Друштво спектакла
Друштво спектакла (фран. La société du spectacle) је филозофски рад из 1967. године и марксистичка критичка теорија Ги Дебора, у којој аутор развија и представља концепт Спектакла. Књига се сматра важним текстом Ситуационистичке интернационале. Дебор објављује следећу књигу Коментари о Друштву спектакла 1988. године.

Сажетак 
Рад чини низ од 221 тезе. Свака садржи приближно један параграф.

Деградација људског живота 
Дебор прати развој модерног друштва у коме је аутентични друштвени живот замењен његовом репрезентацијом: "Све што је некада било непосредно доживљавано, удаљено је у представу". Дебор тврди да се историја друштвеног живота може схватити као "деградација постојања у једноставно појављивање." Сматра да се "људско остварење више не изједначава са оним што неко јесте, већ са оним што поседује." 

Спектакл је обрнута слика друштва у којој су односи између роба заменили односе између људи, у којима је пасивна идентификација са спектаклом заменила истинску активност. "Спектакл није само скуп слика", пише Дебор, "пре свега, то је друштвени однос између људи посредован сликама." 

У својој анализи друштва спектакла, Дебор примећује да је квалитет живота осиромашен, са приметним недостатком аутентичности и деградацијом знања, као и ометањем критичке мисли. Дебор анализира употребу знања ради смањења утицаја реалности: спектакл спречава појединце да схвате да је друштво спектакла само тренутак у историји, који се може преокренути кроз револуцију.

Циљ и предлог Дебора је "пробудити посматрача који је омамљен спектакулраним сликама", "кроз радикалне акције у облику конструктивних ситуација", "ситуација које доносе револуционарно преуређивање живота, политике и уметности".

Масовни медији и фетишизам робе 
Друштво спектакла представља критику савремене потрошачке културе и фетишизма робе, који се бави питањима као што су отуђење од класе, културолошка хомогенизација и масовни медији.

Када је Дебор рекао да је "све што је некада било непосредно доживљавано, постало пуко представљање", он мисли на централни значај имиџа у савременом друштву. Слике, каже Дебор, замениле су стварну људску интеракцију.

У својој 36. тези, Дебор представља фетишизам робе као "доминацију видљивих и невидљивих ствари над друштвом," и додаје да та појава "свој врхунац достиже у спектаклу, у којем сав стварни свет бива замењен избором слика пројектованих изнад њега, и којима ипак успева да се наметну као једина стварност."

У потрошачком друштву, друштвени живот није о животу, већ о ономе што поседује; спектакл користи слику да пренесе оно што људи требају и морају имати.

"У потпуно изокренутом свету, истинито је тренутак лажног.".

Поређење религије и маркетинга 
Дебор такође истиче равноправност између улоге маркетинга масовних медија у садашњости и улоге религија у прошлости. Ширење слика робе у масовним медијима производи "таласе ентузијазма за одређени производ" што резултира опчињеношћу робе као такве, "чија употреба постаје сама себи сврха".

Дебор даље тврди да је "наслеђе религије и породице (ова друга је и даље главни механизам за преношење класне владавине с генерације на генерацију),са свом моралном репресијом коју намећу те две институције, може спојити с разметљивом тежњом ка земаљским наградама, управо зато што живот у оваквом свету остаје репресиван и нуди само лажне награде."

"Медијске звезде су спектакуларне представе живих људских бића, пројекција опште баналности у слике могућих улога. Као специјалисти за привидни живот, звезде служе као објекти поистовећивања."

Преводи 
 Превео Фреди Перлман (Black & Red, 1970; преправљено издање 1977).
 Превео Доналд Н. Смит (Zone, 1994).
 Превео Кен Кнаб (Rebel Press, 2004).
 Превео Алекса Голијанин уз помоћ Славице M. (Анархистичка библиотека, 2003).

Референце

Литература

Спољашње везе 
 Друштво спектакла на српском језику
 Друштво спектакла на енглеском језику

Медији
Друштво
Марксизам
Филозофија 20. века