Предраг Вранешевић
Предраг Пеђа Вранешевић (Нови Сад, 27. мај 1946 — Нови Сад, 6. фебруар 2022) био је српски музичар, концептуални уметник и архитекта. Заједно са братом Младеном 1978. године покренуо је састав Лабораторија звука који је функционисао до 1996. године.

Преминуо је 6. фебруара 2022. године после дуге и тешке болести.

Живео је у Новом Саду.

Музичка каријера 
Музиком је почео да се бави као студент. У Београду је оформио групу The Best Nothing, али њихова музика није забележена. Бенд је наступио на првој Гитаријади у Београду 1966. године и привукао пажњу медија. По повратку у Нови Сад 1970. и 1971. био је активан као концептуални уметник у оквиру колектива названог КОД, којем је припадао и друг из детињства, Слободан Тишма. КОД су се залагали за критички однос према тадашњој друштвеној стварности и уметности, због чега су имали проблема са локалним моћницима из сфере културе. Два члана групе КОД (Мирослав Мандић и Славко Богдановић) осуђена су на 9, односно 8 месеци затвора због својих текстова.

Заједно са братом Младеном је између 1969. и 1973. деловао у бенду Мед, који је представљао зачетак идеје која је водила ка Лабораторији звука.

Први сингл Лабораторије звука "(Љубите без разлике супруге и свастике) Док вам је још време" био је лансиран на Опатијском фестивалу 1978.

Лабораторија звука је осамдесетих година објавила три албума и један у деведесетим. Под именом Лабораторија XXI појавио се и материјал назван "Слет опера Нема земља", као римејк рок опере на којој су седамдесетих радили Пеђа Вранешевић и Желимир Жилник.

1990. године запослио се као музички уредник у Радио телевизији Нови Сад.

Браћа Вранешевић су написали и у свом студију снимили музику и сонгове за 20 играних филмова, 57 документарних, 66 анимираних, 12 кратких играних, 11 телевизијских филмова, 18 телевизијских серија, низ кратких телевизијских форми и неколико ауторских филмских и видео радова. Написао је музику и за више позоришних представа.

Филмографија 
Пеђа Вранешевић је филмском музиком почео да се бави најпре у сарадњи са редитељима иновативног приступа, као што су Карпо Аћимовић Година и Желимир Жилник.
|- style="background:Lavender; text-align:center;"
| colspan="4" | 1970-е
|-
| 1978. || Љубав у једанаестој ||
|-
| 1978. || Стићи пре свитања ||
|-
| 1979. || Трофеј ||
|-
| 1979. || Књига другова ||
|-
| 1979. || Последња трка ||
|- style="background:Lavender; text-align:center;"
| colspan="4" | 1980-е
|-
| 1980. || Сплав медузе ||
|-
| 1981. || Пикник у Тополи ||
|-
| 1981. || База на Дунаву ||
|-
| 1982. || Лабораторија звука (тв филм) ||
|-
| 1982. || Стеница (тв филм) ||
|-
| 1983. || Приче из Непричаве ||
|-
| 1983. || Још овај пут ||
|-
| 1984. || Крај рата ||
|-
| 1984. || Позориште у кући (ТВ) ||
|-
| 1984. || Недељни забавник ||
|-
| 1985. || Једна половина дана ||
|-
| 1986. || Родољупци ||
|-
| 1986. || Секула и његове жене ||
|-
| 1986. || Друга Жикина династија ||
|-
| 1987. || Стратегија швраке||
|-
| 1987. || Октоберфест (филм) ||
|-
| 1988. || Луткомендија ||
|-
| 1988. || Крај партије ||
|-
| 1988. || Ванбрачна путовања ||
|- style="background:Lavender; text-align:center;"
| colspan="4" | 1990-е
|-
| 1990. || Цајтнот ||
|-
| 1990. || Уметни рај ||
|-
| 1991. || Оригинал фалсификата ||
|-
| 1992. || Дезертер ||
|-
| 1992. || Јевреји долазе ||
|-
| 1993. || Пун месец над Београдом ||
|-
| 1993. || Фазони и форе ||
|-
| 1998. || Ликвидација (ТВ) ||
|- style="background:Lavender; text-align:center;"
| colspan="4" | 2000-е
|-
| 2001. || Чорба од канаринца ||
|-
| 2002. || Фазони и форе 2 ||
|}

Концептуална уметност 
Браћа Вранешевић су изазвала велику пажњу публике и медија 1984. године у Лондону, наступајући пет вечери за редом у престижном Институту савремене уметности (ICA) са музичко-текстуално-визуелним перформансом под називом "Узјахати коња светог Марка". За уметнички рад и допринос награђени су "Бронзаним змајем" у Кракову и златним медаљама и наградама за животно дело на Фестивалу документарног и кратког играног филма у Београду, коју је Пеђа добио 2007. године.

На новосадској Трибини младих почетком седамдесетих је заједно са Мирославом Мандићем био уредник филмског програма.

Рад у архитектури 
Предраг Вранешевић је завршио студије архитектуре у Београду 1972. године. 

Пуних десет година је радио као архитекта у новосадском Урбанистичком заводу на позицији "архитекте сарадника" у одсеку Урбанистичко пројектовање, а касније као "пројектант" и "планер". За време служења војног рока у Бијељини на захтев тадашњег директора више пута је добијао ванредно одсуство због припреме и поставке изложбе Генералног урбанистичког плана града Новог Сада 1974. године. 

Као део групе за уређење слободних површина “Urban dizajn”, Вранешевић је, између осталог, учествовао у поставци споменика "Камени цвет" вајара Љубомира Денковића, као и у урбанистичком пројекту уређења слободних површина на новосадском Новом насељу.

Посао у Урбанистичком заводу је напустио 1982. године након што му је одбијен захтев за неплаћено одсуство, које је тражио због, како је навео, "компоновања музике за три филма, и то једног у Љубљани, другог у Загребу, а трећег у Новом Саду". У молби је дао обећање да ће завршити Студију развоја делатности културе за потребе ревизије ГУП-а Нови Сад.

На страни 125. публикације "Нови Сад - слика града", коју је Завод за урбанизам приредио и издао поводом 35-годишњице оснивања и рада (1960—1995), спомиње се и Предраг Вранешевић.

Референце

Спољашње везе 
 

Рођени 1946.
Умрли 2022.
Музичари из Новог Сада
Српски музичари
Југословенски музичари
Српски композитори