Med til dynamikken hører penselstrøgene, store, brede, flotte, og mere end noget andet bibringer de skildringen en energi, der næsten suger os ind i billedet. Udover deres beskrivelse af landskabets synlige virkelighed vedstår strøgene også deres karakter af farvestof sat op på et lærred. Især forgrundens store sten forvandles herved til rent maleriske formationer, hvis nuancer, kontraster og stoflighed øjet kan glædes ved- og fantasien stimuleres af. En færøsk sommerdag Lyset er gråligt og køligt på den overskyede dag. Farveholdningen domineres af blågrå, brunlige og grønne nuancer. De saftigt grønne partier på skrænten vidner om, at det er sommer, en typisk færøsk af slagsen, hvor solen også lysner skyerne og kaster hvidlige glimt ude på fjorden. De energiske penselstrøg og dristige farveformationer er derfor hele tiden holdt i ave af den synlige virkelighed. Den er nøje og loyalt observeret af et fintmærkende kunstnerøje for så derefter at genopstå som formationer af penselstrøg. Disse farvespor hævder på den ene side deres selvstændighed i forhold til synsoplevelsen, samtidig med at maleriet på paradoksal vis gør den malede virkelighed mere nærværende. Selv de okkergule og–røde kruseduller i nederst venstre hjørne fungerer således, idet de udgør en kontrast til alt det mørke og kølige omkring og dermed bringer en koloristisk spænding ind i maleriet og den virkelighed, det viser. Syn og sind Samtidig lyser et sind ud af billedet takket være den energiske og kraftfulde brug af pensel og paletkniv, idet dele af sceneriet også har præg af en mere løs skitse. Det er Ruth Smiths adelsmærke som kunstner, at hun netop formår at skabe en hårfin syntese ud af synsoplevelse, maleri og sind, men her har hun ganske usædvanligt gjort vold på virkeligheden, om end diskret. Når skyerne i baggrunden så ubønhørligt ruller ind mod land skyldes det i høj grad den skæve horisontlinje, der falder svagt fra venstre mod højre og dermed forstærker bevægelsen i den retning. Her er vi i den heldige situation, at der fra samme år som maleriet eksisterer en tilsvarende flot og stærk blyantstegning af samme motiv (ill. 2) Og her er horisonten helt lige trods alle de energiske blyantsstreger og skraveringer. Her fik synsoplevelsen det sidste ord, i maleriet var det kraften. Af samme grund er tegningen nok et forarbejde. Allerede som 15-årig havde Sven Havsteen-Mikkelsen (1912-99) været med Ejnar Mikkelsen på hvalfangst fra Lopra, hvor han fik sin første nordiske naturoplevelse, og resten af sit liv var han regelmæssigt tilbage på Færøerne. Det var under et af disse besøg, at Havsteen-Mikkelsen i sommeren 1952 aflagde Ruth Smith et besøg i Nes, hvor hun levede med mand og børn i kunstnerisk isolation. Af samme grund var besøget af en så anerkendt kunstner et særdeles tiltrængt skulderklap, men også en melankolsk påmindelse om den kunstverden, Ruth Smith nu ikke længere tilhørte. Sol og regn Fra samme sommer, i’ 52, stammer et andet af maleri fra kysten nedenfor Nes, nu fra en bugt lidt længere ud mod fjordmundingen og med udsigt samme vej (Ill. 3) Selv om malemåden her også er frigjort, er farvelaget tykt, sat op med paletkniv, og samtidig er farverne klare og stærke. Det hænger selvfølgelig sammen med belysningen i godt vejr, men i de kraftige og mættede kulører stikker der en rest af læreren, professor Axel Jørgensens bastante farveholdning. En sådan indflydelse er helt forsvundet i et maleri fra to år senere med fuldstændig samme motiv (Ill. 4) Af kunstnerisk holdning var Ruth Smith impressionist, og selvom hun har malet mange billeder af Nes set mod øst, er synsvinklen her til stadighed varieret. Det er derfor en sjældenhed, at hun som en anden Claude Monet maler helt det nøjagtig samme motiv under forskellige belysninger. I dette tilfælde er kystpartiet set i regn og tåge, og selvfølgelig er kolorit og penselføring derefter, således at motivet fremstår dæmpet og diffust, ligesom det er mere skitseagtigt takket være et tyndere farvelag. Noget andet er så, at billedet indskriver sig blandt kunstnerens dramatiske gråvejrsskildringer fra 1954, hvortil også Udsigt mod Lopra hører. Et sted mellem næsset og Gjógvarafjalliðs trekant i baggrunden af Udsigt mod Lopra ligger den strand, hvor Ruth Smith blev fundet død om morgenen den 28. maj 1958, halvandet døgn efter at hun ved midnatstid havde forladt sit hjem i Nes. To fuglejægere, der var ude med deres båd, fik øje på en skikkelse, iført en under-eller natkjole, der lå mellem to sten som om hun hvilede et stykke fra vandkanten. Stranden er svært tilgængelig fra landsiden, og ifølge en af jægerne, Ludvig Dimon, dengang en stor dreng på 14 år, var det hans klare indtryk, at hun måtte være kommet svømmende. En efterfølgende obduktion kunne heller ikke konstatere vand i lungerne, så Ruth Smith er givetvis død af udmattelse og kulde efter den lange svømmetur i det kolde vand på tværs af Vágsfjørður. Selv om Ruth Smith var en god svømmer, må der selvfølgelig have gjort sig særlige omstændigheder gældende, når hun sent om aftenen sneg sig ud af huset og lagde på svøm i den lyse, men dog tågede nat. Ruth Smiths sindstilstand havde i den sidste tid været præget af nedtrykthed og søvnløshed, måske var den natlige svømmetur et resultat af et anfald af sindsforvirring. Et af depressionens kendetegn er, at den ydre verden trækker sig bort. At tage en svømmetur i det iskolde vand kan meget vel have været et desperat forsøg på at genvinde virkeligheden ved at mærke verdenen på kontant fysisk vis. De dramatiske og uafklarede omstændigheder omkring Ruth Smiths tidlige død har-ligesom med hendes store forbillede Vincent van Gogh-været med til at præge hendes eftermæle. Hun er dermed kommet til at høre til de kunstnere, hvor biografien er kommet til at skygge for kunsten. Det er dog den, der stadig vokser og mere og mere fylder horisonten som vidnesbyrd om en stor kunstner.