Здравствена заштита Јевреја у окупираном Београду
Здравствена заштита Јевреја у окупираном Београду, хронолошки је приказ организације здравственог збрињавања припадника овог народа за време Другог светског рата, након доношање одлуке Вермахта да се Јеврејима забрани лечење у јавним здравственим установама Србије. Тада је основана посебна тзв. „Јеврејска здравствена служба” која је у окупираном Београду радила од 1. јуна 1941. до 23. марта 1942. када је зверски убијен и последњи њен болесник.

Историја 
Наредбом Војног заповедника за Србију од 30. маја 1941. године, Јевреји су стављени ван постојећих закона, односно стављени су под специјалне нацистичке и расистичке прописе:
 Одузета су им сва грађанска права: забрана напуштања места становања, коришћење јавних превозних средстава, посећивање јавних локала и приредби, кретање одређеним улицама, напуштање стана у време полицијског часа.
 Забрањено им је бављање лекарском, ветеринарском, апотекарском и адвокатском праксом.
 Сву су били отпуштени из државне и других служби.
 
Како се по овој Наредби, почев од маја 1941. Јевреји нису више могли лечити у беoградским здравственим установама, градске власти наредиле су Јеврејима да самостално оснују сопствену „Јеврејску здравствену службу”, у оквиру које су могли радити искључиво јеврејски здравствени радници. Такође овом уредбом наређено је Јеврејима да морају сопственим средствимa да врше опремање новооснованих здравствених установa, набављају лекове и сносе све трошкове лечења. 

Међутим, та самосталност била је ограничене природе, јер су доста често у новоформиране јеврејске здравствене установе изненада упадали Немци, хапсили здравствено особље и из њихове потребе односили опрему и лекове, што је приморавало Јевреје, да поново врше опремање здравствених установа.

Првих месеци од oснивања „Јеврејске здравствене службе” у њој је радило око 75 лекара, 6 апотекара, по 1 дрогериста и ветеринар, 24 студената медицине и 26 болничарки (приучених лица). Како су они који су били укључени у рад здравствене службе били ослобађани од присилног рада, убрзо је је дошло до повећања броја ангажованих лекара.

Кад су почетком децембра 1941, сви београдски као и банатски Јевреји, мушкарци, били убијени у логорима у Топовским шупама и на Бањици, а жене и деца интернирани у логор Старо сајмиште, све здравствене установе, сем Јеврејске болнице, расформиране су. 

Јеврејска болница продужила је са радом до средине марта 1942. године и у свом простору лечила болесне жене и децу из логора Старо сајмиште, да би средино марта 1942, Гестапо донео одлуку о расформирању Јеврејске болнице. Затварање болниве почело је тако што је прво највећи број здравственог особља болнице похватани је ноћи између 18. и 19. марта 1942. и ликвидиран, док је мали број успео да се на време склони и спасе. Потом су сви затечени болесници (око 800) усмрћени, од 19. до 23. марта 1942, тј. све док и последњи болесник није био усмрћен, на путу до ископаних рака, у Душегупкама (покретним гасним коморама). 

Тако је болница као последња Јеврејска здравствена установа (болница) у Београду и званично престала са радом, 23. марта 1942, након зверског убиства и последњег болесника затеченог на лечењу у боолници од стране Гестапоа.

Организациона структура 
Здравствена заштита Јевреја у окупираном Београду била је организована у оквиру „Јеврејске здравственес лужбе” која је у свом саставу имала свој управни апарат и здравствене установе.
Управни апарат
Шеф службе био је др Исак Ешкенази, његов заменик др Јаша Алфандари, а секретар Сима Сасо. 
Здравствене установе
У састав „Јеврејске здравственес лужбе”  биле су следеће здравствене установе:

Види још 
 Холокауст у окупираној Србији
 Страдања јеврејских здравствених радника током Другог светског рата у Југославији
 Јеврејска болница у Београду

Извори

Спољашње везе 
 Бојан Ђокић, Нумеричка анализа списка јеврејских здравствених радника - жртава фашистичког терора - током Другог светског рата у Југославији
Јевреји у Србији
Историја српске медицине
Београд у Другом светском рату
Здравство у Београду