Erstatningsrett  Forsikringsrett  Yrkesskadeforsikring  Personskade   Skadeserstatningsloven § 3-1 og § 3-2
Saken gjelder krav om erstatning for en ankelskade under en kollektiv fritidsulykkeforsikring. Sakens bakgrunn i hovedtrekk A (A) meldte ved skademelding til Ly Forsikring A SA (Ly Forsikring) den 6 juli 2018 fra om at han hadde vært utsatt for en skade 28 november 2017 cirka klokken 0700Ved avkryssing i skademeldingsskjemaet anga A at skaden skjedde i hans fritid på vei til arbeidsstedet. Skaden skjedde under gange, og hendelsesforløpet ble beskrevet slik: På vei ut til bil for å kjøre til jobb. Det var mye snø, jeg snublet i en isklump under snøen som ikke var synlig og tråkket over. Andre opplysninger i meldingen var at A første gang oppsøkte lege 30 november 2017, at det under skadens art var krysset av for Forstuing forvridning, Brudd og Andre og uspesifiserte skader, og at skadet kroppsdel var Ankel, fot. Meldingen var vedlagt henvisning og epikrise fra leger. A hadde siden 1 september 2017 vært ansatt som elektriker hos virksomhet A S. Arbeidsgiveren hadde tegnet en kollektiv yrkesskadeforsikring hos Ly Forsikring. Forsikringen dekker også fritidsulykker i henhold til vilkårenes punkt 13 Annen ulykkesskade enn yrkesskade er der definert som s kade på kroppen voldt ved en plutselig ytre begivenhet, ulykkestilfelle, som inntreffer og konstateres i forsikringstiden. Forsikringen dekker blant annet inntektstap, merutgifter og m nerstatning. A ble 100 prosent sykemeldt etter legebesøket 30 november 2017 Til tross for omfattende medisinsk utredning og behandling og forsøk på rehabilitering, er han ikke blitt frisk. Han ble etter ett års sykemelding innvilget arbeidsavklaringspenger fra 28 november 2018A kunne ikke gjenoppta arbeidet som elektriker og har i stedet utdannet seg til elektroingeniør. Han fullførte utdannelsen første semester 2021 og startet i august 2021 i sin nåværende stilling som salgsingeniør. As tilstand er blitt varig. Han er plaget av smerter i ankelen og stivhet i ankelleddet som sterkt reduserer mulighetene til fysisk aktivitet. Hans medisinske invaliditet er vurdert til 7 prosent. A bor i sted1 med ektefelle og to mindreårige barn. Ly Forsikring avslo kravet om forsikringsdekning. Selskapet fant det ikke sannsynlig at As ankelplager skyldtes en ulykkeshendelse 28 november 2017, men at det var mer nærliggende at de aktuelle plagene skyldtes en langvarig belastning. Selskapet viste i begrunnelsen til opplysningene A i henhold til fastlegens journal ga i sin kontakt med legekontoret 29 og 30 november 2017, og til den medisinske dokumentasjonen. Selskapets endelige avslag ble etter intern klagebehandling gitt i brev 21 oktober 2019Ved stevning til Vestfold tingrett 26 februar 2020 reiste A sak mot Ly Forsikring. Han fremmet krav om m nerstatning med inntil 101 856 kroner, erstatning for lidt inntektstap med inntil 237 942 kroner og erstatning for utgifter til juridisk bistand før saksanlegget med 29 208 kroner. Ly Forsikring påstod frifinnelse. Under hovedforhandlingen i tingretten 1 og 2 mars 2021 nedla A endret påstand om m nerstatning med inntil 62 026 kroner, erstatning for lidt inntektstap med inntil 335 110 kroner og erstatning for påførte utgifter med inntil 29 900 kroner. Tingretten avsa dom 7 april 2021 Domsslutningen lyder slik etter retting 20 mai 2021: 1. Ly Forsikring A SA dømmes til å betale m nerstatning til A med 62026 sekstitotusenogtjueseks kroner, med tillegg av lovens forsinkelsesrente, regnet fra den 16/09/2018 og til betaling skjer. Beløpet forfaller til betaling innen 2 to uker fra dommens forkynnelse. 2. Ly Forsikring A SA dømmes til å betale erstatning for lidt inntektstap til A med kr. 335110, med tillegg av lovens forsinkelsesrenter av kr. 95312 fra den 06/09/2018 og til betaling skjer og av kr. 104383 fra den 01/07/2020 og til betaling skjer. Beløpet forfaller til betaling innen 2 to uker fra dommens forkynnelse. 3. Ly Forsikring A SA dømmes til å betale erstatning for påførte utgifter til A med 29900 tjuenitusennihundre kroner, med tillegg av lovens forsinkelsesrenter regnet fra 13/03/2020 og til betaling skjer. Beløpet forfaller til betaling innen 2 to uker fra dommens forkynnelse. 4. Ly Forsikring A SA dømmes til å betale saksomkostninger til A med 240096 tohundreogførtitusenognittiseks kroner. Beløpet forfaller til betaling innen 2 to uker etter dommens forkynnelse. Ly Forsikring anket dommen 3 mai 2021 med påstand om frifinnelse. A nedla i anketilsvar 25 mai 2021 påstand om at anken skal forkastes. Partene ble under saksforberedelsen for lagmannsretten enige om erstatningsberegningen for det tilfelle at vilkårene for forsikringsutbetaling er oppfylt og det er årsakssammenheng mellom skaden og tapet av arbeidsinntekt. Ankeforhandling ble holdt i Tønsberg 15 februar til 17 februar 2022 Under ankeforhandlingen deltok som sakkyndige vitner Finn G. Lilleås, spesialist i radiologi, Stig Hegna, overlege, spesialist i ortopedi og William Goldsack, rådgivende lege, spesialist i fysikalsk medisin og allmennmedisin. Lilleås og Goldsack møtte etter oppdrag fra Ly Forsikring. Hegna møtte etter oppdrag fra A. Om bevisførselen for øvrig vises til rettsboken. Den ankende parts påstand og påstandsgrunnlag: Ly forsikring A SA nedla denne påstand: 1. Ly Forsikring A SA frifinnes. 2. Ly Forsikring A SA tilkjennes sakskostnader for tingretten og lagmannsretten. Som grunnlag for påstanden gjorde den ankende part i korthet gjeldende: A har ikke gjort sannsynlig at vilkårene for utbetaling av forsikring er oppfylt etter vilkårenes punkt 13I forsikringsretten gjelder hovedårsakslæren, ikke betingelseslæren som i erstatningsretten. Ved samvirkende årsaker foretas en fordeling. Tingrettens bevisvekting strider mot høyesterettspraksis på personskaderettens område ved at tidsnære bevis ikke er tillagt betydelig vekt. De juridiske og medisinske grunnvilkår for årsakssammenheng er ikke oppfylt. Sentrale anførsler og bevis er til dels ikke nevnt og ikke drøftet. A har ikke sannsynliggjort at ankelskaden oppstod ved et ulykkestilfelle til tid og sted som oppgitt i skademeldingen. Det anføres ikke at A har gitt bevisst uriktige opplysninger til selskapet. Skadelidtes bevisbyrde er imidlertid ikke oppfylt. De tidsnære bevis taler mot at A ble skadet ved at han snublet i eller skled på en issvull og tråkket over på vei til jobben 28 november 2017 Ved henvendelse på telefon til legekontoret 29 november og i samtale med legen 30 november 2017, opplyste han i henhold til journalen at skaden oppstod under løping eller innebandytrening noen dager tidligere. Han opplyste ikke at skaden skyldes overtråkk 28 november. Det er ikke opp til Ly Forsikring å sannsynliggjøre en alternativ skadeårsak. Den medisinske dokumentasjonen taler mot at skaden skyldes et overtråkk. M R bildene 11 desember 2017 tyder på at skaden skyldes en vertikal (aksial) belastning. Det er mer sannsynlig at skaden oppstod under en form for fysisk aktivitet som nevnt i journalen. Det vises til erklæringene fra doctor Lilleås og doctor Goldsack. Dr. Hegna bygget på beskrivelsen A ga av hendelsen. Holdt opp mot de tidsnære bevis og den medisinske dokumentasjonen må det etter rettspraksis legges vesentlig mindre vekt på skadelidtes egen forklaring og forklaringer fra slekt og venner etter at tvisten oppstod. Det vises spesielt til retningslinjene i Rt 1998 1565 (Nakkesleng I), som er fulgt i senere avgjørelser også om andre skader enn nakkesleng. Vilkårene om akutt og brosymptomer er ikke oppfylt når man legger til grunn at skaden skjedde før 28 november 2017Under enhver omstendighet er det ikke sannsynlig årsakssammenheng mellom ankelskaden og hele inntektstapet. Det er ikke noen medisinsk forklaring på at skaden førte til en varig smertetilstand. Det er nærliggende å peke på biososiale eller andre alternative faktorer. Under forutsetning av at det er årsakssammenheng mellom skaden og hele inntektstapet, er det enighet om selve beregningen. Ankemotpartens påstand og påstandsgrunnlag A nedla slik påstand: 1. Anken forkastes hva gjelder tingrettens domsslutning pt. 1 og 42Ly Forsikring A SA dømmes til å betale erstatning for lidt inntektstap etter rettens skjønn begrenset oppad til kr. 333 433 med tillegg av forsinkelsesrenter etter lovens sats av kr. 95312 fra den 01/07/2019 og til betaling skjer, og av kr. 103283 fra den 01/07/2020 og til betaling skjer og av kr. 24305 fra den 01/07/2020 til betaling skjer, innen 14 dager fra dommens forkynnelse. 3. Ly Forsikring A SA dømmes til å betale erstatning for påførte utgifter med kr. 22 804 med tillegg av forsinkelsesrenter etter lovens sats fra den 13/03/2020 og til betaling skjer, innen 14 dager fra dommens forkynnelse. 4. Ly Forsikring A SA tilpliktes å betale saksomkostninger for lagmannsretten. Til støtte for påstanden har ankemotparten i korthet gjort gjeldende: Tingrettens dom er riktig. A har sannsynliggjort at vilkårene for forsikringsutbetaling er oppfylt. Det er ikke grunnlag for å sette til side As forklaring, støttet av forklaringene fra ektefellen og moren, om at han snublet i eller tråkket på en issvull på vei til bilen da han skulle på jobb ved 0700 tiden 28 november 2017 Issvullen var skjult under snøen. Det hele gikk svært fort, og det er vanskelig å si nøyaktig hvordan skademekanismen var. Han fikk umiddelbart store smerter i ankelen. A bestrider ikke at begivenhetsnære bevis skal tillegges stor vekt. Han fortalte legen om hvordan skaden skjedde og skjønner ikke hvorfor dette ikke fremgår av journalen. A ble ikke utsatt for noen skade under trening. Dr. Stadheim har korrigert journalen. Det fremgår av meldinger på Messenger 28 og 29 november 2017 at A fortalte B og C om skaden. Det er begivenhetsnære bevis fra før det ble noen forsikringssak. De medisinske opplysningene er forenlige med As forklaring om hvordan skaden skjedde. Det vises særlig til spesialisterklæringen fra overlege Stig Hegna. Dr. Hegna og doctor Lilleås er enige om at M R bildene viser at skaden var akutt og ikke en belastningsskade som doctor Goldsack gikk ut fra. Det er årsakssammenheng mellom hendelsen 28 november 2017 og skaden og det økonomiske tapet A pådro seg. Det foreligger akutt og brosymptomer. Det er ingen alternativ forklaring. Sannsynligvis er det en bløtdelsskade som har ført til varig smerte i ankelen. På grunn av smertene og stivhet i ankelen, er As medisinske invaliditet vurdert til 7 prosent. Lagmannsrettens vurdering Lagmannsretten er kommet til at anken ikke fører frem. A har bevisbyrden for at vilkårene for utbetaling av forsikringen er til stede. Beviskravet er det samme som i den alminnelige erstatningsretten. Tvisteloven inneholder ikke generelle regler om hvilke krav til bevisets styrke som gjelder for å legge et faktisk forhold til grunn ved avgjørelsen. Hovedregelen, som også kommer til anvendelse i denne saken, er at retten må bygge på det faktum som etter bevisføringen fremtrer som det mest sannsynlige. I Rt 2015 1246 ble prinsippet formulert slik i avsnitt 35: Etter den alminnelige erstatningsretten gjelder overvektprinsippet. Dette innebærer at retten må legge til grunn det faktum som har en overvekt av sannsynlighet for seg, det vil si at det er større sannsynlighet for et bestemt faktum enn summen av de øvrige alternativene. Dersom det er tvil om hva som er mest sannsynlig, skal tvilen gå ut over den parten som har interesse av et rettsstiftende eller rettsendrende alternativ, også uttrykt slik at vedkommende part har bevisbyrden. Etter punkt 13 i forsikringsvilkårene må skaden for å gi rett til dekning være voldt ved et ulykkestilfelle. Den må være resultat av en plutselig ytre begivenhet. I ulykkesforsikring er det et vilkår at hendelsen er hovedårsak til skaden. Den ankende part har vist til flere avgjørelser av Finansklagenemnda Person som tilsier at grensen mellom hendelser som kvalifiserer til erstatning og hendelser som faller utenfor kravet til ulykke, kan være subtil. Spørsmålet kommer imidlertid ikke på spissen i denne saken. Hvis det legges til grunn at skaden inntraff på den måten A beskrev i skademeldingen 6 juli 2018, bestrider ikke Ly Forsikring at hendelsen vil oppfylle kravet til fritidsulykke. Det er lagmannsretten enig i. I henhold til tvisteloven 21 2 første ledd fastsetter retten ved en fri bevisvurdering det saksforhold avgjørelsen skal bygges på. Prinsippet om fri bevisvurdering er grunnleggende i vår prosessordning både i sivile saker og straffesaker. Eventuelle unntak fra eller begrensninger i rettens adgang til fri bevisvurdering må ha lovs trinnhøyde. Det gjelder selvfølgelig også i saker om erstatning for personskader. Man kan likevel i flere dommer av Høyesterett finne uttalelser som rekker utover begrunnelsen av bevisresultatet i den enkelte sak. Høyesterett har i flere saker fremhevet betydningen av de begivenhetsnære bevis, se eksempelvis H R 2018 2344 A avsnitt 39 42I Rt 1998 1565 (Nakkesleng I), fremheves på side 1570 at ulike bevis vil kunne ha forskjellig kvalitet og tyngde: Særlig viktig ved bevisbedømmelsen vil være nedtegnelser foretatt i tid nær opp til den begivenhet eller det forhold som skal klarlegges, og da spesielt beskrivelser foretatt av fagfolk nettopp for å få klarlagt en tilstand. Dette vil gjelde blant annet nedtegnelser i legejournaler om funn og om de symptomer pasienten har ved undersøkelsen eller behandlingen.... Opplysninger fra parter eller vitner med binding til partene som er gitt etter at tvisten er oppstått, og som står i motstrid eller endrer det bildet som mer begivenhetsnære og uavhengige bevis gir, vil det oftest være grunn til å legge mindre vekt på. Denne uttalelsen i dommen fra 1998 siteres i H R 2018 2344 A avsnitt 39 og en rekke andre avgjørelser. Slike uttalelser om bevisvurderingen i dommer fra Høyesterett må prinsipielt anses som uttrykk for retningslinjer som er veiledende for bevisvurderingen i senere saker, uten å være bindende for lavere domstoler på samme måte som uttalelser om rettsanvendelsen. Uttalelsene kan likevel reelt få stor betydning for bevisvurderingen i lignende saker, og er ment slik, jf Schei mfl., Tvisteloven, Lovkommentar, 21 2, note 1, Juridika (revidert 1 september 2021). Lagmannsretten legger synspunktene til grunn for bevisvurderingen også i denne saken. Høyesterett har i flere avgjørelser uttalt seg mer utførlig om bevisvurderingen i nakkeslengsaker. En oppdatert redegjørelse for bevisvurderingen i slike saker ble gitt i Rt 2010 1547 (Nakkesleng I V). Førstvoterende tok utgangspunkt i fire grunnvilkår som i rettspraksis og medisinsk litteratur er oppstilt for å tilkjenne erstatning i slike saker. Det er for det første et krav om at ulykken har hatt tilstrekkelig skadevoldende evne. For det andre må det foreligge akutte symptomer i form av nakkesmerter innen 2 3 døgn etter ulykken. For det tredje må det foreligge brosymptomer, det vil si sammenhengende plager fra ulykken og til den kroniske senfasen. Og for det fjerde må det foreligge et sykdomsbilde som er forenlig med det man vet om skader påført ved nakkesleng. Dette siste vilkåret innebærer at skadelidte ikke må ha hatt tilsvarende problemer før ulykken som kan forklare de etterfølgende plagene, jamfør avsnitt 44 til 47Det store antallet nakkeslengsaker og spesielle utfordringer ved bevisvurderingen i slike saker, tilsier at det var behov for klare kriterier ved vurderingen av om det er tilstrekkelig årsakssammenheng mellom en ulykkeshendelse, i praksis ofte en påkjørsel bakfra, og skadelidtes senere helseplager. Betingelsene kan ikke uten videre overføres til andre typer skader. Lagmannsretten mener derfor at det i vår sak må skje en vanlig bevisvurdering hvor det tas hensyn til om den aktuelle hendelsen kunne medføre den aktuelle skaden, om As symptomer tyder på sammenheng mellom fallet og ankelskaden, og om det er andre sannsynlige forklaringer på skaden. Det er samme tilnærming som Høyesterett hadde i Prolapsdommen, jamfør Rt 2007 1370 avsnitt 38Det er en spesiell utfordring ved bevisvurderingen i vår sak at det foreligger ulike opplysninger som alle er tidsnære bevis om hva A skal ha fortalt til andre om skaden. I henhold til journalen for behandlingssted kontaktet A legekontoret per telefon ved 0845 tiden 29 november 2017 I journalnotatet fra helsesekretæren som mottok samtalen heter det: Anamnese Tlf. fra pas. Hoven ankel, problemer med å gå. Vart 3 4 dager, startet etter trening, innebandy Diagnose Hoveddiagnose: Ankel symptomer plager L16 A fikk time hos legen neste morgen og ble undersøkt av doctor Olav Herman Stadheim. Han kjente ikke A fra før. I journalnotatet 30 november 2017 står det: Anamnese Ny pas Drevet med ishockey i 16 år. Fått endel ankelskader dog ikke opr og ikke tot ruptur. 4 5 timer etter løpetur 2611 fikk pas smerter og hevelse i hø ankel. Hadde intet traume. Hevelsen gikk tilbake 2811 Forts like sterke smerter. Kun når han belaster. Funnlett hevelse hø ankel, meget stivt, ikke mulig å bevege noe i ankelleddet. Vurderingmulig reaktiv artritt Diagnose Hoveddiagnose: Ankelsmerter I NA L16 Korrespondans Sykmelding ( virksomhet as) 30/11/2017 10/12/2017, 100 Utgående Rekvirering. E Dl røntgenrekvisisjon. Til: Bildediagnostikk Aleris Røntgen sted3 (Curato) (H ER: 88349). Aleris Røntgen A S (Curato) (Sendt)Lagmannsretten er enig med Ly Forsikring i at journalnotatene taler mot at A fortalte om et overtråkk 28 november. Det beskrives at plagene han søkte legehjelp for oppstod noen dager tidligere. Han hadde intet traume. Legen mistenkte en mulig reaktiv artritt. Det er en leddbetennelse som oppstår vanligst n til fire uker etter en infeksjon i magen, tarmen eller urinveiene. A mener at journalnotatene gir et misvisende uttrykk for hva han uttalte i samtalene med helsesekretæren og legen. Han mener bestemt at han fortalte om hendelsen med issvullen. Det kommer lagmannsretten tilbake til. A ble kjent med journalnotatene etter at Ly Forsikring i brev 18 september 2018 varslet at selskapet ville avslå kravet hans. A kontaktet da doctor Stadheim. I journalnotat 21 september 2018 er det angitt følgende under anamnese: Pas ringer meg i dag da han har fått avslag på forsikringssak. Pas mener jeg ikke har oppfattet ham riktig i konsultasjonen 3011 da han forteller at han den 2811 på vei til jobb tråkket over. Gikk på jobb som normalt etter overtråkket. Notatet sendes pas. Opplysningene ble gjengitt i pasientbrev til A samme dag under overskriften Tilleggsnotat til journal Legens opplysninger førte ikke til at selskapet endret standpunkt. Etter at A ved brev 21 oktober 2019 fikk endelig avslag på sitt krav om dekning, kontaktet han doctor Stadheim på ny. I journalnotat 28 oktober 2019 heter det under anamnese: Kommer i dag med sin kone. Nokså frustrert over hvordan han blir behandlet av sitt forsikringsselskap. Min pasient fikk sin overtråkksskade på vei til jobb den 281117 Dette er også blitt verifisert av to ulike spesialister. Han oppsøkte meg for første gang 301117 Dette var vårt første møte og man må her vite og at det ble en del prat om diverse andre ting. Jeg var da åpenbart ikke nøyaktig nok i min anamnese. Det virker som min misforståelse med dertil feilaktig journalføring av hendelsesforløp og datoer er utslagsgivende for denne saken. Jeg beklager dette på det sterkeste men alle kan misforstå ting uavhengig av yrke. Jeg har rettet opp dette i tilleggsnotat 240918 men det var tydeligvis ikke nok. Hvis det ønskes ytterligere redegjørelse er jeg tilgjengelig på telefonen. Dr. Stadheim forklarte seg under ankeforhandlingen adskillig mer forbeholdent. Han husket ikke to år senere hva A hadde sagt under konsultasjonen 30 november 2017 Han sier at han måtte stole på det pasienten sa, men stusset over at han skulle ha tatt så feil. Dr. Stadheim kunne erindre at det ikke så ut som en vanlig forstuet ankel. Det var hevelse på begge sider av ankelen, og den var stiv. Han henviste A til M R for å se om det kunne være en mulig reaktiv artritt eller en form for belastningsskade. Hvis det var opplyst om et akutt traume ved overtråkk, ville vanlig prosedyre vært å henvise til røntgen, om ikke tilstanden bedret seg på noen dager. Etter å ha mottatt resultatet av M R undersøkelsen 11 desember 2017, jobbet doctor Stadheim ut fra at det forelå en subchondral fraktur. Han stusset over funnet. Benmargsødemene indikerte også en akutt skade. Etter hans vurdering den gang var dette en veldig vanskelig ankel. Det fremgår av hans journalnotat 12 desember 2017 at hoveddiagnosen ble endret fra Ankelsmerter I NA L16 til Brudd ankel L73. I henhold til dommen på side 6 la tingretten ved bevisvurderingen vekt på at doctor Stadheim hadde korrigert det som fremgikk av journalnotatene. Lagmannsretten ser annerledes på dette. Journalnotatet 21 september 2018 reflekterer ikke at legen endret noe av innholdet i journalen 30 november 2017 Han refererte bare i et tilleggsnotat As uttalelser uten selv å gi uttrykk for noe endret syn. Journalnotatet 28 oktober 2019 strider mot opplysningene i journalnotatet 30 november 2017, men lagmannsretten legger til grunn at doctor Stadheim uttalte seg mer kategorisk enn han hadde dekning for. Uttalelsen bærer preg av at han var redd for at en mulig feil fra hans side hadde bidratt til at A ikke fikk skaden dekket av forsikringen og har liten betydning som bevis. Like tidsnære bevis taler for at A har skadet ankelen på den måten han beskrev i skademeldingen. Lagmannsretten viser for det første til kommunikasjon mellom A og C ved utveksling av meldinger på Messenger 29 november 2017 Tidspunktet er litt utydelig, men antakelig i 1800 tiden spurte C A om han ville bli med på en svømmetur. Samtalen fortsatte slik: A: Hei. Skulle gjerne det men tråkket over her i går så blir dessverre nødt til å holde beinet høyt ikveld. C: Så kjipt! Skled du på glatta? A: Ja kjipt. Lå noe under snøen som jeg ikke så. Nå har jeg dobbel ankel. C Isj, not good!! God bedring emoji med tommel opp A hadde også en utveksling på Messenger med B 28 november 2017, cirka 2145 A og B spiller innebandy. Temaet er en forestående kamp neste dag, og B etterlyser drakten sin som A hadde lånt. Til dette svarer A: Den henger til tørk nå emoji med tommel opp tråkket over på jobb i dag så må antageligvis stå over i morgen men kan komme innom med det emoji med tommel opp C B har begge som vitner bekreftet at meldingene er autentiske. Ly Forsikring hevdet under sakens behandling tidligere at det ville være relativt enkelt å manipulere tidspunktet for meldingene på en mobiltelefon. Selskapet anførte ikke at det hadde skjedd, men argumenterte for at muligheten i seg selv svekket bevisverdien av meldingene. Tingretten kommenterte dette i dommen på side 6 7 For lagmannsretten er denne argumentasjonen ikke opprettholdt. Messenger er Facebooks meldingstjeneste, og kommunikasjonen finner sted over internett. Det er innhentet kopi av meldingene også fra P C, og selskapet medgir at det i praksis ikke ville være mulig å manipulere tidsangivelsen. Ly Forsikring erkjenner at det må legges til grunn at meldingene er autentiske. Det finner lagmannsretten ingen grunn til å trekke i tvil. As ektefelle J og hans mor I har begge som vitner for tingretten og lagmannsretten forklart at A samme dag fortalte at han hadde skadet ankelen da han snublet i eller tråkket på en issvull på vei til jobben om morgenen. Ifølge J ringte han henne på vei til jobben. Hun prøvde forgjeves å overtale ham til å vende hjem. Da han kom hjem etter arbeidstid, hadde benet hovnet opp. De kjølte det ned med isposer. Etter retningslinjene for bevisvurderingen i personskadesaker som er kommet til uttrykk i enkelte avgjørelser fra Høyesterett, bør vitneforklaringer fra skadelidtes næreste avgitt etter at tvisten oppstod, tillegges begrenset vekt, sammenlignet med tidsnære bevis, se blant annet H R 2018 2344 A avsnitt 41 Høyesterett kan imidlertid ikke antas å gi uttrykk for at slike forklaringer generelt bør anses som lite troverdige. Lagmannsretten finner for sin del ikke grunn til å trekke i tvil at As ektefelle og mor forklarte seg sannferdig om hva A fortalte dem. At han på samme tid vitterlig sa det samme til C, underbygger dette. Messenger meldingen til C supplert av vitneforklaringene fra J og I, taler med adskillig vekt for at As forklaring om at han tråkket på en issvull på vei til kontoret er korrekt, og at han selv mente at dette var årsak til at han skadet ankelen. Også As arbeidsgiver, D, oppfattet det slik at A hadde vrikket ankelen 28 november, men at det skjedde da han gikk ut av bilen etter jobb. Det kan være en feilerindring eller misforståelse. A dro hjemmefra til arbeidsstedet i sted2 denne dagen og fortalte D om skaden da det viste seg at han måtte melde seg syk. Lagmannsretten vender etter dette tilbake til spørsmålet om hva det kan antas at A uttalte i sin kommunikasjon med legekontoret 29 og 30 november 2017At A overfor flere andre ga uttrykk for å ha skadet ankelen ved overtråkk eller lignede 28 november 2017, er en faktor som gjør det vanskelig å forstå at han ikke også sa det samme til legen. Helsesekretæren og legen kan imidlertid ikke ha oppfattet det slik. Helsesekretæren viste i sitt notat til at tilstanden hadde vart i 3 4 dager, og at det startet etter trening, innebandy. Opplysningen om innebandy har hun ikke suget av eget bryst. A spilte innebandy og deltok i en kamp 27 november 2017 Han ble tatt av banen før kampen var slutt, men det er usikkert om det skyldes at han ble skadet. Selv nekter A for at han ble skadet på denne kampen. Han mener at han ble tatt ut fordi laget lå under, og de ville toppe laget mot slutten av kampen. Laglederen, E, mener imidlertid å huske at A gikk ut av kampen fordi han hadde vondt i benet. Også en annen av spillerne, F, har en erindring om dette, men det er svært usikkert. B støttet imidlertid As forklaring. E, og F og B forklarte seg under ankeforhandlingen. Andre spillere på laget som forsikringsselskapets utreder G intervjuet i slutten av september 2021, hadde lite å bidra med. I betraktning av at det nå er mer enn fire år siden denne kampen, finner lagmannsretten at vitneforklaringene om årsaken til at A ikke avsluttet kampen, må anses som så usikre at de i seg selv har begrenset bevisverdi. Forklaringen spesielt fra laglederen E er imidlertid i noen grad egnet til å underbygge opplysningen i helsesekretærens journalnotat om skade i forbindelse med innebandy, selv om tidspunktene og detaljene ikke stemmer helt overens. Opplysningene i doctor Stadheims journalnotat støttes ikke av noen andre opplysninger i saken. Lagmannsretten legger til grunn at A har rett i at det er feil i notatet at han har drevet med ishockey i 16 år. Det rette er at han spilte ishockey til han var 16 år. A bestrider også meget bestemt å ha tatt en løpetur. Han trener aldri løping. Hans venn og tidligere kollega H støttet As forklaring. Det gjør ifølge A også treningsappen Strava hvor han logger all sin fysiske aktivitet. Lagmannsretten viker tilbake for å tillegge Strava absolutt negativ troverdighet og finner alt i alt at bevisførselen er lite egnet til å belyse spørsmålet om A kan ha skadet foten på en løpetur. Bevisverdien av journalnotatene ville vært sterkere om detaljene hadde vært mer sammenfallende. At A faktisk spilte innebandykampen 27 november, taler mot at han hadde skadet ankelen før kampen. På den annen side kan han jo ha pådratt seg en skade som ble forverret under kampen slik at han ikke kunne fullføre. En viktig fellesnevner i journalnotatene er imidlertid det negative, at det ikke er noen opplysninger om en skade ved overtråkk 28 november. I legens journalnotat ble det angitt at A hadde intet traume. Symptombildet tydet ikke på dette. Legen søkte derfor etter en annen forklaring og henviste A til M R undersøkelse. Lagmannsretten legger til grunn at dette ikke ville vært normal prosedyre ved mistanke om en typisk skade ved overtråkk. Da ville det vært naturlig å henvise pasienten til undersøkelse ved røntgen for å se om det eksempelvis kunne være et brudd eller skade på et leddbånd, slik doctor Stadheim forklarte. De sakkyndige er enige om dette. Lagmannsretten har etter en samlet vurdering blitt stående ved å legge til grunn at A i sin kontakt med legekontoret 29 og 30 november 2017 mest sannsynlig ikke fortalte om hendelsen han beskrev i skademeldingen. Graden av usikkerhet inngår imidlertid som moment ved den samlede bevisvurderingen når lagmannsretten tar standpunkt til spørsmålet om årsakssammenheng senere. Lagmannsrettens oppsummering av bevisførselen så langt er at A sannsynligvis uttalte seg forskjellig om ankelskaden til helsepersonellet og til personer han hadde en nær relasjon til, uten at lagmannsretten finner noen god forklaring på dette. Når man vurderer betydningen av dette, er det imidlertid en vesentlig forskjell at man ser hans egne ord i Messenger meldingen til C, mens opplysningene om hva han fortalte i kontakten med legekontoret er indirekte og bygger på temmelig usikre slutninger fra de knappe journalnotatene. Det er også av betydning at de knappe journalnotatene er utformet som resultat av samtaler på fire minutter med helsesekretæren og konsultasjon på tolv minutter med legen. Da har man snakket om mange temaer, og risikoen for at noe av betydning er utelatt, er derfor klart til stede. På den annen side må legen forutsettes å ha evnen til å skille ut og beskrive i konsentrert form i anamnesen det som var vesentlig informasjon som i kombinasjon med påviste funn var viktige for vurderingen av mulig diagnose og behovet for videre utredning. Etter undersøkelsen 30 november 2017 ble A 100 prosent sykemeldt. Han skaffet seg krykker og holdt seg i ro. Smertene gikk imidlertid ikke over. Lagmannsretten går så over til å drøfte hvilke slutninger som kan trekkes av de medisinske opplysningene, som utgjør den andre hovedgruppen av bevis. Dr. Stadheim rekvirerte som tidligere nevnt M R undersøkelse. Undersøkelsen ble foretatt ved Aleris Røntgen i sted3 11 desember 2017 På grunn av at A ikke opplevde noen bedring av ankelsmertene, ble det etter henvisning fra doctor Stadheim foretatt en ny M R undersøkelse samme sted 9 mars 2018 Endringene som ble observert i løpet av de tre månedene er av interesse for tolkningen av funnene. Resultatene av undersøkelsene ble gjennomgått og forklart av de sakkyndige. Dr. Lilleås er selv spesialist i radiologi. Det er slik lagmannsretten har oppfattet det, ingen uenighet om hva M R undersøkelsene faktisk viser. Hvilke slutninger som kan trekkes med hensyn til årsaken til skaden, er det imidlertid ulike oppfatninger om. Det kommer lagmannsretten tilbake til. Av hensyn til informasjonsverdien av dommen og muligheten lesere med medisinsk kompetanse vil ha for å gjøre seg opp en selvstendig oppfatning, gjengis fra undersøkelsen 11 desember 2017: M R høyre ankel. Ingen tidligere bilder til sammenligning. Lateralt i tibia mot fibula er det relativt intenst benmargsødem og med en lavsignal linje parallelt med leddflaten, funnet gir mistanke om en subchondral fraktur. Mulig stressbetinget. Benmargsødem også i laterale del av talus og i bakre del av calcaneus som også kan være belastningsrelatert. Jevne leddkonturer i talocruralledet og i de subtalare ledd. Litt økt væske i talocruralleddet, kan være reaktivt. Fremre talofibulare ligament er fortykket, men virker intakt. De øvrige ligamentene på lateralsiden er intakte med normalt utseende. Også deltoidligamentet på medialsiden virker intakt både i dype og overfladisk del. Sener rundt ankelleddet har normalt utseende forløp, det er ikke tegn til økt væske rundt sener. Normale forhold ved festet av achillessenen og utspringet av plantarfascien. R: Forandringer i laterale del av tibia mot fibula som gir mistanke om en subchondral fraktur, stressfraktur? Litt diffust benmargsødem også i laterale del av talus og bakre del av calcaneus, mulig også belastningsrelatert. Sekvele etter tidligere skade av fremre talofibulare ligament. Som kliniske opplysninger problemstilling ved undersøkelsen var journalnotatet fra doctor Stadheim gjengitt. Fra undersøkelsen 9 mars 2018 gjengis: Tidligere undersøkelse fra 111217 til sammenligning. Komplett regresjon av benmargsødem i calcaneus. Videre tilbakegang av benmargs ødem lateralt i talus og stort sett tilbakegang av ødem lateralt i tibia. Det foreligger fortsatt et lite fokus med benmargsødem svarende til syndesmose festet på tibia. Syndesmoseligament virker intakt. Ingen fersk skade på anterior talofibulare ligament eller posterior talofibulare ligament. Intakt calcanofibulare ligament. Ingen tenosynovitt peroneal compartment. Normal status i deltoidligament. Intet patologisk i sinus tarsi eller tarsaltunellen. Det er væskefylt synovial recess posterolateralt i ankelleddet. Normale subtalare ledd. Ingen tenosynovitt flexor compartment. Normal achillessene og plantaraponevrosen. R: Betydelig regresjon av benmargsødem av tidligere påvist benmargsødem. Det er væskefylt synovial recess. Sentrale problemstillinger i saken er om As ankelskade antas å ha oppstått akutt, eller om det dreier seg om en belastningsskade, og hva man eventuelt kan utlede om skademekanismen. A beskrev hendelsen som overtråkk. Forsikringsselskapets rådgivende lege doctor Goldsack er av den oppfatning at skaden mest sannsynlig er belastningsskade. Han redegjorde i notat 8 oktober 2019 for vurderingen og fastholdt standpunktet i forklaringen for lagmannsretten. Han la særlig vekt på at det ikke ble funnet noen ferske skader på leddbånd. En stripeformet forandring parallelt med leddflaten på skinnebenet, tolket han som resultat av en aksial belastning og som et tretthetsbrudd. Dr. Goldsack tilla opplysningene i journalnotatet fra doctor Stadheim 30 november 2017 stor vekt. Han fant det nærmest utenkelig at det ikke skulle komme frem at skadelidte fikk skaden etter et akutt overtråkk, men foreligge en helt annen historie der det var presisert at det ikke foreligger noe traume. De andre to sakkyndige, spesialist i radiologi Finn G. Lilleås og overlege, spesialist i ortopedi Stig Hegna, har begge funnet det mest sannsynlig at ankelskaden var resultat av et akutt traume. Slik lagmannsretten har oppfattet deres sakkyndige erklæringer 18 november 2020 med tillegg 7 januar 2021 (Lilleås) og 20 januar 2021 (Hegna), supplert av deres muntlige redegjørelser under ankeforhandlingen, er de enige om at funnene på M R undersøkelsene 11 desember 2017 og 9 mars 2018 tyder på dette. Ved den første undersøkelsen ble det påvist benmargsødem lokalisert til laterale del (yttersiden) av skinnebenet (tibia), ankelbenet (talus) og hælbenet (calcaneus). Benmargsødem på M R er i denne sammenheng økt væskemengde i knokkel eller del av knokkel som uttrykk for skade mot dette området. Ved undersøkelsen 9 mars 2018 fremgår det av beskrivelsen at nesten alt benmargsødemet hadde gått tilbake. Dr Hegna uttalte om betydningen av dette i erklæringen på side 10: Undertegnede tolker disse funn som funn som kan forklares av et kraftig overtråkk vridningstraume av ankelen. Undertegnede finner det vanskelig å kunne forklare grad av benmargsødem og lokalisasjonen av dette, samt tilbakegangen av samme benmargsødem ila 3 4 måneder dersom det ikke skulle ha kommet av en akutt skade. Selve skademekanismen er ikke i detalj redegjort for og kan heller ikke gjøres. Ved overtråkk vridningstraume på belastet fot av en storvokst mann som følge av glidning på en issvull kan sterke krefter utløses, og det kliniske bildet kan være uvanlig eller atypisk. Det langtrukne forløpet gir i seg selv mistanke om mer omfattende skade. Dr. Lilleås uttalte i erklæringen 18 november 2017 på side 2 blant annet: Det er mange årsaker til at det kan påvises benmargsødem på M R. Lokalisasjon, utbredelse og n, muligens 2 subchondrale frakturer gjør at benmargsødemet hos skadelidte overveiende sannsynlig er knyttet til den akutte skaden og uttrykk for traumatisk betinget benkontusjon. Videre heter det: Benmargsødemet i dette tilfelle er overveiende sannsynlig knyttet til en akutt skade, en form for stempling mellom i knoklene inn mot selve ankelleddet lateralt og mellom talus og calcaneus. Benmargsødemet hos skadelidte er neppe stressbetinget. Dr. Lilleås og doctor Hegna er enige om at funnene ikke er typiske for det man ser ved et overtråkk. Det er viktig å understreke at overtråkk ikke er noen presis betegnelse på en bestemt type skademekanisme. Termer som overtråkk, forstuvning og vrikking av ankel brukes om samme type fenomener. Den vanligste formen for overtråkk er et såkalt supinasjonstraume hvor man lander på utsiden av forfoten slik at foten roterer utover. Det gir en sideveis belastning som oftest kan føre til skade på leddbånd på utsiden av foten. I dette tilfelle ble det ikke påvist noen akutt ligamentskade på M R. Et supinasjonsovertråkk ville heller ikke kunne forklare benmargsødemet på yttersiden av skinneben, ankelben og hælben. Ødemet antas å være et resultat av kontusjon, en sammenpressing av knoklene som følge av slag eller støt. Om foten roterer utover, er det knoklene på innsiden (medialsiden) av benet som blir presset sammen. Et pronasjonsovertråkk, der foten roterer innover, kunne forklare benmargsødemet og den subchondrale frakturen sett på M R bildet. Man så imidlertid heller ikke noen skade på leddbånd på innsiden (medialsiden) av ankelen. Ifølge doctor Lilleås tyder det på at ankelen i første rekke har vært utsatt for en aksial belastning. Dr. Hegna er ikke uenig i dette. Lagmannsretten tilføyer at det ved en ultralydundersøkelse 23 april 2018 ble funnet å foreligge ruptur av et leddbånd (ligamentum talofibulare anterus) på høyre ankel. Det er det fremre leddbåndet som forbinder leggbenet med ankelbenet på lateralsiden, og er ofte det første som ryker ved et supinasjonstraume. De sakkyndige er skeptiske til dette funnet. M R er et mer presist instrument enn ultralyd, og radiologen som foretok M R undersøkelsen 11 desember 2017, fant ikke en slik akutt skade. M R bildene viste at ligamentet viste spor som tydet på at det sannsynligvis har foreligget en gammel skade i ligamentet, lenge før den aktuelle skaden. Lagmannsretten legger til grunn at ankelskaden mest sannsynlig skyldes et akutt traume kort tid før A kontaktet lege 29 november 2017 Det dreier seg ikke om en belastningsskade utviklet over tid. Spørsmålet er dernest hvordan skaden oppstod. I sin første erklæring 18 november 2020 konkluderte doctor Lilleås slik: Skadelidte var utsatt for et overtråkk den 281117 og M R undersøkelse utført den 111217 viser traumatisk betingede forandringer i ankelen i form av benmargsødem benkontusjon, subchondral fraktur og ødem i bløtdelene uten sikker akutt skade av ligamentene. Det er også litt økt væske i ankelleddet og i det bakre subtalare leddet. M R funnet kan settes i sammenheng med skaden den 281117 Senere M R undersøkelser, den første av disse utført cirka 3 måneder etter skaden, samt C T viser en tilnærmet full normalisering av tidligere påviste forandringer. Hvorvidt de påviste skadene gir en vedvarende smerteklinikk kan ikke de radiologiske undersøkelsene gi et svar på. Etter å ha mottatt erklæringen, forela Ly Forsikring nye spørsmål for doctor Lilleås. I den første erklæringen hadde doctor Lilleås vurdert spørsmålet om funnene på M R undersøkelsen tydet på at det hadde funnet sted en akutt skade ved overtråkk som meldt i skademeldingen. Selskapet ba doctor Lilleås vurdere spørsmålet på ny i lys av opplysningene i journalnotatene 29 og 30 november 2017Det ledet til at doctor Lilleås i sin tilleggserklæring 7 januar 2021 revurderte sin oppfatning. Han uttalte blant annet: M R funnene er som tidligere nevnt vel forenlig med en akutt skade i ankelen. Det kan ikke utelukkes at dette skyldes et overtråkk, i så fall mest sannsynlig et pronasjons overtråkk, men et aksialt traume anses å være en mer sannsynlig årsak og kan ha oppstått i forbindelse med innebandytreningen og eller løpeturen da skadelidte fikk både smerter og hevelse. Det at skadelidte har fått kroniske plager i ankelen kan skje etter en skade, men de radiologiske undersøkelsene gir ingen forklaring på dette. Hans konklusjon lyder: Ved ny gjennomgang av journalnotatene og funnene på M R og C T undersøkelsene foretar jeg en revurdering av min konklusjon fra 18/11/2020. Som nevnt i forrige konklusjon er funnene på M R forenlig med en skade av ny dato i ankelen, med benmargsødem i flere knokler og et par subchondrale frakturer uten feilstilling. Radiologiske funn og tolkningen av disse er et samspill mellom det som objektivt vises i bildene og de kliniske opplysningene som foreligger med sykehistorie og kliniske funn. Hos skadelidte viser M R forandringer i bildene som skyldes en skade av ny dato, men for å vurdere hvilken type skade må de kliniske opplysningene legges inn i vurderingen. Journalnotatene anfører skade i forbindelse med innebandytrening og eller løpetur noen dager før overtråkket, smerter og hevelse, overtråkket er ikke nevnt i notatene primært, men dukker opp i senere notater. Vurdert ut fra M R alene er den mest sannsynlige årsaken til funnene en aksial skade i ankelen og som kan skyldes hendelsen under innebandytrening og løping få dager før oppgitt overtråkk. Det oppgitte overtråkket den 28/11/2017, kan ikke utelukkes som årsak, men da ville et pronasjons overtråkk og ikke et supinasjons overtråkk best forklare M R funnet. M R og C T har ingen funn som forklarer de kroniske plagene som har oppstått. Lagmannsretten bemerker at det også henvises til en C T undersøkelse. Forholdet er at A fikk utført en C T undersøkelse ved Aleris, sted3 12 desember 2018 Undersøkelsen ble foretatt for å bekrefte avkrefte en mulig mistanke om en traumatisk koalisjon, det vil si en helt eller delvis sammenvoksing av to eller flere knokler i forfoten. Det ble ikke funnet å foreligge en slik tilstand. Det er ikke nødvendig å redegjøre nærmere for denne undersøkelsen. Dr. Hegna hadde en noe annen tilnærming. Han hadde også journalnotatene tilgjengelig og bemerket i sin rapport på side 10 at det ut fra sakspapirene fremkom tydelig divergerende tolkninger både av sykehistorien og de senere utredninger og behandlingsforsøk som har vært utført. Han uttalte at det lå utenfor hans mandat, men innenfor rettens, å vurdere hvordan As sykehistorie versus de initiale nedtegnelser i fastlegens journal stemmer overens. Dr. Hegna konkluderte slik i rapporten på side 10: Undertegnede mener basert på sakspapirer, røntgenbilder, undersøkelse og samtale med A at det foreligger sannsynlighetsovervekt for at de funn og skader som de radiologiske undersøkelser har påvist best sammenfaller med en akutt skade og ikke en belastningsskade fra flere år tilbake. Slik lagmannsretten oppfattet doctor Hegna, fant han det fullt mulig at en hendelse som beskrevet av A i skademeldingen kunne forklare den skaden som var påvist. Som nevnt i hans rapport på side 10 annet avsnitt, gjengitt ovenfor på side 16 17 i dommen, er det ikke mulig å redegjøre nøyaktig for skademekanismen. Ved overtråkk vridningstraume på en belastet fot av en storvokst mann som følge av glidning på en issvull, kan sterke krefter utløses. Lagmannsretten bemerker at A veide cirka 115 kilo. Om han tråkket på issvullen med høyre fot, var det ankelleddet på denne foten som bar hele kroppsvekten. Om han for eksempel i denne posisjonen skled av issvullen med foten noe vridd, er det fullt mulig at dette ville medføre et støt som kan forklare benmargsødemet og de subchondrale frakturene. Det er nærliggende at ankelen da har blitt utsatt for en aksial belastning som kunne medføre en kontusjonsskade. Dr. Hegna har ikke i sin rapport vurdert sannsynligheten av issvullalternativet holdt opp mot muligheten for at A har pådratt seg en akutt skade i ankelen ved annen aktivitet som løping eller spill av innebandy. Det foreligger ingen konkrete opplysninger om hvordan en slik skade i tilfelle skulle ha oppstått. På spørsmål under ankeforhandlingen fant han ikke slike alternative forklaringer mer nærliggende. Det er velkjent at de brå bevegelsene med hyppige retningsskifter på underlag med høy friksjon som er typisk for innendørs ballspill mv., ofte kan føre til ankelskader. I første rekke vil leddbånd være utsatt. Det er ikke like nærliggende at aktiviteten medfører risiko for en slik kontusjonsskade som A hadde. Hvorvidt der er sannsynliggjort at det er årsakssammenheng mellom ulykkeshendelsen A rapporterte om i skademeldingen og ankelskaden han pådro seg, beror på en samlet vurdering av de medisinske funn, de forklaringer som er avgitt og andre bevis som er ført. Lagmannsretten har funnet avgjørelsen vanskelig, men har som tingretten funnet at vilkåret om årsakssammenheng er oppfylt. As utsagn om skaden i meldingen til C 29 november 2017 er et ubestridelig tidsnært bevis for hva han selv på det tidspunktet mente hadde skjedd. At skaden skjedde på denne måten ved at han tråkket på en issvull som var skjult under snøen, er etter lagmannsrettens oppfatning fullt forenlig med de medisinske funn. Lagmannsretten legger størst vekt på vurderingen til overlege Stig Hegna. Han har selv undersøkt A og har gjennom sin praksis som ortopedisk kirurg en bredere klinisk erfaring med å vurdere ankelskader. Dr. Lilleås baserer sin vurdering kun på bildene fra M R undersøkelsene og har ikke utelukket at skaden oppstod på denne måten. I sin første rapport fant han dette sannsynlig. Lagmannsretten legger til grunn at hendelsen A rapporterte om hadde tilstrekkelig skadevoldende evne. Det foreligger akutt og brosymptomer, og skadebildet er forenlig med det man vet om slike traumer. Selv om det ikke er en klart påvist medisinsk forklaring på at ankelen ikke ble bra, men at det ble en varig skade i form av stivhet og en kronisk smerte, er dette ikke noe ukjent fenomen. Det er ingen holdepunkter for at biososiale forhold eller andre ukjente faktorer har bidratt til skaden, slik den ankende part har vært inne på. Det som har gitt opphav til tvil, er opplysningene i journalen om hva A skal ha sagt om skaden i sin kontakt med legekontoret. Bevisverdien av journalnotatene svekkes likevel av at opplysningene i journalnotatene 29 og 30 november 2017 ikke er sammenfallende, og at legen senere korrigerte opplysningene. Selv om det som nevnt ovenfor, ikke kan legges videre vekt på legens korreksjon i brevet 21 november 2019 når denne var basert på pasientens forklaring, er ikke dette momentet helt uten betydning. M nerstatningen Overlege Stig Hegna vurderte i sin spesialisterklæring 20 januar 2021 As samlede medisinske invaliditet etter en skjønnsmessig vurdering til 7 prosent. I rapporten på side 11 pekte han på at A har kroniske smerter i varierende grad, at han har redusert funksjonsnivå i forhold til jobb og fritid og har måttet starte omskolering til et mindre fysisk krevende yrke. Om de følger tilstanden har medført for As muligheter til livsutfoldelse heter det videre i rapporten: A vil som følge av skaden ha redusert bevegelighet og aktivitetsrelaterte smerter i ankel og subtalarledd. Dette vil kunne påvirke hans evne til all type aktivitet som krever ståing, gåing over lengre tid eller distanser. Spesielt gange i ulendt terreng er krevende for et smertefullt og stivt subtalarledd. I forhold til jobbutførelse vil dette kunne legge begrensninger på evne til å utføre arbeid utendørs og i varierende og krevende terreng. I forhold til hans fritidssysler vil følgene av skaden kunne gi ham begrensinger i forhold til trening, mosjon, aktiviteter med barna. Fysisk krevende arbeid i forhold til drift og vedlikehold av egen bolig kan likså representere mulige begrensninger for ham. Spesifikt arbeid i stige, stillas, skråninger og ulendt terreng vil kunne påvirkes. For det tilfelle at det ble funnet å være årsakssammenheng mellom ulykkeshendelsen i skademeldingen og ankelskaden, var partene for tingretten enige om at m nerstatningen med en medisinsk invaliditet på 7 prosent, utgjør 62 027 kroner. Det er partene enige om også for lagmannsretten. Anken blir derfor forkastet for så vidt den retter seg mot avgjørelsen om m nerstatning i punkt 1 i tingrettens domsslutning. Erstatning for inntektstap For det tilfelle at det finnes å være årsakssammenheng mellom forsikringstilfellet og hele tapet av As ervervsevne etter skaden, er partene enige om selve beregningen av inntektstapet. Det er foretatt en oppdatert beregning for lagmannsretten. I 2017 og 2018 hadde han ikke noe inntektstap. Da mottok han sykepenger. I årene 2019, 2020 og 2021 er tapet beregnet til henholdsvis 145 292 kroner, 157 444 kroner og 30 697 kroner, til sammen 333 433 kroner. I tillegg kommer renter beregnet til 38 199 kroner når settes til 1 april 2022Lagmannsretten finner ikke noe grunnlag for å trekke i tvil at ankelskaden han pådro seg etter hendelsen 28 november 2017 er årsak til hele inntektstapet i perioden frem til A etter utdannelse til elektroingeniør kom i nytt arbeid i august 2021 Lagmannsretten viser til beskrivelsen ovenfor av hvilke fysiske følger skaden har hatt for A. Erstatningen for inntektstap fastsettes etter dette i samsvar med ankemotpartens påstand. Påførte utgifter I tingretten ble A i henhold til påstanden tilkjent erstatning for utgifter til juridisk bistand forut for stevningen med 29 900 kroner. Ly Forsikring gjorde i anken gjeldende at maksimumsbeløpet i henhold til forsikringsvilkårene er 22 804 kroner. A har akseptert selskapets standpunkt og nedlagt påstand i samsvar med dette. Sakskostnader A har vunnet saken og tilkjennes etter hovedregelen i tvisteloven 20 2 første ledd full erstatning for sakskostnader i tingretten og lagmannsretten. Som sagt har avgjørelsen budt på tvil. Etter en samlet vurdering foreligger det likevel ikke tungtveiende grunner som gjør det rimelig å fravike hovedregelen ved å frita Ly Forsikring for kostnadsansvaret, helt eller delvis, i medhold av tvisteloven 20 2 tredje ledd. Sakens velferdsmessige betydning for A og styrkeforholdet mellom partene taler i avgjørende grad mot dette. Sakskostnadene for lagmannsretten fastsettes i samsvar med oppgave 23 februar 2022 Utgiftene til salær inklusive merverdiavgift er 130 750 kroner. I tillegg kommer utlegg i henhold til oppgave 2 mars 2022 på til sammen 32 845 kroner. Den største posten er honorar og reise og oppholdsutgifter for privat sakkyndig. Kravet tas til følge, og erstatningen fastsettes i henhold til tvisteloven 20 5 første ledd til 163 595 kroner. Tingrettens omkostningsavgjørelse er det ingen grunn til å endre. Anken blir derfor forkastet også for så vidt gjelder domsslutningens punkt 4Dommen er enstemmig. D OM SS LU TN IN G1. Anken forkastes hva gjelder tingrettens domsslutning punkt 1 og 42Ly Forsikring A SA dømmes til innen 2 to uker fra forkynnelsen av dommen å betale til A erstatning for lidt inntektstap med 333 433 trehundreogtrettitretusenfirehundreogtrettitre kroner med tillegg av forsinkelsesrente etter lovens sats av 95 312 kroner fra 1 juli 2019, av 103 283 kroner fra 1 juli 2020 og av 24 305 kroner fra 1 juli 2021 til betaling skjer. 3. Ly Forsikring A SA dømmes til innen 2 to uker fra forkynnelsen av dommen å betale til A erstatning for påførte utgifter med 22 804 tjuetotusenåttehundreogfire kroner med tillegg av forsinkelsesrenter etter lovens sats fra 13 mars 2020 til betaling skjer. 4. I sakskostnader for lagmannsretten betaler Ly Forsikring A SA innen 2 to uker fra forkynnelsen av dommen, 163 595 etthundreogsekstitretusenfemhundreognittifem kroner til A. 
Saken gjelder krav om erstatning for en ankelskade under en kollektiv fritidsulykkeforsikring. Sakens bakgrunn i hovedtrekk A (A) meldte ved skademelding til Ly Forsikring A SA (Ly Forsikring) den 6 juli 2018 fra om at han hadde vært utsatt for en skade 28 november 2017 cirka klokken 0700Ved avkryssing i skademeldingsskjemaet anga A at skaden skjedde i hans fritid på vei til arbeidsstedet. Skaden skjedde under gange, og hendelsesforløpet ble beskrevet slik: På vei ut til bil for å kjøre til jobb. Det var mye snø, jeg snublet i en isklump under snøen som ikke var synlig og tråkket over. Andre opplysninger i meldingen var at A første gang oppsøkte lege 30 november 2017, at det under skadens art var krysset av for Forstuing forvridning, Brudd og Andre og uspesifiserte skader, og at skadet kroppsdel var Ankel, fot. Meldingen var vedlagt henvisning og epikrise fra leger. A hadde siden 1 september 2017 vært ansatt som elektriker hos virksomhet A S. Arbeidsgiveren hadde tegnet en kollektiv yrkesskadeforsikring hos Ly Forsikring. Forsikringen dekker også fritidsulykker i henhold til vilkårenes punkt 13 Annen ulykkesskade enn yrkesskade er der definert som s kade på kroppen voldt ved en plutselig ytre begivenhet, ulykkestilfelle, som inntreffer og konstateres i forsikringstiden. Forsikringen dekker blant annet inntektstap, merutgifter og m nerstatning. A ble 100 prosent sykemeldt etter legebesøket 30 november 2017 Til tross for omfattende medisinsk utredning og behandling og forsøk på rehabilitering, er han ikke blitt frisk. Han ble etter ett års sykemelding innvilget arbeidsavklaringspenger fra 28 november 2018A kunne ikke gjenoppta arbeidet som elektriker og har i stedet utdannet seg til elektroingeniør. Han fullførte utdannelsen første semester 2021 og startet i august 2021 i sin nåværende stilling som salgsingeniør. As tilstand er blitt varig. Han er plaget av smerter i ankelen og stivhet i ankelleddet som sterkt reduserer mulighetene til fysisk aktivitet. Hans medisinske invaliditet er vurdert til 7 prosent. A bor i sted1 med ektefelle og to mindreårige barn. Ly Forsikring avslo kravet om forsikringsdekning. Selskapet fant det ikke sannsynlig at As ankelplager skyldtes en ulykkeshendelse 28 november 2017, men at det var mer nærliggende at de aktuelle plagene skyldtes en langvarig belastning. Selskapet viste i begrunnelsen til opplysningene A i henhold til fastlegens journal ga i sin kontakt med legekontoret 29 og 30 november 2017, og til den medisinske dokumentasjonen. Selskapets endelige avslag ble etter intern klagebehandling gitt i brev 21 oktober 2019Ved stevning til Vestfold tingrett 26 februar 2020 reiste A sak mot Ly Forsikring. Han fremmet krav om m nerstatning med inntil 101 856 kroner, erstatning for lidt inntektstap med inntil 237 942 kroner og erstatning for utgifter til juridisk bistand før saksanlegget med 29 208 kroner. Ly Forsikring påstod frifinnelse. Under hovedforhandlingen i tingretten 1 og 2 mars 2021 nedla A endret påstand om m nerstatning med inntil 62 026 kroner, erstatning for lidt inntektstap med inntil 335 110 kroner og erstatning for påførte utgifter med inntil 29 900 kroner. Tingretten avsa dom 7 april 2021 Domsslutningen lyder slik etter retting 20 mai 2021: 1. Ly Forsikring A SA dømmes til å betale m nerstatning til A med 62026 sekstitotusenogtjueseks kroner, med tillegg av lovens forsinkelsesrente, regnet fra den 16/09/2018 og til betaling skjer. Beløpet forfaller til betaling innen 2 to uker fra dommens forkynnelse. Ly Forsikring A SA dømmes til å betale erstatning for lidt inntektstap til A med kr. 335110, med tillegg av lovens forsinkelsesrenter av kr. 95312 fra den 06/09/2018 og til betaling skjer og av kr. 104383 fra den 01/07/2020 og til betaling skjer. Beløpet forfaller til betaling innen 2 to uker fra dommens forkynnelse. Ly Forsikring A SA dømmes til å betale erstatning for påførte utgifter til A med 29900 tjuenitusennihundre kroner, med tillegg av lovens forsinkelsesrenter regnet fra 13/03/2020 og til betaling skjer. Beløpet forfaller til betaling innen 2 to uker fra dommens forkynnelse. Ly Forsikring A SA dømmes til å betale saksomkostninger til A med 240096 tohundreogførtitusenognittiseks kroner. Beløpet forfaller til betaling innen 2 to uker etter dommens forkynnelse. Ly Forsikring anket dommen 3 mai 2021 med påstand om frifinnelse. A nedla i anketilsvar 25 mai 2021 påstand om at anken skal forkastes. Partene ble under saksforberedelsen for lagmannsretten enige om erstatningsberegningen for det tilfelle at vilkårene for forsikringsutbetaling er oppfylt og det er årsakssammenheng mellom skaden og tapet av arbeidsinntekt. Ankeforhandling ble holdt i Tønsberg 15 februar til 17 februar 2022 Under ankeforhandlingen deltok som sakkyndige vitner Finn G. Lilleås, spesialist i radiologi, Stig Hegna, overlege, spesialist i ortopedi og William Goldsack, rådgivende lege, spesialist i fysikalsk medisin og allmennmedisin. Lilleås og Goldsack møtte etter oppdrag fra Ly Forsikring. Hegna møtte etter oppdrag fra A. Om bevisførselen for øvrig vises til rettsboken. Den ankende parts påstand og påstandsgrunnlag: Ly forsikring A SA nedla denne påstand: 1. Ly Forsikring A SA frifinnes. Ly Forsikring A SA tilkjennes sakskostnader for tingretten og lagmannsretten. Som grunnlag for påstanden gjorde den ankende part i korthet gjeldende: A har ikke gjort sannsynlig at vilkårene for utbetaling av forsikring er oppfylt etter vilkårenes punkt 13I forsikringsretten gjelder hovedårsakslæren, ikke betingelseslæren som i erstatningsretten. Ved samvirkende årsaker foretas en fordeling. Tingrettens bevisvekting strider mot høyesterettspraksis på personskaderettens område ved at tidsnære bevis ikke er tillagt betydelig vekt. De juridiske og medisinske grunnvilkår for årsakssammenheng er ikke oppfylt. Sentrale anførsler og bevis er til dels ikke nevnt og ikke drøftet. A har ikke sannsynliggjort at ankelskaden oppstod ved et ulykkestilfelle til tid og sted som oppgitt i skademeldingen. Det anføres ikke at A har gitt bevisst uriktige opplysninger til selskapet. Skadelidtes bevisbyrde er imidlertid ikke oppfylt. De tidsnære bevis taler mot at A ble skadet ved at han snublet i eller skled på en issvull og tråkket over på vei til jobben 28 november 2017 Ved henvendelse på telefon til legekontoret 29 november og i samtale med legen 30 november 2017, opplyste han i henhold til journalen at skaden oppstod under løping eller innebandytrening noen dager tidligere. Han opplyste ikke at skaden skyldes overtråkk 28 november. Det er ikke opp til Ly Forsikring å sannsynliggjøre en alternativ skadeårsak. Den medisinske dokumentasjonen taler mot at skaden skyldes et overtråkk. M R bildene 11 desember 2017 tyder på at skaden skyldes en vertikal (aksial) belastning. Det er mer sannsynlig at skaden oppstod under en form for fysisk aktivitet som nevnt i journalen. Det vises til erklæringene fra doctor Lilleås og doctor Goldsack. Dr. Hegna bygget på beskrivelsen A ga av hendelsen. Holdt opp mot de tidsnære bevis og den medisinske dokumentasjonen må det etter rettspraksis legges vesentlig mindre vekt på skadelidtes egen forklaring og forklaringer fra slekt og venner etter at tvisten oppstod. Det vises spesielt til retningslinjene i Rt 1998 1565 (Nakkesleng I), som er fulgt i senere avgjørelser også om andre skader enn nakkesleng. Vilkårene om akutt og brosymptomer er ikke oppfylt når man legger til grunn at skaden skjedde før 28 november 2017Under enhver omstendighet er det ikke sannsynlig årsakssammenheng mellom ankelskaden og hele inntektstapet. Det er ikke noen medisinsk forklaring på at skaden førte til en varig smertetilstand. Det er nærliggende å peke på biososiale eller andre alternative faktorer. Under forutsetning av at det er årsakssammenheng mellom skaden og hele inntektstapet, er det enighet om selve beregningen. Ankemotpartens påstand og påstandsgrunnlag A nedla slik påstand: 1. Anken forkastes hva gjelder tingrettens domsslutning pt. 1 og 42Ly Forsikring A SA dømmes til å betale erstatning for lidt inntektstap etter rettens skjønn begrenset oppad til kr. 333 433 med tillegg av forsinkelsesrenter etter lovens sats av kr. 95312 fra den 01/07/2019 og til betaling skjer, og av kr. 103283 fra den 01/07/2020 og til betaling skjer og av kr. 24305 fra den 01/07/2020 til betaling skjer, innen 14 dager fra dommens forkynnelse. Ly Forsikring A SA dømmes til å betale erstatning for påførte utgifter med kr. 22 804 med tillegg av forsinkelsesrenter etter lovens sats fra den 13/03/2020 og til betaling skjer, innen 14 dager fra dommens forkynnelse. Ly Forsikring A SA tilpliktes å betale saksomkostninger for lagmannsretten. Til støtte for påstanden har ankemotparten i korthet gjort gjeldende: Tingrettens dom er riktig. A har sannsynliggjort at vilkårene for forsikringsutbetaling er oppfylt. Det er ikke grunnlag for å sette til side As forklaring, støttet av forklaringene fra ektefellen og moren, om at han snublet i eller tråkket på en issvull på vei til bilen da han skulle på jobb ved 0700 tiden 28 november 2017 Issvullen var skjult under snøen. Det hele gikk svært fort, og det er vanskelig å si nøyaktig hvordan skademekanismen var. Han fikk umiddelbart store smerter i ankelen. A bestrider ikke at begivenhetsnære bevis skal tillegges stor vekt. Han fortalte legen om hvordan skaden skjedde og skjønner ikke hvorfor dette ikke fremgår av journalen. A ble ikke utsatt for noen skade under trening. Dr. Stadheim har korrigert journalen. Det fremgår av meldinger på Messenger 28 og 29 november 2017 at A fortalte B og C om skaden. Det er begivenhetsnære bevis fra før det ble noen forsikringssak. De medisinske opplysningene er forenlige med As forklaring om hvordan skaden skjedde. Det vises særlig til spesialisterklæringen fra overlege Stig Hegna. Dr. Hegna og doctor Lilleås er enige om at M R bildene viser at skaden var akutt og ikke en belastningsskade som doctor Goldsack gikk ut fra. Det er årsakssammenheng mellom hendelsen 28 november 2017 og skaden og det økonomiske tapet A pådro seg. Det foreligger akutt og brosymptomer. Det er ingen alternativ forklaring. Sannsynligvis er det en bløtdelsskade som har ført til varig smerte i ankelen. På grunn av smertene og stivhet i ankelen, er As medisinske invaliditet vurdert til 7 prosent. Lagmannsrettens vurdering Lagmannsretten er kommet til at anken ikke fører frem. A har bevisbyrden for at vilkårene for utbetaling av forsikringen er til stede. Beviskravet er det samme som i den alminnelige erstatningsretten. Tvisteloven inneholder ikke generelle regler om hvilke krav til bevisets styrke som gjelder for å legge et faktisk forhold til grunn ved avgjørelsen. Hovedregelen, som også kommer til anvendelse i denne saken, er at retten må bygge på det faktum som etter bevisføringen fremtrer som det mest sannsynlige. I Rt 2015 1246 ble prinsippet formulert slik i avsnitt 35: Etter den alminnelige erstatningsretten gjelder overvektprinsippet. Dette innebærer at retten må legge til grunn det faktum som har en overvekt av sannsynlighet for seg, det vil si at det er større sannsynlighet for et bestemt faktum enn summen av de øvrige alternativene. Dersom det er tvil om hva som er mest sannsynlig, skal tvilen gå ut over den parten som har interesse av et rettsstiftende eller rettsendrende alternativ, også uttrykt slik at vedkommende part har bevisbyrden. Etter punkt 13 i forsikringsvilkårene må skaden for å gi rett til dekning være voldt ved et ulykkestilfelle. Den må være resultat av en plutselig ytre begivenhet. I ulykkesforsikring er det et vilkår at hendelsen er hovedårsak til skaden. Den ankende part har vist til flere avgjørelser av Finansklagenemnda Person som tilsier at grensen mellom hendelser som kvalifiserer til erstatning og hendelser som faller utenfor kravet til ulykke, kan være subtil. Spørsmålet kommer imidlertid ikke på spissen i denne saken. Hvis det legges til grunn at skaden inntraff på den måten A beskrev i skademeldingen 6 juli 2018, bestrider ikke Ly Forsikring at hendelsen vil oppfylle kravet til fritidsulykke. Det er lagmannsretten enig i. I henhold til tvisteloven 21 2 første ledd fastsetter retten ved en fri bevisvurdering det saksforhold avgjørelsen skal bygges på. Prinsippet om fri bevisvurdering er grunnleggende i vår prosessordning både i sivile saker og straffesaker. Eventuelle unntak fra eller begrensninger i rettens adgang til fri bevisvurdering må ha lovs trinnhøyde. Det gjelder selvfølgelig også i saker om erstatning for personskader. Man kan likevel i flere dommer av Høyesterett finne uttalelser som rekker utover begrunnelsen av bevisresultatet i den enkelte sak. Høyesterett har i flere saker fremhevet betydningen av de begivenhetsnære bevis, se eksempelvis H R 2018 2344 A avsnitt 39 42I Rt 1998 1565 (Nakkesleng I), fremheves på side 1570 at ulike bevis vil kunne ha forskjellig kvalitet og tyngde: Særlig viktig ved bevisbedømmelsen vil være nedtegnelser foretatt i tid nær opp til den begivenhet eller det forhold som skal klarlegges, og da spesielt beskrivelser foretatt av fagfolk nettopp for å få klarlagt en tilstand. Dette vil gjelde blant annet nedtegnelser i legejournaler om funn og om de symptomer pasienten har ved undersøkelsen eller behandlingen.... Opplysninger fra parter eller vitner med binding til partene som er gitt etter at tvisten er oppstått, og som står i motstrid eller endrer det bildet som mer begivenhetsnære og uavhengige bevis gir, vil det oftest være grunn til å legge mindre vekt på. Denne uttalelsen i dommen fra 1998 siteres i H R 2018 2344 A avsnitt 39 og en rekke andre avgjørelser. Slike uttalelser om bevisvurderingen i dommer fra Høyesterett må prinsipielt anses som uttrykk for retningslinjer som er veiledende for bevisvurderingen i senere saker, uten å være bindende for lavere domstoler på samme måte som uttalelser om rettsanvendelsen. Uttalelsene kan likevel reelt få stor betydning for bevisvurderingen i lignende saker, og er ment slik, jf Schei mfl., Tvisteloven, Lovkommentar, 21 2, note 1, Juridika (revidert 1 september 2021). Lagmannsretten legger synspunktene til grunn for bevisvurderingen også i denne saken. Høyesterett har i flere avgjørelser uttalt seg mer utførlig om bevisvurderingen i nakkeslengsaker. En oppdatert redegjørelse for bevisvurderingen i slike saker ble gitt i Rt 2010 1547 (Nakkesleng I V). Førstvoterende tok utgangspunkt i fire grunnvilkår som i rettspraksis og medisinsk litteratur er oppstilt for å tilkjenne erstatning i slike saker. Det er for det første et krav om at ulykken har hatt tilstrekkelig skadevoldende evne. For det andre må det foreligge akutte symptomer i form av nakkesmerter innen 2 3 døgn etter ulykken. For det tredje må det foreligge brosymptomer, det vil si sammenhengende plager fra ulykken og til den kroniske senfasen. Og for det fjerde må det foreligge et sykdomsbilde som er forenlig med det man vet om skader påført ved nakkesleng. Dette siste vilkåret innebærer at skadelidte ikke må ha hatt tilsvarende problemer før ulykken som kan forklare de etterfølgende plagene, jamfør avsnitt 44 til 47Det store antallet nakkeslengsaker og spesielle utfordringer ved bevisvurderingen i slike saker, tilsier at det var behov for klare kriterier ved vurderingen av om det er tilstrekkelig årsakssammenheng mellom en ulykkeshendelse, i praksis ofte en påkjørsel bakfra, og skadelidtes senere helseplager. Betingelsene kan ikke uten videre overføres til andre typer skader. Lagmannsretten mener derfor at det i vår sak må skje en vanlig bevisvurdering hvor det tas hensyn til om den aktuelle hendelsen kunne medføre den aktuelle skaden, om As symptomer tyder på sammenheng mellom fallet og ankelskaden, og om det er andre sannsynlige forklaringer på skaden. Det er samme tilnærming som Høyesterett hadde i Prolapsdommen, jamfør Rt 2007 1370 avsnitt 38Det er en spesiell utfordring ved bevisvurderingen i vår sak at det foreligger ulike opplysninger som alle er tidsnære bevis om hva A skal ha fortalt til andre om skaden. I henhold til journalen for behandlingssted kontaktet A legekontoret per telefon ved 0845 tiden 29 november 2017 I journalnotatet fra helsesekretæren som mottok samtalen heter det: Anamnese Tlf. Hoven ankel, problemer med å gå. Vart 3 4 dager, startet etter trening, innebandy Diagnose Hoveddiagnose: Ankel symptomer plager L16 A fikk time hos legen neste morgen og ble undersøkt av doctor Olav Herman Stadheim. Han kjente ikke A fra før. I journalnotatet 30 november 2017 står det: Anamnese Ny pas Drevet med ishockey i 16 år. Fått endel ankelskader dog ikke opr og ikke tot ruptur. 4 5 timer etter løpetur 2611 fikk pas smerter og hevelse i hø ankel. Hevelsen gikk tilbake 2811 Forts like sterke smerter. Kun når han belaster. Funnlett hevelse hø ankel, meget stivt, ikke mulig å bevege noe i ankelleddet. Vurderingmulig reaktiv artritt Diagnose Hoveddiagnose: Ankelsmerter I NA L16 Korrespondans Sykmelding ( virksomhet as) 30/11/2017 10/12/2017, 100 Utgående Rekvirering. Til: Bildediagnostikk Aleris Røntgen sted3 (Curato) (H ER: 88349). Aleris Røntgen A S (Curato) (Sendt)Lagmannsretten er enig med Ly Forsikring i at journalnotatene taler mot at A fortalte om et overtråkk 28 november. Det beskrives at plagene han søkte legehjelp for oppstod noen dager tidligere. Han hadde intet traume. Legen mistenkte en mulig reaktiv artritt. Det er en leddbetennelse som oppstår vanligst n til fire uker etter en infeksjon i magen, tarmen eller urinveiene. A mener at journalnotatene gir et misvisende uttrykk for hva han uttalte i samtalene med helsesekretæren og legen. Han mener bestemt at han fortalte om hendelsen med issvullen. Det kommer lagmannsretten tilbake til. A ble kjent med journalnotatene etter at Ly Forsikring i brev 18 september 2018 varslet at selskapet ville avslå kravet hans. A kontaktet da doctor Stadheim. I journalnotat 21 september 2018 er det angitt følgende under anamnese: Pas ringer meg i dag da han har fått avslag på forsikringssak. Pas mener jeg ikke har oppfattet ham riktig i konsultasjonen 3011 da han forteller at han den 2811 på vei til jobb tråkket over. Gikk på jobb som normalt etter overtråkket. Opplysningene ble gjengitt i pasientbrev til A samme dag under overskriften Tilleggsnotat til journal Legens opplysninger førte ikke til at selskapet endret standpunkt. Etter at A ved brev 21 oktober 2019 fikk endelig avslag på sitt krav om dekning, kontaktet han doctor Stadheim på ny. I journalnotat 28 oktober 2019 heter det under anamnese: Kommer i dag med sin kone. Nokså frustrert over hvordan han blir behandlet av sitt forsikringsselskap. Min pasient fikk sin overtråkksskade på vei til jobb den 281117 Dette er også blitt verifisert av to ulike spesialister. Han oppsøkte meg for første gang 301117 Dette var vårt første møte og man må her vite og at det ble en del prat om diverse andre ting. Jeg var da åpenbart ikke nøyaktig nok i min anamnese. Det virker som min misforståelse med dertil feilaktig journalføring av hendelsesforløp og datoer er utslagsgivende for denne saken. Jeg beklager dette på det sterkeste men alle kan misforstå ting uavhengig av yrke. Jeg har rettet opp dette i tilleggsnotat 240918 men det var tydeligvis ikke nok. Hvis det ønskes ytterligere redegjørelse er jeg tilgjengelig på telefonen. Dr. Stadheim forklarte seg under ankeforhandlingen adskillig mer forbeholdent. Han husket ikke to år senere hva A hadde sagt under konsultasjonen 30 november 2017 Han sier at han måtte stole på det pasienten sa, men stusset over at han skulle ha tatt så feil. Dr. Stadheim kunne erindre at det ikke så ut som en vanlig forstuet ankel. Det var hevelse på begge sider av ankelen, og den var stiv. Han henviste A til M R for å se om det kunne være en mulig reaktiv artritt eller en form for belastningsskade. Hvis det var opplyst om et akutt traume ved overtråkk, ville vanlig prosedyre vært å henvise til røntgen, om ikke tilstanden bedret seg på noen dager. Etter å ha mottatt resultatet av M R undersøkelsen 11 desember 2017, jobbet doctor Stadheim ut fra at det forelå en subchondral fraktur. Han stusset over funnet. Benmargsødemene indikerte også en akutt skade. Etter hans vurdering den gang var dette en veldig vanskelig ankel. Det fremgår av hans journalnotat 12 desember 2017 at hoveddiagnosen ble endret fra Ankelsmerter I NA L16 til Brudd ankel L73. I henhold til dommen på side 6 la tingretten ved bevisvurderingen vekt på at doctor Stadheim hadde korrigert det som fremgikk av journalnotatene. Lagmannsretten ser annerledes på dette. Journalnotatet 21 september 2018 reflekterer ikke at legen endret noe av innholdet i journalen 30 november 2017 Han refererte bare i et tilleggsnotat As uttalelser uten selv å gi uttrykk for noe endret syn. Journalnotatet 28 oktober 2019 strider mot opplysningene i journalnotatet 30 november 2017, men lagmannsretten legger til grunn at doctor Stadheim uttalte seg mer kategorisk enn han hadde dekning for. Uttalelsen bærer preg av at han var redd for at en mulig feil fra hans side hadde bidratt til at A ikke fikk skaden dekket av forsikringen og har liten betydning som bevis. Like tidsnære bevis taler for at A har skadet ankelen på den måten han beskrev i skademeldingen. Lagmannsretten viser for det første til kommunikasjon mellom A og C ved utveksling av meldinger på Messenger 29 november 2017 Tidspunktet er litt utydelig, men antakelig i 1800 tiden spurte C A om han ville bli med på en svømmetur. Samtalen fortsatte slik: A: Hei. Skulle gjerne det men tråkket over her i går så blir dessverre nødt til å holde beinet høyt ikveld. Skled du på glatta? Lå noe under snøen som jeg ikke så. Nå har jeg dobbel ankel. C Isj, not good!! God bedring emoji med tommel opp A hadde også en utveksling på Messenger med B 28 november 2017, cirka 2145 A og B spiller innebandy. Temaet er en forestående kamp neste dag, og B etterlyser drakten sin som A hadde lånt. Til dette svarer A: Den henger til tørk nå emoji med tommel opp tråkket over på jobb i dag så må antageligvis stå over i morgen men kan komme innom med det emoji med tommel opp C B har begge som vitner bekreftet at meldingene er autentiske. Ly Forsikring hevdet under sakens behandling tidligere at det ville være relativt enkelt å manipulere tidspunktet for meldingene på en mobiltelefon. Selskapet anførte ikke at det hadde skjedd, men argumenterte for at muligheten i seg selv svekket bevisverdien av meldingene. Tingretten kommenterte dette i dommen på side 6 7 For lagmannsretten er denne argumentasjonen ikke opprettholdt. Messenger er Facebooks meldingstjeneste, og kommunikasjonen finner sted over internett. Det er innhentet kopi av meldingene også fra P C, og selskapet medgir at det i praksis ikke ville være mulig å manipulere tidsangivelsen. Ly Forsikring erkjenner at det må legges til grunn at meldingene er autentiske. Det finner lagmannsretten ingen grunn til å trekke i tvil. As ektefelle J og hans mor I har begge som vitner for tingretten og lagmannsretten forklart at A samme dag fortalte at han hadde skadet ankelen da han snublet i eller tråkket på en issvull på vei til jobben om morgenen. Ifølge J ringte han henne på vei til jobben. Hun prøvde forgjeves å overtale ham til å vende hjem. Da han kom hjem etter arbeidstid, hadde benet hovnet opp. De kjølte det ned med isposer. Etter retningslinjene for bevisvurderingen i personskadesaker som er kommet til uttrykk i enkelte avgjørelser fra Høyesterett, bør vitneforklaringer fra skadelidtes næreste avgitt etter at tvisten oppstod, tillegges begrenset vekt, sammenlignet med tidsnære bevis, se blant annet H R 2018 2344 A avsnitt 41 Høyesterett kan imidlertid ikke antas å gi uttrykk for at slike forklaringer generelt bør anses som lite troverdige. Lagmannsretten finner for sin del ikke grunn til å trekke i tvil at As ektefelle og mor forklarte seg sannferdig om hva A fortalte dem. At han på samme tid vitterlig sa det samme til C, underbygger dette. Messenger meldingen til C supplert av vitneforklaringene fra J og I, taler med adskillig vekt for at As forklaring om at han tråkket på en issvull på vei til kontoret er korrekt, og at han selv mente at dette var årsak til at han skadet ankelen. Også As arbeidsgiver, D, oppfattet det slik at A hadde vrikket ankelen 28 november, men at det skjedde da han gikk ut av bilen etter jobb. Det kan være en feilerindring eller misforståelse. A dro hjemmefra til arbeidsstedet i sted2 denne dagen og fortalte D om skaden da det viste seg at han måtte melde seg syk. Lagmannsretten vender etter dette tilbake til spørsmålet om hva det kan antas at A uttalte i sin kommunikasjon med legekontoret 29 og 30 november 2017At A overfor flere andre ga uttrykk for å ha skadet ankelen ved overtråkk eller lignede 28 november 2017, er en faktor som gjør det vanskelig å forstå at han ikke også sa det samme til legen. Helsesekretæren og legen kan imidlertid ikke ha oppfattet det slik. Helsesekretæren viste i sitt notat til at tilstanden hadde vart i 3 4 dager, og at det startet etter trening, innebandy. Opplysningen om innebandy har hun ikke suget av eget bryst. A spilte innebandy og deltok i en kamp 27 november 2017 Han ble tatt av banen før kampen var slutt, men det er usikkert om det skyldes at han ble skadet. Selv nekter A for at han ble skadet på denne kampen. Han mener at han ble tatt ut fordi laget lå under, og de ville toppe laget mot slutten av kampen. Laglederen, E, mener imidlertid å huske at A gikk ut av kampen fordi han hadde vondt i benet. Også en annen av spillerne, F, har en erindring om dette, men det er svært usikkert. B støttet imidlertid As forklaring. E, og F og B forklarte seg under ankeforhandlingen. Andre spillere på laget som forsikringsselskapets utreder G intervjuet i slutten av september 2021, hadde lite å bidra med. I betraktning av at det nå er mer enn fire år siden denne kampen, finner lagmannsretten at vitneforklaringene om årsaken til at A ikke avsluttet kampen, må anses som så usikre at de i seg selv har begrenset bevisverdi. Forklaringen spesielt fra laglederen E er imidlertid i noen grad egnet til å underbygge opplysningen i helsesekretærens journalnotat om skade i forbindelse med innebandy, selv om tidspunktene og detaljene ikke stemmer helt overens. Opplysningene i doctor Stadheims journalnotat støttes ikke av noen andre opplysninger i saken. Lagmannsretten legger til grunn at A har rett i at det er feil i notatet at han har drevet med ishockey i 16 år. Det rette er at han spilte ishockey til han var 16 år. A bestrider også meget bestemt å ha tatt en løpetur. Han trener aldri løping. Hans venn og tidligere kollega H støttet As forklaring. Det gjør ifølge A også treningsappen Strava hvor han logger all sin fysiske aktivitet. Lagmannsretten viker tilbake for å tillegge Strava absolutt negativ troverdighet og finner alt i alt at bevisførselen er lite egnet til å belyse spørsmålet om A kan ha skadet foten på en løpetur. Bevisverdien av journalnotatene ville vært sterkere om detaljene hadde vært mer sammenfallende. At A faktisk spilte innebandykampen 27 november, taler mot at han hadde skadet ankelen før kampen. På den annen side kan han jo ha pådratt seg en skade som ble forverret under kampen slik at han ikke kunne fullføre. En viktig fellesnevner i journalnotatene er imidlertid det negative, at det ikke er noen opplysninger om en skade ved overtråkk 28 november. I legens journalnotat ble det angitt at A hadde intet traume. Symptombildet tydet ikke på dette. Legen søkte derfor etter en annen forklaring og henviste A til M R undersøkelse. Lagmannsretten legger til grunn at dette ikke ville vært normal prosedyre ved mistanke om en typisk skade ved overtråkk. Da ville det vært naturlig å henvise pasienten til undersøkelse ved røntgen for å se om det eksempelvis kunne være et brudd eller skade på et leddbånd, slik doctor Stadheim forklarte. De sakkyndige er enige om dette. Lagmannsretten har etter en samlet vurdering blitt stående ved å legge til grunn at A i sin kontakt med legekontoret 29 og 30 november 2017 mest sannsynlig ikke fortalte om hendelsen han beskrev i skademeldingen. Graden av usikkerhet inngår imidlertid som moment ved den samlede bevisvurderingen når lagmannsretten tar standpunkt til spørsmålet om årsakssammenheng senere. Lagmannsrettens oppsummering av bevisførselen så langt er at A sannsynligvis uttalte seg forskjellig om ankelskaden til helsepersonellet og til personer han hadde en nær relasjon til, uten at lagmannsretten finner noen god forklaring på dette. Når man vurderer betydningen av dette, er det imidlertid en vesentlig forskjell at man ser hans egne ord i Messenger meldingen til C, mens opplysningene om hva han fortalte i kontakten med legekontoret er indirekte og bygger på temmelig usikre slutninger fra de knappe journalnotatene. Det er også av betydning at de knappe journalnotatene er utformet som resultat av samtaler på fire minutter med helsesekretæren og konsultasjon på tolv minutter med legen. Da har man snakket om mange temaer, og risikoen for at noe av betydning er utelatt, er derfor klart til stede. På den annen side må legen forutsettes å ha evnen til å skille ut og beskrive i konsentrert form i anamnesen det som var vesentlig informasjon som i kombinasjon med påviste funn var viktige for vurderingen av mulig diagnose og behovet for videre utredning. Etter undersøkelsen 30 november 2017 ble A 100 prosent sykemeldt. Han skaffet seg krykker og holdt seg i ro. Smertene gikk imidlertid ikke over. Lagmannsretten går så over til å drøfte hvilke slutninger som kan trekkes av de medisinske opplysningene, som utgjør den andre hovedgruppen av bevis. Dr. Stadheim rekvirerte som tidligere nevnt M R undersøkelse. Undersøkelsen ble foretatt ved Aleris Røntgen i sted3 11 desember 2017 På grunn av at A ikke opplevde noen bedring av ankelsmertene, ble det etter henvisning fra doctor Stadheim foretatt en ny M R undersøkelse samme sted 9 mars 2018 Endringene som ble observert i løpet av de tre månedene er av interesse for tolkningen av funnene. Resultatene av undersøkelsene ble gjennomgått og forklart av de sakkyndige. Dr. Lilleås er selv spesialist i radiologi. Det er slik lagmannsretten har oppfattet det, ingen uenighet om hva M R undersøkelsene faktisk viser. Hvilke slutninger som kan trekkes med hensyn til årsaken til skaden, er det imidlertid ulike oppfatninger om. Det kommer lagmannsretten tilbake til. Av hensyn til informasjonsverdien av dommen og muligheten lesere med medisinsk kompetanse vil ha for å gjøre seg opp en selvstendig oppfatning, gjengis fra undersøkelsen 11 desember 2017: M R høyre ankel. Ingen tidligere bilder til sammenligning. Lateralt i tibia mot fibula er det relativt intenst benmargsødem og med en lavsignal linje parallelt med leddflaten, funnet gir mistanke om en subchondral fraktur. Benmargsødem også i laterale del av talus og i bakre del av calcaneus som også kan være belastningsrelatert. Jevne leddkonturer i talocruralledet og i de subtalare ledd. Litt økt væske i talocruralleddet, kan være reaktivt. Fremre talofibulare ligament er fortykket, men virker intakt. De øvrige ligamentene på lateralsiden er intakte med normalt utseende. Også deltoidligamentet på medialsiden virker intakt både i dype og overfladisk del. Sener rundt ankelleddet har normalt utseende forløp, det er ikke tegn til økt væske rundt sener. Normale forhold ved festet av achillessenen og utspringet av plantarfascien. R: Forandringer i laterale del av tibia mot fibula som gir mistanke om en subchondral fraktur, stressfraktur? Litt diffust benmargsødem også i laterale del av talus og bakre del av calcaneus, mulig også belastningsrelatert. Sekvele etter tidligere skade av fremre talofibulare ligament. Som kliniske opplysninger problemstilling ved undersøkelsen var journalnotatet fra doctor Stadheim gjengitt. Fra undersøkelsen 9 mars 2018 gjengis: Tidligere undersøkelse fra 111217 til sammenligning. Komplett regresjon av benmargsødem i calcaneus. Videre tilbakegang av benmargs ødem lateralt i talus og stort sett tilbakegang av ødem lateralt i tibia. Det foreligger fortsatt et lite fokus med benmargsødem svarende til syndesmose festet på tibia. Ingen fersk skade på anterior talofibulare ligament eller posterior talofibulare ligament. Ingen tenosynovitt peroneal compartment. Normal status i deltoidligament. Intet patologisk i sinus tarsi eller tarsaltunellen. Det er væskefylt synovial recess posterolateralt i ankelleddet. Ingen tenosynovitt flexor compartment. Normal achillessene og plantaraponevrosen. R: Betydelig regresjon av benmargsødem av tidligere påvist benmargsødem. Det er væskefylt synovial recess. Sentrale problemstillinger i saken er om As ankelskade antas å ha oppstått akutt, eller om det dreier seg om en belastningsskade, og hva man eventuelt kan utlede om skademekanismen. A beskrev hendelsen som overtråkk. Forsikringsselskapets rådgivende lege doctor Goldsack er av den oppfatning at skaden mest sannsynlig er belastningsskade. Han redegjorde i notat 8 oktober 2019 for vurderingen og fastholdt standpunktet i forklaringen for lagmannsretten. Han la særlig vekt på at det ikke ble funnet noen ferske skader på leddbånd. En stripeformet forandring parallelt med leddflaten på skinnebenet, tolket han som resultat av en aksial belastning og som et tretthetsbrudd. Dr. Goldsack tilla opplysningene i journalnotatet fra doctor Stadheim 30 november 2017 stor vekt. Han fant det nærmest utenkelig at det ikke skulle komme frem at skadelidte fikk skaden etter et akutt overtråkk, men foreligge en helt annen historie der det var presisert at det ikke foreligger noe traume. De andre to sakkyndige, spesialist i radiologi Finn G. Lilleås og overlege, spesialist i ortopedi Stig Hegna, har begge funnet det mest sannsynlig at ankelskaden var resultat av et akutt traume. Slik lagmannsretten har oppfattet deres sakkyndige erklæringer 18 november 2020 med tillegg 7 januar 2021 (Lilleås) og 20 januar 2021 (Hegna), supplert av deres muntlige redegjørelser under ankeforhandlingen, er de enige om at funnene på M R undersøkelsene 11 desember 2017 og 9 mars 2018 tyder på dette. Ved den første undersøkelsen ble det påvist benmargsødem lokalisert til laterale del (yttersiden) av skinnebenet (tibia), ankelbenet (talus) og hælbenet (calcaneus). Benmargsødem på M R er i denne sammenheng økt væskemengde i knokkel eller del av knokkel som uttrykk for skade mot dette området. Ved undersøkelsen 9 mars 2018 fremgår det av beskrivelsen at nesten alt benmargsødemet hadde gått tilbake. Dr Hegna uttalte om betydningen av dette i erklæringen på side 10: Undertegnede tolker disse funn som funn som kan forklares av et kraftig overtråkk vridningstraume av ankelen. Undertegnede finner det vanskelig å kunne forklare grad av benmargsødem og lokalisasjonen av dette, samt tilbakegangen av samme benmargsødem ila 3 4 måneder dersom det ikke skulle ha kommet av en akutt skade. Selve skademekanismen er ikke i detalj redegjort for og kan heller ikke gjøres. Ved overtråkk vridningstraume på belastet fot av en storvokst mann som følge av glidning på en issvull kan sterke krefter utløses, og det kliniske bildet kan være uvanlig eller atypisk. Det langtrukne forløpet gir i seg selv mistanke om mer omfattende skade. Dr. Lilleås uttalte i erklæringen 18 november 2017 på side 2 blant annet: Det er mange årsaker til at det kan påvises benmargsødem på M R. Lokalisasjon, utbredelse og n, muligens 2 subchondrale frakturer gjør at benmargsødemet hos skadelidte overveiende sannsynlig er knyttet til den akutte skaden og uttrykk for traumatisk betinget benkontusjon. Videre heter det: Benmargsødemet i dette tilfelle er overveiende sannsynlig knyttet til en akutt skade, en form for stempling mellom i knoklene inn mot selve ankelleddet lateralt og mellom talus og calcaneus. Benmargsødemet hos skadelidte er neppe stressbetinget. Dr. Lilleås og doctor Hegna er enige om at funnene ikke er typiske for det man ser ved et overtråkk. Det er viktig å understreke at overtråkk ikke er noen presis betegnelse på en bestemt type skademekanisme. Termer som overtråkk, forstuvning og vrikking av ankel brukes om samme type fenomener. Den vanligste formen for overtråkk er et såkalt supinasjonstraume hvor man lander på utsiden av forfoten slik at foten roterer utover. Det gir en sideveis belastning som oftest kan føre til skade på leddbånd på utsiden av foten. I dette tilfelle ble det ikke påvist noen akutt ligamentskade på M R. Et supinasjonsovertråkk ville heller ikke kunne forklare benmargsødemet på yttersiden av skinneben, ankelben og hælben. Ødemet antas å være et resultat av kontusjon, en sammenpressing av knoklene som følge av slag eller støt. Om foten roterer utover, er det knoklene på innsiden (medialsiden) av benet som blir presset sammen. Et pronasjonsovertråkk, der foten roterer innover, kunne forklare benmargsødemet og den subchondrale frakturen sett på M R bildet. Man så imidlertid heller ikke noen skade på leddbånd på innsiden (medialsiden) av ankelen. Ifølge doctor Lilleås tyder det på at ankelen i første rekke har vært utsatt for en aksial belastning. Dr. Hegna er ikke uenig i dette. Lagmannsretten tilføyer at det ved en ultralydundersøkelse 23 april 2018 ble funnet å foreligge ruptur av et leddbånd (ligamentum talofibulare anterus) på høyre ankel. Det er det fremre leddbåndet som forbinder leggbenet med ankelbenet på lateralsiden, og er ofte det første som ryker ved et supinasjonstraume. De sakkyndige er skeptiske til dette funnet. M R er et mer presist instrument enn ultralyd, og radiologen som foretok M R undersøkelsen 11 desember 2017, fant ikke en slik akutt skade. M R bildene viste at ligamentet viste spor som tydet på at det sannsynligvis har foreligget en gammel skade i ligamentet, lenge før den aktuelle skaden. Lagmannsretten legger til grunn at ankelskaden mest sannsynlig skyldes et akutt traume kort tid før A kontaktet lege 29 november 2017 Det dreier seg ikke om en belastningsskade utviklet over tid. Spørsmålet er dernest hvordan skaden oppstod. I sin første erklæring 18 november 2020 konkluderte doctor Lilleås slik: Skadelidte var utsatt for et overtråkk den 281117 og M R undersøkelse utført den 111217 viser traumatisk betingede forandringer i ankelen i form av benmargsødem benkontusjon, subchondral fraktur og ødem i bløtdelene uten sikker akutt skade av ligamentene. Det er også litt økt væske i ankelleddet og i det bakre subtalare leddet. M R funnet kan settes i sammenheng med skaden den 281117 Senere M R undersøkelser, den første av disse utført cirka 3 måneder etter skaden, samt C T viser en tilnærmet full normalisering av tidligere påviste forandringer. Hvorvidt de påviste skadene gir en vedvarende smerteklinikk kan ikke de radiologiske undersøkelsene gi et svar på. Etter å ha mottatt erklæringen, forela Ly Forsikring nye spørsmål for doctor Lilleås. I den første erklæringen hadde doctor Lilleås vurdert spørsmålet om funnene på M R undersøkelsen tydet på at det hadde funnet sted en akutt skade ved overtråkk som meldt i skademeldingen. Selskapet ba doctor Lilleås vurdere spørsmålet på ny i lys av opplysningene i journalnotatene 29 og 30 november 2017Det ledet til at doctor Lilleås i sin tilleggserklæring 7 januar 2021 revurderte sin oppfatning. Han uttalte blant annet: M R funnene er som tidligere nevnt vel forenlig med en akutt skade i ankelen. Det kan ikke utelukkes at dette skyldes et overtråkk, i så fall mest sannsynlig et pronasjons overtråkk, men et aksialt traume anses å være en mer sannsynlig årsak og kan ha oppstått i forbindelse med innebandytreningen og eller løpeturen da skadelidte fikk både smerter og hevelse. Det at skadelidte har fått kroniske plager i ankelen kan skje etter en skade, men de radiologiske undersøkelsene gir ingen forklaring på dette. Hans konklusjon lyder: Ved ny gjennomgang av journalnotatene og funnene på M R og C T undersøkelsene foretar jeg en revurdering av min konklusjon fra 18/11/2020. Som nevnt i forrige konklusjon er funnene på M R forenlig med en skade av ny dato i ankelen, med benmargsødem i flere knokler og et par subchondrale frakturer uten feilstilling. Radiologiske funn og tolkningen av disse er et samspill mellom det som objektivt vises i bildene og de kliniske opplysningene som foreligger med sykehistorie og kliniske funn. Hos skadelidte viser M R forandringer i bildene som skyldes en skade av ny dato, men for å vurdere hvilken type skade må de kliniske opplysningene legges inn i vurderingen. Journalnotatene anfører skade i forbindelse med innebandytrening og eller løpetur noen dager før overtråkket, smerter og hevelse, overtråkket er ikke nevnt i notatene primært, men dukker opp i senere notater. Vurdert ut fra M R alene er den mest sannsynlige årsaken til funnene en aksial skade i ankelen og som kan skyldes hendelsen under innebandytrening og løping få dager før oppgitt overtråkk. Det oppgitte overtråkket den 28/11/2017, kan ikke utelukkes som årsak, men da ville et pronasjons overtråkk og ikke et supinasjons overtråkk best forklare M R funnet. M R og C T har ingen funn som forklarer de kroniske plagene som har oppstått. Lagmannsretten bemerker at det også henvises til en C T undersøkelse. Forholdet er at A fikk utført en C T undersøkelse ved Aleris, sted3 12 desember 2018 Undersøkelsen ble foretatt for å bekrefte avkrefte en mulig mistanke om en traumatisk koalisjon, det vil si en helt eller delvis sammenvoksing av to eller flere knokler i forfoten. Det ble ikke funnet å foreligge en slik tilstand. Det er ikke nødvendig å redegjøre nærmere for denne undersøkelsen. Dr. Hegna hadde en noe annen tilnærming. Han hadde også journalnotatene tilgjengelig og bemerket i sin rapport på side 10 at det ut fra sakspapirene fremkom tydelig divergerende tolkninger både av sykehistorien og de senere utredninger og behandlingsforsøk som har vært utført. Han uttalte at det lå utenfor hans mandat, men innenfor rettens, å vurdere hvordan As sykehistorie versus de initiale nedtegnelser i fastlegens journal stemmer overens. Dr. Hegna konkluderte slik i rapporten på side 10: Undertegnede mener basert på sakspapirer, røntgenbilder, undersøkelse og samtale med A at det foreligger sannsynlighetsovervekt for at de funn og skader som de radiologiske undersøkelser har påvist best sammenfaller med en akutt skade og ikke en belastningsskade fra flere år tilbake. Slik lagmannsretten oppfattet doctor Hegna, fant han det fullt mulig at en hendelse som beskrevet av A i skademeldingen kunne forklare den skaden som var påvist. Som nevnt i hans rapport på side 10 annet avsnitt, gjengitt ovenfor på side 16 17 i dommen, er det ikke mulig å redegjøre nøyaktig for skademekanismen. Ved overtråkk vridningstraume på en belastet fot av en storvokst mann som følge av glidning på en issvull, kan sterke krefter utløses. Lagmannsretten bemerker at A veide cirka 115 kilo. Om han tråkket på issvullen med høyre fot, var det ankelleddet på denne foten som bar hele kroppsvekten. Om han for eksempel i denne posisjonen skled av issvullen med foten noe vridd, er det fullt mulig at dette ville medføre et støt som kan forklare benmargsødemet og de subchondrale frakturene. Det er nærliggende at ankelen da har blitt utsatt for en aksial belastning som kunne medføre en kontusjonsskade. Dr. Hegna har ikke i sin rapport vurdert sannsynligheten av issvullalternativet holdt opp mot muligheten for at A har pådratt seg en akutt skade i ankelen ved annen aktivitet som løping eller spill av innebandy. Det foreligger ingen konkrete opplysninger om hvordan en slik skade i tilfelle skulle ha oppstått. På spørsmål under ankeforhandlingen fant han ikke slike alternative forklaringer mer nærliggende. Det er velkjent at de brå bevegelsene med hyppige retningsskifter på underlag med høy friksjon som er typisk for innendørs ballspill mv., ofte kan føre til ankelskader. I første rekke vil leddbånd være utsatt. Det er ikke like nærliggende at aktiviteten medfører risiko for en slik kontusjonsskade som A hadde. Hvorvidt der er sannsynliggjort at det er årsakssammenheng mellom ulykkeshendelsen A rapporterte om i skademeldingen og ankelskaden han pådro seg, beror på en samlet vurdering av de medisinske funn, de forklaringer som er avgitt og andre bevis som er ført. Lagmannsretten har funnet avgjørelsen vanskelig, men har som tingretten funnet at vilkåret om årsakssammenheng er oppfylt. As utsagn om skaden i meldingen til C 29 november 2017 er et ubestridelig tidsnært bevis for hva han selv på det tidspunktet mente hadde skjedd. At skaden skjedde på denne måten ved at han tråkket på en issvull som var skjult under snøen, er etter lagmannsrettens oppfatning fullt forenlig med de medisinske funn. Lagmannsretten legger størst vekt på vurderingen til overlege Stig Hegna. Han har selv undersøkt A og har gjennom sin praksis som ortopedisk kirurg en bredere klinisk erfaring med å vurdere ankelskader. Dr. Lilleås baserer sin vurdering kun på bildene fra M R undersøkelsene og har ikke utelukket at skaden oppstod på denne måten. I sin første rapport fant han dette sannsynlig. Lagmannsretten legger til grunn at hendelsen A rapporterte om hadde tilstrekkelig skadevoldende evne. Det foreligger akutt og brosymptomer, og skadebildet er forenlig med det man vet om slike traumer. Selv om det ikke er en klart påvist medisinsk forklaring på at ankelen ikke ble bra, men at det ble en varig skade i form av stivhet og en kronisk smerte, er dette ikke noe ukjent fenomen. Det er ingen holdepunkter for at biososiale forhold eller andre ukjente faktorer har bidratt til skaden, slik den ankende part har vært inne på. Det som har gitt opphav til tvil, er opplysningene i journalen om hva A skal ha sagt om skaden i sin kontakt med legekontoret. Bevisverdien av journalnotatene svekkes likevel av at opplysningene i journalnotatene 29 og 30 november 2017 ikke er sammenfallende, og at legen senere korrigerte opplysningene. Selv om det som nevnt ovenfor, ikke kan legges videre vekt på legens korreksjon i brevet 21 november 2019 når denne var basert på pasientens forklaring, er ikke dette momentet helt uten betydning. M nerstatningen Overlege Stig Hegna vurderte i sin spesialisterklæring 20 januar 2021 As samlede medisinske invaliditet etter en skjønnsmessig vurdering til 7 prosent. I rapporten på side 11 pekte han på at A har kroniske smerter i varierende grad, at han har redusert funksjonsnivå i forhold til jobb og fritid og har måttet starte omskolering til et mindre fysisk krevende yrke. Om de følger tilstanden har medført for As muligheter til livsutfoldelse heter det videre i rapporten: A vil som følge av skaden ha redusert bevegelighet og aktivitetsrelaterte smerter i ankel og subtalarledd. Dette vil kunne påvirke hans evne til all type aktivitet som krever ståing, gåing over lengre tid eller distanser. Spesielt gange i ulendt terreng er krevende for et smertefullt og stivt subtalarledd. I forhold til jobbutførelse vil dette kunne legge begrensninger på evne til å utføre arbeid utendørs og i varierende og krevende terreng. I forhold til hans fritidssysler vil følgene av skaden kunne gi ham begrensinger i forhold til trening, mosjon, aktiviteter med barna. Fysisk krevende arbeid i forhold til drift og vedlikehold av egen bolig kan likså representere mulige begrensninger for ham. Spesifikt arbeid i stige, stillas, skråninger og ulendt terreng vil kunne påvirkes. For det tilfelle at det ble funnet å være årsakssammenheng mellom ulykkeshendelsen i skademeldingen og ankelskaden, var partene for tingretten enige om at m nerstatningen med en medisinsk invaliditet på 7 prosent, utgjør 62 027 kroner. Det er partene enige om også for lagmannsretten. Anken blir derfor forkastet for så vidt den retter seg mot avgjørelsen om m nerstatning i punkt 1 i tingrettens domsslutning. Erstatning for inntektstap For det tilfelle at det finnes å være årsakssammenheng mellom forsikringstilfellet og hele tapet av As ervervsevne etter skaden, er partene enige om selve beregningen av inntektstapet. Det er foretatt en oppdatert beregning for lagmannsretten. I 2017 og 2018 hadde han ikke noe inntektstap. Da mottok han sykepenger. I årene 2019, 2020 og 2021 er tapet beregnet til henholdsvis 145 292 kroner, 157 444 kroner og 30 697 kroner, til sammen 333 433 kroner. I tillegg kommer renter beregnet til 38 199 kroner når settes til 1 april 2022Lagmannsretten finner ikke noe grunnlag for å trekke i tvil at ankelskaden han pådro seg etter hendelsen 28 november 2017 er årsak til hele inntektstapet i perioden frem til A etter utdannelse til elektroingeniør kom i nytt arbeid i august 2021 Lagmannsretten viser til beskrivelsen ovenfor av hvilke fysiske følger skaden har hatt for A. Erstatningen for inntektstap fastsettes etter dette i samsvar med ankemotpartens påstand. Påførte utgifter I tingretten ble A i henhold til påstanden tilkjent erstatning for utgifter til juridisk bistand forut for stevningen med 29 900 kroner. Ly Forsikring gjorde i anken gjeldende at maksimumsbeløpet i henhold til forsikringsvilkårene er 22 804 kroner. A har akseptert selskapets standpunkt og nedlagt påstand i samsvar med dette. Sakskostnader A har vunnet saken og tilkjennes etter hovedregelen i tvisteloven 20 2 første ledd full erstatning for sakskostnader i tingretten og lagmannsretten. Som sagt har avgjørelsen budt på tvil. Etter en samlet vurdering foreligger det likevel ikke tungtveiende grunner som gjør det rimelig å fravike hovedregelen ved å frita Ly Forsikring for kostnadsansvaret, helt eller delvis, i medhold av tvisteloven 20 2 tredje ledd. Sakens velferdsmessige betydning for A og styrkeforholdet mellom partene taler i avgjørende grad mot dette. Sakskostnadene for lagmannsretten fastsettes i samsvar med oppgave 23 februar 2022 Utgiftene til salær inklusive merverdiavgift er 130 750 kroner. I tillegg kommer utlegg i henhold til oppgave 2 mars 2022 på til sammen 32 845 kroner. Den største posten er honorar og reise og oppholdsutgifter for privat sakkyndig. Kravet tas til følge, og erstatningen fastsettes i henhold til tvisteloven 20 5 første ledd til 163 595 kroner. Tingrettens omkostningsavgjørelse er det ingen grunn til å endre. Anken blir derfor forkastet også for så vidt gjelder domsslutningens punkt 4Dommen er enstemmig. D OM SS LU TN IN G1. Anken forkastes hva gjelder tingrettens domsslutning punkt 1 og 42Ly Forsikring A SA dømmes til innen 2 to uker fra forkynnelsen av dommen å betale til A erstatning for lidt inntektstap med 333 433 trehundreogtrettitretusenfirehundreogtrettitre kroner med tillegg av forsinkelsesrente etter lovens sats av 95 312 kroner fra 1 juli 2019, av 103 283 kroner fra 1 juli 2020 og av 24 305 kroner fra 1 juli 2021 til betaling skjer. Ly Forsikring A SA dømmes til innen 2 to uker fra forkynnelsen av dommen å betale til A erstatning for påførte utgifter med 22 804 tjuetotusenåttehundreogfire kroner med tillegg av forsinkelsesrenter etter lovens sats fra 13 mars 2020 til betaling skjer. I sakskostnader for lagmannsretten betaler Ly Forsikring A SA innen 2 to uker fra forkynnelsen av dommen, 163 595 etthundreogsekstitretusenfemhundreognittifem kroner til A.
Krav om erstatning under kollektiv yrkesskadeforsikring som omfattet fritidsulykke. Lagmannsretten kom etter konkret vurdering til at skadelidte hadde sannsynliggjort at en ankelskade han hadde pådratt seg skyldes at han hadde sklidd på en issvull som var skjult under snøen. Han ble tilkjent menerstatning basert på 7 prosent invaliditet, erstatning for tapt inntekt og erstatning for påførte utgifter. Henvisninger: Skadeserstatningsloven 3 1, 3 2