Коста Хаџиристић
Коста Хаџиристић (1845 – 1870) био је трговац, сакупљач народног блага, дописник омладинских листова и члан илегалне организације Уједињене омладине српске у Сарајеву.

Биографија 

Коста Хаџиристић рођен је 1845. године. Већ као двадесетогодишњак Коста је спадао у онај број израслих српских трговаца у Босни који су имали шире просветитељске видике. Владислав Скарић истиче његову склоност науци и пјесништву које му је било већа преокупација од трговине. То се могло примјетити и из његовог тестамента начињеног због слабог здравља пар година касније у којем је велики дио свог иметка оставио за развој школства, средњег и високог, посебно у Сарајеву гдје је желио да се оснује „Свеучилиште”. У својим списима Коста Хаџиристић оставио је свједочанство о раду илегалног одбора Омладине српске у Сарајеву на основу којег је Владимир Ћоровић претпостављао да су постојала два друштва: старије друштво чије су вође били Богољуб Петрановић и Саво Косановић и млађе друштво чији су чланови били Коста Хаџиристић, Нико Бесаровић, Стево Јелић, Паво Павловић, Јово Рајковићи и Глишо Авакумовић. Ћоровић претпоставља да су разлози постојања двају друштава, старијих и млађих Омладинаца у Сарајеву били у настојању старијих чланова да заштите млађе, па се отуда и не спомињу старији у рукописима Косте Хаџиристића. По обичају оваквих друштава и они су имали „омладинска” имена: Коста Хаџиристић је био „Ћетко Градањски”, Нико Бесаровић „Арисије Себичић”, а Јово Рајковић „Игумановић”. Један од задатака који су себи чланови овог илегалног омладинског одбора у Сарајеву поставили било је припрема по једне књиге годишње за коју су сами писали пригодне књижевне саставе или сакупљали различите облике народне прозе и народне поезије. Као и други Вукови сљедбеници из Босне и Коста Хаџиристић се држао његових начела о народној традицији и језику као најдосљеднијем изразу народности. Познато је да су чланови Омладине српске из Босне тражили да се Вукове збирке српских народних пјесама добављају у Босну „по нижој цијени” како би се преко њих дјелотворније развијала свест о народности.

Вуков поступак Коста Хаџиристић је сљедио у много чему, па и у описивању народних обичаја Срба у Сарајеву, и у цијелој Босни, што је имало за циљ побуђивање националног осјећања. Сви његови радови су национално интонирани, али на доситејевским просветитељским и вуковским народоносним терминима. По узору на њих и он под Србима подразумијева све јужнословенске народе који говоре истим језиком, с тим што их због вјерске различитости дјели на Србе „православне”, Србе „римске” и Србе „мухамеданске” вјере. Ту своју формулацију образлаже бројним описима заједничке традиције, а један од најочигледнијих, по његовом убеђењу, јесте језик и широка употреба ћирилице. Као и други чланови Одбора омладине српске у Сарајеву и Коста Хаџиристић је заговарао народност,а не вјеру, тако да је српске обичаје о слави, Божићу и Васкрсу или разним црквеним скуповима увијек посматрао као изразе народности. Узимајући себи у задатак да ту стару српску културу у Босни представи у свој њеној „народности”, он записује називе локалитата, предања везаних за њих, понајвише за ликове Св. Саве и Марка Краљевића, описује народне ношње и обичаје становника појединих крајева, биљежи све занимљивости везане за српске цркве и манастире, њихове фреске, умјетнике и старе књиге да би потврдио континуитет те културе. По мишљењу Косте Хаџиристића српски дух ће увијек чувати гусле тј. народна епска поезија као облик усмене историје.

Библиографија 

 Босански догађајник
 Из босанске прошлости
 Мала збирка народних приповедака
 Мала збирка народних песама, највише женских

Референце

Литература 
 Бранко Летић: Српска и хрватска књижевна традиција у турском периоду, Институт за књижевност, Свјетлост, Сарајево, 1991.

Рођени 1845.
Умрли 1870.
Сарајлије
Српски трговци
Срби у Босни и Херцеговини