Som følge af renæssancens systematiske studier, en spirende videbegærlig og den senere udforskning af verden udenfor Europa opstod en samlertradition, hvor fyrster, lærde og rige købmænd opbyggede samlinger af bemærkelsesværdige genstande, såkaldte rariteter. Det var genstande, der fascinerede samlerne, men tillige kunne give dem status. Disse raritetskabinetter, der skulle beskrive et slags mikrokosmos var ofte løst systematiseret, men senere udviklede de sig til de museumssamlinger, som vi kender i dag. I nutiden er genstandene imidlertid blevet opdelt efter naturvidenskabelige principper, historiske perioder og andre videnstemaer for tjene til opdragelse og underholdning af nationens borgere. Kunstværket» Ole Wichs Raritetskabinet «er kun indsamlet og opstillet efter det gamle fascinationsprincip, men værket referer samtidigt i sin form til» Ole Worms Raritetskabinet «. Det var en samling, der blev skabt til undervisningen i naturfilosofi på Københavns Universitet i perioden 1620-1654, hvor blandt mange andre præsten Lucas Debes leverede færøsk materiale til sin tidligere lærer Ole Worm. Ole Wichs foredrag omhandler de første natursamlinger, de mest kendte raritetskabinetter og følger deres transformering til Kongens kunstkammer på Rosenborg, over Nationalmuseet frem til Forngripasavniðs start 1916 og endelig til Listasavn Føroya. Til sidst sættes kunstværket ind i den kunsthistoriske tradition og kunstneren beskriver sin en metode med blandt andet visuel æstetik som organiseringsprincip.