Златача
Обична златача или само златача (lat. -{Xerocomellus chrysenteron}-) је гљива малих димензија из породице вргања (Boletaceae). Распрострањена је у умереном климатском појасу северне земљине полулопте.  Расте у сеновитим местима од краја лета па све до почетка зиме појединачно или у малим групама у брдским и планинским лишћарским шумама са тврдим дрветом попут граба, храста или букве. Није ретка и у четинарским састојинама. Микоризна је врста.

Опис плодног тела 
Плодно тело представља шешир пречника 3 до 7 cm. Кожица шешира је сува и баршунаста, храпава и испуцала. У основи је смеђе боје, са примесама жутог, посебно идући од центра шешира ка његовом рубу. Некад је поред смеђе прожет и примесама сивих и црвенкастих нијанси, а ретко се јавља варијанта црнкасте боје. Месо је танко (никад дебље од 1 cm) беличасто-жуте боје на рубу, а идући према средини постаје црвенкасто. Пресечено оксидује и добија плаву боју.
Поре су плитке и равно прирасле, уз стручак попут ламела издужене зеленкасто жуте боје у почетку да би касније добиле окер или смеђе маслинасту боју. Дугачке су око 7 mm.
Дршка је витка, цилиндрична и искривљена висине 3 до 8, а ширине око 1 cm. У дну је жуте боје док идући ка шеширу постаје црвена, розе или лила боје. Базална мицелија је у некој од нијанси жуте.

Микроскопија 
Споре су издужене готово цилиндрично вретенасте са удубљењем или без њега 10-17 × 4-5 μm.

Отисак спора 
Отисак спора је светлоцрвен до смеђе боје.

Јестивост 
Јестива врста, али не нарочито укусна и помало горка (укус на тинту). У исхрани се користи само шешир (дршке се одбацују).

Сличне врсте 
Најсличнија врста је лажна златача (lat. -{Xerocomus trunctatus}-) од које је можемо разликовати када осушимо базалне мицелије које код лажне златаче постану сивкасте боје.

Референце

Литература 
 Gljive Srbije i zapadnog Balkana. Uzelac B. BGV Logic Beogad, 2009.
 Mushrooms. Phillips R. Macmillan London, 2006
 Koja je ovo gljiva? prepoznavanje, sakupljanje, upotreba.Flik M. Marso Beograd, 2010
 Atlas gljiva. Giuseppe P. Prosvejta Zagreb, 1997

Гљиве
Јестиве печурке