Јованка Хрваћанин
Јованка Хрваћанин (Дубица, 20. јануар 1899 — Београд, 1987) била је хрватска и српска књижевница (која је писала на српском језику), романописац, писац за децу и преводилац књижевних дела, највише са словенских језика.

Живот и каријера 
Рођена је у Дубици (данашњи назив Хрватска Дубица), 20. јануара 1899. године. Рано детињство провела је у Београду. Након очевог губитка посла у Прес-бироу, и смрти млађег брата 1903, вратила се са породицом у родно место, где је завршила основу школу. Јованкино школовање било је неуредно. Обележено је наглим прекидима и пресељењима, због политичког деловања и ангажовања њеног оца који је био оснивач и организатор првих светосавских беседа у Дубици и Јасеновцу, и члан главног одбора Радикалне странке и ратних прилика на Балканском полуострву.

Гимназију је похађала у Бјеловару и Београду а, након Првог светског рата, дипломирала је на Филолошком факултету (1923) и положила професорски испит (1926).

Познавала је чешки, руски, француски, немачки, словеначки језик, и преводила је бројна књижевна дела, али највише са словенских језика: Карела Чапека, Франа Шрамека, Максима Горког, Вјачеслава Иванова, Франца Бевка, Антона Ашкерца, Игора Шевченка, Ласју Украјинку, Кристину Бренкову, Ивана Цанкара.

Радила је као професорка у Женској гимназији (1923—1931) и Учитељској школи у Новом Саду, Првој женској гиманзији у Београду (1933—1940). У Новом Саду је основала Удружење универзитетски образованих жена и била његов први председник.

После Другог светског рата радила је у Педагошком институту, у секцији за дечју и омладинску књижевност и штампу (1949—1950), потом као уредник Дечје књиге од 1951. до пензионисања 1953.

Преминула је у Београду 1987.

Дело 
Јованка Хрваћанин је прве песме објавила још као основац, а значајније се посветила писању у гимназијским данима.

У међуратном периоду написала је збирке песама и кратку лирску прозу:
 Пјесме невиђеном (1926),
 Откинуто лишће (1939)
 Записи (1933) — проза.
Као песник и преводилац објављивала је у скоро свим тадашњим часописима:
 Књижевни југ,
 Књижевна ревија,
 Жена, Светлост,
 Нова светлост,
 Венац,
 Мисли,
 Алманах Записи из Цетиња,
 Књижевни Север из Суботице,
 Дечји лист Мирољуб,
 Дечје новине из Новог Сада,
 Застава,
 Правда.

У периоду после Другог светског рата највише се бави писањем књига за децу, како је сама говорила, подстакнута од Десанке Максимовић, и тада настају збирке:
 Рачунске шале за наше мале и Сабирање за најмлађе (1946),
 Занат је златан (1947),
 И ја рачунам (1951),
 Људи раде (1951),
 Мица с десет лица и њена другарица (1954),
 Под брезом (1955), Трагом срца (1972),
 Птице ме буде (1979).
Написала је кратки епистоларни роман Невиђени (1995) објављен први пут у часопису ПроФемина у три наставка.

Део њеног опуса (Пјесме невиђеном, роман Невиђени, Записи) настао у међуратном периоду, испињен је искуством из година одрастања и открива основна својства њене поетике:

Библиографија 
Монографије
 Пјесме невиђеном (1926)
 Записи (1933)
 Сарадња куће у оспособљавању ученика за писмене задатке (1938)
 Откинуто лишће (1939)
 Права вредност књижевности (1941)
 Рачунске шале за наше мале (1946)
 Сабирање за најмлађе (1946)
 Занат је златан (1947)
 И ја рачунам (1951)
 Људи раде (1951)
 Мица с десет лица и њена другарица (1954)
 Под брезом (1955)
 Трагом срца (1972)
 Птице ме буде (1979)
Чланци и други саставни делови
 [Остави нек се лист крај листа слаже…] (1927)
 Р. Ст. Мићић: Животни пут једног просветног радника (1940)
 Десанка Maксимовић, Јованка Хрваћанин: Дечја поезија народа СССР-а (1987).
 Невиђени (1995)
 Некњижна грађа
 Аутограф романа Невиђени ()
 Пролетна кишица (1953)

Извори

Спољашње везе 
 Јованка Хрваћанин  — knjizenstvo.etf.bg.ac.rs

Рођени 1899.
Умрли 1987.
Костајничани (Хрватска)
Срби у Хрватској
Српске књижевнице
Писци за децу
Српски преводиоци
Српски писци за децу