Helse- og omsorgsrett  Tvungent psykisk helsevern  Psykisk helsevernloven § 3-3
Saken gjelder begjæring om utskriving fra tvungent psykisk helsevern Sakens bakgrunn: Sør Rogaland tingrett avsa den 22 august 2022 dom med slik slutning: Begjæring om opphør av tvungent psykisk helsevern tas ikke til følge. I tingrettens dom er det innledningsvis redegjort slik for sakens bakgrunn: A er født 00/00/1976, og er i dag 45 år gammel. Han hadde sin første innleggelse i psykiatrien i 2001 Ved utredning i 2004 ble saksøker gitt diagnosen schizoaffektiv lidelse, depressiv type. Den nåværende innleggelsen er den 18 innleggelsen i psykiatrien. Han var blant annet underlagt tvungent psykisk helsevern med innleggelse i 2009 Han hadde et opphold frem til 2013 hvor det er fem innleggelser. I 2014 ble A dømt til tvungent psykisk helsevern ved tingrettens dom av 28 januar 2014 Dommen ble opphevet i april 2019 Etter egne opplysninger skal han ha oppholdt seg i land fra høsten 2019 til januar 2021 og være uten antipsykotika fra mai 2017 til januar 2021Han har et kompliserende rusmisbruk, og er i pågående L AR behandling. A er for tiden underlagt tvungent psykisk helsevern uten døgnopphold (T UD) i institusjon. Ansvarlig institusjon for det tvungne vernet er Stavanger universitetssykehus, D PS. Av innleggelser noe tid forut for den aktuelle tvangsperioden, nevnes tvungen innleggelse i perioden 14 januar 2021 til 17 mars 2021 samt frivillig innleggelse 19 april 2021 hvor han ble utskrevet samme dag. Bakgrunnen for den aktuelle innleggelsen som denne saken gjelder, beskrives i en henvisning fra Stavanger legevakt den 30 mai 2021 som følger: Bekymringsmelding fra personell på botilbud som opplever pas som svært ustabil og aggitert. Han hører stemmer og stemmene har sagt at han skal ta livet sitt. Han har ikke vært truende, men de opplever situasjonen som svært utrygg og har valgt å trekke seg vekk fra pas i påvente av legevurdering. Det anbefales politi grunnet tidligere voldshistorikk og slik som adferden hans er nå. Han er ikke kandidat for å bo på botilbud slik som han oppfører seg nå. Bistand av politi grunnet tidligere voldshistorikk (mot politi). Lege og ambulansepersonell forsøker å komme i dialog med pas først, mens politiet vener utenfor. Pas er svært høylytt og skriker mot lege. Han måler B S sitt selv og setter insulin. Ukritisk oppførsel hvor han blåtter seg. Han oppfattes etterhvert mer aggitert og flytter seg framover i rommet. Lege trekker seg unna og politi kommer for å bistå. Videre samtale med politi tilstede.... Funn: Uflid i tøyet. Skriker høylytt under hele samtalen. Prater tidvis usammenhengende og skifter hyppig tema. Gestikulerer, men holder seg stort sett i ro i stolen. Reiser seg på et tidspunkt og blåtter seg. Pas forteller at han hører stemmer og at stemmene ber han om å gjøre ting, men vil ikke gå nærmere inn på dette. Det fremkommer ingen planer om å skade seg selv, men pas gjentar flere ganger at han skal ta dem som gjør noe med han. Paranoide trekk. Pas beskriver telepatisk styring av F N, politi og konger. Han peker på antenner i rommet hvor signalene kommer inn. B S 12, 2 Vurdering: Pas med kjent schizoaffektiv lidelse og tidligere rusutløste psykoser. Ved utskrivelse A3 i mars så valgte pas å autosep antipsykotika. Pas er nå trolig i en forverring. Han fremstår psykotisk og paranoid. Slik adferden hans er nå så er han for dårlig til å bo på botilbud. Han ønsker ikke helsehjelp. En vurderer at pas har en alvorlig sinnslidelse og at innleggelse er nødvendig for å hindre at pas skal få sin utsikt til helbredelse i betydelig grad redusert. Han legges inn paragraf 3 3, skjema følger med ambulansen Vedtak om tvungent psykiske helsevern ble fattet 31 mai 2021 Ved etablering av det tvungne vernet vurderte den faglig ansvarlige for vedtak at vilkårene for tvungent psykisk helsevern var oppfylt. Det er i løpet av perioden foretatt rettslig overprøving av vilkårene for tvang. Det vises til Gulating lagmannsretts dom av 26 februar 2022A har etter dette klaget over tvangsvedtaket og klagen ble behandlet i kontrollkommisjonen 20 mai 2022 Kontrollkommisjonen tok ikke klagen til A til følge. Ved stevning til Sør Rogaland tingrett har A begjært rettslig overprøving av kontrollkommisjonens vedtak om opprettholdt tvungent psykisk helsevern. Rettsmøte ble holdt i Stavanger tinghus 17 august 2022 A møtte ikke til hovedforhandlingen, men meddelte gjennom sin prosessfullmektig at han ønsket at saken skulle fremmes selv om han selv ikke var til stede under rettsmøtet. Retten besluttet å fremme saken til behandling. Lagmannsretten legger dette til grunn, basert på bevisførselen under ankeforhandlingen. A anket tingrettens dom til lagmannsretten ved ankeerklæring av 28 august 2022 Staten tok til motmæle ved anketilsvar av 19 september 2022Ankeforhandling ble avholdt i lagmannsrettens lokaler i Stavanger den 10 november 2022 A (heretter A) møtte og avga forklaring. Overlege B, D PS, var til stede under hele ankeforhandlingen, og avga vitneforklaring. Det ble forøvrig foretatt slik dokumentasjon som rettsboken viser. Ankende parts påstandsgrunnlag: A er uenig i at han har en alvorlig sinnslidelse. Han har hatt psykoser, men mener at disse har vært rusutløste. Grunnvilkåret er derved ikke oppfylt. Behandlingsvilkårets negative side er heller ikke oppfylt. Antipsykotisk medisin har ingen positiv effekt for A. Han får tvert imot plagsomme bivirkninger av den medikamentelle behandlingen. Han legger på seg, blir sløvet og han mener den gir økt fare for hjerte og karsykdommer. Han ønsker å slutte med slik medisinering, noe han mener vil gå bra. Det avgjørende i forhold til behandlingsvilkårets negative side er uansett spørsmålet om samtykkekompetanse. Om man er samtykkekompetent har man lov til å takke nei til behandling, uavhengig av hva andre mener. Beviskravet for manglende samtykkekompetanse, åpenbart, er et strengt krav. Det anføres at A helt klart er samtykkekompetent i dag. A har sykdomsinnsikt, selv om han er uenig i at han har en alvorlig sinnslidelse. Han vet hva psykose er og at han har vært psykotisk, men er uenig med staten i hva som er årsaken til dette. Hans mål er å holde seg unna rus og derved unngå psykose. Farevilkåret er ikke oppfylt. De episoder som staten viser til ligger langt tilbake i tid. Tvungent psykisk helsevern idømt som følge av den såkalte hakke episoden, ble opphevet ved Sør Rogaland tingretts dom av 2 april 2019 Det skal mye til for å konstatere at farevilkåret er oppfylt. Det må foreligge en nærliggende og alvorlig fare for andres liv eller helse. A anfører at det ikke vil være noen fare for voldshandlinger om han går av tvangen nå. Selv om vilkårene for tvangsbehandling er oppfylt, skal det foretas en helhetsvurdering av om fortsatt tvungen behandling er den klart beste løsningen for A. A opplever tvangen som en stor belastning. Det å bli tvangsmedisinert er i tillegg et ekstremt integritetskrenkende inngrep ved at man påføres en fysisk endring. Som nevnt får han også plagsomme bivirkninger av medisinen. A ønsker at tvangen skal opphøre. Ankende parts påstand: A skrives ut fra tvungent psykisk helsevern. Ankemotpartens påstandsgrunnlag: Det er forholdene på domstidspunktet som skal legges til grunn ved vurderingen. Staten anfører at vilkårene for tvungent psykisk helsevern er oppfylt jamfør psykisk helsevernloven 3 3A har en alvorlig sinnslidelse i lovens forstand i form av diagnosen schizoaffektiv lidelse, depressiv type. Denne diagnosen har vært opprettholdt av fagpersoner siden 2004 Det er grunnlidelsen som er avgjørende og ikke det forhold at A ikke har blomstrende symptomer i dag, jf Rt 2001 1481Behandlingsvilkårets negative side, forverringsalternativet, er oppfylt. Dersom det tvungne vernet oppheves nå, vil A slutte å ta medisiner og dermed få sin tilstand vesentlig forverret i meget nær fremtid, det vil si innen 3 4 måneder. Det vises til at A benekter at han har en alvorlig sinnslidelse, at han vil avslutte kontakten med psykiatrien og slutte med antipsykotiske medisiner. A mangler også samtykkekompetanse, idet han åpenbart ikke er i stand til å forstå hva et samtykke omfatter. Farevilkåret er uansett oppfylt, og vilkåret om manglende samtykkekompetanse kommer derved ikke til anvendelse. Ved en forverring av tilstanden vil ankende part få økte psykosesymptomer og historikken viser at han da blir aggressiv og truende. Han har tidligere i psykotisk tilstand utøvd alvorlig vold. Frivillig vern fremstår som åpenbart formålsløst på nåværende tidspunkt. Fortsatt tvungent psykisk helsevern er også den klart beste løsningen for A. Selv om tvangen er belastende for ham, må fordelene ved tvang veie tyngst. Ved utskriving nå vil han få raskt tilbakefall med reinnleggelse og mer inngripende tvang som resultat. A har per i dag heller ikke vært lenge under tvang, og bivirkninger av medisineringen kan ikke tillegges avgjørende vekt. Ankemotpartens påstand: Anken forkastes. Lagmannsrettens vurdering: Grunnvilkåret for tvungent psykisk helsevern er at pasienten har en alvorlig sinnslidelse, jf psykisk helsevernloven 3 3 Det følger av lovens forarbeider at begrepet alvorlig sinnslidelse er et rettslig begrep som ikke tilsvarer noen klar psykiatrisk diagnose. Videre heter det i Ot. prp. nr. 11 (1998 1999) side 154: Som tilfellet er i dag, er det i utgangspunktet slik at hovedkriteriet alvorlig sinnslidelse har nær tilknytning til psykosene. Det er videre slik at det er grunnlidelsen som er avgjørende. Dette innebærer at grunnvilkåret er oppfylt selv om behandlingen demper pasientens psykotiske symptomer. I tillegg til grunnvilkåret må minst ett av tilleggsvilkårene i psykisk helsevernloven 3 3 nummer 3 være oppfylt. Staten har anført at både forverringsalternativet (behandlingsvilkårets negative side) og farevilkåret er oppfylt i denne saken, jf psykisk helsevernloven 3 3 nummer 3, henholdsvis bokstav a og b. Forverringsalternativet innebærer etter loven atdet er stor sannsynlighet for at vedkommende i meget nær fremtid får sin tilstand vesentlig forverret. Det kreves mer enn vanlig sannsynlighetsovervekt for vesentlig forverring. Videre følger det av rettspraksis at forverringen i depottilfellene må skje innenfor en tidsramme på 3 4 måneder fra utskrivingen, jf Rt 2014 801 avsnitt 45I forverringstilfellene må pasienten i tillegg mangle samtykkekompetanse, jf psykisk helsevernloven 3 3 nummer 4 jf pasient og brukerrettighetsloven 4 3 andre ledd, der det heter: Samtykkekompetansen kan bortfalle helt eller delvis dersom pasienten på grunn av fysiske eller psykiske forstyrrelser, senil demens eller psykisk utviklingshemming åpenbart ikke er i stand til å forstå hva samtykket omfatter. Bestemmelsen gir anvisning på et strengere beviskrav enn klar sannsynlighetsovervekt, men ikke på et beviskrav som er tilsvarende som det strafferettslige, jf H R 2021 1263 A avsnitt 45Farevilkåret innebærer at tvungent psykisk helsevern må være nødvendig for å hindre at vedkommende på grunn av sinnslidelsenutgjør en nærliggende og alvorlig fare for eget eller andres liv eller helse. Dersom farevilkåret er oppfylt gjelder ikke kravet om at pasienten må mangle samtykkekompetanse, jf psykisk helsevernloven 3 3 nummer 4 siste punktum. Tvungent psykisk helsevern kan ellers ikke etableres uten at frivillig behandling har vært forsøkt, jf psykisk helvernloven 3 3 nummer 1Det skal i tillegg foretas en helhetsvurdering av om tvungent psykisk helsevern er den klart beste løsningen for pasienten, jf psykisk helvernloven 3 3 nummer 7Ved vurderingen av om vilkårene for tvungent psykisk helsevern er oppfylt er det de faktiske forholdene på domstidspunktet som skal legges til grunn. Retten skal prøve alle sider av saken og er ubundet av partenes prosesshandlinger. Lagmannsretten finner etter bevisførselen sannsynliggjort at A har en alvorlig sinnslidelse og at grunnvilkåret for anvendelse av tvungent psykisk helsevern er oppfylt. Om dette heter det i tingrettens dom: Etter psykisk helsevernloven 3 3 første ledd nummer 3 er grunnvilkåret for tvungent psykisk helsevern at pasienten har en alvorlig sinnslidelse. A har diagnosen schizoaffektiv lidelse, depressiv type. A fikk diagnosen i 2004 etter utredning ved T IP S ( tidlig oppdagelse og behandling av psykoser ). Diagnosen har siden vært fastholdt av en rekke fagpersoner, ut fra gjentakende observasjoner av typiske psykosesymptomer som paranoide og grandiose vrangforestillinger, hørselshallusinasjoner og liknende Symptomene har vært observert uavhengig av rusinntak, noe som tilsier at det er tale om en grunnlidelse og ingen rusutløst diagnose. Retten finner ikke grunnlag for å trekke riktigheten av den fastsatte primærdiagnosen i tvil. Selv om de psykotiske symptomene er noe dempet som følge av behandlingen, er det rettens vurdering at As underliggende sinnslidelse består på domstidspunktet. Psykoselidelsene ligger i kjerneområdet for de tilstander som omfattes av begrepet alvorlig sinnslidelse. Grunnvilkåret er derfor oppfylt. Lagmannsretten er enig i dette. Det er forøvrig ikke fremkommet opplysninger under ankeforhandlingen som tilsier en annen vurdering av dette i dag. Lagmannsretten finner videre at behandlingsvilkårets negative side, forverringsalternativet, er oppfylt. Basert på As egen forklaring i retten, legges til grunn at han ved utskriving nå vil avslutte behandlingen ved D PS. A bestrider at han har en alvorlig sinnslidelse og hevder at de psykosetilfellene han har hatt, har vært rusutløst. A ønsker derfor å fortsette med L AR behandlingen som han har mottatt nå i ca 2 år. Lagmannsretten finner det imidlertid klart etter bevisførselen at dersom A avslutter depotmedisineringen nå, vil det inntreffe en vesentlig forverring med økt oppblomstring av psykosesymptomer innenfor et tidsrom av 3 4 fire måneder. Lagmannsretten har særlig lagt vekt på den forverringen som inntraff ved seponering av antipsykotika etter utskrivning i mars 2021 Forverringen var vesentlig og den skjedde etter bare 2 måneder. Det vises til sitatet foran fra Stavanger legevakts henvisning av 30 mai 2021 Nytt tvangsvedtak ble fattet den påfølgende dag. Lagmannsretten er etter bevisførselen heller ikke i tvil om at A mangler samtykkekompetanse. Basert på As egen forklaring i retten legger lagmannsretten til grunn at han ikke anerkjenner sitt eget behov for antipsykotisk behandling og at han heller ikke forstår konsekvensene av utskriving. I en slik situasjon finner lagmannsretten at A åpenbart mangler samtykkekompetanse. Dette gjelder selv om han, i medisinert tilstand, vet hva en psykose er og erkjenner at han har vært psykotisk. Lagmannsretten er ikke tvil om at A, når forverringen inntrer etter kort tid, ikke vil forstå at han har en alvorlig sinnslidelse og at han trenger behandling. Lagmannsretten finner videre at farevilkåret er oppfylt. Om dette heter det i tingrettens dom: Retten viser til As historikk med vold, trusler og alvorlige hendelser hvor han har utgjort en nærliggende og alvorlig fare for seg selv eller andres liv og helse. I 2014 ble han dømt til tvungent psykisk helsevern etter å ha angrepet politibetjenter og kjøretøy med en hakke, og hvor det ifølge dommen kun var tilfeldigheter som medførte at en politibetjent ikke ble påført betydelig skade eller ble drept. I januar 2021 ble han hentet av politiet ved en N AT O base i Stavanger fordi han forsøkte å få tak i en A G3 som han etter eget utsagn skulle bruke for å gå etter en annen person. Det har i tillegg vært en rekke hendelser både hjemme og på sykehuset hvor det har vært nødvendig å tilkalle politi. Selv om A i dag etter det opplyste er på et stabilt nivå, viser As historikk at forverring skjer raskt ved seponering av antipsykotika. Han vil med stor sannsynlighet slutte å ta foreskrevne legemidler som blir gitt i depotform dersom det tvungne vernet opphører. Videre er det grunn til å anta at han uten tvungent psykisk helsevern ikke vil klare å følge opp pågående L AR behandling med påfølgende ytterligere eskalering i bruken av rusmidler. Erfaringen tilsier at A i slike situasjoner vil ruse seg på en måte som har en ytterligere uheldig innvirkning på hans tilstand. Retten legger til grunn med stor sannsynlighet at A dersom tvangen opphører, igjen vil føres inn i i psykoser med forhøyet risiko for utagering og utøvelse av handlinger hvoretter han utgjør en nærliggende og alvorlig fare for seg selv eller andres liv og helse. Lagmannsretten tiltrer dette som dekkende for lagmannsrettens syn, basert på det som fremkom under ankeforhandlingen. Lagmannsretten legger til grunn at frivillig psykisk helsevern har vær forsøkt, uten at dette har ført frem. Lagmannsretten finner etter en helhetsvurdering at fortsatt tvungent psykisk helsevern, objektivt sett, anses som den klart beste løsningen for A nå. Lagmannsretten ser det slik at stabil oppfølging og medisinering har stor betydning for As muligheter til å fungere utenfor institusjon. Dersom han utskrives nå er det som nevnt stor sannsynlighet for raskt og vesentlig tilbakefall, og at han da på nytt tvangsinnlegges med strengere vilkår enn i dag. Lagmannsretten har forståelse for at A opplever tvangsmedisineringen som belastende og inngripende. Det er likevel lagmannsrettens klare oppfatning at det regime han i dag lever under er et langt bedre alternativ for A enn det som vil bli konsekvensen av en utskriving. Lagmannsretten finner ved vurderingen ikke å kunne legge avgjørende vekt på bivirkningene som A opplever som følge av medisineringen. Lagmannsretten har ellers sett hen til at A per i dag har vært underlagt tvang over et relativt kort tidsrom. Ved helhetsvurderingen har det videre vesentlig betydning at farevilkåret er oppfylt. Etter dette forkastes anken. Dommen er enstemmig. D OM SS LU TN IN G: Anken forkastes. 
Saken gjelder begjæring om utskriving fra tvungent psykisk helsevern Sakens bakgrunn: Sør Rogaland tingrett avsa den 22 august 2022 dom med slik slutning: Begjæring om opphør av tvungent psykisk helsevern tas ikke til følge. I tingrettens dom er det innledningsvis redegjort slik for sakens bakgrunn: A er født 00/00/1976, og er i dag 45 år gammel. Han hadde sin første innleggelse i psykiatrien i 2001 Ved utredning i 2004 ble saksøker gitt diagnosen schizoaffektiv lidelse, depressiv type. Den nåværende innleggelsen er den 18 innleggelsen i psykiatrien. Han var blant annet underlagt tvungent psykisk helsevern med innleggelse i 2009 Han hadde et opphold frem til 2013 hvor det er fem innleggelser. I 2014 ble A dømt til tvungent psykisk helsevern ved tingrettens dom av 28 januar 2014 Dommen ble opphevet i april 2019 Etter egne opplysninger skal han ha oppholdt seg i land fra høsten 2019 til januar 2021 og være uten antipsykotika fra mai 2017 til januar 2021Han har et kompliserende rusmisbruk, og er i pågående L AR behandling. A er for tiden underlagt tvungent psykisk helsevern uten døgnopphold (T UD) i institusjon. Ansvarlig institusjon for det tvungne vernet er Stavanger universitetssykehus, D PS. Av innleggelser noe tid forut for den aktuelle tvangsperioden, nevnes tvungen innleggelse i perioden 14 januar 2021 til 17 mars 2021 samt frivillig innleggelse 19 april 2021 hvor han ble utskrevet samme dag. Bakgrunnen for den aktuelle innleggelsen som denne saken gjelder, beskrives i en henvisning fra Stavanger legevakt den 30 mai 2021 som følger: Bekymringsmelding fra personell på botilbud som opplever pas som svært ustabil og aggitert. Han hører stemmer og stemmene har sagt at han skal ta livet sitt. Han har ikke vært truende, men de opplever situasjonen som svært utrygg og har valgt å trekke seg vekk fra pas i påvente av legevurdering. Det anbefales politi grunnet tidligere voldshistorikk og slik som adferden hans er nå. Han er ikke kandidat for å bo på botilbud slik som han oppfører seg nå. Bistand av politi grunnet tidligere voldshistorikk (mot politi). Lege og ambulansepersonell forsøker å komme i dialog med pas først, mens politiet vener utenfor. Pas er svært høylytt og skriker mot lege. Han måler B S sitt selv og setter insulin. Ukritisk oppførsel hvor han blåtter seg. Han oppfattes etterhvert mer aggitert og flytter seg framover i rommet. Lege trekker seg unna og politi kommer for å bistå. Videre samtale med politi tilstede.... Funn: Uflid i tøyet. Skriker høylytt under hele samtalen. Prater tidvis usammenhengende og skifter hyppig tema. Gestikulerer, men holder seg stort sett i ro i stolen. Reiser seg på et tidspunkt og blåtter seg. Pas forteller at han hører stemmer og at stemmene ber han om å gjøre ting, men vil ikke gå nærmere inn på dette. Det fremkommer ingen planer om å skade seg selv, men pas gjentar flere ganger at han skal ta dem som gjør noe med han. Pas beskriver telepatisk styring av F N, politi og konger. Han peker på antenner i rommet hvor signalene kommer inn. B S 12, 2 Vurdering: Pas med kjent schizoaffektiv lidelse og tidligere rusutløste psykoser. Ved utskrivelse A3 i mars så valgte pas å autosep antipsykotika. Pas er nå trolig i en forverring. Han fremstår psykotisk og paranoid. Slik adferden hans er nå så er han for dårlig til å bo på botilbud. Han ønsker ikke helsehjelp. En vurderer at pas har en alvorlig sinnslidelse og at innleggelse er nødvendig for å hindre at pas skal få sin utsikt til helbredelse i betydelig grad redusert. Han legges inn paragraf 3 3, skjema følger med ambulansen Vedtak om tvungent psykiske helsevern ble fattet 31 mai 2021 Ved etablering av det tvungne vernet vurderte den faglig ansvarlige for vedtak at vilkårene for tvungent psykisk helsevern var oppfylt. Det er i løpet av perioden foretatt rettslig overprøving av vilkårene for tvang. Det vises til Gulating lagmannsretts dom av 26 februar 2022A har etter dette klaget over tvangsvedtaket og klagen ble behandlet i kontrollkommisjonen 20 mai 2022 Kontrollkommisjonen tok ikke klagen til A til følge. Ved stevning til Sør Rogaland tingrett har A begjært rettslig overprøving av kontrollkommisjonens vedtak om opprettholdt tvungent psykisk helsevern. Rettsmøte ble holdt i Stavanger tinghus 17 august 2022 A møtte ikke til hovedforhandlingen, men meddelte gjennom sin prosessfullmektig at han ønsket at saken skulle fremmes selv om han selv ikke var til stede under rettsmøtet. Retten besluttet å fremme saken til behandling. Lagmannsretten legger dette til grunn, basert på bevisførselen under ankeforhandlingen. A anket tingrettens dom til lagmannsretten ved ankeerklæring av 28 august 2022 Staten tok til motmæle ved anketilsvar av 19 september 2022Ankeforhandling ble avholdt i lagmannsrettens lokaler i Stavanger den 10 november 2022 A (heretter A) møtte og avga forklaring. Overlege B, D PS, var til stede under hele ankeforhandlingen, og avga vitneforklaring. Det ble forøvrig foretatt slik dokumentasjon som rettsboken viser. Ankende parts påstandsgrunnlag: A er uenig i at han har en alvorlig sinnslidelse. Han har hatt psykoser, men mener at disse har vært rusutløste. Grunnvilkåret er derved ikke oppfylt. Behandlingsvilkårets negative side er heller ikke oppfylt. Antipsykotisk medisin har ingen positiv effekt for A. Han får tvert imot plagsomme bivirkninger av den medikamentelle behandlingen. Han legger på seg, blir sløvet og han mener den gir økt fare for hjerte og karsykdommer. Han ønsker å slutte med slik medisinering, noe han mener vil gå bra. Det avgjørende i forhold til behandlingsvilkårets negative side er uansett spørsmålet om samtykkekompetanse. Om man er samtykkekompetent har man lov til å takke nei til behandling, uavhengig av hva andre mener. Beviskravet for manglende samtykkekompetanse, åpenbart, er et strengt krav. Det anføres at A helt klart er samtykkekompetent i dag. A har sykdomsinnsikt, selv om han er uenig i at han har en alvorlig sinnslidelse. Han vet hva psykose er og at han har vært psykotisk, men er uenig med staten i hva som er årsaken til dette. Hans mål er å holde seg unna rus og derved unngå psykose. Farevilkåret er ikke oppfylt. De episoder som staten viser til ligger langt tilbake i tid. Tvungent psykisk helsevern idømt som følge av den såkalte hakke episoden, ble opphevet ved Sør Rogaland tingretts dom av 2 april 2019 Det skal mye til for å konstatere at farevilkåret er oppfylt. Det må foreligge en nærliggende og alvorlig fare for andres liv eller helse. A anfører at det ikke vil være noen fare for voldshandlinger om han går av tvangen nå. Selv om vilkårene for tvangsbehandling er oppfylt, skal det foretas en helhetsvurdering av om fortsatt tvungen behandling er den klart beste løsningen for A. A opplever tvangen som en stor belastning. Det å bli tvangsmedisinert er i tillegg et ekstremt integritetskrenkende inngrep ved at man påføres en fysisk endring. Som nevnt får han også plagsomme bivirkninger av medisinen. A ønsker at tvangen skal opphøre. Ankende parts påstand: A skrives ut fra tvungent psykisk helsevern. Ankemotpartens påstandsgrunnlag: Det er forholdene på domstidspunktet som skal legges til grunn ved vurderingen. Staten anfører at vilkårene for tvungent psykisk helsevern er oppfylt jamfør psykisk helsevernloven 3 3A har en alvorlig sinnslidelse i lovens forstand i form av diagnosen schizoaffektiv lidelse, depressiv type. Denne diagnosen har vært opprettholdt av fagpersoner siden 2004 Det er grunnlidelsen som er avgjørende og ikke det forhold at A ikke har blomstrende symptomer i dag, jf Rt 2001 1481Behandlingsvilkårets negative side, forverringsalternativet, er oppfylt. Dersom det tvungne vernet oppheves nå, vil A slutte å ta medisiner og dermed få sin tilstand vesentlig forverret i meget nær fremtid, det vil si innen 3 4 måneder. Det vises til at A benekter at han har en alvorlig sinnslidelse, at han vil avslutte kontakten med psykiatrien og slutte med antipsykotiske medisiner. A mangler også samtykkekompetanse, idet han åpenbart ikke er i stand til å forstå hva et samtykke omfatter. Farevilkåret er uansett oppfylt, og vilkåret om manglende samtykkekompetanse kommer derved ikke til anvendelse. Ved en forverring av tilstanden vil ankende part få økte psykosesymptomer og historikken viser at han da blir aggressiv og truende. Han har tidligere i psykotisk tilstand utøvd alvorlig vold. Frivillig vern fremstår som åpenbart formålsløst på nåværende tidspunkt. Fortsatt tvungent psykisk helsevern er også den klart beste løsningen for A. Selv om tvangen er belastende for ham, må fordelene ved tvang veie tyngst. Ved utskriving nå vil han få raskt tilbakefall med reinnleggelse og mer inngripende tvang som resultat. A har per i dag heller ikke vært lenge under tvang, og bivirkninger av medisineringen kan ikke tillegges avgjørende vekt. Ankemotpartens påstand: Anken forkastes. Lagmannsrettens vurdering: Grunnvilkåret for tvungent psykisk helsevern er at pasienten har en alvorlig sinnslidelse, jf psykisk helsevernloven 3 3 Det følger av lovens forarbeider at begrepet alvorlig sinnslidelse er et rettslig begrep som ikke tilsvarer noen klar psykiatrisk diagnose. Videre heter det i Ot. nr. 11 (1998 1999) side 154: Som tilfellet er i dag, er det i utgangspunktet slik at hovedkriteriet alvorlig sinnslidelse har nær tilknytning til psykosene. Det er videre slik at det er grunnlidelsen som er avgjørende. Dette innebærer at grunnvilkåret er oppfylt selv om behandlingen demper pasientens psykotiske symptomer. I tillegg til grunnvilkåret må minst ett av tilleggsvilkårene i psykisk helsevernloven 3 3 nummer 3 være oppfylt. Staten har anført at både forverringsalternativet (behandlingsvilkårets negative side) og farevilkåret er oppfylt i denne saken, jf psykisk helsevernloven 3 3 nummer 3, henholdsvis bokstav a og b. Forverringsalternativet innebærer etter loven atdet er stor sannsynlighet for at vedkommende i meget nær fremtid får sin tilstand vesentlig forverret. Det kreves mer enn vanlig sannsynlighetsovervekt for vesentlig forverring. Videre følger det av rettspraksis at forverringen i depottilfellene må skje innenfor en tidsramme på 3 4 måneder fra utskrivingen, jf Rt 2014 801 avsnitt 45I forverringstilfellene må pasienten i tillegg mangle samtykkekompetanse, jf psykisk helsevernloven 3 3 nummer 4 jf pasient og brukerrettighetsloven 4 3 andre ledd, der det heter: Samtykkekompetansen kan bortfalle helt eller delvis dersom pasienten på grunn av fysiske eller psykiske forstyrrelser, senil demens eller psykisk utviklingshemming åpenbart ikke er i stand til å forstå hva samtykket omfatter. Bestemmelsen gir anvisning på et strengere beviskrav enn klar sannsynlighetsovervekt, men ikke på et beviskrav som er tilsvarende som det strafferettslige, jf H R 2021 1263 A avsnitt 45Farevilkåret innebærer at tvungent psykisk helsevern må være nødvendig for å hindre at vedkommende på grunn av sinnslidelsenutgjør en nærliggende og alvorlig fare for eget eller andres liv eller helse. Dersom farevilkåret er oppfylt gjelder ikke kravet om at pasienten må mangle samtykkekompetanse, jf psykisk helsevernloven 3 3 nummer 4 siste punktum. Tvungent psykisk helsevern kan ellers ikke etableres uten at frivillig behandling har vært forsøkt, jf psykisk helvernloven 3 3 nummer 1Det skal i tillegg foretas en helhetsvurdering av om tvungent psykisk helsevern er den klart beste løsningen for pasienten, jf psykisk helvernloven 3 3 nummer 7Ved vurderingen av om vilkårene for tvungent psykisk helsevern er oppfylt er det de faktiske forholdene på domstidspunktet som skal legges til grunn. Retten skal prøve alle sider av saken og er ubundet av partenes prosesshandlinger. Lagmannsretten finner etter bevisførselen sannsynliggjort at A har en alvorlig sinnslidelse og at grunnvilkåret for anvendelse av tvungent psykisk helsevern er oppfylt. Om dette heter det i tingrettens dom: Etter psykisk helsevernloven 3 3 første ledd nummer 3 er grunnvilkåret for tvungent psykisk helsevern at pasienten har en alvorlig sinnslidelse. A har diagnosen schizoaffektiv lidelse, depressiv type. A fikk diagnosen i 2004 etter utredning ved T IP S ( tidlig oppdagelse og behandling av psykoser ). Diagnosen har siden vært fastholdt av en rekke fagpersoner, ut fra gjentakende observasjoner av typiske psykosesymptomer som paranoide og grandiose vrangforestillinger, hørselshallusinasjoner og liknende Symptomene har vært observert uavhengig av rusinntak, noe som tilsier at det er tale om en grunnlidelse og ingen rusutløst diagnose. Retten finner ikke grunnlag for å trekke riktigheten av den fastsatte primærdiagnosen i tvil. Selv om de psykotiske symptomene er noe dempet som følge av behandlingen, er det rettens vurdering at As underliggende sinnslidelse består på domstidspunktet. Psykoselidelsene ligger i kjerneområdet for de tilstander som omfattes av begrepet alvorlig sinnslidelse. Grunnvilkåret er derfor oppfylt. Lagmannsretten er enig i dette. Det er forøvrig ikke fremkommet opplysninger under ankeforhandlingen som tilsier en annen vurdering av dette i dag. Lagmannsretten finner videre at behandlingsvilkårets negative side, forverringsalternativet, er oppfylt. Basert på As egen forklaring i retten, legges til grunn at han ved utskriving nå vil avslutte behandlingen ved D PS. A bestrider at han har en alvorlig sinnslidelse og hevder at de psykosetilfellene han har hatt, har vært rusutløst. A ønsker derfor å fortsette med L AR behandlingen som han har mottatt nå i ca 2 år. Lagmannsretten finner det imidlertid klart etter bevisførselen at dersom A avslutter depotmedisineringen nå, vil det inntreffe en vesentlig forverring med økt oppblomstring av psykosesymptomer innenfor et tidsrom av 3 4 fire måneder. Lagmannsretten har særlig lagt vekt på den forverringen som inntraff ved seponering av antipsykotika etter utskrivning i mars 2021 Forverringen var vesentlig og den skjedde etter bare 2 måneder. Det vises til sitatet foran fra Stavanger legevakts henvisning av 30 mai 2021 Nytt tvangsvedtak ble fattet den påfølgende dag. Lagmannsretten er etter bevisførselen heller ikke i tvil om at A mangler samtykkekompetanse. Basert på As egen forklaring i retten legger lagmannsretten til grunn at han ikke anerkjenner sitt eget behov for antipsykotisk behandling og at han heller ikke forstår konsekvensene av utskriving. I en slik situasjon finner lagmannsretten at A åpenbart mangler samtykkekompetanse. Dette gjelder selv om han, i medisinert tilstand, vet hva en psykose er og erkjenner at han har vært psykotisk. Lagmannsretten er ikke tvil om at A, når forverringen inntrer etter kort tid, ikke vil forstå at han har en alvorlig sinnslidelse og at han trenger behandling. Lagmannsretten finner videre at farevilkåret er oppfylt. Om dette heter det i tingrettens dom: Retten viser til As historikk med vold, trusler og alvorlige hendelser hvor han har utgjort en nærliggende og alvorlig fare for seg selv eller andres liv og helse. I 2014 ble han dømt til tvungent psykisk helsevern etter å ha angrepet politibetjenter og kjøretøy med en hakke, og hvor det ifølge dommen kun var tilfeldigheter som medførte at en politibetjent ikke ble påført betydelig skade eller ble drept. I januar 2021 ble han hentet av politiet ved en N AT O base i Stavanger fordi han forsøkte å få tak i en A G3 som han etter eget utsagn skulle bruke for å gå etter en annen person. Det har i tillegg vært en rekke hendelser både hjemme og på sykehuset hvor det har vært nødvendig å tilkalle politi. Selv om A i dag etter det opplyste er på et stabilt nivå, viser As historikk at forverring skjer raskt ved seponering av antipsykotika. Han vil med stor sannsynlighet slutte å ta foreskrevne legemidler som blir gitt i depotform dersom det tvungne vernet opphører. Videre er det grunn til å anta at han uten tvungent psykisk helsevern ikke vil klare å følge opp pågående L AR behandling med påfølgende ytterligere eskalering i bruken av rusmidler. Erfaringen tilsier at A i slike situasjoner vil ruse seg på en måte som har en ytterligere uheldig innvirkning på hans tilstand. Retten legger til grunn med stor sannsynlighet at A dersom tvangen opphører, igjen vil føres inn i i psykoser med forhøyet risiko for utagering og utøvelse av handlinger hvoretter han utgjør en nærliggende og alvorlig fare for seg selv eller andres liv og helse. Lagmannsretten tiltrer dette som dekkende for lagmannsrettens syn, basert på det som fremkom under ankeforhandlingen. Lagmannsretten legger til grunn at frivillig psykisk helsevern har vær forsøkt, uten at dette har ført frem. Lagmannsretten finner etter en helhetsvurdering at fortsatt tvungent psykisk helsevern, objektivt sett, anses som den klart beste løsningen for A nå. Lagmannsretten ser det slik at stabil oppfølging og medisinering har stor betydning for As muligheter til å fungere utenfor institusjon. Dersom han utskrives nå er det som nevnt stor sannsynlighet for raskt og vesentlig tilbakefall, og at han da på nytt tvangsinnlegges med strengere vilkår enn i dag. Lagmannsretten har forståelse for at A opplever tvangsmedisineringen som belastende og inngripende. Det er likevel lagmannsrettens klare oppfatning at det regime han i dag lever under er et langt bedre alternativ for A enn det som vil bli konsekvensen av en utskriving. Lagmannsretten finner ved vurderingen ikke å kunne legge avgjørende vekt på bivirkningene som A opplever som følge av medisineringen. Lagmannsretten har ellers sett hen til at A per i dag har vært underlagt tvang over et relativt kort tidsrom. Ved helhetsvurderingen har det videre vesentlig betydning at farevilkåret er oppfylt. Etter dette forkastes anken. D OM SS LU TN IN G: Anken forkastes.
Saken gjaldt begjæring om utskriving fra tvungent psykisk helsevern. Lagmannsretten fant at både farevilkåret, forrverringsalternativet og vilkåret om alvorlig sinnslidelse var oppfylt. Retten la videre til grunn at den ankende part manglet samtykkekompetanse, og fortsatt tvungent psykisk helsevern ble derfor ansett som den beste løsningen. Anken ble dermed forkastet. )Henvisninger: Psykisk helsevernloven 3 3