Фредерик Коплстон
Фредерик Чарлс Коплстон (; Самерсет, 10. април 1907 — Лондон, 3. фебруар 1994) био је језуитски свештеник, филозоф и највећи енглески историчар филозофије, широм света познат по свом врло обимном и утицајном вишетомном делу Историја филозофије (1946—75) које је изложено у IX томова на преко 4 500 страница.

Коплестон је постигао висок степен популарности и у медијима захваљујући расправи о постојању Бога коју је водио са Бертрандом Раселом у емисији III програма "бибиси" радија 1948. Наредне године је расправљао о логичком позитивизму и смислености верског језика са својим пријатељем аналитичким филозофом Алфредом Џ. Ајером .

Биографија 
Фредерик Чарлс Коплстон је рођен 10. априла 1907. у близини Таунтона, у Самерсету, Енглеска. Одрастао је у Англиканској вери његовог ујака, Реџиналда Стивена Коплстона, који је био англикански бискуп у Калкути. Студирао је на Марлборо колеџу од 1920. до 1925. године У узрасту од осамнаест година, он се преобратио у римокатоличког верника, што је изазвало велики стрес у његовој породици. Упркос својим првим примедбама, његов отац му је помогао да заврши школовање у Сент Џон Колеџу, у Оксфорду, где је студирао од 1925. до 1929. Дипломирао је на Универзитету Оксфорд 1929. што је успео трећи у класи.

Године 1930, Коплстон је постао језуита. После студија као језуитски новајлија у Роехамптону је остао две године, затим се преселио у Хеитроп, где је 1937. године рукоположен у језуитског свештеника у Хејтроп колеџу. Године 1938. отпутовао је у Немачку да заврши обуку, вратио се у Британију непосредно пре избијања рата 1939. године Коплстон је првобитно намеравао да студира на Грегоријанском универзитету у Риму због свог доктората, али је то тада рат онемогућио. Уместо тога, он је прихватио понуду да се врати у Хеитроп Колеџ и да тамо предаје историју филозофије преосталим језуитима.

Док је предавао на Хеитроп Колеџу, Коплстон је почео да пише своју утицајну вишетомну Историју филозофије (1946-75), уџбеник који јасно представља учења старе, средњовековне и модерне филозофије. У тој веома поштованој историји Коплстон је описао "монументална достигнућа" филозофије и "остао у расправи веран ауторима, што је том у великом раду излажено".

Коплстон је постигао и популарност у медијима расправом о постојању Бога са Бертрандом Раселом у познатој емисији III програмабибиси радија 1948. ; следеће године је расправљао о логичком позитивизму и смислености верског језика са својим пријатељем аналитичким филозофом, А. Џ. Ајером.

Током остатка своје академске каријере, Коплстон је прихватио велики број почасних улога, укључујући гостујући професор на Понтификалном грегорианском универзитету у Риму, где је проводио шест месеци сваке године и предавао од 1952. до 1968. године Године 1970, постао је сарадник Британске академије (ФБА), а 1972. добио је личну професуру на Хејтроп колеџу, пошто је поново успостављена од стране Универзитета у Лондону. Године 1975, постао је почасни сарадник Сент Џон (Свети Јован) колеџа у Оксфорду.

Након званичног пензионисања 1974. године, он је наставио да предаје. Од 1974. до 1982. године, Коплстон је био гостујући професор на Универзитету у Санта Клари, а од 1979. до 1981. године, он је одржавао Гифорд предавања на Универзитету у Абердину, која су објављена у књизи Вера и Једно. У тим предавањима покушао је да "изрази теме свог деценијског размишљању, више личног него у својој историји". Пред крај живота, Коплстон је добио почасне докторате из више институција, укључујући универзитет Санта Клара из Калифорније, универзитет из Упсале и Универзитет Сент Ендруз.

Коплестону је понуђено чланство у Краљевском институту за филозофију и у Аристотеловском друштву. Године 1993. стекао је Орден витеза Британског царства (ЦБЕ). Коплстон је преминуо 3. фебруара 1994. године у болници Сент Томас у Лондону, у 86. години.

Наслеђе 

Поред његовог утицајног вишетомног дела "Историја филозофије" (1946-75), један од Коплстонових најзначајнијих доприноса у модерној филозофији био је његов рад на теоријама Томе Аквинског. Он је покушао да појасни пет начина Аквинског (из његове „Сума Теологије” ) правећи разлику између разлога и узрока и преузео је изазов. На тај начин, Коплстон је објаснио да Аквински жели даље да постави концепт свеприсутног Бога а не бића које би могло да нестане након успостављања ланца узрока и последице кретања.

Библиографија 

 "Фридрих Ниче: Филозоф културе", (Лондон, 1942)
 "Артур Шопенхауер: Филозоф песимизма", (Лондон, 1946)
 "Историја филозофије: том I: Грчка и Рим: Од предсократоваца до Плотина", (Лондон, 1946)
 "Историја филозофије: том II: Средњовековна филозофија: Од Августина до Данс Скота", (Лондон, 1950)
 "Средњовековна филозофија; Увод", (Лондон, 1952)
 "Историја филозофије; том III: Позни средњи век и ренесансна филозофија: Окам, Френсис Бејкон и почеци модерног света", (Лондон, 1953)
 "Аквински", (Лондон, 1955)
 "Савремена филозофија: Студије о логичком позитивизму и егзистенцијализму", (Лондон, 1956)
 "Историја филозофије: том IV: Модерна филозофија: Од Декарта до Лајбница", (Лондон, 1958)
 "Историја филозофије; том V: Британска филозофија од Хобса до Хјума", (Лондон, 1959)
 "Историја филозофије: том VI: Од француских просветитеља до Канта", (Лондон, 1960)
 "Историја филозофије: том VII: Модерна филозофија: Од посткантовских идеалиста до Маркса, Кјеркегора и Ничеа", (Лондон, 1963)
 "Историја филозофије: том VIII: Модерна филозофија: Емпиризам, идеализам и прагматизам у Британији и Америци", (Лондон, 1966)
 "Историја средњовековне филозофије", (Лондон, 1972)(Ревизија: "Средњовековна филозофија", 1952)
 "Историја филозофије: том IX: Модерна филозофија: Од француске револуције до Сартра, Камија, Леви-Строса", (Лондон, 1975)
 "Филозофија и култура", (Оксфорд, 1980)
 "Религија и Једно: Филозофија Истока и Запада", (Велс, 1982)
 "Филозофија у Русији", (Велс, 1986)
 "Мемоари филозофа", (Канзас Сити, 1993)
 "Историја филозофије", (9 томова) (Њујорк, 1993—1994)

Извори

Спољашње везе 

  (BBC Radio, 28 January 1948)
  (BBC, 1987)

Рођени 1907.
Умрли 1994.
Британски филозофи
Британски историчари
Језуити
Енглези