Strafferett  Straffeprosess  Narkotika  Ankenektelse  Straffeprosessloven § 344
Hordaland tingrett avsa dom i straffesak med slik domsslutning: A, født 00/00/1995, dømmes for en overtredelse av straffeloven 232 første ledd, jamfør 231 første ledd til fengsel i 1 ett år og 7 syv måneder. Utholdt varetekt kommer til fradrag med 60 seksti dager. A har i rett tid anket dommen. Anken gjelder bevisbedømmelsen under skyldspørsmålet og straffutmålingen. A gjør gjeldende: Det anføres prinsipalt at det ikke er ført bevis for at A oppbevarte hele det kvantumet som tiltalen gjelder. Det er kun ført bevis for at A oppbevarte 10, 48 gram heroin. A har erkjent oppbevaring av cirka 10 gram heroin og forklart seg om dette fra første avhør den 01/10/2020. Han har imidlertid hele tiden benektet å ha oppbevart det øvrige kvantumet på 25, 15 gram heroin. A har forklart at han kjøpte cirka 10 gram heroin i Nygårdsparken, som han kastet fra seg da han ble pågrepet. Disse hadde han rett forut for pågripelsen kjøpt av en tredjeperson. De 25, 15 grammene med heroin som tiltalen for øvrig gjelder ble funnet av politiet i en steinmur. Det foreligger imidlertid ingen tekniske bevis som knytter A til det stoffet som ble funnet i steinmuren. Plasten rundt stoffet, glassbeholderen som var utenpå, og korken på glassbeholderen ble D NA testet, uten at det ble funnet D NA fra A (dok. 09, 03). Det ble heller ikke funnet fingeravtrykk fra ham. A hadde ikke på seg hansker eller lignende da han ble pågrepet, og det ble heller ikke gjort funn av dette i nærområdet. Det ble gjort søk med to politihunder i området, og dersom han hadde kastet fra seg hansker eller lignende ville dette ha blitt funnet. Dersom A oppbevarte dette stoffet og rett forut for pågripelsen hentet ut stoff fra denne beholderen slik det legges til grunn av tingretten, ville det vært naturlig at det ble gjort slike funn. Politibetjent B forklarte i retten at han observerte A. Retten synes å ha lagt til grunn at politibetjent B hadde full oversikt over alle inn og utganger fra området fra der han stod. Som det fremkommer av bildet over området innsendt av forsvarer, er området kupert og det er flere stier som går inn og ut fra området. Mellom disse stiene er det mye beplanting. Det fremkommer også i tingrettens dom på side 3 at på stien som A gikk inn på er personer... skjult av trær buskas. Det ville således være vanskelig for politibetjenten å ha full oversikt over alle inn og utganger. Politibetjenten forklarte videre at han løp opp og ned for å få oversikt. Det kan således ikke utelukkes at politibetjenten ikke hadde full oversikt over alle stier inn og ut til muren der stoffet lå. På bakgrunn av det ovennevnte, at det ikke finnes noen tekniske bevis som knytter A til stoffet som ble funnet i muren, og at politibetjenten ikke kan ha hatt full oversikt over området hele tiden, er det ikke utenkelig at As forklaring er riktig. Vitnet, C, som vitnet i retten og var sammen med A denne dagen i Nygårdsparken, underbygger også As forklaring. Betydningen av denne vitneforklaringen er ikke vurdert av retten. Det foreligger således en rimelig tvil vedrørende oppbevaring av de 25, 15 grammene med heroin som ble funnet i steinmuren. Subsidiært anføres det at den utmålte straffen er for streng. Det er ved utmålingen tatt et for høyt utgangspunkt og det er ikke gitt tilstrekkelig fradrag for formildende omstendigheter. Den avgjørelsen som tingretten har funnet mest sammenlignbar L B 2019 20842, gjaldt et større kvantum 41 gram heroin enn det som tiltalen gjelder i herværende sak. Styrkegraden lå videre på 20, noe som er betydelig høyere enn de 13 i herværende sak. Avgjørelsen i Borgarting lagmannsrett ble for øvrig også avsagt før H R 2019 2203 A som tingretten selv henviser til på samme side (dommen side 4). Det ble derfor i saken for Borgarting lagmannsrett ikke gjort noen reduksjon på grunn av endret gjennomsnittlig styrkegrad, slik det legges opp til i høyesterettsavgjørelsen og som det skal gjøres i herværende sak. Med en reduksjon på 10 i lagmannsrettsavgjørelsen ville utgangspunktet vært cirka to år og en måned. Dette synes imidlertid ikke tingretten å ha oppfattet, da dette ikke er kommentert og utgangspunktet i herværende sak er satt n måned under dette på tross av at kvantumet og styrkegraden i lagmannsrettsavgjørelsen var høyere. Det kan for øvrig vises til at den samme lagmannsrettsavgjørelsen som nevnt ovenfor også gjaldt oppbevaring av 24, 5 gram heroin. Dette stoffet hadde en styrkegrad på 9. Styrkegraden i den herværende saken (13 ) er nærmere styrkegraden på dette kvantumet (9 ) enn det kvantumet som tingretten har lagt vekt på (20 ). Lagmannsretten uttalte at dette kvantumet i utgangspunktet kvalifiserte til fengsel i omkring ett år, men på grunn av den lave styrkegraden reduserte lagmannsretten straffen til ni måneder. Videre kan det også vises til L F 2018 170866 der tiltalte ble dømt til samfunnsstraff i 206 timer med gjennomføringstid på 9 måneder for befatning med til sammen cirka 28 gram heroin med styrkegrad på 15. Den alternative fengselsstraffen lå på 7 måneders fengsel. Også denne avgjørelsen ble avsagt før prinsippavgjørelsen i H R 2019 2203 A, slik at det ikke ble gjort noen reduksjon for endring av gjennomsnittlig styrkegrad. Utgangspunktet ville derfor vært 10 lavere dersom dommen ble avsagt nå. Det kan også vises til Rt 2000 1446 der tiltalte (353 2000) ble dømt for befatning med til sammen 36 gram heroin altså tilnærmet likt kvantumet i herværende sak. For høyesterett var det spørsmål om man skulle benytte samfunnstjeneste eller ikke. Høyesterett fastsatte straffen til fengsel i 10 måneder. Også denne avgjørelsen ble avsagt før prinsippavgjørelsen i H R 2019 2203 A. På bakgrunn av de ovennevnte avgjørelsene er det klart at tingretten har tatt et for høyt utgangspunkt, og det anføres at riktig utgangspunkt i denne saken vil være rundt ett år. Videre anføres det at tingretten ikke har foretatt en tilstrekkelig reduksjon i straffen på grunn av lang saksbehandlingstid og tilståelse. Tingretten skriver videre på side 5 at i forhold til det som tiltalte dømmes for, foreligger det ingen tilståelse. Dette er imidlertid ikke korrekt. A har forklart seg om og erkjent straffeskyld for oppbevaring av deler av kvantumet (oppbevaring av cirka 10 gram heroin) allerede fra første avhør den 01/10/2020. Selv om han ikke har erkjent straffeskyld for hele kvantumet, må det tillegges vekt i formildende retning at deler av forholdet er erkjent. På bakgrunn av det ovennevnte, nedlegges det slik påstand: 1. Anken fremmes. Påtalemyndigheten gjør gjeldende: Påtalemyndigheten vurderer tingrettens dom som korrekt, og at en ankeforhandling ikke vil føre til et annet resultat. Tingretten har kommet til at domfelte har forholdt seg som beskrevet i tiltalebeslutningen og at han har handlet med nødvendig skyld, etter en umiddelbar bevisførsel og i lys av prinsippet om at all rimelig tvil skal komme tiltalte til gode. Tingretten har vist til de viktigste bevis, og foretatt en samlet bevisvurdering. Det vurderes at støtteskrivet ikke tilfører noe annet enn det som tingretten allerede har vurdert. Det bemerkes at fravær av D NA spor og fingeravtrykk ikke bevis for fravær av handling. Hva gjelder straffutmålingen i saken, så vurderes denne i tråd med lov og rettspraksis. Det foreliggende bevisbildet i saken medfører etter påtalemyndighetens syn at det vil være forsvarlig å ta stilling til anken på grunnlag av en skriftlig og forenklet behandling. Det vises til at domfellelsen ikke er bygget på en troverdighetsvurdering av en enkelt eller noen få forklaringer, men på en kombinasjon av rammene rundt tiltalte og det beslaget som ble gjort, og på politiets iakttakelser, se dommens side 3 Retten foretar altså en samlet vurdering basert på den totale bevisførselen. Til straffutmålingen bemerkes i tillegg til politiets korte kommentarer at en tilståelse som utelukkende omfatter befatning med det stoffet vedkommende ble pågrepet med, men ikke det forhold som tiltalen gjelder og vedkommende domfelles for, ikke skal tillegges vekt i formildende retning. Det vises for øvrig til rettens relativt grundige begrunnelse som påtalemyndigheten slutter seg til. Lagmannsretten bemerker: Tingretten har funnet tiltalte skyldig etter tiltalen basert på en samlet vurdering av bevisene og der den ser bort fra at forklaringen tiltalte gir kan være riktig. Det er ikke tilbudt nye bevis slik at bevisbildet vil bli det samme ved en fornyet prøving. Tingretten har vurdert tiltaltes forklaring om at han kjøpte stoffet av en person som hette D. Lagmannsretten viser til tingrettens nærmere begrunnelse som etter lagmannsrettens vurdering underbygger klart at hans forklaring om kjøp av en tredjeperson ikke er troverdig. Tingretten har deretter foretatt en samlet vurdering av bevisene der det spesielt er sett hen til at det dreier seg om heroin av samme styrkegrad pakket på tilsvarende måte som kombinert med de observasjoner som politibetjentene gjorde at tingretten fant tiltalte skyldig. Fra dommen gjengis følgende: Han så tiltalte forsvinne inn på den omtalte stien, hvor personer er skjult av trær buskas. Fra utkiksstedet kunne politibetjenten se det dersom tiltalte fortsatte på stien og ut den andre enden, samtidig som han kunne holde øye med området hvor tiltalte hadde gått inn. Politibetjenten så tiltalte etter 2 3 minutter komme ut samme vei som han var gått inn. Han så ingen andre gå inn eller ut av området. Så løp politibetjenten etter tiltalte og pågrep ham. Det er ingen holdepunkter for at det var en tredjeperson som solgte i området der narkotikaen ble funnet. Det aktuelle området er for øvrig et velkjent område for politiet der det jevnlig omsettes narkotika. Når det gjelder C, som var sammen med siktede i Nygårdsparken, kan ikke lagmannsretten se at manglende vurdering eller vektlegging av hennes forklaring har betydning. Det er på det rene at hun i sin politiforklaring besvarte alle spørsmål med ingen kommentar, jf, dok. 08, 04. Fravær av fingeravtrykk, gir ikke grunnlag for en endret vurdering. Måten heroinen var pakket i porsjonspakker på, samme styrkegrad, emballasjen og knyttingen av emballasjen viser at det er klar sammenheng mellom heroinen funnet i steinmuren og heroinen funnet i fontenen og at det stammer fra samme parti. Det vises til bildene i dok 05, 01. Det er også fremlagt et oversiktskart over Nygårdsparken, dok. 0503 hvor det fremgår hvor depotet ble funnet og hvor siktede ble pågrepet. Bildet som forsvarer har fremlagt er også et oversiktskart og kan ikke ses gir grunnlag for en endret vurdering av bevissituasjonen. Det samlede bevisbilde etterlater ikke tvil om at tiltalte oppbevarte heroinen på til sammen gram heroin. Anken over bevisbedømmelsen vil klart ikke føre frem. Det dreier seg om oppbevaring av heroin ment for salg med en styrkegrad på 13 prosent. Tingretten har korrekt redegjort for hvilken betydning lav styrkegrad skal vektlegges ved straffeutmålingen, og videre vist til flere høyesterettsavgjørelser. I Rt. 2009 290 er det tatt utgangspunkt i fengsel i 2 år og 9 måneder for kjøp av til sammen heroin bestemt for videresalg. Tingretten har sett hen til denne avgjørelsen og hva straffen ville blitt når en tar hensyn til styrkegraden, jamfør H R 2019 2203 A. Tingretten har tatt utgangspunkt i en straff på fengsel i 2 år der det er sett hen til lav styrkegrad. Lagmannsretten er enig i ikke er et for strengt utgangspunkt. Tingretten har videre tatt hensyn til tidsmomentet fra saken var ferdig etterforsket og klar for berammelse frem til hovedforhandlingen, der det pekes på covidsituasjonen, og deretter redusert straffen til fengsel i 1 år og 7 måneder. Det forhold at tiltalte har erkjent straffeskyld for stoffet han kastet oppi fontenen kan i liten grad tillegges noen vekt i formildende retning. Lagmannsretten kan ikke se at den utmålte straffen er for streng, og det er uansett ikke et åpenbart misforhold mellom den straffbare handlingen og den utmålte straff, jamfør strpl. 344Beslutningen er enstemmig. S LU TN IN GAnken nektes fremmet. 
Hordaland tingrett avsa dom i straffesak med slik domsslutning: A, født 00/00/1995, dømmes for en overtredelse av straffeloven 232 første ledd, jamfør 231 første ledd til fengsel i 1 ett år og 7 syv måneder. Utholdt varetekt kommer til fradrag med 60 seksti dager. A har i rett tid anket dommen. Anken gjelder bevisbedømmelsen under skyldspørsmålet og straffutmålingen. A gjør gjeldende: Det anføres prinsipalt at det ikke er ført bevis for at A oppbevarte hele det kvantumet som tiltalen gjelder. Det er kun ført bevis for at A oppbevarte 10, 48 gram heroin. A har erkjent oppbevaring av cirka 10 gram heroin og forklart seg om dette fra første avhør den 01/10/2020. Han har imidlertid hele tiden benektet å ha oppbevart det øvrige kvantumet på 25, 15 gram heroin. A har forklart at han kjøpte cirka 10 gram heroin i Nygårdsparken, som han kastet fra seg da han ble pågrepet. Disse hadde han rett forut for pågripelsen kjøpt av en tredjeperson. De 25, 15 grammene med heroin som tiltalen for øvrig gjelder ble funnet av politiet i en steinmur. Det foreligger imidlertid ingen tekniske bevis som knytter A til det stoffet som ble funnet i steinmuren. Plasten rundt stoffet, glassbeholderen som var utenpå, og korken på glassbeholderen ble D NA testet, uten at det ble funnet D NA fra A (dok. Det ble heller ikke funnet fingeravtrykk fra ham. A hadde ikke på seg hansker eller lignende da han ble pågrepet, og det ble heller ikke gjort funn av dette i nærområdet. Det ble gjort søk med to politihunder i området, og dersom han hadde kastet fra seg hansker eller lignende ville dette ha blitt funnet. Dersom A oppbevarte dette stoffet og rett forut for pågripelsen hentet ut stoff fra denne beholderen slik det legges til grunn av tingretten, ville det vært naturlig at det ble gjort slike funn. Politibetjent B forklarte i retten at han observerte A. Retten synes å ha lagt til grunn at politibetjent B hadde full oversikt over alle inn og utganger fra området fra der han stod. Som det fremkommer av bildet over området innsendt av forsvarer, er området kupert og det er flere stier som går inn og ut fra området. Mellom disse stiene er det mye beplanting. Det fremkommer også i tingrettens dom på side 3 at på stien som A gikk inn på er personer... skjult av trær buskas. Det ville således være vanskelig for politibetjenten å ha full oversikt over alle inn og utganger. Politibetjenten forklarte videre at han løp opp og ned for å få oversikt. Det kan således ikke utelukkes at politibetjenten ikke hadde full oversikt over alle stier inn og ut til muren der stoffet lå. På bakgrunn av det ovennevnte, at det ikke finnes noen tekniske bevis som knytter A til stoffet som ble funnet i muren, og at politibetjenten ikke kan ha hatt full oversikt over området hele tiden, er det ikke utenkelig at As forklaring er riktig. Vitnet, C, som vitnet i retten og var sammen med A denne dagen i Nygårdsparken, underbygger også As forklaring. Betydningen av denne vitneforklaringen er ikke vurdert av retten. Det foreligger således en rimelig tvil vedrørende oppbevaring av de 25, 15 grammene med heroin som ble funnet i steinmuren. Subsidiært anføres det at den utmålte straffen er for streng. Det er ved utmålingen tatt et for høyt utgangspunkt og det er ikke gitt tilstrekkelig fradrag for formildende omstendigheter. Den avgjørelsen som tingretten har funnet mest sammenlignbar L B 2019 20842, gjaldt et større kvantum 41 gram heroin enn det som tiltalen gjelder i herværende sak. Styrkegraden lå videre på 20, noe som er betydelig høyere enn de 13 i herværende sak. Avgjørelsen i Borgarting lagmannsrett ble for øvrig også avsagt før H R 2019 2203 A som tingretten selv henviser til på samme side (dommen side 4). Det ble derfor i saken for Borgarting lagmannsrett ikke gjort noen reduksjon på grunn av endret gjennomsnittlig styrkegrad, slik det legges opp til i høyesterettsavgjørelsen og som det skal gjøres i herværende sak. Med en reduksjon på 10 i lagmannsrettsavgjørelsen ville utgangspunktet vært cirka to år og en måned. Dette synes imidlertid ikke tingretten å ha oppfattet, da dette ikke er kommentert og utgangspunktet i herværende sak er satt n måned under dette på tross av at kvantumet og styrkegraden i lagmannsrettsavgjørelsen var høyere. Det kan for øvrig vises til at den samme lagmannsrettsavgjørelsen som nevnt ovenfor også gjaldt oppbevaring av 24, 5 gram heroin. Dette stoffet hadde en styrkegrad på 9. Styrkegraden i den herværende saken (13 ) er nærmere styrkegraden på dette kvantumet (9 ) enn det kvantumet som tingretten har lagt vekt på (20 ). Lagmannsretten uttalte at dette kvantumet i utgangspunktet kvalifiserte til fengsel i omkring ett år, men på grunn av den lave styrkegraden reduserte lagmannsretten straffen til ni måneder. Videre kan det også vises til L F 2018 170866 der tiltalte ble dømt til samfunnsstraff i 206 timer med gjennomføringstid på 9 måneder for befatning med til sammen cirka 28 gram heroin med styrkegrad på 15. Den alternative fengselsstraffen lå på 7 måneders fengsel. Også denne avgjørelsen ble avsagt før prinsippavgjørelsen i H R 2019 2203 A, slik at det ikke ble gjort noen reduksjon for endring av gjennomsnittlig styrkegrad. Utgangspunktet ville derfor vært 10 lavere dersom dommen ble avsagt nå. Det kan også vises til Rt 2000 1446 der tiltalte (353 2000) ble dømt for befatning med til sammen 36 gram heroin altså tilnærmet likt kvantumet i herværende sak. For høyesterett var det spørsmål om man skulle benytte samfunnstjeneste eller ikke. Høyesterett fastsatte straffen til fengsel i 10 måneder. Også denne avgjørelsen ble avsagt før prinsippavgjørelsen i H R 2019 2203 A. På bakgrunn av de ovennevnte avgjørelsene er det klart at tingretten har tatt et for høyt utgangspunkt, og det anføres at riktig utgangspunkt i denne saken vil være rundt ett år. Videre anføres det at tingretten ikke har foretatt en tilstrekkelig reduksjon i straffen på grunn av lang saksbehandlingstid og tilståelse. Tingretten skriver videre på side 5 at i forhold til det som tiltalte dømmes for, foreligger det ingen tilståelse. Dette er imidlertid ikke korrekt. A har forklart seg om og erkjent straffeskyld for oppbevaring av deler av kvantumet (oppbevaring av cirka 10 gram heroin) allerede fra første avhør den 01/10/2020. Selv om han ikke har erkjent straffeskyld for hele kvantumet, må det tillegges vekt i formildende retning at deler av forholdet er erkjent. På bakgrunn av det ovennevnte, nedlegges det slik påstand: 1. Påtalemyndigheten gjør gjeldende: Påtalemyndigheten vurderer tingrettens dom som korrekt, og at en ankeforhandling ikke vil føre til et annet resultat. Tingretten har kommet til at domfelte har forholdt seg som beskrevet i tiltalebeslutningen og at han har handlet med nødvendig skyld, etter en umiddelbar bevisførsel og i lys av prinsippet om at all rimelig tvil skal komme tiltalte til gode. Tingretten har vist til de viktigste bevis, og foretatt en samlet bevisvurdering. Det vurderes at støtteskrivet ikke tilfører noe annet enn det som tingretten allerede har vurdert. Det bemerkes at fravær av D NA spor og fingeravtrykk ikke bevis for fravær av handling. Hva gjelder straffutmålingen i saken, så vurderes denne i tråd med lov og rettspraksis. Det foreliggende bevisbildet i saken medfører etter påtalemyndighetens syn at det vil være forsvarlig å ta stilling til anken på grunnlag av en skriftlig og forenklet behandling. Det vises til at domfellelsen ikke er bygget på en troverdighetsvurdering av en enkelt eller noen få forklaringer, men på en kombinasjon av rammene rundt tiltalte og det beslaget som ble gjort, og på politiets iakttakelser, se dommens side 3 Retten foretar altså en samlet vurdering basert på den totale bevisførselen. Til straffutmålingen bemerkes i tillegg til politiets korte kommentarer at en tilståelse som utelukkende omfatter befatning med det stoffet vedkommende ble pågrepet med, men ikke det forhold som tiltalen gjelder og vedkommende domfelles for, ikke skal tillegges vekt i formildende retning. Det vises for øvrig til rettens relativt grundige begrunnelse som påtalemyndigheten slutter seg til. Lagmannsretten bemerker: Tingretten har funnet tiltalte skyldig etter tiltalen basert på en samlet vurdering av bevisene og der den ser bort fra at forklaringen tiltalte gir kan være riktig. Det er ikke tilbudt nye bevis slik at bevisbildet vil bli det samme ved en fornyet prøving. Tingretten har vurdert tiltaltes forklaring om at han kjøpte stoffet av en person som hette D. Lagmannsretten viser til tingrettens nærmere begrunnelse som etter lagmannsrettens vurdering underbygger klart at hans forklaring om kjøp av en tredjeperson ikke er troverdig. Tingretten har deretter foretatt en samlet vurdering av bevisene der det spesielt er sett hen til at det dreier seg om heroin av samme styrkegrad pakket på tilsvarende måte som kombinert med de observasjoner som politibetjentene gjorde at tingretten fant tiltalte skyldig. Fra dommen gjengis følgende: Han så tiltalte forsvinne inn på den omtalte stien, hvor personer er skjult av trær buskas. Fra utkiksstedet kunne politibetjenten se det dersom tiltalte fortsatte på stien og ut den andre enden, samtidig som han kunne holde øye med området hvor tiltalte hadde gått inn. Politibetjenten så tiltalte etter 2 3 minutter komme ut samme vei som han var gått inn. Han så ingen andre gå inn eller ut av området. Så løp politibetjenten etter tiltalte og pågrep ham. Det er ingen holdepunkter for at det var en tredjeperson som solgte i området der narkotikaen ble funnet. Det aktuelle området er for øvrig et velkjent område for politiet der det jevnlig omsettes narkotika. Når det gjelder C, som var sammen med siktede i Nygårdsparken, kan ikke lagmannsretten se at manglende vurdering eller vektlegging av hennes forklaring har betydning. Det er på det rene at hun i sin politiforklaring besvarte alle spørsmål med ingen kommentar, jf, dok. Fravær av fingeravtrykk, gir ikke grunnlag for en endret vurdering. Måten heroinen var pakket i porsjonspakker på, samme styrkegrad, emballasjen og knyttingen av emballasjen viser at det er klar sammenheng mellom heroinen funnet i steinmuren og heroinen funnet i fontenen og at det stammer fra samme parti. Det vises til bildene i dok 05, 01. Det er også fremlagt et oversiktskart over Nygårdsparken, dok. 0503 hvor det fremgår hvor depotet ble funnet og hvor siktede ble pågrepet. Bildet som forsvarer har fremlagt er også et oversiktskart og kan ikke ses gir grunnlag for en endret vurdering av bevissituasjonen. Det samlede bevisbilde etterlater ikke tvil om at tiltalte oppbevarte heroinen på til sammen gram heroin. Anken over bevisbedømmelsen vil klart ikke føre frem. Det dreier seg om oppbevaring av heroin ment for salg med en styrkegrad på 13 prosent. Tingretten har korrekt redegjort for hvilken betydning lav styrkegrad skal vektlegges ved straffeutmålingen, og videre vist til flere høyesterettsavgjørelser. 2009 290 er det tatt utgangspunkt i fengsel i 2 år og 9 måneder for kjøp av til sammen heroin bestemt for videresalg. Tingretten har sett hen til denne avgjørelsen og hva straffen ville blitt når en tar hensyn til styrkegraden, jamfør H R 2019 2203 A. Tingretten har tatt utgangspunkt i en straff på fengsel i 2 år der det er sett hen til lav styrkegrad. Lagmannsretten er enig i ikke er et for strengt utgangspunkt. Tingretten har videre tatt hensyn til tidsmomentet fra saken var ferdig etterforsket og klar for berammelse frem til hovedforhandlingen, der det pekes på covidsituasjonen, og deretter redusert straffen til fengsel i 1 år og 7 måneder. Det forhold at tiltalte har erkjent straffeskyld for stoffet han kastet oppi fontenen kan i liten grad tillegges noen vekt i formildende retning. Lagmannsretten kan ikke se at den utmålte straffen er for streng, og det er uansett ikke et åpenbart misforhold mellom den straffbare handlingen og den utmålte straff, jamfør strpl. S LU TN IN GAnken nektes fremmet.
Tingretten hadde funnet tiltalte skyldig i oppbevaring av heroin. Tiltalte anket over tingrettens bevisbedømmelse under skyldspørsmålet og straffutmålingen. Lagmannsretten besluttet å nekte anken fremmet ettersom anken over bevisbedømmelsen klart ikke ville føre frem.