Војислав Д. Девић
Војислав Д. Девић (Нови Сад, 1952) српски је истраживач је, теоретичар и практичар просторног планирања, урбанизма, архитектуре, заштите градитељског наслеђа, екологије, футурологије, картографије и геостратешких пројеката.

Биографија и каријера 
Дипломирао на урбанистичком смеру Архитектонског факултета у Београду 1977. године. Специјализовао урбанизам на Универзитету Париз VIII у Сен–Денију 1982/3. године. 

Запослен од 1979. до 1994. у Заводу за урбанизам града Новог Сада, где је 1992–1994. био и члан Управног одбора. Члан Градске комисије Новог Сада за увид у урбанистичке планове 1990–1992 и 2001–2003. Запослен 2001–2002 у Извршном већу АП Војводине у Секретаријату за привреду, Сектору за урбанизам и грађевинарство. Од 2013. до 2016. члан је Савета за урбанизам, пословни простор и стамбена питања Скупштине Града Новог Сада. 

Од 1992. је секретар Словенског института у Новом Саду; од 2005. саветник Географског института САНУ „Јован Цвијић“; од 2008. директор Стратег Пројекта, а од 2011. управитељ Фондације „Матица Мира“. Изабран у звање професора и академика на Међународној словенској академији наука, образовања и уметности у Москви 1995. године. 

Заштитар је новосадских тргова, гробаља и цркава, као и заступник општег градитељског наслеђа Војводине и цивилизацијског наслеђа српског Подунавља

Учесник тридесетак стручних и научних симпозијума српског, југословенског, европског и светског нивоа са ауторским рефератима. Сарадник и аутор неколико десетина урбанистичких планова и пројеката. Аутор већег броја чланака објављених у стручној и дневној штампи.

Члан је Друштва архитеката Новог Сада, Удружења примењених уметника и дизајнера Војводине, Удружења урбаниста Србије, Словенског института у Новом Саду, Европског института за истраживање древних Словена у Лондону и Међународне словенске академије наука, образовања, културе и уметности у Москви.

Филозофске идеје и мировни пројекти 
Борац за екологију и творац идеја биополиса — модела здравог, хармоничног и пожељног града, олимпијаполиса — уравнотеженог града ненасилног мира, мудраполиса — заветног града печата са толеришућим баријерама, стратегије преживљавања градова у XXI веку, Фрушке горе као треће Свете горе и аскетополиса — стратегије самоограничавања града.

Аутор је идејних миротворних пројеката Екуменских конака крај светилишта Марија Снежна на Текијама; Србалбанополиса, града помирења између Срба и Албанаца; Срб–Бош–Хрт палате помирења православних Срба, исламских Бошњака и римокатоличких Хрвата у Сарајеву; Јапан полиса на средњем Подунављу; Ценпантранса — Центра за панхармонично преображење човека и света (највећег пројекта који је Србија излагала на Светској изложби ЕКСПО 2010 у Шангају у павиљону Србије а видело га је преко 3,5 милиона посетилаца); Паневропског дунавског миротворијума; Бео–Бер–Мос, Београд–Берлин–Москва, града помирења Немаца и Руса на српском Подунављу; Евро–азијског центра на српском Подунављу; Праг, град помирења великих сила; „Нови Сад – Нови Мир – Ново Добро“ и других.

Ауторске књиге 
 Пројекти толеранције — мондијализам, екуменизам и православље, 1996 (тројезична). 
 Прикривено име и непознати урбанолошки родопис Новог Сада, 1997. 
 Може ли земљотрес угрозити сигурност Новог Сада?, 1998. 
 Етичко–еколошка посланица колегама архитектама и урбанистима III миленијума, 1999 (петојезична) – награђена на Урбанистичком салону у Нишу исте године. 
 Град помирења XXI века Србалбанополис —, 2002 (четворојезична). 
 Идејни концепт храма свехришћанског сусретања и помирења Св. Јован Крститељ, 2003. (двојезична) 
 Нови креативни простори Војводине  — Преглед напуштених и недовољно искоришћених објеката у АП Војводини са анализом и проценом могућности њихове трансформације у објекте културе, 2014. 
 Нови креативни простори Војводине као потенцијал развоја локалних заједница, 2015. 
 Нови креативни простори — Домови културе за 21. век.

Самосталне изложбе 
 „Пројекти толеранције за III миленијум“, Галерија САНУ, Нови Сад (2000); 
 „Храм свехришћанског сусретања и помирења“, Галерија Војвођанске банке, Нови Сад (2005); 
 „Инфо карте добара Новог Сада, Сремских Карловаца, Свете Фрушке горе и Војводине“, Галерија „Форма“, Нови Сад (2006); 
 „Инфо карте добара Војводине и Србије“, Дому културе, Будакалас, Мађарска (2008); 
 Видео филм „Ценпантранс“, Павиљон Србије, вип салон, Светска изложба ЕКСПО 2010, Шангај, Кина (2010); 
 Мултимедијална миротворна изложба „Ценпантранс“, Извршно веће АП Војводине, свечани хол, Нови Сад (2012); 
 Мултимедијална изложба „Центар за свехришћанско сусретање и помирење“, Галерија „Мост“, Завод за културу Војводине (2013); 
 „Антиапокалиптични пројекти — made in Serbia“, Кућа Ђуре Јакшића, Београд (2015); 
 „Подунавски креативни пројекти“, Галерија „ИТД“, Петроварадинска тврђава (2015); 
 Самостална ауторска картографска изложба, Галерија „Форма“, УПИДИВ, Нови Сад (2016) 
 „Презентација диференција специфика културних, религиозних и миротворних вредности АП Војводине“, Галерија „Мост“, Завод за културу Војводине, Нови Сад, 2016. 

Учесник је и на више десетина колективних изложби.

Референце

Спољашње везе 
 „Цивилизацијски џинови, бирајте – рат или мир! (Архитекта Војислав Девић позива председнике Јоакима Гаука и Владимира Путина да измире Немачку и Русију на српском Подунављу)“, разговор водила: Невенка Стојчевић, Геополитика, Београд, бр. 74, мај 2014.
 Ристић, Д. „Водич кроз прошлост чувене школе“, Дневник, Нови Сад, 13. 2. 2016. 
 Инфо сајт Добра Војводине 
 Храм свехришћанског помирења

Рођени 1952.
Новосађани
Српски архитекти
Српски картографи
Српски књижевници
Српски филозофи
Српски урбанисти
Активизам
Заштита природе
Еколози