Trygderett  Arbeidsulykke  Psykisk skade  Yrkesskadeersatning  Yrkesskadeforsikringslova § 11  Folketrygdlova § 13-3
Saka gjeld krav om erstatning for psykisk skade, P TS D, i samband med dykkararbeid i Nordsjøen, og særleg vurdering av om kriteriet arbeidsulykke i lov om yrkesskadeforsikring er oppfylt. Framstilling av saka A, heretter som oftast kalla A, har vore yrkesdykkar i Nordsjøen sidan 1986 Han vart utsett for ei hending under dykk i 2013, og ei ny hending i 2016 Han slutta i arbeid etter hendinga i 2016 Han har fått påvist psykiske skader, P TS D, etter den siste hendinga i 2016Om bakgrunn for saka vert det gjengitt frå tingretten si framstilling som i store trekk er dekkande: Den 6 august 2013 ble dykket, på 140 meters dyp, gjennomført av A som førstedykker og B som andredykker. Begge dykkerne merket raskt en spesiell, oljeaktig lukt av gass i hjelmen, og meldte ifra om dette til supervisor som førte kontroll fra båten. Det ble skiftet over til en ny gasstilførsel. Det tok imidlertid litt tid før den forurensede gassen forlot hjelmen. A opplevde lydhallusinasjoner, tung pust og dødsangst. Etter å ha kjempet mot seg selv i en periode, bestemte han seg for å dra tilbake til klokken. Bellmann som satt i dykkerklokken anbefalte at A skulle fullføre dykket, for å unngå at episoden ble As siste dykkeropplevelse før hjemreise. A imøtekom anbefalingen, og gjennomførte resten av skiftet, dog mens han kjempet mot egen angst. Etter hendelsen ble det tatt gassprøver fra gasslagrene (kellyer) som avdekket verdier av akrolein som i høy grad oversteg både da og någjeldende grenseverdier. Ifølge rapport fra N UI av 4 mars 2021 viste prøvene en konsentrasjonen som utgjorde 75 ganger tillatt grenseverdi. Yrkeshygieniker Halvor Eriksen v Safe uttalte i rapport av 6 mars 2021 med påfølgende vitneforklaring at en eksponering av en så høy konsentrasjon akrolein, selv over kun noen få minutter, kan gi alvorlig effekt. Hendelsen i 2013 fikk sterk innvirkning på A, særlig de første 12 til 18 månedene etter ulykken. B forklarte at A endret sosial adferd over en lenger periode, og A forklarte at han måtte kjempe for å holde seg rolig ved dykk i denne perioden. Han greide likevel å fortsette i full stilling. Den 12 desember 2016 gjennomførte A et dykk på 155 meters dyp. Det var en del strøm. A ble derfor stående på klokkevekten en stund før han gikk ned på bunnen. Da han nådde bunnen og påbegynte arbeidet var ikke arbeidsforholdene utenom det vanlige. Etter cirka 40 minutter besvimte A av ukjent årsak. Bellmannen fikk ikke kontakt med A, og meddykker fant han flytende med hodet ned og beina opp. Etter at meddykker hadde snudd A og båret han med seg langs havbunnen mot klokken, ble A delvis bevisst. Meddykker måtte bringe A tilbake til klokken. Årsaken til besvimelsen ble forsøkt utredet. A fikk i den forbindelse påvist en hjerterytmeforstyrrelse, men det er uklart om denne var medvirkende til besvimelsen. Hjerterytmeforstyrrelsen gjorde at A ikke lenger oppfylte kravene til yrkesdykking. A ble også henvist til Klinikk for psykisk helsevern ved Helse Nord Trøndelag. Fra klinikkens spesialisterklæring av 20 mars 2018 gjengis følgende: I etterkant av episodene har pasienten utviklet symptomer som redusert søvn, tap av glede og interesse, flashbacks, episoder med pustebesvær. Han unngår situasjoner som minner om hendelsen og er stadig på vakt. Symptomene har gitt betydelig lidelsestrykk og funksjonssvikt ved at pasienten har hatt angstanfall i forbindelse med dykking, at han har hatt konsentrasjonsvansker, grubling og tankekjør, at han ikke har klart å opprettholde godt forhold til ektefelle, og at han har isolert seg mer fra omverdenen. Pasienten har ikke tidligere historikk innenfor psykisk helsevern. Det står videre at pasienten har symptomer forenlig med P TS D (Posttraumatisk stresslidelse). Av etterfølgende erklæring fra klinikken av 2 mai 2019 står det at As symptomer er stor grad av sannsynlighetsovervekt forårsaket av kjente og beskrevne arbeidsulykker. Han har opplevd hendelsene som er livstruende og en reaksjon med nevnte symptomer som utgjør sykdomsbildet til P TS D, Symptomene startet i etterkant av den første hendelsen, og blitt forverret etter den andre hendelsen. I spesialisterklæring av 3 juni 2019 står det at Ut i fra en totalvurdering og sett i sammenheng med at A har utviklet en kronisk P TS D tilstand, med funksjonsfall både sosialt og yrkesmessig settes den medisinske invaliditetsgraden til 31. As fikk innvilget søknad om menerstatning fra N AV den 23 januar 2018 I den forbindelse godkjente N AV hendelsen i 2016 som en yrkesskade. Den 17 mars 2020 innvilga N AV A sin søknad om uføretrygd med grunnlag i at han var ufør fullt og heilt som følgje av ein yrkesskade. Tryg Forsikring, heretter som oftast Tryg, har avslått A sitt på krav på yrkesskadeerstatning grunngjeve med at dei aktuelle hendingane ikkje er omfatta av omgrepet arbeidsulykke i yrkesskadeforsikringslova 11Det vart tatt ut søksmål mot Tryg for Bergen tingrett. Tingretten vedtok å dele handsaminga av saka slik at det vart forhandla særskilt om kravet til arbeidsulykke er oppfylt, det vil seie om det er ansvarsgrunnlag etter lov om yrkesskadeforsikring. Under hovudforhandlinga i tingretten vedgjekk Tryg at hendinga i 2013 var ei arbeidsulykke etter yrkesskadeforsikringslova. Tingretten tok difor berre stilling til spørsmålet om hendinga i 2016 var ei arbeidsulykke. Den 3 mai 2021 sa tingretten dom med slik slutning: Den hendelsen A var utsatt for under dykkerarbeid den 12 desember 2016 er ikke å anse som arbeidsulykke i medhold av yrkesskadeforsikringsloven. Advokat Lars Olav Skårberg har på vegne av A anka over tingretten sin dom i rett tid. Tryg har ved advokat Trine Vøien tatt til motmæle ved tilsvar i rett tid. Lagmannsretten vedtok i planmøte 25 august 2021 at saka skulle handsamast etter same oppdelinga som i tingretten, slik at lagmannsretten berre skal handsame spørsmålet hendinga i desember 2016 er ei arbeidsulykke. Det vart halde ankeforhandling i Gulating lagmannsrett sine rettslokale i Bergen den 3 desember 2021 A møtte med advokat Skårberg som prosessfullmektig. For Tryg møtte advokat Vøien som prosessfullmektig. A gav partsforklaring. Det vart i tillegg ført bevis ved dokumentasjon slik som rettsboka viser. Den ankande parten gjer i hovudsak gjeldande: Hendinga i 2016 der A av ukjend årsak svima av på havbotn under eit dykkaroppdrag er ei arbeidsulykke etter folketrygdlova 13 3 andre ledd andre alternativ. Omgrepet arbeidsulykke i yrkesskadeforsikringslova er det same som i folketrygdlova, og hendinga er difor g ei arbeidsulykke etter yrkesskadeforsikringslova. Det var ikkje ei ytre hending som var årsaka til at A svima av. I følgje praksis frå Høgsterett er det ikkje eit absolutt krav om at det skal vere ei ytre hending for at kriteriet arbeidsulykke kan vere oppfylt. Dersom den trygda ikkje har vorte utsett for ei ytre hending eller belastning utanom arbeidet sine rammer, må det ha skjedd eit avvik frå det normale. Ved arbeid nær faregrensa vert det lempa på kravet til momentet ulykke. Det vert kravd lite når arbeidet skjer med høg grad av risiko. Det var tilfelle i denne saka. Ein vanskeleg arbeidssituasjon eller forhold som har ført til ei ekstraordinær påkjenning kan i seg sjølv vere nok til at momentet ulykke er oppfylt, jamfør Rt 2005 1757 Dette følgjer g av praksis frå Trygderetten. Trygderetten sin praksis og tolking til ei kvar tid av omgrepet ulykke er avgjerande for tolking av omgrepet arbeidsulykke etter yrkesskadeforsikringslova. Trygdemynda sitt vedtak i denne konkrete saka bør difor verte tillagt vekt. Det er sikker praksis frå Trygderetten at ei grunnliding som fører til at skadelidne svimar av, ikkje vert godkjend som yrkesskade. Men følgjene av at skadelidne svimar av i ein arbeidssituasjon kan verte godkjend som yrkesskade. Som følgje av parallellitet mellom reglane, gjeld det same etter reglane om yrkesskadeforsikring. Det er i praksis frå Høgsterett gjort unntak frå situasjonar der ein arbeidstakar vert skada etter å ha bringa seg over i den private sfære, som til dømes ved private ærend eller slagsmål. Det at A svima av skuldast ikkje at han hadde bringa seg inn i ein privat sfære, slik at dette unntaket kan ikkje verte gjort gjeldande i denne saka. I Høgsterett sin praksis har kravet til momentet ulykke vorte lempa ved arbeid nær faregrensa, sjå Rt 2006 1642 Det å arbeide som dykkar i Nordsjøen er i seg sjølv eit yrke av stor risiko. Hendinga der A svima av under eit dykkaroppdrag på havbotnen, og som følgje av det vart hengande opp ned i vatnet med påfølgjande redningsaksjon, var ikkje ordinær eller innafor kva ein må rekne med som dykkar. Når ein arbeidstakar svimar av under dykking, oppstår det ein ekstraordinær situasjon som utgjer ein stor risiko. Det kan ikkje samanliknast med å svime av på ein arbeidsplass på land. Dette gjer at skadane A har fått som følgje av at han svima av gjev han rett på yrkesskadedekning. Trygdemynda sitt vedtak om å godkjenne hendinga som ei arbeidsulykke, er g eit moment som bør verte tillagt vekt ved vurdering av om hendinga er ei arbeidsulykke som vert omfatta av retten til yrkesskadeerstatning. Det er lagt ned slik påstand: 1. Hendelsen som A var utsatt for under dykkerarbeid 12 desember 2016 utgjør arbeidsulykke etter yrkesskadeforsikringsloven. 2. A tilkjennes sakskostnader for tingretten og lagmannsretten. Ankemotparten gjer i hovudsak gjeldande: Hendinga A vart utsett for den 12 desember 2016 er ikkje ei arbeidsulykke etter lov om yrkesskadeforsikring. Uttrykket arbeidsulykke er ikkje definert i lov om yrkesskadeforsikring, men skal verte tolka på same måte som tilsvarande omgrep i folketrygdlova 13 3 andre ledd, jamfør Ot. prp. nr. 44 (1988 1989). Praksis frå trygderetten gjev rettleiing med omsyn til tolking. Omgrepet ulykke i folketrygdlova 13 3 andre ledd, krev ikkje at det har vore ei ytre hending. Det må likevel vere eit avvik frå det normale. Føremålet med regelen er å gje alle som tek del i arbeidslivet ein kompensasjon for følgjene av det. Det vil likevel ikkje seie at alt som skjer under arbeid skal dekkast. Det er ei grense mot kva som ligg utanfor det som skal dekkast. Hendingar som kan skje kvar som helst, og uavhengig av om ein er i arbeid eller ikkje, fell difor utanfor, jamfør Rt 2009 1619Det å svime av på arbeidsplassen står i ei særstilling. Det vert uttalt i lova sine forarbeid, N OU 1990: 20, at det å svime av i utgangspunktet er utanfor yrkesskadedekninga. Dette som følgje av at det vanlegvis skuldast underliggjande sjukdom. A hevdar at trygdemynda har endra praksis med omsyn til fallulykker etter 1990 At N AV har endra lovforståing i høve til folketrygdlova 13 3 fører ikkje til at yrkesskadeforsikringa skal gjere det same. Forvaltningspraksis hjå N AV, som gjev betre dekning etter folketrygdlova der nokon vert skada som følgje av at dei svimar av på arbeidsplassen av ukjend årsak, er ikkje bindande for forsikringsselskapet si tolking av omgrepet arbeidsulykke. Rettspraksis tilseier at det må vere ei påkjenning utanfor det normale. Det å svime av er i seg sjølv eit avvik, men avviket det vert referert til gjeld anstrengelsar. I denne saka var det ikkje noko ved utføring av arbeidsoppgåvene på havbotnen som var utanfor det normale. Det er ikkje opplysningar i saka om at arbeidet var særskilt tungt eller vart utført under særskilt vanskelege forhold. Det at det var noko straum i vatnet, hadde ikkje noko å seie for utføringa av arbeidsoppgåvene. At A svima av var i seg sjølv eit avvik, men det hadde ikkje samanheng med at arbeidsoppgåvene var utanfor det normale. Det er lagt ned slik påstand: 1. Anken forkastes. 2. Tryg Forsikring tilkjennes sakskostnader for lagmannsretten. Lagmannsretten sine merknadar: Lagmannsretten skal handsame spørsmålet om hendinga i 2016 oppfyller kriteria for å vere ei arbeidsulykke etter yrkesskadeforsikringslova 11 Dersom lagmannsretten tek anken til følgje og konkluderer med at hendinga er ei arbeidsulykke, skal saka attende til tingretten for vurdering av årsakssamanheng og eventuell utmåling av erstatning. Ein arbeidsgjevar har plikt til å teikne yrkesskadeforsikring til dekning av yrkesskade og yrkessjukdom, jamfør yrkesskadeforsikringslova 3 Det følgjer av 11 første ledd bokstav a) at ei yrkesskadeforsikring skal dekke skade og sykdom forårsaket av arbeidsulykke (yrkesskade). Det er ikkje omtvista at dekningsområdet for yrkesskadeforsikring etter yrkesskadeforsikringslova 10 er oppfylt. Tvistetemaet er om hendinga der A svima av på havbotnen i desember 2016 er ei arbeidsulykke etter yrkesskadeforsikringslova 11 første ledd bokstav a. Det går fram av lova sine forarbeid at omgrepet arbeidsulykke er å forstå på same måte etter yrkesskadeforsikringslova som etter folketrygdlova, jamfør Ot. prp. nr. 44 (1988 1989) side 89 Dette er stadfesta i praksis frå Høgsterett. Som døme vert det vist til Rt 2013 645 avsnitt 38Kva som er arbeidsulykke er definert slik i folketrygdlova 13 3 andre ledd: Som arbeidsulykke regnes en plutselig eller uventet ytre hending som medlemmet har vært utsatt for i arbeidet. Som arbeidsulykke regnes også en konkret tidsbegrenset ytre hending som medfører en påkjenning eller belastning som er usedvanlig i forhold til det som er normalt i vedkommende arbeid. Det er ikkje omtvista at ein trygda si grunnliding, som kan vere årsak til at vedkomande svimar av, ikkje vert dekka av yrkesskadeforsikringa. Tvisten i denne saka er difor om følgjene av at A svima av under eit dykk på havbotnen vert omfatta av det avdempa omgrepet arbeidsulykke i 13 3 andre ledd andre setning. Lagmannsretten legg til grunn at A svima av som følgje av ukjend årsak. Det hadde ikkje skjedd noko markant avvik frå det normale og eller noko uventa før han svima av. Det er ikkje eit absolutt krav om at det må vere ei ytre hending for at det skal vere ei arbeidsulykke. Ein vanskeleg arbeidssituasjon eller forhold ved arbeidet som har ført til ei ekstraordinær påkjenning kan vere nok til at det er omfatta av omgrepet arbeidsulykke. Det vert vist til Rt 2005 757 skal vel være Rt 2005 1757, Lovdatas anm. avsnitt 51: Etter min mening må folketrygdloven 13 3 andre ledd andre punktum forstås slik at det i tilfeller hvor arbeidstakeren på grunn av en vanskelig arbeidsstilling eller av andre grunner er blitt utsatt for en ekstraordinær belastning eller påkjenning, ikke stilles noe tilleggskrav om ytre hending. I slike tilfeller vil den vanskelige arbeidssituasjonen eller det forhold som har ført til den ekstraordinære påkjenning eller belastning, i seg selv kunne utgjøre tilstrekkelig ulykkesmoment. Vidare vert det vist til N AV sitt rundskriv til folketrygdlova (R13 00) kapittel 13 punkt 32 andre avsnitt andre setning, der det heiter: I tilfeller hvor skadelidte på grunn av en vanskelig arbeidsstilling eller av andre grunner har blitt utsatt for en ekstraordinær påkjenning, stilles det ikke noe tilleggskrav om ytre hending. I følgje praksis vert det heller ikkje kravd at det er ein samanheng mellom skaden og arbeidet. Det er nok at skaden skjedde ved eit hendeleg uhell i arbeidstida på arbeidsplassen, medan arbeidstakar utførte arbeid for arbeidsgjevar, jamfør Rt 2006 1129 avsnitt 29I ein dom inntatt i Rt 2009 1626, som gjaldt ein musikklærar som fekk ein bruskskade i kneet medan ho instruerte i dans i ein musikktime, kom Høgsterett, etter ei konkret vurdering av sjølve hendinga og omstenda rundt denne, til at kravet til arbeidsulykke ikkje var oppfylt i den saka. Om det generelle kriteriet for at det skal vere ei ulykke heiter det i avsnitt 29: Dersom det ikke har skjedd en ulykkesartet hendelse, kreves det altså at den trygdede har vært utsatt for en påkjenning eller belastning utenfor arbeidets alminnelige rammer det må ha skjedd et avvik fra det normale i vedkommende arbeid. Avviket kan enten bestå i at arbeidstakeren har utført oppgaver som ligger utenfor rammene for arbeidet, eller i at ordinært arbeid har blitt gjennomført på en uvanlig måte, men avviket må uansett ha medført en usedvanlig påkjenning eller belastning. Ulykke vert avgrensa mot hendingar som kan skje alle til ei kvar tid. Det vert i denne samanheng vist til Rt 2009 1619 som gjaldt ein langtransportsjåfør som fekk streptokokk A infeksjon etter eit myggstikk. I avsnitt 50 seier Høgsterett mellom anna: Det særegne ved As skade er at verken stikket eller smitten har noen tilknytning til As yrkessituasjon på annen måte enn ved at hendelsen fant sted i arbeidstiden. Ut over dette er det tale om myggstikk og smitte som personer som deltar i yrkeslivet kan bli påført hvorsomhelst og nårsomhelst, det være seg i arbeidstiden eller i fritiden. Hendelsen har derfor selv når man ser stikket og smitten under ett karakter av å tilhøre dagliglivets risiko. Det er g døme frå rettspraksis på at ei hending ikkje vert omfatta av omgrepet arbeidsulykke der den trygda har gått ut or arbeidssituasjonen og over i ei privat sfære, som til dømes å ha teke del i ein slosskamp. Det kan i denne samanheng som døme visast til L F 2016 155765 der det vart gitt avslag på dekning som følgje av ei fallulykke då A ved samtalene med sin kollega har brakt seg selv i den private sfære. Praksis viser at det har vorte lempa på kravet til momentet ulykke ved arbeid nær faregrensa. Det vert i denne samanheng vist til Rt 2006 1642 som gjaldt spørsmål om fotballskade til ein profesjonell fotballsparkar var ei arbeidsulykke. Det heiter i avsnitt 34, 35 og 36: Den nærmere presisering av hva som ligger i arbeidsulykke har over lang tid vært utviklet gjennom trygdemyndighetenes vedtak, rundskriv og Trygderettens avgjørelse, som tillegges til dels betydelig vekt, jamfør eksempelvis Rt 2000 220 på side 228 og Rt 2005 1757 avsnitt 45 I trygderettens kjennelse 20 februar 2004 i sak 2003 01737 (T TR 2003 1737) er vist til formuleringer som i Trygderettens kjennelser etter tidligere folketrygdlov ofte ble anvendt for å klargjøre begrepet arbeidsulykke: Arbeid på de forskjellige arbeidsplasser vil skje under ulike grader av risiko for hendinger av ulykkeskarakter. Der hvor arbeidet skjer marginalt under forhold nær faregrensen vil små avvik fra normal arbeidsrutine kunne føre til ulykke. Disse avvik kan i handlingsøyeblikket ha virket ubetydelig og vil i ettertid være vanskelig å fastslå. Så fremt et arbeid er utført under forhold nær faregrensen, bør det ut fra en totalvurdering bedømmes om det mest nærliggende er å godta hendingen som arbeidsulykke, det vil si hending av plutselig eller uventet art. Det synes også være oppfatningen i teorien at nettopp for de yrkesgrupper som er særskilt risikoutsatt, er det ikke grunn til å stille store krav til det avvik fra det normale som den ytre hendelsen må representere, jamfør Kjønstad: Folketrygdloven med kommentarer 1998 side 483 og Øie: Trygderetten og dens rettsanvendelse side 418Hva som må anses plutselig og uventet vil måtte bedømmes ut fra i hvilken sammenheng hendelsen finner sted. Mens det å skli, falle eller bli dyttet overende, i en rekke sammenhenger har vært ansett tilstrekkelig til å tilfredsstille lovens krav, vil slike hendelser klart nok ligge innenfor rammen for arbeidet til en profesjonell fotballspiller. Dette innebærer en form for relativisering av kravet til ulykkeshendelse. Den ordinære utførelsen av arbeidet, herunder sammenstøt med motspiller, vil selv om de fører til skade, normalt ikke kunne anses som yrkesskade. Spørsmålet er hvor vesentlig avviket fra det ordinære må være for at en arbeidsulykke foreligger. Særleg når det gjeld fall, medrekna fall når ein arbeidstakar ramlar som følgje av at vedkommande svimar av, har det skjedd ei utvikling i trygderetten sin praksis. I forarbeida til folketrygdlova, N OU 1990: 20 heiter det på side 577: Skader ved fall som skyldes besvimelse, epilepsi og liknende godkjennes normalt ikke som yrkesskade fordi sykdom, det vil si den egentlige årsaken til fallet ikke regnes som ulykke. Hvis vedkommende i fallet skadet seg mot en gjenstand som frambyr økt risiko for skade på arbeidsstedet, for eksempel en maskin eller liknende godkjennes den skaden som er en direkte følge av fallet som yrkesskade. Det samme gjelder hvis vedkommende faller fra et plan til et annet, for eksempel faller ned fra en stige. I rundskrivet, (R13 00) punkt 35 heiter det: Tidligere praksis ved fallskader innebar at fall på samme plan ikke ble godkjent som arbeidsulykke med mindre det skyltes en ytre påkjenning for eksempel at skadelidte gled eller snublet i noe. Trygderetten har senere godkjent en rekke tilfeller hvor skaden skyldtes fall på samme plan, uten noen påviselig ytre påkjenning. I samsvar med dette er praksis omlagt slik at et hvert fall skal anses som en arbeidsulykke. Dette gjelder også fall som skyldes sykdom eller et illebefinnende. Sykdommen som var årsaken til fallet kan naturligvis ikke godkjennes. Denne praksis er lagt til grunn i blant annet følgende trygderettskjennelser: ankesak nummer 1628 86, ankesak nummer 1302 86 og ankesak nummer 1738 85 Praksis er videre lagt til grunn i nyere praksis se T RR 2002 2975 og T RR 2004 3189 Etter ei konkret heilskapsvurdering og med utgangspunkt i det rettslege bakteppet som nemnd, har lagmannsretten komme til at hendinga A vart utsett for den 12 desember 2016 er ei arbeidsulykke etter lov om yrkesskadeforsikring. Lagmannsretten har i den samla vurderinga lagt til grunn at det ikkje var ei ytre hending som førte til at A svima av, noko som heller ikkje vert kravd for at det skal vere ei ulykke, jamfør Rt 2005 1757 avsnitt 51 Det var heller ikkje noko uvanleg som skjedde i samband med utføringa av arbeidsoppgåvene på havbotnen. Når lagmannsretten i den samla vurderinga likevel har komme til at hendinga var ei arbeidsulykke, har lagmannsretten lagt vekt på at det å arbeide som dykkar på havbotn, slik som A gjorde, utset den trygda for ein særleg risiko. Denne typen arbeid ligg så tett opp til faregrensa at det ikkje kan verte sett store krav til avvik frå det normale før det vert rekna for å vere ei arbeidsulykke etter yrkesskadeforsikringslova. Sjølv ubetydelege avvik kan vere nok til at det kan utgjere ein stor risiko. Til samanlikning vert det vist til Rt 2006 2107 skal vel være Rt 2006 1642, Lovdatas anm. (fotballsparkardommen), særleg avsnitt 35Lagmannsretten har g lagt vekt på at det er ein særleg stor risiko for alvorlege skader dersom ein svimar av under eit dykk på havbotnen. I slike tilfelle er det nærliggjande å mista kontrollen på kabelen med tilførsel av pustegass, og over leidninga med kommunikasjon mellom dykkarane og dykkarklokka. Ein kan verte ført med straumen i vatnet, og det er fare for at ein hektar seg opp i kablar. Det er g fare for at dykkarhjelmen kan verte riven av. Arbeidet som dykkar i Nordsjøen er difor særs risikofylt. Dersom ein svimar av er det ein monaleg og reell fare for at den trygda kan verte påført omfattande skader og risiko for tap av liv. Ut frå dette legg lagmannsretten til grunn at det å svime av under dykkararbeid i seg sjølv er eit avvik frå det normale. Logg frå suppervisor, dykkarlogg, avskrift av videologg og rapportar frå meddykkarar viser at det vart oppdaga at A hadde uregelmessig pust og at han hang opp ned med andletet mot havbotnen. Det var ei dramatisk hending og det vart nødvendig å sette i gang ein redningsaksjon. Det lukkast å redde A ut or den farleg situasjonen han hadde hamna i, men opplevinga og tankar i etterkant om kva som kunne ha skjedd har påført han skader av psykisk karakter. Det å svime av under arbeid på havbotnen kan ikkje samanliknast med å svime av på eit kontor på land, slik tingretten har gjort ved å vise til Frostating lagmannsrett sin dom, F L 2016 155765 Den som svimar av på ein arbeidsplass på land vil i regelen enklare kunne få nødvendig og rett hjelp, til dømes med å sikre opne pustekanalar og plassering i stabilt sideleie. Det oppstår ikkje nødvendigvis ein livstruande situasjon. Dette i motsetnad til når nokon svimar på havbotnen, med den psykiske påkjenninga kunnskapen om dette i seg sjølv utgjer. Det vert i denne samanheng vist til uttalen i N OU 1990: 20 side 577 om at fall som følgje av at nokon svimar av unntaksvis kan verte omfatta av ulykkesmomentet dersom vedkommende i fallet skadet seg mot en gjenstand som frambyr økt risiko for skade på arbeidsstedet, for eksempel en maskin e. l.. Då A svima av var han i eit arbeidsmiljø som i seg sjølv frambydde sterkt auka risiko for alvorleg skade, og som etter lagmannsretten sitt syn må verte omfatta av dette unntaket. Det er ikkje omstende som tilseier at A svima av som følgje av at han vart bringa ut or sin arbeidssituasjon og over til ein privat sfære. Hendinga skjedde under utføring av arbeidsoppgåvene hans. Det er ikkje omtvista at A har utvikla P TS D. Han opplevde hendinga som livstruande, og har hatt reaksjonar med symptomar som utgjer sjukdomen P TS D. Det vert vist til N AV si spesialisterklæring av 20 mars 2018 og til erklæring frå psykiater Olav Sigurd Kristiansen av 2 mai 2019 som er gjengitt ovanfor. A har ikkje vorte skada som følgje av press eller stress over tid, men på bakgrunn av ei tidsavgrensa hending der han svima av under eit dykkaroppdrag. Saka kan difor ikkje samanliknast med Rt 2013 645 der Høgsterett etter ei konkret vurdering kom til at P TS D fell utanfor omgrepet arbeidsulykke. I den samla vurderinga har lagmannsretten g lagt vekt på at trygda har godkjend A sin skade som yrkesskade og har vurdert hendinga til å vere ei arbeidsulykke. Tryg har gjort gjeldande at endringar i N AV sine retningsliner og i trygderetten sin praksis om korleis omgrepet arbeidsulykke og fallulykker er å forstå, ikkje har verknad for yrkesskadeforsikringar. Dette er ikkje lagmannsretten samd i. Det er ikkje i samsvar med forarbeida til lov om yrkesskadeforsikring. Det vert vist til N OU 1988: 6 kapittel 7 som omhandlar avgrensing av kva som kan verte dekka av ei yrkesskadeforsikring. Der seier utvalet mellom anna under punkt 7, 5: En vil imidlertid peke på at det i praksis vil bli og bør bli lagt stor vekt på trygdemyndighetenes standpunkt til om skader er berettiget til stønad etter folketrygdlovens kapittel 11 Riktignok formuleres avgrensningskriteriene noe forskjellig i ftrl kapittel 11 og utvalgets lovutkast. Trygdemyndighetenes standpunkt vil likevel ha en viss konfliktforebyggende virkning. Utvalget finner det riktig at en på denne måten tilstreber en praksis som ligger nær opptil trygdemyndighetenes. Lagmannsretten finn g støtte for dette i L B 2010 184937 der lagmannsretten kom til at ein skyteepisode under øvelse som påførte den trygda skader var ei arbeidsulykke yrkesskade etter yrkesskadeforsikringslova, mellom anna som følgje av at hendinga var godkjend som arbeidsulykke i høve til folketrygdlova 13 3: Retten har ved vurdering også sett hen til at N AV trygden har ansett skyteepisoden som en arbeidsulykke, jamfør N OU 1988: 6 på side 76 der det heter at det i praksis bør bli lagt stor vekt på trygdemyndighetenes standpunkt. Etter lagmannsretten sitt syn er trygdemynda sin praksis framleis relevant for praktisering av omgrepet arbeidsulykke etter lov om yrkesskadeforsikring. Omsynet til ein tilnærma lik praksis mellom bruken av lovene som nemnd i N OU 1988: 6 punkt 7, 5 må framleis vere gjeldande. Etter dette har lagmannsretten komme til at hendinga A vart utsett for under dykkararbeid 12 desember 2016 var ei arbeidsulykke etter yrkesskadeforsikringslova. Det vert sagt dom i samsvar med ankande part sin påstand. A har vunne saka og har krav på full erstatning av sine sakskostnadar frå Tryg, jamfør tvistelova 20 2 første ledd. Det er ikkje særskilte grunnar som gjer at det er rimeleg å frita Tryg frå erstatningsansvaret etter 20 2 tredje ledd. A sin prosessfullmektig har lagt fram ei kostnadsoppgåve på i alt kr 159 507 Av dette er kr 11 660 godtgjersle til prosessfullmektigen, kr 14 131 er utlegg og kr 28 776 er gebyr til lagmannsretten. Det er ikkje lagt til meirverdiavgift då det er opplyst at det er fritak for meirverdiavgift. Det er ikkje sett fram merknadar til kostnadsoppgåva som lagmannsretten finn er rimeleg og nødvendig, jamfør tvistelova 20 5 Kostnadsoppgåva vert lagt til grunn. A krev g dekt kostnadane for tingretten. Det går fram av tvistelova 20 9 andre ledd at ankedomstolen skal leggje sitt resultat til grunn når den avgjer krav om sakskostnadar for lågare instansar. Han har difor krav på å få dekka kostnadane for tingretten. Tingretten handsama spørsmålet om hendingane i 2013 og i 2016 var arbeidsulykker. Under tingretten si handsaming aksepterte Tryg at hendinga i 2013 var ei arbeidsulykke, og Tryg aksepterte ansvar for A sine kostnadar knytt til den delen av saka. I følgje hans prosessfullmektig si reviderte kostnadsoppgåve av 27 april 2021 var kostnadane knytt til den delen som har vore gjenstand for ankehandsaming kr 62 329 Det er godtgjersle til prosessfullmektigen. Det er denne delen som vert kravd erstatta. Det er ikkje sett fram innvendingar mot denne kostnadsoppgåva som lagmannsretten legg til grunn då den står fram som rimeleg og nødvendig, jamfør tvistelova 20 5Dommen er samrøystes. Dommen er ikkje sagt innan fristen i lova. Grunnen er stor arbeidsbyrde. D OM SS LU TN IN G1. Hendinga A var utsett for under dykkararbeid 12 desember 2016 utgjer ei arbeidsulykke etter yrkesskadeforsikringslova. 2. Tryg Forsikring v styreleiaren pliktar å erstatte A sine kostnadar for lagmannsretten med 159 507 eitthundreogfemtinitusenfemhundreogsju kroner innan 2 to veker rekna frå forkynning av denne dommen. 3. Tryg Forsikring v styreleiaren pliktar å erstatte A sine kostnadar for tingretten med 62 329 sekstitotusentrehundreogtjueni kroner innan 2 to veker rekna frå forkynning av denne dommen. 
Saka gjeld krav om erstatning for psykisk skade, P TS D, i samband med dykkararbeid i Nordsjøen, og særleg vurdering av om kriteriet arbeidsulykke i lov om yrkesskadeforsikring er oppfylt. Framstilling av saka A, heretter som oftast kalla A, har vore yrkesdykkar i Nordsjøen sidan 1986 Han vart utsett for ei hending under dykk i 2013, og ei ny hending i 2016 Han slutta i arbeid etter hendinga i 2016 Han har fått påvist psykiske skader, P TS D, etter den siste hendinga i 2016Om bakgrunn for saka vert det gjengitt frå tingretten si framstilling som i store trekk er dekkande: Den 6 august 2013 ble dykket, på 140 meters dyp, gjennomført av A som førstedykker og B som andredykker. Begge dykkerne merket raskt en spesiell, oljeaktig lukt av gass i hjelmen, og meldte ifra om dette til supervisor som førte kontroll fra båten. Det ble skiftet over til en ny gasstilførsel. Det tok imidlertid litt tid før den forurensede gassen forlot hjelmen. A opplevde lydhallusinasjoner, tung pust og dødsangst. Etter å ha kjempet mot seg selv i en periode, bestemte han seg for å dra tilbake til klokken. Bellmann som satt i dykkerklokken anbefalte at A skulle fullføre dykket, for å unngå at episoden ble As siste dykkeropplevelse før hjemreise. A imøtekom anbefalingen, og gjennomførte resten av skiftet, dog mens han kjempet mot egen angst. Etter hendelsen ble det tatt gassprøver fra gasslagrene (kellyer) som avdekket verdier av akrolein som i høy grad oversteg både da og någjeldende grenseverdier. Ifølge rapport fra N UI av 4 mars 2021 viste prøvene en konsentrasjonen som utgjorde 75 ganger tillatt grenseverdi. Yrkeshygieniker Halvor Eriksen v Safe uttalte i rapport av 6 mars 2021 med påfølgende vitneforklaring at en eksponering av en så høy konsentrasjon akrolein, selv over kun noen få minutter, kan gi alvorlig effekt. Hendelsen i 2013 fikk sterk innvirkning på A, særlig de første 12 til 18 månedene etter ulykken. B forklarte at A endret sosial adferd over en lenger periode, og A forklarte at han måtte kjempe for å holde seg rolig ved dykk i denne perioden. Han greide likevel å fortsette i full stilling. Den 12 desember 2016 gjennomførte A et dykk på 155 meters dyp. Det var en del strøm. A ble derfor stående på klokkevekten en stund før han gikk ned på bunnen. Da han nådde bunnen og påbegynte arbeidet var ikke arbeidsforholdene utenom det vanlige. Etter cirka 40 minutter besvimte A av ukjent årsak. Bellmannen fikk ikke kontakt med A, og meddykker fant han flytende med hodet ned og beina opp. Etter at meddykker hadde snudd A og båret han med seg langs havbunnen mot klokken, ble A delvis bevisst. Meddykker måtte bringe A tilbake til klokken. Årsaken til besvimelsen ble forsøkt utredet. A fikk i den forbindelse påvist en hjerterytmeforstyrrelse, men det er uklart om denne var medvirkende til besvimelsen. Hjerterytmeforstyrrelsen gjorde at A ikke lenger oppfylte kravene til yrkesdykking. A ble også henvist til Klinikk for psykisk helsevern ved Helse Nord Trøndelag. Fra klinikkens spesialisterklæring av 20 mars 2018 gjengis følgende: I etterkant av episodene har pasienten utviklet symptomer som redusert søvn, tap av glede og interesse, flashbacks, episoder med pustebesvær. Han unngår situasjoner som minner om hendelsen og er stadig på vakt. Symptomene har gitt betydelig lidelsestrykk og funksjonssvikt ved at pasienten har hatt angstanfall i forbindelse med dykking, at han har hatt konsentrasjonsvansker, grubling og tankekjør, at han ikke har klart å opprettholde godt forhold til ektefelle, og at han har isolert seg mer fra omverdenen. Pasienten har ikke tidligere historikk innenfor psykisk helsevern. Det står videre at pasienten har symptomer forenlig med P TS D (Posttraumatisk stresslidelse). Av etterfølgende erklæring fra klinikken av 2 mai 2019 står det at As symptomer er stor grad av sannsynlighetsovervekt forårsaket av kjente og beskrevne arbeidsulykker. Han har opplevd hendelsene som er livstruende og en reaksjon med nevnte symptomer som utgjør sykdomsbildet til P TS D, Symptomene startet i etterkant av den første hendelsen, og blitt forverret etter den andre hendelsen. I spesialisterklæring av 3 juni 2019 står det at Ut i fra en totalvurdering og sett i sammenheng med at A har utviklet en kronisk P TS D tilstand, med funksjonsfall både sosialt og yrkesmessig settes den medisinske invaliditetsgraden til 31. As fikk innvilget søknad om menerstatning fra N AV den 23 januar 2018 I den forbindelse godkjente N AV hendelsen i 2016 som en yrkesskade. Den 17 mars 2020 innvilga N AV A sin søknad om uføretrygd med grunnlag i at han var ufør fullt og heilt som følgje av ein yrkesskade. Tryg Forsikring, heretter som oftast Tryg, har avslått A sitt på krav på yrkesskadeerstatning grunngjeve med at dei aktuelle hendingane ikkje er omfatta av omgrepet arbeidsulykke i yrkesskadeforsikringslova 11Det vart tatt ut søksmål mot Tryg for Bergen tingrett. Tingretten vedtok å dele handsaminga av saka slik at det vart forhandla særskilt om kravet til arbeidsulykke er oppfylt, det vil seie om det er ansvarsgrunnlag etter lov om yrkesskadeforsikring. Under hovudforhandlinga i tingretten vedgjekk Tryg at hendinga i 2013 var ei arbeidsulykke etter yrkesskadeforsikringslova. Tingretten tok difor berre stilling til spørsmålet om hendinga i 2016 var ei arbeidsulykke. Den 3 mai 2021 sa tingretten dom med slik slutning: Den hendelsen A var utsatt for under dykkerarbeid den 12 desember 2016 er ikke å anse som arbeidsulykke i medhold av yrkesskadeforsikringsloven. Advokat Lars Olav Skårberg har på vegne av A anka over tingretten sin dom i rett tid. Tryg har ved advokat Trine Vøien tatt til motmæle ved tilsvar i rett tid. Lagmannsretten vedtok i planmøte 25 august 2021 at saka skulle handsamast etter same oppdelinga som i tingretten, slik at lagmannsretten berre skal handsame spørsmålet hendinga i desember 2016 er ei arbeidsulykke. Det vart halde ankeforhandling i Gulating lagmannsrett sine rettslokale i Bergen den 3 desember 2021 A møtte med advokat Skårberg som prosessfullmektig. For Tryg møtte advokat Vøien som prosessfullmektig. Det vart i tillegg ført bevis ved dokumentasjon slik som rettsboka viser. Den ankande parten gjer i hovudsak gjeldande: Hendinga i 2016 der A av ukjend årsak svima av på havbotn under eit dykkaroppdrag er ei arbeidsulykke etter folketrygdlova 13 3 andre ledd andre alternativ. Omgrepet arbeidsulykke i yrkesskadeforsikringslova er det same som i folketrygdlova, og hendinga er difor g ei arbeidsulykke etter yrkesskadeforsikringslova. Det var ikkje ei ytre hending som var årsaka til at A svima av. I følgje praksis frå Høgsterett er det ikkje eit absolutt krav om at det skal vere ei ytre hending for at kriteriet arbeidsulykke kan vere oppfylt. Dersom den trygda ikkje har vorte utsett for ei ytre hending eller belastning utanom arbeidet sine rammer, må det ha skjedd eit avvik frå det normale. Ved arbeid nær faregrensa vert det lempa på kravet til momentet ulykke. Det vert kravd lite når arbeidet skjer med høg grad av risiko. Det var tilfelle i denne saka. Ein vanskeleg arbeidssituasjon eller forhold som har ført til ei ekstraordinær påkjenning kan i seg sjølv vere nok til at momentet ulykke er oppfylt, jamfør Rt 2005 1757 Dette følgjer g av praksis frå Trygderetten. Trygderetten sin praksis og tolking til ei kvar tid av omgrepet ulykke er avgjerande for tolking av omgrepet arbeidsulykke etter yrkesskadeforsikringslova. Trygdemynda sitt vedtak i denne konkrete saka bør difor verte tillagt vekt. Det er sikker praksis frå Trygderetten at ei grunnliding som fører til at skadelidne svimar av, ikkje vert godkjend som yrkesskade. Men følgjene av at skadelidne svimar av i ein arbeidssituasjon kan verte godkjend som yrkesskade. Som følgje av parallellitet mellom reglane, gjeld det same etter reglane om yrkesskadeforsikring. Det er i praksis frå Høgsterett gjort unntak frå situasjonar der ein arbeidstakar vert skada etter å ha bringa seg over i den private sfære, som til dømes ved private ærend eller slagsmål. Det at A svima av skuldast ikkje at han hadde bringa seg inn i ein privat sfære, slik at dette unntaket kan ikkje verte gjort gjeldande i denne saka. I Høgsterett sin praksis har kravet til momentet ulykke vorte lempa ved arbeid nær faregrensa, sjå Rt 2006 1642 Det å arbeide som dykkar i Nordsjøen er i seg sjølv eit yrke av stor risiko. Hendinga der A svima av under eit dykkaroppdrag på havbotnen, og som følgje av det vart hengande opp ned i vatnet med påfølgjande redningsaksjon, var ikkje ordinær eller innafor kva ein må rekne med som dykkar. Når ein arbeidstakar svimar av under dykking, oppstår det ein ekstraordinær situasjon som utgjer ein stor risiko. Det kan ikkje samanliknast med å svime av på ein arbeidsplass på land. Dette gjer at skadane A har fått som følgje av at han svima av gjev han rett på yrkesskadedekning. Trygdemynda sitt vedtak om å godkjenne hendinga som ei arbeidsulykke, er g eit moment som bør verte tillagt vekt ved vurdering av om hendinga er ei arbeidsulykke som vert omfatta av retten til yrkesskadeerstatning. Det er lagt ned slik påstand: 1. Hendelsen som A var utsatt for under dykkerarbeid 12 desember 2016 utgjør arbeidsulykke etter yrkesskadeforsikringsloven. A tilkjennes sakskostnader for tingretten og lagmannsretten. Ankemotparten gjer i hovudsak gjeldande: Hendinga A vart utsett for den 12 desember 2016 er ikkje ei arbeidsulykke etter lov om yrkesskadeforsikring. Uttrykket arbeidsulykke er ikkje definert i lov om yrkesskadeforsikring, men skal verte tolka på same måte som tilsvarande omgrep i folketrygdlova 13 3 andre ledd, jamfør Ot. nr. 44 (1988 1989). Praksis frå trygderetten gjev rettleiing med omsyn til tolking. Omgrepet ulykke i folketrygdlova 13 3 andre ledd, krev ikkje at det har vore ei ytre hending. Det må likevel vere eit avvik frå det normale. Føremålet med regelen er å gje alle som tek del i arbeidslivet ein kompensasjon for følgjene av det. Det vil likevel ikkje seie at alt som skjer under arbeid skal dekkast. Det er ei grense mot kva som ligg utanfor det som skal dekkast. Hendingar som kan skje kvar som helst, og uavhengig av om ein er i arbeid eller ikkje, fell difor utanfor, jamfør Rt 2009 1619Det å svime av på arbeidsplassen står i ei særstilling. Det vert uttalt i lova sine forarbeid, N OU 1990: 20, at det å svime av i utgangspunktet er utanfor yrkesskadedekninga. Dette som følgje av at det vanlegvis skuldast underliggjande sjukdom. A hevdar at trygdemynda har endra praksis med omsyn til fallulykker etter 1990 At N AV har endra lovforståing i høve til folketrygdlova 13 3 fører ikkje til at yrkesskadeforsikringa skal gjere det same. Forvaltningspraksis hjå N AV, som gjev betre dekning etter folketrygdlova der nokon vert skada som følgje av at dei svimar av på arbeidsplassen av ukjend årsak, er ikkje bindande for forsikringsselskapet si tolking av omgrepet arbeidsulykke. Rettspraksis tilseier at det må vere ei påkjenning utanfor det normale. Det å svime av er i seg sjølv eit avvik, men avviket det vert referert til gjeld anstrengelsar. I denne saka var det ikkje noko ved utføring av arbeidsoppgåvene på havbotnen som var utanfor det normale. Det er ikkje opplysningar i saka om at arbeidet var særskilt tungt eller vart utført under særskilt vanskelege forhold. Det at det var noko straum i vatnet, hadde ikkje noko å seie for utføringa av arbeidsoppgåvene. At A svima av var i seg sjølv eit avvik, men det hadde ikkje samanheng med at arbeidsoppgåvene var utanfor det normale. Det er lagt ned slik påstand: 1. Tryg Forsikring tilkjennes sakskostnader for lagmannsretten. Lagmannsretten sine merknadar: Lagmannsretten skal handsame spørsmålet om hendinga i 2016 oppfyller kriteria for å vere ei arbeidsulykke etter yrkesskadeforsikringslova 11 Dersom lagmannsretten tek anken til følgje og konkluderer med at hendinga er ei arbeidsulykke, skal saka attende til tingretten for vurdering av årsakssamanheng og eventuell utmåling av erstatning. Ein arbeidsgjevar har plikt til å teikne yrkesskadeforsikring til dekning av yrkesskade og yrkessjukdom, jamfør yrkesskadeforsikringslova 3 Det følgjer av 11 første ledd bokstav a) at ei yrkesskadeforsikring skal dekke skade og sykdom forårsaket av arbeidsulykke (yrkesskade). Det er ikkje omtvista at dekningsområdet for yrkesskadeforsikring etter yrkesskadeforsikringslova 10 er oppfylt. Tvistetemaet er om hendinga der A svima av på havbotnen i desember 2016 er ei arbeidsulykke etter yrkesskadeforsikringslova 11 første ledd bokstav a. Det går fram av lova sine forarbeid at omgrepet arbeidsulykke er å forstå på same måte etter yrkesskadeforsikringslova som etter folketrygdlova, jamfør Ot. nr. 44 (1988 1989) side 89 Dette er stadfesta i praksis frå Høgsterett. Som døme vert det vist til Rt 2013 645 avsnitt 38Kva som er arbeidsulykke er definert slik i folketrygdlova 13 3 andre ledd: Som arbeidsulykke regnes en plutselig eller uventet ytre hending som medlemmet har vært utsatt for i arbeidet. Som arbeidsulykke regnes også en konkret tidsbegrenset ytre hending som medfører en påkjenning eller belastning som er usedvanlig i forhold til det som er normalt i vedkommende arbeid. Det er ikkje omtvista at ein trygda si grunnliding, som kan vere årsak til at vedkomande svimar av, ikkje vert dekka av yrkesskadeforsikringa. Tvisten i denne saka er difor om følgjene av at A svima av under eit dykk på havbotnen vert omfatta av det avdempa omgrepet arbeidsulykke i 13 3 andre ledd andre setning. Lagmannsretten legg til grunn at A svima av som følgje av ukjend årsak. Det hadde ikkje skjedd noko markant avvik frå det normale og eller noko uventa før han svima av. Det er ikkje eit absolutt krav om at det må vere ei ytre hending for at det skal vere ei arbeidsulykke. Ein vanskeleg arbeidssituasjon eller forhold ved arbeidet som har ført til ei ekstraordinær påkjenning kan vere nok til at det er omfatta av omgrepet arbeidsulykke. Det vert vist til Rt 2005 757 skal vel være Rt 2005 1757, Lovdatas anm. avsnitt 51: Etter min mening må folketrygdloven 13 3 andre ledd andre punktum forstås slik at det i tilfeller hvor arbeidstakeren på grunn av en vanskelig arbeidsstilling eller av andre grunner er blitt utsatt for en ekstraordinær belastning eller påkjenning, ikke stilles noe tilleggskrav om ytre hending. I slike tilfeller vil den vanskelige arbeidssituasjonen eller det forhold som har ført til den ekstraordinære påkjenning eller belastning, i seg selv kunne utgjøre tilstrekkelig ulykkesmoment. Vidare vert det vist til N AV sitt rundskriv til folketrygdlova (R13 00) kapittel 13 punkt 32 andre avsnitt andre setning, der det heiter: I tilfeller hvor skadelidte på grunn av en vanskelig arbeidsstilling eller av andre grunner har blitt utsatt for en ekstraordinær påkjenning, stilles det ikke noe tilleggskrav om ytre hending. I følgje praksis vert det heller ikkje kravd at det er ein samanheng mellom skaden og arbeidet. Det er nok at skaden skjedde ved eit hendeleg uhell i arbeidstida på arbeidsplassen, medan arbeidstakar utførte arbeid for arbeidsgjevar, jamfør Rt 2006 1129 avsnitt 29I ein dom inntatt i Rt 2009 1626, som gjaldt ein musikklærar som fekk ein bruskskade i kneet medan ho instruerte i dans i ein musikktime, kom Høgsterett, etter ei konkret vurdering av sjølve hendinga og omstenda rundt denne, til at kravet til arbeidsulykke ikkje var oppfylt i den saka. Om det generelle kriteriet for at det skal vere ei ulykke heiter det i avsnitt 29: Dersom det ikke har skjedd en ulykkesartet hendelse, kreves det altså at den trygdede har vært utsatt for en påkjenning eller belastning utenfor arbeidets alminnelige rammer det må ha skjedd et avvik fra det normale i vedkommende arbeid. Avviket kan enten bestå i at arbeidstakeren har utført oppgaver som ligger utenfor rammene for arbeidet, eller i at ordinært arbeid har blitt gjennomført på en uvanlig måte, men avviket må uansett ha medført en usedvanlig påkjenning eller belastning. Ulykke vert avgrensa mot hendingar som kan skje alle til ei kvar tid. Det vert i denne samanheng vist til Rt 2009 1619 som gjaldt ein langtransportsjåfør som fekk streptokokk A infeksjon etter eit myggstikk. I avsnitt 50 seier Høgsterett mellom anna: Det særegne ved As skade er at verken stikket eller smitten har noen tilknytning til As yrkessituasjon på annen måte enn ved at hendelsen fant sted i arbeidstiden. Ut over dette er det tale om myggstikk og smitte som personer som deltar i yrkeslivet kan bli påført hvorsomhelst og nårsomhelst, det være seg i arbeidstiden eller i fritiden. Hendelsen har derfor selv når man ser stikket og smitten under ett karakter av å tilhøre dagliglivets risiko. Det er g døme frå rettspraksis på at ei hending ikkje vert omfatta av omgrepet arbeidsulykke der den trygda har gått ut or arbeidssituasjonen og over i ei privat sfære, som til dømes å ha teke del i ein slosskamp. Det kan i denne samanheng som døme visast til L F 2016 155765 der det vart gitt avslag på dekning som følgje av ei fallulykke då A ved samtalene med sin kollega har brakt seg selv i den private sfære. Praksis viser at det har vorte lempa på kravet til momentet ulykke ved arbeid nær faregrensa. Det vert i denne samanheng vist til Rt 2006 1642 som gjaldt spørsmål om fotballskade til ein profesjonell fotballsparkar var ei arbeidsulykke. Det heiter i avsnitt 34, 35 og 36: Den nærmere presisering av hva som ligger i arbeidsulykke har over lang tid vært utviklet gjennom trygdemyndighetenes vedtak, rundskriv og Trygderettens avgjørelse, som tillegges til dels betydelig vekt, jamfør eksempelvis Rt 2000 220 på side 228 og Rt 2005 1757 avsnitt 45 I trygderettens kjennelse 20 februar 2004 i sak 2003 01737 (T TR 2003 1737) er vist til formuleringer som i Trygderettens kjennelser etter tidligere folketrygdlov ofte ble anvendt for å klargjøre begrepet arbeidsulykke: Arbeid på de forskjellige arbeidsplasser vil skje under ulike grader av risiko for hendinger av ulykkeskarakter. Der hvor arbeidet skjer marginalt under forhold nær faregrensen vil små avvik fra normal arbeidsrutine kunne føre til ulykke. Disse avvik kan i handlingsøyeblikket ha virket ubetydelig og vil i ettertid være vanskelig å fastslå. Så fremt et arbeid er utført under forhold nær faregrensen, bør det ut fra en totalvurdering bedømmes om det mest nærliggende er å godta hendingen som arbeidsulykke, det vil si hending av plutselig eller uventet art. Det synes også være oppfatningen i teorien at nettopp for de yrkesgrupper som er særskilt risikoutsatt, er det ikke grunn til å stille store krav til det avvik fra det normale som den ytre hendelsen må representere, jamfør Kjønstad: Folketrygdloven med kommentarer 1998 side 483 og Øie: Trygderetten og dens rettsanvendelse side 418Hva som må anses plutselig og uventet vil måtte bedømmes ut fra i hvilken sammenheng hendelsen finner sted. Mens det å skli, falle eller bli dyttet overende, i en rekke sammenhenger har vært ansett tilstrekkelig til å tilfredsstille lovens krav, vil slike hendelser klart nok ligge innenfor rammen for arbeidet til en profesjonell fotballspiller. Dette innebærer en form for relativisering av kravet til ulykkeshendelse. Den ordinære utførelsen av arbeidet, herunder sammenstøt med motspiller, vil selv om de fører til skade, normalt ikke kunne anses som yrkesskade. Spørsmålet er hvor vesentlig avviket fra det ordinære må være for at en arbeidsulykke foreligger. Særleg når det gjeld fall, medrekna fall når ein arbeidstakar ramlar som følgje av at vedkommande svimar av, har det skjedd ei utvikling i trygderetten sin praksis. I forarbeida til folketrygdlova, N OU 1990: 20 heiter det på side 577: Skader ved fall som skyldes besvimelse, epilepsi og liknende godkjennes normalt ikke som yrkesskade fordi sykdom, det vil si den egentlige årsaken til fallet ikke regnes som ulykke. Hvis vedkommende i fallet skadet seg mot en gjenstand som frambyr økt risiko for skade på arbeidsstedet, for eksempel en maskin eller liknende godkjennes den skaden som er en direkte følge av fallet som yrkesskade. Det samme gjelder hvis vedkommende faller fra et plan til et annet, for eksempel faller ned fra en stige. I rundskrivet, (R13 00) punkt 35 heiter det: Tidligere praksis ved fallskader innebar at fall på samme plan ikke ble godkjent som arbeidsulykke med mindre det skyltes en ytre påkjenning for eksempel at skadelidte gled eller snublet i noe. Trygderetten har senere godkjent en rekke tilfeller hvor skaden skyldtes fall på samme plan, uten noen påviselig ytre påkjenning. I samsvar med dette er praksis omlagt slik at et hvert fall skal anses som en arbeidsulykke. Dette gjelder også fall som skyldes sykdom eller et illebefinnende. Sykdommen som var årsaken til fallet kan naturligvis ikke godkjennes. Denne praksis er lagt til grunn i blant annet følgende trygderettskjennelser: ankesak nummer 1628 86, ankesak nummer 1302 86 og ankesak nummer 1738 85 Praksis er videre lagt til grunn i nyere praksis se T RR 2002 2975 og T RR 2004 3189 Etter ei konkret heilskapsvurdering og med utgangspunkt i det rettslege bakteppet som nemnd, har lagmannsretten komme til at hendinga A vart utsett for den 12 desember 2016 er ei arbeidsulykke etter lov om yrkesskadeforsikring. Lagmannsretten har i den samla vurderinga lagt til grunn at det ikkje var ei ytre hending som førte til at A svima av, noko som heller ikkje vert kravd for at det skal vere ei ulykke, jamfør Rt 2005 1757 avsnitt 51 Det var heller ikkje noko uvanleg som skjedde i samband med utføringa av arbeidsoppgåvene på havbotnen. Når lagmannsretten i den samla vurderinga likevel har komme til at hendinga var ei arbeidsulykke, har lagmannsretten lagt vekt på at det å arbeide som dykkar på havbotn, slik som A gjorde, utset den trygda for ein særleg risiko. Denne typen arbeid ligg så tett opp til faregrensa at det ikkje kan verte sett store krav til avvik frå det normale før det vert rekna for å vere ei arbeidsulykke etter yrkesskadeforsikringslova. Sjølv ubetydelege avvik kan vere nok til at det kan utgjere ein stor risiko. Til samanlikning vert det vist til Rt 2006 2107 skal vel være Rt 2006 1642, Lovdatas anm. (fotballsparkardommen), særleg avsnitt 35Lagmannsretten har g lagt vekt på at det er ein særleg stor risiko for alvorlege skader dersom ein svimar av under eit dykk på havbotnen. I slike tilfelle er det nærliggjande å mista kontrollen på kabelen med tilførsel av pustegass, og over leidninga med kommunikasjon mellom dykkarane og dykkarklokka. Ein kan verte ført med straumen i vatnet, og det er fare for at ein hektar seg opp i kablar. Det er g fare for at dykkarhjelmen kan verte riven av. Arbeidet som dykkar i Nordsjøen er difor særs risikofylt. Dersom ein svimar av er det ein monaleg og reell fare for at den trygda kan verte påført omfattande skader og risiko for tap av liv. Ut frå dette legg lagmannsretten til grunn at det å svime av under dykkararbeid i seg sjølv er eit avvik frå det normale. Logg frå suppervisor, dykkarlogg, avskrift av videologg og rapportar frå meddykkarar viser at det vart oppdaga at A hadde uregelmessig pust og at han hang opp ned med andletet mot havbotnen. Det var ei dramatisk hending og det vart nødvendig å sette i gang ein redningsaksjon. Det lukkast å redde A ut or den farleg situasjonen han hadde hamna i, men opplevinga og tankar i etterkant om kva som kunne ha skjedd har påført han skader av psykisk karakter. Det å svime av under arbeid på havbotnen kan ikkje samanliknast med å svime av på eit kontor på land, slik tingretten har gjort ved å vise til Frostating lagmannsrett sin dom, F L 2016 155765 Den som svimar av på ein arbeidsplass på land vil i regelen enklare kunne få nødvendig og rett hjelp, til dømes med å sikre opne pustekanalar og plassering i stabilt sideleie. Det oppstår ikkje nødvendigvis ein livstruande situasjon. Dette i motsetnad til når nokon svimar på havbotnen, med den psykiske påkjenninga kunnskapen om dette i seg sjølv utgjer. Det vert i denne samanheng vist til uttalen i N OU 1990: 20 side 577 om at fall som følgje av at nokon svimar av unntaksvis kan verte omfatta av ulykkesmomentet dersom vedkommende i fallet skadet seg mot en gjenstand som frambyr økt risiko for skade på arbeidsstedet, for eksempel en maskin e. l.. Då A svima av var han i eit arbeidsmiljø som i seg sjølv frambydde sterkt auka risiko for alvorleg skade, og som etter lagmannsretten sitt syn må verte omfatta av dette unntaket. Det er ikkje omstende som tilseier at A svima av som følgje av at han vart bringa ut or sin arbeidssituasjon og over til ein privat sfære. Hendinga skjedde under utføring av arbeidsoppgåvene hans. Det er ikkje omtvista at A har utvikla P TS D. Han opplevde hendinga som livstruande, og har hatt reaksjonar med symptomar som utgjer sjukdomen P TS D. Det vert vist til N AV si spesialisterklæring av 20 mars 2018 og til erklæring frå psykiater Olav Sigurd Kristiansen av 2 mai 2019 som er gjengitt ovanfor. A har ikkje vorte skada som følgje av press eller stress over tid, men på bakgrunn av ei tidsavgrensa hending der han svima av under eit dykkaroppdrag. Saka kan difor ikkje samanliknast med Rt 2013 645 der Høgsterett etter ei konkret vurdering kom til at P TS D fell utanfor omgrepet arbeidsulykke. I den samla vurderinga har lagmannsretten g lagt vekt på at trygda har godkjend A sin skade som yrkesskade og har vurdert hendinga til å vere ei arbeidsulykke. Tryg har gjort gjeldande at endringar i N AV sine retningsliner og i trygderetten sin praksis om korleis omgrepet arbeidsulykke og fallulykker er å forstå, ikkje har verknad for yrkesskadeforsikringar. Dette er ikkje lagmannsretten samd i. Det er ikkje i samsvar med forarbeida til lov om yrkesskadeforsikring. Det vert vist til N OU 1988: 6 kapittel 7 som omhandlar avgrensing av kva som kan verte dekka av ei yrkesskadeforsikring. Der seier utvalet mellom anna under punkt 7, 5: En vil imidlertid peke på at det i praksis vil bli og bør bli lagt stor vekt på trygdemyndighetenes standpunkt til om skader er berettiget til stønad etter folketrygdlovens kapittel 11 Riktignok formuleres avgrensningskriteriene noe forskjellig i ftrl kapittel 11 og utvalgets lovutkast. Trygdemyndighetenes standpunkt vil likevel ha en viss konfliktforebyggende virkning. Utvalget finner det riktig at en på denne måten tilstreber en praksis som ligger nær opptil trygdemyndighetenes. Lagmannsretten finn g støtte for dette i L B 2010 184937 der lagmannsretten kom til at ein skyteepisode under øvelse som påførte den trygda skader var ei arbeidsulykke yrkesskade etter yrkesskadeforsikringslova, mellom anna som følgje av at hendinga var godkjend som arbeidsulykke i høve til folketrygdlova 13 3: Retten har ved vurdering også sett hen til at N AV trygden har ansett skyteepisoden som en arbeidsulykke, jamfør N OU 1988: 6 på side 76 der det heter at det i praksis bør bli lagt stor vekt på trygdemyndighetenes standpunkt. Etter lagmannsretten sitt syn er trygdemynda sin praksis framleis relevant for praktisering av omgrepet arbeidsulykke etter lov om yrkesskadeforsikring. Omsynet til ein tilnærma lik praksis mellom bruken av lovene som nemnd i N OU 1988: 6 punkt 7, 5 må framleis vere gjeldande. Etter dette har lagmannsretten komme til at hendinga A vart utsett for under dykkararbeid 12 desember 2016 var ei arbeidsulykke etter yrkesskadeforsikringslova. Det vert sagt dom i samsvar med ankande part sin påstand. A har vunne saka og har krav på full erstatning av sine sakskostnadar frå Tryg, jamfør tvistelova 20 2 første ledd. Det er ikkje særskilte grunnar som gjer at det er rimeleg å frita Tryg frå erstatningsansvaret etter 20 2 tredje ledd. A sin prosessfullmektig har lagt fram ei kostnadsoppgåve på i alt kr 159 507 Av dette er kr 11 660 godtgjersle til prosessfullmektigen, kr 14 131 er utlegg og kr 28 776 er gebyr til lagmannsretten. Det er ikkje lagt til meirverdiavgift då det er opplyst at det er fritak for meirverdiavgift. Det er ikkje sett fram merknadar til kostnadsoppgåva som lagmannsretten finn er rimeleg og nødvendig, jamfør tvistelova 20 5 Kostnadsoppgåva vert lagt til grunn. A krev g dekt kostnadane for tingretten. Det går fram av tvistelova 20 9 andre ledd at ankedomstolen skal leggje sitt resultat til grunn når den avgjer krav om sakskostnadar for lågare instansar. Han har difor krav på å få dekka kostnadane for tingretten. Tingretten handsama spørsmålet om hendingane i 2013 og i 2016 var arbeidsulykker. Under tingretten si handsaming aksepterte Tryg at hendinga i 2013 var ei arbeidsulykke, og Tryg aksepterte ansvar for A sine kostnadar knytt til den delen av saka. I følgje hans prosessfullmektig si reviderte kostnadsoppgåve av 27 april 2021 var kostnadane knytt til den delen som har vore gjenstand for ankehandsaming kr 62 329 Det er godtgjersle til prosessfullmektigen. Det er denne delen som vert kravd erstatta. Det er ikkje sett fram innvendingar mot denne kostnadsoppgåva som lagmannsretten legg til grunn då den står fram som rimeleg og nødvendig, jamfør tvistelova 20 5Dommen er samrøystes. Dommen er ikkje sagt innan fristen i lova. Grunnen er stor arbeidsbyrde. D OM SS LU TN IN G1. Hendinga A var utsett for under dykkararbeid 12 desember 2016 utgjer ei arbeidsulykke etter yrkesskadeforsikringslova. Tryg Forsikring v styreleiaren pliktar å erstatte A sine kostnadar for lagmannsretten med 159 507 eitthundreogfemtinitusenfemhundreogsju kroner innan 2 to veker rekna frå forkynning av denne dommen. Tryg Forsikring v styreleiaren pliktar å erstatte A sine kostnadar for tingretten med 62 329 sekstitotusentrehundreogtjueni kroner innan 2 to veker rekna frå forkynning av denne dommen.
Saka gjaldt ei hending der ein nordsjødykkar av ukjend årsak svima av under arbeid på havbotne. Spørsmål var om hendinga vert omfatta av omgrepet arbeidsulykke. Lagmannsretten kom til at denne særskilte hedninga var ei arbeidsulykke etter folketrygdlova 13 3 andre ledd og etter yrkesskadeforsikringslova 11 (Flaggsak sammendrag)Henvisninger: Yrkesskadeforsikringsloven 11 Folketrygdloven 13 3