Рут Браун
Рут Алстон Браун, девојачко Вестон, (; Портсмут, 12. јануар 1928 – Хендерсон, 17. новембар 2006) била је америчка певачица, глумица и текстописац, позната као „краљица R&B-ја“. Била је позната по томе што је у поп музици убацила елементе R&B музике што је довело до њених бројних хитова из 1950-их као што су So Long, Teardrops from My Eyes и (Mama) He Treats Your Daughter Mean, за продуцентску кућу Атлантик рекордс. За овај њен допринос Атлантику, он постаје познат као „кућа коју је Рут изградила“ (алудирајући на популарни надимак старог Јенки стадиона).

Након обнове, која је почела средином 1970-их година а свој врхунац достигла током 1980-их година, Рут Браун је користила свој утицај у новинама да скрене пажњу на музичка права у погледу хонорара и уговора, њени напори су резултирали стварањем Ритам и блуз фондације. Њен наступ у бродвејском мјузиклу Black and Blue јој је донео награду Тони и Греми за најбољи саундтрек 1989. године.

Младост 
Рут Браун је рођена 12. јануара 1928. године у Портсмуту у Вирџинији, САД. Била је најстарија од седморо браћа и сестара. Похађала је приватну средњу школу I.C. Norcom High School у родном Портсмуту. Њен отац је био лучни радник. Он је такође био предводник локалног црквеног хора, али млада Рут више склоности показује према певању у United Service organizations и ноћним клубовима. Била је инспирисана певачицама као што су Сара Вон, Били Холидеј и Дина Вашингтон.

Са својих 17 година, 1945. године, Рут бежи из своје куће у Портсмуту заједно са трубачем Џимијем Брауном, за кога се ускоро удала и са киме је наступала по баровима и клубовима. Она онда проводи месец наступавши са оркестром Лакија Милиндера.

Каријера 
Бланш Каловеј, сестра Кеба Каловеја, која је такође била фронтмен групе као и њен брат, организовала је концерт посвећен Рут Браун у познатом ноћном клубу Crystal Caverns у Вашингтону, и ускоро постаје Рутина менаџерка. Вилис Коновер, будући диск-џокеј Гласа Америке, испратио је наступ Рут Браун са Дјуком Елингтоном препоручивши је Атлантик рекордсу који је био под управом Ахмета Ертегуна и Херба Абрамсона. Рут није била у могућности да дође на унапред заказани наступ због саобраћајне несреће која је резултирала деветомесечни останак у болници. Потписала је уговор са Атлантик рекордсом у болничком кревету.

Године 1948, Ертегун и Абрамсон се одвозе из Њујорка у Вашингтон како би чули Рутино певање. Иако је њен репертоар углавном био заснован на певању популарних балада, Ертегун је убеђује да се окрене R&B-ју.

У њеном првом наступу након несреће, 1949. године, представља песму So Long, која постаје хит. За њом је уследила песма Teardrops from My Eyes 1950. године. Песму Teardrops from My Eyes, касније испостављајући се њен главни и препознатљиви хит, написао је текстописац Руди Томбс. Снимано од стране Атлантик рекордса септембра 1950. године у Њујорку, Teardrops from My Eyes постаје Билбордов „број један R&B хит“, са једанаестонедељном останку на тој позицији. Овим хитом је зарадила препознатљиви надимак „мис ритма“ (), и у року од неколико месеци, она постаје призната „краљица R&B-ја“.

Након хита Teardrops from My Eyes уследили су хитови I'll Wait for You (1951), I Know (1951), 5-10-15 Hours (1953), (Mama) He Treats Your Daughter Mean (1953), Oh What a Dream (1954), Mambo Baby (1954) и Don't Deceive Me (1960), у сарадњи са Rhythm makers. Између 1949. и 1955. године, њене песме су се укупно одржале 149 недеља на R&B листи укључујући шеснаест недеља у топ десет и пет пута на позицији број један. Рут Браун је играла много плесова расне сагрегације на југу Сједињених Држава, где је често правила турнеје и била изузетно популарна. Потврдила је речи једног писца који је изјавио да „је на југу Рут Браун познатија од кока-коле“.

Њен први поп хит постаје Lucky Lips, написаног од стране Џерија Лајбера и Мајка Столера а снимљеног 1957. године. Сингл је био доспео на позицију број 6 на R&B листи и број 25 на америчкој поп листи. Након Lucky Lips, 1958. године избацује сингл This Little Girl's Gone Rockin' којег су написали Боби Дарин и Ман Кертис. Сингл је доспео на позицију број 7 на R&B листи и број 24 на поп листи.

Њени будући хитови I Don't Know из 1959. године и Don't Deceive Me из 1960. године такође су постигли бољи успех на R&B листи него на поп листи.

Каснији живот 
Током 1960-их година, Рут нестаје из јавног живота живећи као домаћица и мајка. Вратила се у свет музике 1975. године на инсистирање комичара Ред Фокса, за којим је уследила хумористичка серија у којој се Рут први пут опробала као глумица. Они глуме у ситкомима Hello, Larry, филм Hairspray Џона Вотерса, и бродвејске продукције Amen Corner и Black and Blue. Касније, 1989. године, добија награду Тони за најбољу глумицу у мјузиклу.

Рут Браун се борила за права музичара и надокнада оснивајући 1987. године Ритам и блуз фондацију. Била је добитница првог издања награде Pioneer Award 1989. године. Такође је примљена у Оклахомину џез кућу славних 1992. године и Рокенрол кућу славних годину дана касније, 1993. године.

Рут Браун је снимала и певала са R&B певачем Чарлсом Брауном. Такође је ишла на турнеју са Бонијем Рајтом крајем 1990-их година. Њена аутобиографија Miss Rhythm из 1995. године је освојила награду Глесон за музичко новинарство. Такође се појавила у уживо DVD-ју Road Tested Бонија Рајта 1995. године певајући песму Never Make Your Move Too Soon. Била је номинована за још један Греми у традиционалној блуз категорији за њен албум из 1997. године R + B = Ruth Brown.

Била је водитељка радијског програма BlueStage, одржавајући више од 200 NPR филијала, за шест година, почевши од 1989. године.

Рут Браун је и у својој 78-ој години ишла на турнеје. Учествовала је у постпродукцији филма Денија Гловера, Honeyripped, који није успела да доврши до краја, али је снимила песму Things About Comin' My Way који је постхумно објављен као саундтрек CD-а. Последњи њен интервју је имала у августу 2006. године.

Смрт 
Рут Браун је преминула у регионалној болници Лас Вегаса, у месту Хендерсон, 17. новембра 2006. године, услед компликација узрокованих срчаним ударом, а пре њега инфрактом, који је претрпела на хирургији прошлог месеца. У тренутку смрти била је стара 78 година. Меморијални концерт у њену част одржан је 22. јануара 2007. године у Абисинској баптистичкој цркви у Харлему, у савезној држави Њујорку, САД.

Сахрањена је у Рузвелтовом меморијалном парку у Чесепику, у савезној држави Вирџинија, САД.

Дискографија

Албуми 
 1957: Ruth Brown (Atlantic)
 1959: Miss Rhythm (Atlantic)
 1959: Late Date with Ruth Brown (Atlantic)
 1962: Along Comes Ruth (Phillips)
 1962: Gospel Time (Philips)
 1964: Ruth Brown '65 (Mainstream), re-released as Softly
 1968: The Big Band Sound of Thad Jones/Mel Lewis Featuring Miss Ruth Brown (Solid State)
 1969: Black Is Brown and Brown Is Beautiful (Skye)
 1972: The Real Ruth Brown (Cobblestone)
 1978: You Don't Know Me (Dobre Records DR1041, 1978)
 1989: Blues on Broadway (Fantasy)
 1991: Fine and Mellow (Fantasy)
 1993: The Songs of My Life (Fantasy)
 1997: R + B = Ruth Brown (Bullseye Blues)
 1999: A Good Day for the Blues (Bullseye Blues)

Компилације 
 2006: Rockin' in Rhythm: The Best of Ruth Brown (Atlantic/Rhino)
 2006: Jukebox Hits (Acrobat)
 2007: The Definitive Soul Collection (2 CDs, Atlantic/Rhino)
 2015: The Very Best of Ruth Brown (2 CDs, One Day Music)

Синглови

Референце

Литература

Спољашње везе 

 Рут Браун на веб-сајту AllMusic 
 Рут Браун на веб-сајту Internet Broadway Database 
 
 Рут Браун на веб-сајту Rock and Roll Hall of Fame 
 Рут Браун  на веб-сајту VH1 
 Атлантик рекордс на Џез дискографији 
  

Рођени 1928.
Умрли 2006.
Америчке певачице
Америчке глумице
Афроамеричке певачице
Афроамеричке глумице
Добитници награде Греми
Добитници награде Тони
Музичари уврштени у Дворану славних рокенрола