Det ligner et eventyr, et sagn fra gamle dage. Og det er det da også i et vist omfang, Edward Fugløs nye maleri, der udgør gaven fra Færøernes Lagting og Landsstyre til H. M. Dronning Margrethe 2. i anledning af Monarkens 40-års regentjubilæum. Som en galionsfigur vokser Dronningen frem af den færøske kyst ledsaget af en række dyr, fortrinsvis fugle, i en tæt falanks bag sig. Man kommer til at tænke på eventyr, hvor dyrene hjælper helten eller heltinden, og det er da også et beslægtet indhold, kunstneren har angivet med sin titel. Dyreprofilerne er da også at forstå som bærere af menneskelige egenskaber som stolthed, styrke, klogskab, nuttethed, elegance, frygtsomhed–og hvad vi nu ellers kan associere med de enkelte dyr. Såvel fuglene som deres firbenede kolleger, en vædder og en hare, er færøske. Der er atten dyr, og således svarer også deres antal til øerne i den færøske øgruppe. Tilsvarende hører de små blomster på grønsværen også til den færøske flora. Men eventyret slutter ikke dér. Takket være de mange fugle og den kongelige profil rummer billedet også en henvisning til Nolsoyar-Palls nationalromantiske ballade Fuglakvæðið fra ca. 1800. Her er samfundskonflikten mellem rig og fattig, mellem danske købmænd og den færøske almue, skildret i allegoriens form som kampen mellem rovfugle og småfugle–med kongen som de sidstes beskytter. En saga blot? Grønsværen med blomsterne bliver til Dronningens kappe, og således har Monarken taget Færøerne på sig, eller snarere til sig, idet hun ledsages af sine tro følgesvende. Men hov, vædderen–Færøernes symbol i rigsvåbnet-har sænket hovedet og synes at ville stange, ligesom strandskaden eller tjaldur-Øernes nationalfugl-er lettet og på vej væk. Og hvor er de for øvrigt alle sammen på vej hen, som de rejser sig på klippekanten? På vej ud i det blå? Og så er der Dronningen selv. I billedet fremstår Regenten som på frimærker og mønter. De er jo magtens symboler, og når Dronningen her optræder som en fjern ikon, snarere end som person, har det også noget at gøre med afstanden til Danmark fra Nordatlanten, trods Kongehusets flittige besøg på Færøerne. Jo, Edward Fugløs billede ligner et eventyr, et sagn fra gamle dage, men det er et moderne kunstværk med den tvetydighed, der hører nutiden til. Det er en tvetydighed, der ikke mindst omfatter en gammel institution som Kongehuset, og som det også er sig meget bevidst om; det gælder ikke mindst dets fornemste repræsentant, Dronningen. Fabulerende form Også i sin form er Fugløs billede et moderne kunstværk. Det er en collage, et maleri med Dronningens profil som et forgyldt relief, der i sig selv minder om et stykke grafik eller rettere en grafisk plade i negativ. Side om side med profilens stilisering finder vi en næsten fotografisk fremstilling af dyrene, og ornitologisk interesseretde kan more sig med at identificere fuglene–strandskade, skarv, storkjove, alk, mallemuk, edderfugl, måge, teiste, lunde, terne, sule, lomvig, krage, ravn, stær og spove. Alle kan glæde sig over stofligheden i fjerdragt og pels, mens højlyset i vædderens øje glimter lige bag hornets spids som prikken over i’ et. De stærke farver og flade figurer minder om reklame og tegneserie, Edward Fuglø nævner selv kulørte postkort, men billedet rummer også en hilsen til en af hans kunsthistoriske helte, renæssancemaleren Botticelli. Nemlig i de små fine blomster på grønsværen, søstre til dem, som i den gamle mesters hovedværk, Primavera, drysses ud over en forårsnymfes kjole. Også genremæssigt er billedet en collage; det er et portræt, et dyrebillede og et landskab på én gang. Med sin frodige blanding af udtryksmåder, teknikker, genrer, kunsthistorie og massekultur er Edward Fugløs billede et stykke såkaldt” appropriationskunst”. Her blandes såvel massemediernes som kunsthistoriens billeder, så nye betydninger opstår. Ikke underligt er Jeff Koons en af Edward Fugløs helte. I en større sammenhæng er billedet et udpræget postmoderne værk. Dvs. ikke et stykke traditionel modernisme, der gennem stadig innovation og helst provokation skal forkynde nye sandheder for det formørkede publikum. Nej, selv om Fugløs billede skal vække til eftertanke, har det har smilet, legen og generøsiteten i sig. Det var netop Edward Fugløs særlige udtryk, der gjorde ham oplagt som ophavsmand til en kunstnerisk gave fra Færøerne til Dronningen. Monarken er blevet portrætteret talrige gange af så betydelige danske kunstnere som Preben Hornung, Niels Strøbek, Pia Schutzmann, Henrik Have, Jørgen Boberg, Thomas Kluge og Michael Kvium. Det er sket på impressionistisk, nyrealistisk, ekspressionistisk og surrealistisk vis, men ikke i en postmoderne allegori som Edward Fugløs. Og så gør det jo heller ikke noget, at billedet med dets collagepræg og surrealistiske spring mellem virkelighedsplaner minder om Dronningens egne découpager. Ligesom dronningen er ledsaget af de færøske dyr, er Fugløs billede blevet til med hjælp fra mange gode kræfter, i og udenfor Færøerne: grafiker, konservator, rammemand, gravør. Så værsågod Deres Majestæt: En kærlig, humoristisk, frodig, livsbekræftende og smuk gave. Et fornemt eksempel på moderne færøsk kunst, der forener det internationale og lokale på suveræn vis. Færøernes gave er overrakt til H. M. Dronningen ved en reception på Amalienborg tirsdag den 17. april.