Strafferett  Narkotika  Oppbevaring  Straffeloven § 232 første ledd, jamfør § 231 første ledd
Oslo statsadvokatembeter har ved tiltalebeslutning 2 april 2020 satt A, født 0/0/1993, under tiltale for overtredelse av: Straffeloven 232 første ledd, jamfør 231 første ledd, jamfør strl 15 for ulovlig å ha oppbevart narkotika eller medvirket til dette. Overtredelsen er grov fordi det særlig legges vekt på hva slags stoff den gjelder, og mengden. Grunnlag: Onsdag 27 mars 2019 cirka klokka 1845 i adresse2, oppbevarte han 713, 65 gram heroin. I tiltalebeslutningen av 2 april 2020 var B tiltalt for det samme forholdet. Videre var B i en tilleggstiltalebeslutning av 9 juli også tiltalt for ytterligere narkotikalovbrudd samt heleri. Oslo tingrett avsa 14 desember 2020 dom med slik domsslutning: 1. B, født 0/0/1995, dømmes for overtredelse av straffeloven 232 første ledd jamfør 231 første ledd jamfør straffeloven 15, straffeloven 232 første ledd jamfør 231 første ledd og straffeloven 332, jamfør straffeloven 79 bokstav a og b til fengsel i 5 fem år og 6 seks måneder. Varetekt kommer til fradrag med 8 åtte dager. 2. B dømmes til å tåle inndragning av 20 000 tjuetusen kroner, jamfør straffeloven 673A, født 0/0/1993, dømmes for overtredelse av straffeloven 232 første ledd jamfør 231 første ledd jamfør straffeloven 15 til fengsel i 4 fire år. Varetekt kommer til fradrag med 4 fire dager. 4. Sakskostnader idømmes ikke. A har anket dommen til Borgarting lagmannsrett. Anken som gjelder bevisvurderingen under skyldspørsmålet, ble henvist til ankeforhandling ved lagmannsrettens beslutning av 29 mars 2021Ankeforhandling ble holdt 1 juli 2021 i Borgarting lagmannsretts hus. A og fem vitner avga forklaring. Øvrig bevisførsel fremgår av rettsboken. Aktor nedla slik påstand: A, født 0/0/1993 dømmes for overtredelse av straffeloven 232 første ledd, jamfør 231 første ledd, jamfør straffeloven 15til: fengsel i 4 år. Varetektsfradrag utgjør 4 dager, jamfør straffeloven 83Forsvarer nedla slik påstand: Prinsipalt: A frifinnes Subsidiært: Tiltalte anses på mildeste måned. Lagmannsretten bemerker: Sakens bakgrunn Tingretten har gitt følgende beskrivelse av sakens bakgrunn: En politipatrulje i sivil var ute den 27 mars 2019 på Galgeberg, og observerte to personer som er kjent for politiet for narkotikaomsetning. Patruljen besluttet å følge etter dem. De to personene tok buss til adresse5 nederst i sted. Der satte de seg i en trapp, og ventet i rundt en halvtime. Den ene personen gikk deretter til en undergang i nærheten, der han møtte tiltalte B, som patruljen gjenkjente fra tidligere straffbare forhold. Det var et kort møte, og patruljen vurderte dette som en overleveringssituasjon, der B overleverte narkotika til de to personene. Politiet besluttet deretter å følge både tiltalte B og de to personene. Tiltalte B dro til adresse2, mens de to personene forsvant inn i en blokk i adresse5. Etter cirka et kvarter kom de ut igjen, og politiet observerte deretter at de foretok et narkotikasalg. Kjøper ble stoppet, og det ble beslaglagt cirka 5 gram heroin. Tiltalte B hadde på dette tidspunkt gått inn på adresse2, og politiet slapp observasjonen av ham for å pågripe de tre personene i narkotikahandelen. Politiet tok deretter kontakt i resepsjonen på adresse2, der videoovervåkning av inngangspartiet viste at tiltalte B gikk inn. Vekterne i resepsjonen gjenkjente ham, og opplyste at han var i en gruppe på 5 6 personer som disponerte to rom på stedet. Politiet oppsøkte begge rommene. Tiltalte B var ikke på noen av disse rommene. På det ene rommet befant tiltalte A seg sammen med sin kjæreste. Rommet ble ransaket, og det ble funnet en sekk i en kjøkkenskuff. I sekken lå det blant annet en Rema1000 pose, som inneholdt en hvit bærepose som igjen inneholdt flere pakker med brunt pulver som politiet gjenkjente som heroin. Kriminalteknisk seksjon ble tilkalt for å foreta åstedsundersøkelse. Sekken inneholdt også en boxershorts og en t skjorte. Personene som befant seg på de to rommene ble pågrepet og kjørt til arresten. De ble senere løslatt, og saken er etter det opplyste henlagt etter bevisets stilling for alle de pågrepne unntatt tiltalte A. Narkotikabeslaget er analysert, og det er fastslått at det er 713, 65 gram heroin. Materialet i sekken ble i etterkant sendt til Kripos for fingeravtrykksanalyse og til rettsmedisinsk avdeling ved Oslo universitetssykehus for D NA undersøkelse. Det ble funnet fingeravtrykk fra tiltalte B på Rema1000 posen. Videre var det identifiserte fingeravtrykk på den hvite bæreposen som lå inne i Rema1000 posen fra en annen person, samt flere uidentifiserte avtrykk på begge poser. Det ble videre funnet D NA fra tiltalte B i halslinningen på t skjorten. Som det fremgår ovenfor ble både B og A i tingretten funnet skyldig i oppbevaring av den heroinen som ble funnet i sekken. B, som i tingrettens dom også ble funnet skyldig i de andre forholdene han var tiltalt for, har ikke anket dommen. Lagmannsrettens bevisvurdering Det var A som hadde leiet og som disponerte over rom 409 hvor sekken med 713, 65 gram heroin ble funnet i en kjøkkenskuff. Objektivt er det således klart og uomtvistet at A har oppbevart 713, 65 gram heroin. Det sentrale spørsmålet i saken og avgjørende for om A kan dømmes i samsvar med tiltalen er om As oppbevaring var forsettlig med hensyn til at det var 713, 65 gram heroin i sekken. Ut fra bevisene er det ikke mulig men heller ikke nødvendig å fastslå med sikkerhet når og hvordan sekken ble plassert i kjøkkenskuffen på rom 409 Lagmannsrettens flertall lagdommerne Nyhus og Andreassen samt meddommerne Ødegaard, Fosse, Cordero og Amdam finner det imidlertid bevist ut over enhver rimelig tvil at As oppbevaring var forsettlig med hensyn til at det var 713, 65 gram heroin i sekken. Ved vurderingen av As forsett har flertallet særlig lagt vekt på følgende forhold: As forklaring for lagmannsretten er på en rekke punkter lite troverdig, både isolert vurdert og vurdert opp mot forklaringer som han tidligere har gitt for tingretten og for politiet. Slik flertallet ser det, er det ikke fordi A nå vil forklare seg sannferdig at han ikke forklarer seg konsistent og troverdig, men fordi han forsøker å unngå å bli straffet. For lagmannsretten har A forklart at han leide rommet hos adresse2 fordi han hadde mistet nøkkelen til leiligheten som han leide sammen med to andre og hadde behov for et sted å bo i n natt. I tingretten opplyste imidlertid A ifølge tingrettens dom at han hadde leid rom på hotellet for å feste med venner og nyte det varme været. Under ankeforhandlingen er det fremlagt kopi av en skjermdump som viser at rom 409 ble booket for to netter. Skjermdumpen viser forøvrig at bookingen skjedde i navnet til N1 sammen med N2. A har ikke kunnet forklare hvorfor bookingen er registrert i disse navnene og ikke i hans navn og heller ikke hvorfor det ble booket rom for to netter og ikke bare for n natt, slik han har forklart at han hadde behov for. Ved innsjekking benyttet A sitt eget navn ved utfylling av registreringsskjemaet. A selv har bestridt at han hadde kunnskap om at det var heroin i sekken som ble funnet på rom 409 Han har forklart at han fikk sekken av B da han tilfeldigvis møtte B på Grønland cirka klokka 1730 samme dag. A hadde da gått fra adresse2, hvor han leide et rom, for å møte en person på Grønland som han hadde avtalt å kjøpe en flaske vodka av. B og A hadde tidligere på dagen blitt enige om at B skulle få bo på det rommet som A hadde leid. Da de traff hverandre ved 1730 tiden, hadde B spurt om ikke A kunne ta med seg Bs sekk tilbake til rommet. A har forklart at han sa ja til dette og at han tok med seg sekken tilbake til rommet han disponerte. Der la han sekken i en den kjøkkenskuffen hvor politiet noe senere fant den. Lagmannsretten finner As forklaring om at han fikk sekken av B da han tilfeldig traff B på Grønland lite troverdig. N3, som er en venn av A, og som var en av dem som han festet sammen med, har i sin vitneforklaring opplyst at han ikke kan huske at A dro fra adresse2 for å hente vodka. Slik flertallet ser det, har A heller ikke gitt noen plausibel forklaring på hvorfor sekken ble plassert i kjøkkenskuffen. As forklaring for lagmannsretten og for tingretten om hvordan han fikk sekken, avviker fra den forklaringen han ga til politiet i avhør etter at ble pågrepet. Da forklarte A at han hadde oppbevart sekken fordi en norsk albaner hadde truet ham til dette. Selv om dette ikke var riktig, endret A ikke forklaring før han møtte i tingretten. I tingretten begrunnet han sin uriktige forklaring til politiet med at han fremdeles var påvirket av alkohol, hasj eller kokain i avhøret, at han ikke tenkte klart og at han følte seg presset av politiet til å gi en forklaring. For lagmannsretter har han imidlertid primært begrunnet sin uriktige forklaring med at han var redd for at hans venninne N4 som var på rommet sammen med ham da politiet kom skulle bli trukket inn i saken. Dersom det, slik A selv hevder, var slik at han fikk sekkene med heroin av B uten å vite at det var heroin i sekken, er det vanskelig å forstå hvorfor A valgte å forklare seg uriktig politiet etter pågripelsen og hvorfor han ikke endret forklaring før han kom i tingretten. Etter pågripelsen var A først ikke villig til å samtykke i at politiet fikk tilgang til informasjon som var lagret på telefonen hans. Etter at politiet hadde sagt at de ville forsøke å få tilgang til telefonene ved tvang, medvirket han imidlertid frivillig til dette. Samtaleloggen for perioden 24 28 mars 219 viser at det har vært mange samtaler og forsøk på samtaler mellom Bs telefon og As telefon. A hadde på sin telefon registrert B under navnet kallenavn. B har i sin vitneforklaring benektet at han er blitt kalt for kallenavn og A har etter flertallets oppfatning ikke gitt noen plausibel forklaring på hvorfor B var registrert under navnet kallenavn og heller ikke på de mange samtalene og samtaleforsøkene. Mengden heroin som sekken inneholdt 713, 65 gram representerer en betydelig verdi. Det vises i den forbindelse til fremlagt oversikt over narkotikapriser. Det fremgår av oversikten at i 2019 var verdien av 1 gram heroin solgt i form av brukerdoser på 0, 2 0, 25 gram 800 1200 kroner, at 100 gram ble omsatt til priser på 20 24 0000 kroner og at prisen for 1 kilo var 180 220 000 kroner. Den betydelige verdien som mer enn 700 gram heroin vil ha, tilsier at den som eier eller disponerer over stoffet enten selv har kontroll over stoffet eller overlater det til personer som vedkommende kan stole på og som vet hva som oppbevares. Det har derfor formodningen mot seg at A ikke visste hva han oppbevarte. Da saken ble behandlet i tingretten, forklarte A at han tenkte at det var klær og kanskje noe narkotika til eget bruk i sekken, som for eksempel hasj, marihuana eller kokain og at han visste også at B solgte narkotika og at han var i salgsmiljøet. Under ankeforhandlingen har han, slik flertallet oppfatter det, delvis gitt uttrykk for det samme, men forsøkt å nedtone at han visste at B solgte narkotika. Selv om det ikke utgjør noe sentralt moment i bevisvurderingen, finner flertallet grunn til å nevne at A ved Oslo tingretts dom av 6 september 2019 ble dømt for forsøk på salg av hasj og for oppbevaring av hasj. Vilkårene for forsett fremgår av straffeloven 22 Bevisene i saken gir ikke grunnlag for å fastslå med sikkerhet at A hadde til hensikt å oppbevare heroin, jamfør 22 bokstav a. Slik saken ligger an, har flertallet ikke funnet tilstrekkelig grunn til å ta stilling til om A anså det som sikkert eller mest sannsynlig at det var heroin i sekken, jamfør 22 bokstav b. Ut fra en samlet vurdering av de momentene som det er redegjort for ovenfor og det øvrige bevisbildet, finner nemlig flertallet det bevist ut over enhver rimelig tvil at A var fullt ut klar over at sekken kunne inneholde 713, 65 gram heroin. Videre finner flertallet med en tilsvarende grad av sikkerhet det bevist at A vel vitende om denne muligheten bevisst inntok det standpunktet at han ville oppbevare sekken selv om den skulle inneholde en slik mengde heroin. Flertallet finner det således bevist at A har handlet forsettlig i form av eventuelt forsett, jamfør 22 bokstav c. Mindretallet meddommer Lampe mener at de forhold som flertallet har vektlagt tilsier at A har handlet forsettlig. Etter mindretallets syn foreligger det likevel en viss tvil, og denne tvilen innebærer at A må frifinnes. I samsvar med flertallets syn, jamfør straffeprosessloven 35 første ledd, dømmes A for oppbevaring av 713, 65 gram heroin. Fordi tiltalen går ut på medvirkning til oppbevaring, bemerkes for ordens skyld at As forhold utgjør en selvstendig oppbevaringshandling, og ikke medvirkning til andres oppbevaring. Straffutmåling Oppbevaring av 713, 65 gram heroin er å anse som en grov narkotikaovertredelse, jamfør straffeloven 232 første ledd. Mengden er så betydelig at forholdet i alvorlighetsgrad ligger nært opp mot til 232 annet ledd, som regulerer overtredelser som omfatter en meget betydelig mengde narkotika, jamfør Rt 1988 314, hvor 750 gram heroin ble ansett som et meget betydelig kvantum. Den øvre strafferammen for overtredelse av overtredelse av straffeloven 232 første ledd, jamfør 231 første ledd, er fengsel inntil fengsel inntil 10 år. Ved straffutmålingen i narkotikasaker er det særlig type stoff, mengde og tiltaltes rolle som vil ha betydning. Lagmannsretten har i denne saken ellers tatt utgangspunkt i H R 2018 1987 A. I denne dommen uttalte førstvoterende: Det grunnleggende for straffutmålingen er oppbevaringen av cirka 600 gram heroin. Når det dreier seg om et så stort kvantum heroin, får oppbevaringen av mindre mengder hasj og khat liten betydning for den samlede straffen. Lagmannsretten har, som tingretten, tatt utgangspunkt i en straff på fengsel i opp mot fem år. Etter mitt syn vil riktig utgangspunkt være fengsel i omkring fem år. Veiledning for nivået finnes blant annet i Rt 2005 593 og Rt 2012 193 Jeg legger vekt på at As rolle var mer enn ren oppbevaring av heroinen. Han hadde påtatt seg et oppdrag mot betaling, som også omfattet deling av heroinen i flere mindre partier. Oppbevaringen skjedde dermed med profitthensikt, og virksomheten inngikk som ledd i en organisert omsetningsvirksomhet Det er primært tre forhold som skiller vår sak fra den ovennevnte. Det ene er at vår sak dreier seg om mer enn 700 gram heroin. Den er således hva gjelder mengde stoff mer alvorlig enn H R 2018 1987 A. Heroinen som A oppbevarte hadde imidlertid en lavere styrkegrad. Styrkegraden på det meste av heroinen som domfelte hadde befatning med i H R 2018 1987 A, var mellom 16 og 23 prosent, hvorav cirka 500 gram hadde styrkegrad på 23 prosent. Stoffet som A medvirket til å oppbevare hadde en styrkegrad 13 14. I H R 2019 2203 A uttaler Høyesterett følgende om betydningen av lav styrkegrad: Det følger av langvarig praksis at stoffets styrkegrad får konsekvenser for straffen der stoffet har en renhet som avviker markert fra normal styrkegrad, det vil si den renhetsgrad som Høyesteretts straffutmålingspraksis er basert på, jamfør blant annet Rt 2015 1124 avsnitt 16 til 18 Bakgrunnen for dette er at mengden virkestoff i narkotikaen kan ha betydning både for stoffets farlighet og for antall rusdoser og dermed også for spredningsfaren. Uavhengig av om tiltalte kjente til renheten av stoffet, tillegges styrkegraden derfor vekt som uttrykk for faren ved det aktuelle stoffpartiet. Når det likevel ikke foretas en finjustering av straffen avhengig av mengden virkestoff, skyldes det blant annet at styrkegraden ikke nødvendigvis er kjent for selger og i alle fall ikke for kjøper. Derfor er det heller ikke gitt at antallet brukerdoser eller profitten fra salget av stoffet vil variere noe særlig etter renheten av stoffet. Jeg tilføyer at der endringen i styrkegrad gjør at stoffet ikke lenger er egnet for sprøytebruk, vil det gi seg utslag i en større korreksjon i straffen, jamfør Rt 2005 314 avsnitt 10 og Rt 2008 1373 avsnitt 10 Statistikk fra Kripos viser at styrkegraden for heroin tidlig på 2000 tallet til dels lå over 40 prosent, og etter hvert på noe over 30 prosent. Siden 2010 har det imidlertid vært få beslag med renhet over 25 prosent, og snittet fram til i dag ligger på rundt 16 17 prosent. Det generelle straffenivået for heroin er altså fastsatt i en tid da normal styrkegrad i størstedelen av perioden var rundt 30 40 prosent. Når renheten nå er redusert til under 20 prosent, bør det føre til en viss reduksjon i straffen, for å unngå en generell og utilsiktet skjerping av straffenivået, jamfør Rt 1995 870 og Rt 2008 1373 avsnitt 13 Gitt styrkegraden i vår sak, som altså er på rundt 16 17 prosent, finner jeg det riktig å redusere straffen skjønnsmessig med om lag ti prosent sammenlignet med det straffenivået som er basert på en styrkegrad på 30 40 prosent. Denne generelle reduksjonen sammenlignet med det tidligere straffenivået bør i alminnelighet slå inn hvor heroinen har en styrkegrad på under 20 prosent. Den lave styrkegraden i vår sak tilsier en reduksjon i straffen på 10 15 prosent. Etter lagmannsrettens oppfatning tilsier det også en reduksjon i straffen at As befatning med stoffet ikke er like alvorlig som i Høyesterettsdommen, hvor domfeltes rolle var mer enn ren oppbevaring. Hensyntatt nevnte forskjeller mener lagmannsretten at straffen i utgangspunktet vil være fengsel i fire år og seks måneder. Etter omstendighetene finner lagmannsretten ikke grunn til å redusere straffen som følge av at A har utvist eventuelt forsett. Det vises her til H R 2012 263 A: Forsvareren har anført at det ved straffutmålingen må tas hensyn til lav skyldgrad dolus eventualis. Det følger imidlertid av fast høyesterettspraksis at den omstendighet at gjerningspersonens forsett bedømmes etter læren om dolus eventualis, ikke skal tillegges vekt i formildende retning. Jeg viser her til Rt 2008 1217 avsnitt 103 Derimot mener lagmannsretten at tidsbruken i saken tilsier en viss reduksjon i straffen. Det straffbare forholdet som A er funnet skyldig i, ble begått 27 mars 2019 Tiltalen ble tatt ut 2 april 2020 og hovedforhandlingen i tingretten fant sted 7 og 8 desember. Tidsbruken kan forklares med at det var hensiktsmessig å iretteføre saken mot A sammen med saken mot B, og at det er forhold knyttet til B, herunder den tilleggstiltalen som ble utferdiget mot ham, som er årsak til at saken ikke har blitt avgjort før. Tidsbruken må likevel anses som en formildende omstendighet, jamfør straffeloven 79 bokstav e, og tilsier at straffen reduseres med seks måneder. Straffen fastsettes etter dette til fengsel i fire år. Til fradrag i straffen går fire dager for utholdt varetekt. Dommen er avsagt med slik dissens som fremgår ovenfor. D OM SS LU TN IN GA, født 0/0/1993, dømmes for overtredelse av straffeloven 232 første ledd, jamfør 231 første ledd, til fengsel i 4 fire år. Til fradrag i straffen går 4 fire dager for utholdt varetekt. Jeg bekrefter at rettens øvrige medlemmer har godkjent avgjørelsens innhold, jamfør midlertidig lov 26 mai 2020 nummer 47 8 annet ledd. Harald G. Nyhus
Oslo statsadvokatembeter har ved tiltalebeslutning 2 april 2020 satt A, født 0/0/1993, under tiltale for overtredelse av: Straffeloven 232 første ledd, jamfør 231 første ledd, jamfør strl 15 for ulovlig å ha oppbevart narkotika eller medvirket til dette. Overtredelsen er grov fordi det særlig legges vekt på hva slags stoff den gjelder, og mengden. Grunnlag: Onsdag 27 mars 2019 cirka klokka 1845 i adresse2, oppbevarte han 713, 65 gram heroin. I tiltalebeslutningen av 2 april 2020 var B tiltalt for det samme forholdet. Videre var B i en tilleggstiltalebeslutning av 9 juli også tiltalt for ytterligere narkotikalovbrudd samt heleri. Oslo tingrett avsa 14 desember 2020 dom med slik domsslutning: 1. B, født 0/0/1995, dømmes for overtredelse av straffeloven 232 første ledd jamfør 231 første ledd jamfør straffeloven 15, straffeloven 232 første ledd jamfør 231 første ledd og straffeloven 332, jamfør straffeloven 79 bokstav a og b til fengsel i 5 fem år og 6 seks måneder. Varetekt kommer til fradrag med 8 åtte dager. B dømmes til å tåle inndragning av 20 000 tjuetusen kroner, jamfør straffeloven 673A, født 0/0/1993, dømmes for overtredelse av straffeloven 232 første ledd jamfør 231 første ledd jamfør straffeloven 15 til fengsel i 4 fire år. Varetekt kommer til fradrag med 4 fire dager. A har anket dommen til Borgarting lagmannsrett. Anken som gjelder bevisvurderingen under skyldspørsmålet, ble henvist til ankeforhandling ved lagmannsrettens beslutning av 29 mars 2021Ankeforhandling ble holdt 1 juli 2021 i Borgarting lagmannsretts hus. A og fem vitner avga forklaring. Øvrig bevisførsel fremgår av rettsboken. Aktor nedla slik påstand: A, født 0/0/1993 dømmes for overtredelse av straffeloven 232 første ledd, jamfør 231 første ledd, jamfør straffeloven 15til: fengsel i 4 år. Varetektsfradrag utgjør 4 dager, jamfør straffeloven 83Forsvarer nedla slik påstand: Prinsipalt: A frifinnes Subsidiært: Tiltalte anses på mildeste måned. Lagmannsretten bemerker: Sakens bakgrunn Tingretten har gitt følgende beskrivelse av sakens bakgrunn: En politipatrulje i sivil var ute den 27 mars 2019 på Galgeberg, og observerte to personer som er kjent for politiet for narkotikaomsetning. Patruljen besluttet å følge etter dem. De to personene tok buss til adresse5 nederst i sted. Der satte de seg i en trapp, og ventet i rundt en halvtime. Den ene personen gikk deretter til en undergang i nærheten, der han møtte tiltalte B, som patruljen gjenkjente fra tidligere straffbare forhold. Det var et kort møte, og patruljen vurderte dette som en overleveringssituasjon, der B overleverte narkotika til de to personene. Politiet besluttet deretter å følge både tiltalte B og de to personene. Tiltalte B dro til adresse2, mens de to personene forsvant inn i en blokk i adresse5. Etter cirka et kvarter kom de ut igjen, og politiet observerte deretter at de foretok et narkotikasalg. Kjøper ble stoppet, og det ble beslaglagt cirka 5 gram heroin. Tiltalte B hadde på dette tidspunkt gått inn på adresse2, og politiet slapp observasjonen av ham for å pågripe de tre personene i narkotikahandelen. Politiet tok deretter kontakt i resepsjonen på adresse2, der videoovervåkning av inngangspartiet viste at tiltalte B gikk inn. Vekterne i resepsjonen gjenkjente ham, og opplyste at han var i en gruppe på 5 6 personer som disponerte to rom på stedet. Politiet oppsøkte begge rommene. Tiltalte B var ikke på noen av disse rommene. På det ene rommet befant tiltalte A seg sammen med sin kjæreste. Rommet ble ransaket, og det ble funnet en sekk i en kjøkkenskuff. I sekken lå det blant annet en Rema1000 pose, som inneholdt en hvit bærepose som igjen inneholdt flere pakker med brunt pulver som politiet gjenkjente som heroin. Kriminalteknisk seksjon ble tilkalt for å foreta åstedsundersøkelse. Sekken inneholdt også en boxershorts og en t skjorte. Personene som befant seg på de to rommene ble pågrepet og kjørt til arresten. De ble senere løslatt, og saken er etter det opplyste henlagt etter bevisets stilling for alle de pågrepne unntatt tiltalte A. Narkotikabeslaget er analysert, og det er fastslått at det er 713, 65 gram heroin. Materialet i sekken ble i etterkant sendt til Kripos for fingeravtrykksanalyse og til rettsmedisinsk avdeling ved Oslo universitetssykehus for D NA undersøkelse. Det ble funnet fingeravtrykk fra tiltalte B på Rema1000 posen. Videre var det identifiserte fingeravtrykk på den hvite bæreposen som lå inne i Rema1000 posen fra en annen person, samt flere uidentifiserte avtrykk på begge poser. Det ble videre funnet D NA fra tiltalte B i halslinningen på t skjorten. Som det fremgår ovenfor ble både B og A i tingretten funnet skyldig i oppbevaring av den heroinen som ble funnet i sekken. B, som i tingrettens dom også ble funnet skyldig i de andre forholdene han var tiltalt for, har ikke anket dommen. Lagmannsrettens bevisvurdering Det var A som hadde leiet og som disponerte over rom 409 hvor sekken med 713, 65 gram heroin ble funnet i en kjøkkenskuff. Objektivt er det således klart og uomtvistet at A har oppbevart 713, 65 gram heroin. Det sentrale spørsmålet i saken og avgjørende for om A kan dømmes i samsvar med tiltalen er om As oppbevaring var forsettlig med hensyn til at det var 713, 65 gram heroin i sekken. Ut fra bevisene er det ikke mulig men heller ikke nødvendig å fastslå med sikkerhet når og hvordan sekken ble plassert i kjøkkenskuffen på rom 409 Lagmannsrettens flertall lagdommerne Nyhus og Andreassen samt meddommerne Ødegaard, Fosse, Cordero og Amdam finner det imidlertid bevist ut over enhver rimelig tvil at As oppbevaring var forsettlig med hensyn til at det var 713, 65 gram heroin i sekken. Ved vurderingen av As forsett har flertallet særlig lagt vekt på følgende forhold: As forklaring for lagmannsretten er på en rekke punkter lite troverdig, både isolert vurdert og vurdert opp mot forklaringer som han tidligere har gitt for tingretten og for politiet. Slik flertallet ser det, er det ikke fordi A nå vil forklare seg sannferdig at han ikke forklarer seg konsistent og troverdig, men fordi han forsøker å unngå å bli straffet. For lagmannsretten har A forklart at han leide rommet hos adresse2 fordi han hadde mistet nøkkelen til leiligheten som han leide sammen med to andre og hadde behov for et sted å bo i n natt. I tingretten opplyste imidlertid A ifølge tingrettens dom at han hadde leid rom på hotellet for å feste med venner og nyte det varme været. Under ankeforhandlingen er det fremlagt kopi av en skjermdump som viser at rom 409 ble booket for to netter. Skjermdumpen viser forøvrig at bookingen skjedde i navnet til N1 sammen med N2. A har ikke kunnet forklare hvorfor bookingen er registrert i disse navnene og ikke i hans navn og heller ikke hvorfor det ble booket rom for to netter og ikke bare for n natt, slik han har forklart at han hadde behov for. Ved innsjekking benyttet A sitt eget navn ved utfylling av registreringsskjemaet. A selv har bestridt at han hadde kunnskap om at det var heroin i sekken som ble funnet på rom 409 Han har forklart at han fikk sekken av B da han tilfeldigvis møtte B på Grønland cirka klokka 1730 samme dag. A hadde da gått fra adresse2, hvor han leide et rom, for å møte en person på Grønland som han hadde avtalt å kjøpe en flaske vodka av. B og A hadde tidligere på dagen blitt enige om at B skulle få bo på det rommet som A hadde leid. Da de traff hverandre ved 1730 tiden, hadde B spurt om ikke A kunne ta med seg Bs sekk tilbake til rommet. A har forklart at han sa ja til dette og at han tok med seg sekken tilbake til rommet han disponerte. Der la han sekken i en den kjøkkenskuffen hvor politiet noe senere fant den. Lagmannsretten finner As forklaring om at han fikk sekken av B da han tilfeldig traff B på Grønland lite troverdig. N3, som er en venn av A, og som var en av dem som han festet sammen med, har i sin vitneforklaring opplyst at han ikke kan huske at A dro fra adresse2 for å hente vodka. Slik flertallet ser det, har A heller ikke gitt noen plausibel forklaring på hvorfor sekken ble plassert i kjøkkenskuffen. As forklaring for lagmannsretten og for tingretten om hvordan han fikk sekken, avviker fra den forklaringen han ga til politiet i avhør etter at ble pågrepet. Da forklarte A at han hadde oppbevart sekken fordi en norsk albaner hadde truet ham til dette. Selv om dette ikke var riktig, endret A ikke forklaring før han møtte i tingretten. I tingretten begrunnet han sin uriktige forklaring til politiet med at han fremdeles var påvirket av alkohol, hasj eller kokain i avhøret, at han ikke tenkte klart og at han følte seg presset av politiet til å gi en forklaring. For lagmannsretter har han imidlertid primært begrunnet sin uriktige forklaring med at han var redd for at hans venninne N4 som var på rommet sammen med ham da politiet kom skulle bli trukket inn i saken. Dersom det, slik A selv hevder, var slik at han fikk sekkene med heroin av B uten å vite at det var heroin i sekken, er det vanskelig å forstå hvorfor A valgte å forklare seg uriktig politiet etter pågripelsen og hvorfor han ikke endret forklaring før han kom i tingretten. Etter pågripelsen var A først ikke villig til å samtykke i at politiet fikk tilgang til informasjon som var lagret på telefonen hans. Etter at politiet hadde sagt at de ville forsøke å få tilgang til telefonene ved tvang, medvirket han imidlertid frivillig til dette. Samtaleloggen for perioden 24 28 mars 219 viser at det har vært mange samtaler og forsøk på samtaler mellom Bs telefon og As telefon. A hadde på sin telefon registrert B under navnet kallenavn. B har i sin vitneforklaring benektet at han er blitt kalt for kallenavn og A har etter flertallets oppfatning ikke gitt noen plausibel forklaring på hvorfor B var registrert under navnet kallenavn og heller ikke på de mange samtalene og samtaleforsøkene. Mengden heroin som sekken inneholdt 713, 65 gram representerer en betydelig verdi. Det vises i den forbindelse til fremlagt oversikt over narkotikapriser. Det fremgår av oversikten at i 2019 var verdien av 1 gram heroin solgt i form av brukerdoser på 0, 2 0, 25 gram 800 1200 kroner, at 100 gram ble omsatt til priser på 20 24 0000 kroner og at prisen for 1 kilo var 180 220 000 kroner. Den betydelige verdien som mer enn 700 gram heroin vil ha, tilsier at den som eier eller disponerer over stoffet enten selv har kontroll over stoffet eller overlater det til personer som vedkommende kan stole på og som vet hva som oppbevares. Det har derfor formodningen mot seg at A ikke visste hva han oppbevarte. Da saken ble behandlet i tingretten, forklarte A at han tenkte at det var klær og kanskje noe narkotika til eget bruk i sekken, som for eksempel hasj, marihuana eller kokain og at han visste også at B solgte narkotika og at han var i salgsmiljøet. Under ankeforhandlingen har han, slik flertallet oppfatter det, delvis gitt uttrykk for det samme, men forsøkt å nedtone at han visste at B solgte narkotika. Selv om det ikke utgjør noe sentralt moment i bevisvurderingen, finner flertallet grunn til å nevne at A ved Oslo tingretts dom av 6 september 2019 ble dømt for forsøk på salg av hasj og for oppbevaring av hasj. Vilkårene for forsett fremgår av straffeloven 22 Bevisene i saken gir ikke grunnlag for å fastslå med sikkerhet at A hadde til hensikt å oppbevare heroin, jamfør 22 bokstav a. Slik saken ligger an, har flertallet ikke funnet tilstrekkelig grunn til å ta stilling til om A anså det som sikkert eller mest sannsynlig at det var heroin i sekken, jamfør 22 bokstav b. Ut fra en samlet vurdering av de momentene som det er redegjort for ovenfor og det øvrige bevisbildet, finner nemlig flertallet det bevist ut over enhver rimelig tvil at A var fullt ut klar over at sekken kunne inneholde 713, 65 gram heroin. Videre finner flertallet med en tilsvarende grad av sikkerhet det bevist at A vel vitende om denne muligheten bevisst inntok det standpunktet at han ville oppbevare sekken selv om den skulle inneholde en slik mengde heroin. Flertallet finner det således bevist at A har handlet forsettlig i form av eventuelt forsett, jamfør 22 bokstav c. Mindretallet meddommer Lampe mener at de forhold som flertallet har vektlagt tilsier at A har handlet forsettlig. Etter mindretallets syn foreligger det likevel en viss tvil, og denne tvilen innebærer at A må frifinnes. I samsvar med flertallets syn, jamfør straffeprosessloven 35 første ledd, dømmes A for oppbevaring av 713, 65 gram heroin. Fordi tiltalen går ut på medvirkning til oppbevaring, bemerkes for ordens skyld at As forhold utgjør en selvstendig oppbevaringshandling, og ikke medvirkning til andres oppbevaring. Straffutmåling Oppbevaring av 713, 65 gram heroin er å anse som en grov narkotikaovertredelse, jamfør straffeloven 232 første ledd. Mengden er så betydelig at forholdet i alvorlighetsgrad ligger nært opp mot til 232 annet ledd, som regulerer overtredelser som omfatter en meget betydelig mengde narkotika, jamfør Rt 1988 314, hvor 750 gram heroin ble ansett som et meget betydelig kvantum. Den øvre strafferammen for overtredelse av overtredelse av straffeloven 232 første ledd, jamfør 231 første ledd, er fengsel inntil fengsel inntil 10 år. Ved straffutmålingen i narkotikasaker er det særlig type stoff, mengde og tiltaltes rolle som vil ha betydning. Lagmannsretten har i denne saken ellers tatt utgangspunkt i H R 2018 1987 A. I denne dommen uttalte førstvoterende: Det grunnleggende for straffutmålingen er oppbevaringen av cirka 600 gram heroin. Når det dreier seg om et så stort kvantum heroin, får oppbevaringen av mindre mengder hasj og khat liten betydning for den samlede straffen. Lagmannsretten har, som tingretten, tatt utgangspunkt i en straff på fengsel i opp mot fem år. Etter mitt syn vil riktig utgangspunkt være fengsel i omkring fem år. Veiledning for nivået finnes blant annet i Rt 2005 593 og Rt 2012 193 Jeg legger vekt på at As rolle var mer enn ren oppbevaring av heroinen. Han hadde påtatt seg et oppdrag mot betaling, som også omfattet deling av heroinen i flere mindre partier. Oppbevaringen skjedde dermed med profitthensikt, og virksomheten inngikk som ledd i en organisert omsetningsvirksomhet Det er primært tre forhold som skiller vår sak fra den ovennevnte. Det ene er at vår sak dreier seg om mer enn 700 gram heroin. Den er således hva gjelder mengde stoff mer alvorlig enn H R 2018 1987 A. Heroinen som A oppbevarte hadde imidlertid en lavere styrkegrad. Styrkegraden på det meste av heroinen som domfelte hadde befatning med i H R 2018 1987 A, var mellom 16 og 23 prosent, hvorav cirka 500 gram hadde styrkegrad på 23 prosent. Stoffet som A medvirket til å oppbevare hadde en styrkegrad 13 14. I H R 2019 2203 A uttaler Høyesterett følgende om betydningen av lav styrkegrad: Det følger av langvarig praksis at stoffets styrkegrad får konsekvenser for straffen der stoffet har en renhet som avviker markert fra normal styrkegrad, det vil si den renhetsgrad som Høyesteretts straffutmålingspraksis er basert på, jamfør blant annet Rt 2015 1124 avsnitt 16 til 18 Bakgrunnen for dette er at mengden virkestoff i narkotikaen kan ha betydning både for stoffets farlighet og for antall rusdoser og dermed også for spredningsfaren. Uavhengig av om tiltalte kjente til renheten av stoffet, tillegges styrkegraden derfor vekt som uttrykk for faren ved det aktuelle stoffpartiet. Når det likevel ikke foretas en finjustering av straffen avhengig av mengden virkestoff, skyldes det blant annet at styrkegraden ikke nødvendigvis er kjent for selger og i alle fall ikke for kjøper. Derfor er det heller ikke gitt at antallet brukerdoser eller profitten fra salget av stoffet vil variere noe særlig etter renheten av stoffet. Jeg tilføyer at der endringen i styrkegrad gjør at stoffet ikke lenger er egnet for sprøytebruk, vil det gi seg utslag i en større korreksjon i straffen, jamfør Rt 2005 314 avsnitt 10 og Rt 2008 1373 avsnitt 10 Statistikk fra Kripos viser at styrkegraden for heroin tidlig på 2000 tallet til dels lå over 40 prosent, og etter hvert på noe over 30 prosent. Siden 2010 har det imidlertid vært få beslag med renhet over 25 prosent, og snittet fram til i dag ligger på rundt 16 17 prosent. Det generelle straffenivået for heroin er altså fastsatt i en tid da normal styrkegrad i størstedelen av perioden var rundt 30 40 prosent. Når renheten nå er redusert til under 20 prosent, bør det føre til en viss reduksjon i straffen, for å unngå en generell og utilsiktet skjerping av straffenivået, jamfør Rt 1995 870 og Rt 2008 1373 avsnitt 13 Gitt styrkegraden i vår sak, som altså er på rundt 16 17 prosent, finner jeg det riktig å redusere straffen skjønnsmessig med om lag ti prosent sammenlignet med det straffenivået som er basert på en styrkegrad på 30 40 prosent. Denne generelle reduksjonen sammenlignet med det tidligere straffenivået bør i alminnelighet slå inn hvor heroinen har en styrkegrad på under 20 prosent. Den lave styrkegraden i vår sak tilsier en reduksjon i straffen på 10 15 prosent. Etter lagmannsrettens oppfatning tilsier det også en reduksjon i straffen at As befatning med stoffet ikke er like alvorlig som i Høyesterettsdommen, hvor domfeltes rolle var mer enn ren oppbevaring. Hensyntatt nevnte forskjeller mener lagmannsretten at straffen i utgangspunktet vil være fengsel i fire år og seks måneder. Etter omstendighetene finner lagmannsretten ikke grunn til å redusere straffen som følge av at A har utvist eventuelt forsett. Det vises her til H R 2012 263 A: Forsvareren har anført at det ved straffutmålingen må tas hensyn til lav skyldgrad dolus eventualis. Det følger imidlertid av fast høyesterettspraksis at den omstendighet at gjerningspersonens forsett bedømmes etter læren om dolus eventualis, ikke skal tillegges vekt i formildende retning. Jeg viser her til Rt 2008 1217 avsnitt 103 Derimot mener lagmannsretten at tidsbruken i saken tilsier en viss reduksjon i straffen. Det straffbare forholdet som A er funnet skyldig i, ble begått 27 mars 2019 Tiltalen ble tatt ut 2 april 2020 og hovedforhandlingen i tingretten fant sted 7 og 8 desember. Tidsbruken kan forklares med at det var hensiktsmessig å iretteføre saken mot A sammen med saken mot B, og at det er forhold knyttet til B, herunder den tilleggstiltalen som ble utferdiget mot ham, som er årsak til at saken ikke har blitt avgjort før. Tidsbruken må likevel anses som en formildende omstendighet, jamfør straffeloven 79 bokstav e, og tilsier at straffen reduseres med seks måneder. Straffen fastsettes etter dette til fengsel i fire år. Til fradrag i straffen går fire dager for utholdt varetekt. Dommen er avsagt med slik dissens som fremgår ovenfor. D OM SS LU TN IN GA, født 0/0/1993, dømmes for overtredelse av straffeloven 232 første ledd, jamfør 231 første ledd, til fengsel i 4 fire år. Til fradrag i straffen går 4 fire dager for utholdt varetekt. Jeg bekrefter at rettens øvrige medlemmer har godkjent avgjørelsens innhold, jamfør midlertidig lov 26 mai 2020 nummer 47 8 annet ledd.
En mann ble funnet skyldig i oppbevaring av 713, 65 gram heroin. Ved straffutmålingen ble det tatt utgangspunkt i H R 2018 1987 A, som gjaldt oppbevaring av cirka 600 gram heroin. Tatt hensyn til at det i saken lagmannsretten vurderte var tale om en større mengde heroin, men at stoffet hadde en lavere styrkegrad og tiltalte en noe mindre aktiv rolle enn i H R 2018 1987 A, la lagmannsretten til grunn at forholdet i utgangspunktet kvalifiserte for en straff av fengsel i fire år og seks måneder. Som følge av lang saksbehandlingstid ble straffen satt til fengsel i fire år. Henvisninger: Straffeloven 231, 232