I dag siger vi farvel. Til en elsket far, en god ven og en stor politiker. Til en mand, som var en éner hele sit liv. Men aldrig ene. For han havde aldrig nok i sig selv. Tværtimod. Henning havde et stort hjerte, som bankede for dem, han havde kær. Og som bankede for det, han troede på. Hans engagement, viden og varme strålede fra ham til det sidste. Det oplevede jeg selv, da vi mødtes på Marienborg til en kop kaffe og en samtale om de europæiske udfordringer for et par måneder siden. For sidste gang. Selvom han havde ideer til de næste 100 år. Som altid var Henning opvakt, engageret og visionær. Da vi sad der, i de stille, gamle stuer–hvor store personligheder gennem tiderne har haft deres gang–så slog det mig, hvor stor betydning Henning har haft for mig, for Venstre, for Danmark og for Europa. Han var formand for Venstre, da jeg var ung. Og han blev årsagen til, at politik blev min skæbne. For Henning ville noget med sit politiske arbejde. Han var både kaptajn og maskinmester på samme tid. En visionær, begavet leder og en dygtig håndværker. Han var med til at omdanne Venstre fra et parti, som måske mest kiggede ned i jorden. Til et parti med flyvehøjde, indblik og internationalt udsyn. Som en af de første–hvis ikke dén første–formulerede Henning nogle af de principper, som den offentlige sektor er baseret på i dag. Frit valg og effektiv styring.