Anmeldelse: Guds søn-forkynderen, mirakelmageren og dødens besejrer–var også tømrer fra Nazaret. En god grund til at skildre hans liv og virke i relieffer lavet af udskåret og bemalet træ, sådan som Edward Fuglø har gjort det i sin serie på ti værker til mødelokalet i Christianskirken i Klaksvig. Det er netop som understregning af Jesu menneskelighed, at Fuglø også har valgt at kalde sin serie for Jesus fra Nazaret. Det var jo i denne by i Gallilæa, hvor tømreren fik sin oplæring af stedfaderen Josef. En anden bevæggrund for valget af træ som materiale er den flittige brug heraf i selve kirken, hvor bl. a. skibets mægtige træloft sammen med det ydervæggenes store kvadersten giver bygningen en et solidt og ærligt præg. En udsmykning til kirken må derfor have samme enkle og robuste karakter, så træet i enkle farver og djærve kompositioner giver netop det nødvendige modspil. Relieffernes kraftfulde præg er i særdelseshed påkrævet i i det dybe, lavloftede og ret mørke mødelokale, de skal råbe op. Helt i pop-kunstens ånd viger Edward Fuglø ikke tilbage fra det banale. Stilen er” bibelhistorisk”: enkel, klar og tro overfor fladen. Udtrykket har haft et langt og udvandet efterliv, men var engang revolutionær og slagkraftig i renæssancens italienske kunst, hos Giotto og hans efterfølgere. Deres kunst har også inspireret Joachim Skovgaards altertavlefresko, Det store gæstebud, som Fugløs relieffer således sender en hilsen til. Der fortælles, kortfattet og dramatisk, hvor den rolige og værdige Jesus som et andet orkanens øje ombølges af voldsom bevægelse og udtryksfulde ansigter hos disciple og folkeskarer–et ekspressionistisk kapitel i sig selv. Med sine synlige brikker er reliefferne en slags puslespil. Historisk set er de beslægtede med såkaldt intarsie-arbejde, hvor indlagt” brikker” træ eller sten i forskellige farver og toner danner motivet. Det er en gammel teknik, kendt fra den islamiske verden, og som fik en storhedstid i italienske renæssance. I den periode var også den runde billedform, kaldet tondo, populær. Den gamle kunst var ikke altid gammeldags, og det ved Edward Fuglø bedre end de fleste, men relieffernes stil er dog alt andet end retro. I modsætning til de flade intarsiearbejder minder reliefferne om et plastisk landkort med højdekurver, og forskydningerne er så store, at det hele antager et opløst, næsten kubistisk præg, når værket ses tæt på eller fra siden. Hertil kommer diskrete indslag af drivtømmer, brugte metaldele og andet gammelt ragelse, der udover symbolske udfordringer forlener træreliefferne med et præg af collage. Enkelthed og kompleksitet går hånd i hånd, idet fortællingen beriges af den dekoration, de abstrakte formationer af brikkerne, ofte i heftige rytmer, bibringer helheden. Reliefferne er blevet til i et tæt samarbejde med Sjúrður Sólstein, møbelsnedker og lærer på Teknisk Skole i Klaksvig, der har lagt lokaler til produktionen. Det er ham, der har stået for det vanskelige og krævende arbejde med udskæringen af relieffernes talrige enkeltdele efter Edward Fugløs plantegninger i forholdet 1: 1. Med deres magiske blanding af enkelthed og kompleksitet, fortælling og dekoration, nyt og gammelt, fantasi og håndværk udgør Edward Fugløs relieffer et nyt hovedværk i færøsk kirkekunst. Tømreren fra Nazaret ville have nikket anerkendende. Og til sidst lidt facts: Reliefferne er udført i foråret 2013 og består af en 2 cm tyk birkeplade med en diameter på 135 cm, kantet af en 2 cm bred messingliste, oprindeligt fodliste til de udksiftede bænke i kirken. På pladen er limet rå, olierede eller bemalede træstykker (akryl). Materialerne er gran, de afrikanske træsorter bubinga og zegrano og ikke mindst fyr, der i et stort omfang stammer fra den tidligere blændramen til altertavlen i kirken. Hertil kommer drivtømmer og brugte metaldele m. m. Motiverne–set fra venstre og med uret–er: