Вучји вргањ
Вучји вргањ је врста јестиве гљиве, карактеристична вргањевка наших приобалних крајева и отока, према југу све чешћа, понегдје - као на Мљету и у Ластви крај Требиња и масовна. Гаји заједништво са чесвинама (-{Quercus ilex}-) и медунцима (-{Q. pubescens}-), радо кад су мијешани с бјелограбићима (-{Carpinus orientalis}-). У унутрашњости доста је ријетка (Вукомеричке горице, околица Тоуња и Генералског Стола), али зато дубоко у Херцеговини и Црној гори.

Клобук 
Клобук 4-12-(15) центиметара, полулоптаст па јастучаст, често доста дубоко усјечен и на неједнака крила раздијељен. Изворно пустенаста, кожица с временом огољује, махом суха, кратко прераста руб. Прљаво до сивкастобијела, као свијетла бијела кафа или картон, преливена мрљасто, облачасто или у цјелини, црвеним тоновима, као малина или крв, цинобер, кармин, па чак и лила. Удубљена мјеста су црвенија, а уз руб, који је жут, мјешавина боја даје наранџасту. Бубуљице по површини поцрне, а само млади поплавена додир.

Цјевчице 
Цјевчице су нагло сужене творе дубок јарак око стручка, дугачке 5-16 милиметара; најприје лимунжуте, затим зеленосивкастожуте. На пререзу полаве.

Поре 
Поре су врло ситне и све до старости зачепљене, округласте, у основи истобојне с цјевчицама изнутра, но сазријевањем црвене почевши од стручка, тако да и развијенији примјерци могу уз руб задржати жуту или мало наранџасту боју. Код старијих црвенило изблиједи у окерсмеђезелено. На додир по цинобер партијама прелазе у индигољубичасто, а по жутим у зелено; испупченије поцрне.

Отрусина 
Отрусина је тамно маслинастосмеђа.

Стручак 
Стручак 5-9/1,5-5 cm, у врху најужи, надоље или постепено дебљи или трбушаст, у бази често поново нагло ужи, све до у коријен. Површина глатка или лако наборана, понекад с мањим рупицама. У горњој половини претежно жут, у средини прљавобијел, у дну црно или чађавосмеђ. Без мрежице, но често са ситним и густим тачкицама у горњој половини или готово све до базалног дијела - најприје црвенкастим, касније смеђим. Неријетко се на бијелом дијелу јављају и крупније округлије смеђе мрље, као да је површина прогорјела. По горњој жутој партији смјеста на додир поплави, те изблиједи у маслинасто.

Месо 
Месо у клобуку дебело 2-3,5 cm, тврдо, на угризима лијепо жуто, иначе бљеђе лимун до напуљски жуто или готово прљавобијело, на пресјеку поплави спорије или брже, слабије или јаче. Под кожицом, 2-4 милиметра, не поплави. У дну стручка је непромјењиво цигласте, ружичастосмеђе или индијско црвене боје, понекад истобојно свањштином. Мирише оштро-неугодно на месинг или мастило, мало и на сперму, па и на хемикалије - но све доста слабо. Укус мучно-бљутав. На пресјеку се зноји.

Хемијске реакције 
Хемијске реакције - на -{КОH}- по црвеним партијама кожице и у месу смеђа, на -{FeSO4}- свијетло маслинастосива.

Микроскопија 
Микроскопија - споре окерсмеђе, издубљено-бадемолике, 11,5-17,5/4,5-6,5 mi.

Доба 
(VII)-IX-X

Јестивост 
Досада се ова гљива сматрала уз лудару једином Вргањевком која је и кувана отровна, међутим, један брачни пар ју је побркао са славонским вргањем, Boletus queletii, скухао, кушао и без икаквих сметњи откри само да је лоша. Нема више потребе да то нетко провјерава.

Сличне врсте 
Кад вучји вргањ има као цикла црвено дно стручка могао би се замјенити са славонским вргањем, -{Boletus queletii Schulz}-, који у истим крајевима буде већином црвеног клобука, -{forma rubikounds Mre}-. Разлика: угодан мирис и укус, реакција на -{KOH}- прво наранџаста, па маслинастосмеђа. - Кад пак иста гљива има по рубу клобука црвене тонове, а другдје буде прљасвијетлосивосмеђа, може наликовати лажној лудари, -{Boletus splendidus Martin}-, једној исто тако медитеранској врсти, која за разлику, има црвену мрежицу по стручку.

Референце

Спољашње везе

lupinus