Фердинанд I од Две Сицилије
Фердинанд I од Две Сицилије, такође познат и као Фердинанд III од Сицилије или Фердинанд IV Напуљски (12. јануар 1751—4. јануар 1825) је био оснивач и први краљ Две Сицилије од 1816. године до своје смрти. Био је син шпанског краља Карлоса кога је наследио на напуљском и сицилијанском престолу 1759. године. Учествовао је у коалицијама против Наполеона у Француским револуционарним и Наполеоновим ратовима. Збачен је са власти 1820. године у устанку кога је предводио генерал Пепе, али се, уз подршку трупа Свете алијансе, вратио на престо следеће године. Умро је 1825. године у Напуљу.

Биографија 
Фердинанд је био син Карлоса III од Шпаније и Марије Амалије Саксонске. Рођен је у Напуљу. Одрастао је у многим дворцима које је подигао његов отац, а који постоје и данас: палата Портици, Краљевски дворац у Казерти и Каподимонте. Фердинанд је био трећи син својих родитеља. Његов старији брат Карлос требало је да наследи оца на престолу Напуља и Сицилије. Када се његов отац 1759. године попео на шпански престо, абдицирао је у Напуљу у корист свог сина Фердинанда у складу са споразумом који забрањује заједницу две државе. Пошто је Фердинанд био малолетан, формирано је намесништво на челу са Бернардом Тануцијем. Фердинанд је 1767. године постао пунолетан. Једна од његових првих одлука је протеривање језуита. Следеће године се оженио Маријом Каролином Аустријском, ћерком царице Марије Терезије. Тануци је отпуштен 1777. године. Енглез Џон Актон је 1779. године именован врховним командантом напуљске морнарице. Освојио је наклоност Марије Каролине подржавајући њен план да Напуљ ослободи шпанског утицаја, након чега би се држава приближила Аустрији. По избијању Француских револуционарних ратова, Фердинанд је 1798. године склопио мир са Француском републиком. Међутим, захтеви Директоријума чије су трупе освојиле Рим навели су Фердинанда да, користећи се одсуством Наполеона Бонапарте који је у то време ратовао у Египту и Сирији, објави рат Француској. Напуљске трупе улазе у Рим 29. новембра, али су поражене и присиљене на повратак у Напуљ. Фердинанд је на броду адмирала Нелсона побегао на Сицилију, остављајући престоницу у стању анархије.

Упркос отпору лазаронија, француске трупе, уз помоћ буржоазије, улазе у Напуљ и оснивају Партенопејску републику (јануар 1799). Фердинанд је сакупио војску на брзину и ставио је под команду кардинала Руфоа. Уз помоћ британске артиљерије, цркве и про-бурбонске аристократије, кардинал је успео да заузме Напуљ маја 1800. године, а Партенопејска република је пропала. Неколико месеци касније, Фердинанд се вратио на престо. Фердинанд није имао милости према побуњеницима. Наредио је неколико стотина погубљења. Погубљења Француза су престала тек онда када су га француски успеси приморали да пристане на споразум који је подразумевао и амнестију за припаднике француске партије у Напуљу. Када је 1805. године избио рат између Француске и Аустрије (Трећа коалиција), Фердинанд је потписао споразум о неутралности. Али, неколико дана касније, Фердинанд је, у складу са савезом са Аустријом, дозволио прикупљање англо-руских трупа на својој територији. Победа код Аустерлица (2. децембар) је омогућила Наполеону да пошаље трупе у јужну Италију. Фердинанд бежи у Палермо (23. јануар 1806), а затим 14. фебруара Французи поново улазе у Напуљ. Наполеон је прогласио крај Бурбонске династије у Напуљу и на његов престо је поставио свога брата Јозефа као краља Напуља и Сицилије. Фердинанд је као краљ Сицилије владао под британском заштитом.

Након Наполеоновог пада, Жоашен Мира, који је на челу Напуља наследио Јозефа 1808. године, свргнут је у Напуљском рату (март-мај 1815). Фердинанд се вратио у Напуљ. Тајним уговором обавезао се да се неће ширити ка северу на штету Аустрије. Искористио је свој долазак на власт да укине сицилијански устав и прогласи уједињење две државе у Краљевство Две Сицилије (12. децембар 1806). Фердинанд је сада био потпуно потчињен Аустрији. Аустријски командант Лавал Нугент командовао је напуљском војском. У наредне четири године, Фердинанд је владао као апсолутистички монарх. Јачање утицаја карбонара довело је 1820. године до избијања побуне у Напуљу под вођством генерала Гиљерма Пепеа. Фердинанд је натеран да прихвати устав по узору на Шпански устав из 1812. године. Устанак на Сицилији угушен је од стране напуљских трупа. Револуција у Напуљу изазвала је реакцију Свете алијансе која се бојала да би се револуција могла проширити и на друге италијанске државе. Протокол у Тропау потписале су Аустрија, Пруска и Русија (1820), а на доношење одлуке о инвазији на Напуљ чекало се одобрење Фердинанда који је позван на конгрес у Љубљани (1821). Метерних је убедио краља да се аустријска војска запутила у Напуљ како би завела ред. Напуљци под командом Пепеа поражени су на Риети (7. марта). Аустријанци улазе у Напуљ.

Након гушења револуције, Фердинанд је потиснуо либерале и карбонаре. Аустријанци су унели своје схватање унутрашње и спољне политике у Напуљ. Као последњи преживели син Карлоса III, Фердинанд је умро у Напуљу 1825. године. Наследио га је син Франц I од Сицилије.

Породично стабло

Литература 
 
 
 "Le origini dello stemma delle Due Sicilie, Ferdinando IV, poi I". Storia e Documenti (in Italian). Real Casa di Borbone delle Due Sicilie.

|-

|-

|-

|-

Рођени 1751.
Умрли 1825.
Краљеви Сицилије
Краљеви Напуља