Trykkeri: OeSD, Østrig. Takstgruppe: Tillægsværdi, småbreve og mediumbreve på Færøerne og småbreve til Europa 0-50 gr Søanemonen-Havets blomster Søanemonerne er i slægt med vandmænd og koraler, hvis fællesnævner bl. a er en relativt simpel cirkulær kropsbygning med en masse tentakler, der omkranser en mund i den ene ende af organismerne. I den modsatte ende har søanemonerne en sugeskive, med hvilken de kan fæste sig til et hårdt underlag, hvorimod vandmændene lever deres tilværelse i de frie vandmasser. I modsætning til korallerne har søanemonerne intet skelet og optræder som selvstændige individer, mens korallerne danner kolonier. Søanemonernes størrelse og farverighed gør dem ganske iøjefaldende. Farverigheden og formen giver associationer til eksotiske tropiske planter, hvilket også har været inspiration både til den danske betegnelse, samt til den overordnede videnskabelige betegnelse Anthozoa (Græsk: antho = blomster og zoa = dyr). Søanemoner findes i alle verdenshavene og på alle dybder, fra lige under vandoverfladen ned til mere end 10.000 meter. Flere af arterne har tilholdssted på bl. a. bolværker og sten helt oppe ved vandoverfladen, hvor de lyser op i de mere neutralt blågrønne eller brune omgivelser, hvorfor de fleste mennesker, med tilknytning til havet, har et forhold til dem. I urolig sø eller ved berøring trækker søanemonen tentaklerne ind i sin rørformede krop, hvorved den fremstår som en halvkugle med hul i toppen. På trods af deres blomsterlignende udseende er de fleste søanemoner rovdyr. På deres overflade sidder der talrige giftceller, især på tentaklerne, der hver især kan bære på omkring 2 millioner af disse celler. Giftcellerne lammer byttet, hvorefter det bliver indfanget og transporteret ind gennem munden og ned i tarmhulen, hvor fordøjelsen finder sted. For at fæstne sig kræver søanemonen et fast underlag. Langsomt er den i stand til at glide af sted på foden med en hastighed på under 10 cm i timen. Der findes også arter, der kan give slip på underlaget, hvis behov skulle blive for dette, og drive af sted med strømmen. Enkelte arter kan endog svømme ved hjælp af tentaklerne, hvilket kan være ganske bekvemt, hvis en predator skulle gøre sin entré. Blandt søanemonernes fjender regnes bl. a. nøgensnegle, fisk og søstjerner. Søanemoner har dog en ganske god regenerationsevne. Hvis dele af dyret bliver revet af på grund af dårligt vejr eller af en predator, vil disse dele vokse ud igen. Søanemonerne formerer sig dels kønnet, med sæd og æg, dels ukønnet, hvilket almindeligvis sker med afsnøring af et stykke af foden. Denne afsnørede del udvikler sig til en ny søanemone, der er en klon af moderdyret. Blandt marinbiologer betragtes søanemonerne som en vanskelig gruppe at artsbestemme. Konserveringen af denne dyregruppe kræver speciel metodik, og der kræves desuden specialviden for at sikre en korrekt identifikation. Omend søanemonefaunaen i det færøske område endnu ikke er færdigt undersøgt, kan den karakteriseres som nordisk–på fagsprog kaldet østatlantisk boreal–med et arktisk islæt. Der er hidtil stedfæstet 30 arter af søanemoner på Færøerne, men artsantallet er antageligt større. Artsstørrelsen hos de færøske søanemoner varierer betydeligt. Diameterstørrelsen på fuldvoksne individer varierer fra over 30 centimeter for den største art Bolocera tuediae ned til et par millimeter hos Edvardsia danica. Den længste art i de nordiske farvande er den meget udbredte Almindelig Sønellike (Metridium senile), der kan nå en længde på en halv meter. Nogle arter af søanemonen kan nå en betydelig alder og har man f. eks. holdt et individ af arten Actinia equina, over 66 år i akvarie.