Александар Пишчевић
Александар Пишчевић (Поречје, 17. мај 1764 —  Скаљева, 31. март (по јулијанском - 20. марта) 1820) био је руски војник српског поријекла.

Животопис 

Син је Симеона Пишчевића. Са 13 година отац га је одвео (1777) на школовање у Петербург. Стекавши образовање у Инжењеријском кадетском корпусу, Александар се у својој 19. години за сав живот запутио траговима својих предака у војну службу. 1783. био је у Санктпетербуршком драгонском пуку у војсци кнеза Потемкина која је освојила Крим од Турака и Татара и присајединила га Русији (на Кавказу је у честим контактима са надређеним г. Потемкином којег не треба мијешати са кнезом Потемкином, који живи у исто вријеме). 

По вољи оца прелази у кавскаску војску 1784. године. Са својим ескадроном учествовао је у опсади и јуришу на турску тврђаву Анапу, на обали Црног мора, кад је послије продора у град и осјетио задовољство војничке побједе и тријумфа. Ипак, на Кавказу је био незадовољан. У Русију, са Кавказа, вратио се нарушеног здравља. 

Оженио је ћерку дворског савјетника, Србина, Фјодора Платоновича Јуришића, г. Митендорф. С њом је имао ћерку Љубов. Млађи брат му је био Иван Семојонович Пишчевић, полусестра (ћерка оца из првог брака) удовица без потомства г. Сребњицка, сестре Ана (из Новомиргорода), Надежда и Варвара. Отац му је у тестаменту оставио обавезу да изгради цркву светог Стефана (њихове крсне славе), поред очевог гроба. Умире у 56. години живота, на имању које му је припадало након очеве смрти.

Мемоари 

За српску историју је значајан због мемоара Мој живот. У њима о свом поријеклу пише:

Занимљивости 

Александар Пишчевић на многим мјестима у мемоарима описује своје љубавне авантуре са разним женама. Имао је негативан однос према оцу, родбини, Нијемцима.

Види још 
 Нова Србија (област)
 Славеносрбија
 Срби у Русији

Извори

Литература 
 
 
 

Рођени 1764.
Умрли 1820.
Српски мемоаристи
Срби у Русији
Срби у Украјини