 20. века, када су амерички мисионари и бизнисмени настојали да шире идеју о Сну. Емили Розенберг назива преко-океанске верзије Америчког Сна „либералним развојем” и утврђује пет кључних компоненти:
(1) веровање да други народи могу и треба да користе модел који је донео толико успеха у Америци; (2) вера у сопствено предузетништво; (3) подршка слободној и отвореној трговини и инвестицијама; (4) промовисање слободног ширења информација и културе; и (5) признавање државне активности [САД] у намерама да заштити приватно предузетништво и подстицању и регулацији америчког учешћа у међународној економији и културној размени.

Након Другог светског рата 
У Западној Немачкој након Другог светског рата, каже Померин, „је владао мотив и жеља за бољим животом, налик Америчком сну, што је постао Немачки сан”". Силвија Касамањаги тврди да су за жене у Италији након 1945. године, филмови и часописи о америчком животу приказали „Амерички сан”. Њујорк је посебно представљен као нека врста утопије, где се сви снови и жеље могу остварити. Италијанске жене су виделе модел за сопствену еманципацију у патријархалном друштву.

Русија 
После пада комунизма у СССР-у 1991. године, Амерички сан фасцинира Русе. Први пост-комунистички вођа Борис Јељцин подржава „амерички начин” и у сарадњи са економистима са Харвардског универзитета, Џефријем Саксом и Робертом Алисоном, спроводе у Русији економске „шок терапије” 1990.их година 20. века. Независни руски медији идеализују Америку и подржавају шок терапију за привреду.

Амерички сан у 21. веку 
Напади 11. септембра 2001. означили су почетак новог века. Пројекат за нови амерички век затворен је 2008. године, а 29. новембра 2012. најављена је алтернатива — кинески сан.

Референце

Литература

Види још 
 Реформска политика и отвореност

Култура САД