Ektodermne ciste odontogenog porekla
Ektodermne ciste odontogenog porekla su jasno ogranišene razvojne šupljine sa unutrašnje strane obložene epitelom u koštanim fisurama i mekim tkivima, ispunjene tečnim sadržajem. Nastaju kao posledica uvrtanja ektoderma između embrionalnih procesusa koji učestvuju u formiranju lica i vilica. Svaku cistu treba, kako god je to moguće, u celosti odstraniti, jer ona svojim daljim rastom dovodi do resorpcije koštanog tkiva, predstavlja latentno žarište infekcije, a postoji mogućnost maligne alteracije.

Opšta razmatranja 
Ciste vilica  su su šupljine jasno ograničene u mekom tkivu ili organu, ispunjene tečnim sadržajem, a sa unutrašnje strane obložene epitelom. Ciste u vilicama se relativno često javljaju a prema poreklu se dele na ektodermne ciste odontogenog i ektodermne ciste neodontogenog porekla.
Ektodermne ciste odontogenog porekla
U ektodermne ciste odontogenog (razvojnog) porekla spadaju:
 gingivalna cista dece (Epsteinove perle)
 odontogena keratocista (primordijalne ciste)
 folikularna cista,
 eruptivna cista,
 lateralna periodontalna cista,
 gingivalna cista odraslih,
 glanduralne odontogene ciste
 radikularna cista.
Ektodermne ciste neodontogenog porekla
U ektodermne ciste neodontogenog porekla spadaju:
 medijalne — alveolarne i palatinalne
 globulomaksilarne
 nazoalveolarne
 nazopalatinalne — ciste papile palatine,
 ciste incizivnog kanala.

Vrste ektodermnih cisti odontogenog porekla

Klinička slika 
Simptomi folikularnih i radikularnih cista su skoro isti. Imaju bezbolni razvitak ialo rastu ekspanzivno istanjujući koštano tkivo, tako da dolazi mnogo ćešče do pojave tumefakcije sa vestibularne nego sa palatinalne ili  jezične (lingvalne) strane u donjoj vilici, jer je pretežni razvitak ciste prema vestibulumu - bukalno i labijalno, koji je uslovljen manjim otporom koštanog tkiva.

Dok su male otkrivaju se rendgenski i ne pričinjavaju subjektivne tegobe. Smatra se da se za 0.5 cm uvećavaju u prečniku za godinu dana. Bolesnici se najčešče javljaju lekaru zbog pojave tumefakcije (ispupčenja) ili infekcije ciste kada bolest ide pod simptomatologijom infektzivnog apscesa.

Dijagnoza 
Dijagnoza odontogenih i drugih koštanih cista postavlja se na osnovu pregleda pacijenta, koji uključuje:
 uzimanje anamneze, 
 klinički pregled — inspekcija, palpacija područja vilica i perkusiju zuba, tokom kojih se konstatuje: bezbolno izbočenje koštanog tkiva, normalna boja sluzokože iznad promene, bezbolna tumefakcija je bezbolna na palpaciju, može biti čvrste konzistencije kada je očuvano još koštano tkivo, a ukoliko dodje do istanjenja istog u uznapredovalom stadijumu ciste dolazi do pojave fenomena ping-pong loptice, odnosno ugibanja koštanog tkiva, kada je koštano tkivo potpuno resorbovano, javlja se fenomen fluktuacije. 
 rentgenografiju, 
 patohistološki nalaz, 
 punkciju i klinički pregled cističnog sadržaja — koji je tečan, a može biti bistar, žućkaste boje (slame) sa prisustvom kristala holesterina ili gnoja. 
 citološku analizu ćelija i sadržaja punktata 
 kompjutoriziranu tomografiju vilica ili kostiju lica. 
U tipičnim slučajevima već na osnovu kliničkoga pregleda i detaljne analize rentgenograma može se postaviti dijagnoza, koja će postati konačna tek nakon potvrde patologa.

Terapija 
Lečenja ovih cista zasniva se na delimičnom ili potpunom odstranjenju cističnog sakusa.

Izvori

Literatura 
 -{N. Roberton “Textbook of neonatology”, Churchil Livingdtone 1989}-

Spoljašnje veze 

 Razvoj odontogene ciste — Sveučilište u Zagrebu 

Максилофацијална хирургија
Патологија
Одонтогене цисте оралне и максилофацијалне регије
Цисте