Juntament amb aquestes publicacions culturals, n’ hi havia d’ altres com les revistes femenines, que des de final del segle XVIII parlaven de modes, pensament, moralitats… A Catalunya hi havia títols que explicitaven el caràcter social de la missió de la premsa:‘ La ilustración de la mujer’ (1872-1884),‘ La higiene para todos’ (1883-1914) o‘ La educación de la mujer’ (1877). Al juny del 1948, la casa Philips va instal · lar uns estudis i unes sales de projeccions a la Fira Internacional de Mostres. Durant quasi una setmana el muntatge de l’ empresa holandesa va ser l’ atracció central. Per l’ estudi van desfilar cantants, es van fer entrevistes i, fins i tot, hi va haver una actuació de l’ Escolania de Montserrat. A l’ agost, Radio Corporation of America (RCA) va voler filmar una‘ corrida de toros’ a Madrid que es va passar a Bellas Artes. La projecció va durar poc, perquè va fallar voltatge elèctric i es va haver de suspendre la retransmissió. Finalment, el poder polític dictatorial va decidir que la seu de la televisió havia de ser la capital de l’ estat i que aquesta n’ havia de tenir el monopoli. No obstant això, a Catalunya es van fer emissions fora del control de la TVE. El dinamisme social, l’ ànsia de llibertat i l’ afany d’ experimentació van provocar el naixement de televisions lliures, municipals o d’ Internet. A Barcelona, la televisió catalana, TV 3, va haver de lluitar des del seu naixement amb l’ hostilitat centralista per gairebé tot, per entrar a la Unió Europea de Radiodifusió (UER) o per adquirir maquinària. Els més centralistes volien que fos antropològica (residual i folklòrica), però el cert és que es va aconseguir una televisió moderna, capaç de tractar-se de tu a tu amb l’ estatal. Va començar a emetre en proves el 10 de setembre de 1983 i de forma regular el 16 de gener de 1984. Va crear nous canals, nous formats i es va consolidar com una eina fonamental en la projecció de la identitat catalana tot i les limitacions polítiques.