Straffeprosess  Overlevering  Fengsling  Arrestordreloven § 13 og § 14
Agder tingrett avsa 11 januar 2022 kjennelse med slik slutning: 1. Vilkårene for overlevering av A, født 00/00/1988, til Tyskland er oppfylt. 2. A, født 00/00/1988, kan holdes i varetektsfengsel inntil annet blir bestemt av påtalemyndigheten eller retten, men ikke ut over 08/02/2023. A har anket begge avgjørelser med nærmere begrunnelse i støtteskriv 13 januar 2022Om grunnlaget for begjæringen om overlevering og fengsling uttalte tingretten på side 5: Grunnlaget for begjæringene er at A er etterlyst av tyske myndigheter via europeisk arrestordre gjennom Schengen Information System (S IS). A er av tyske myndigheter begjært overlevert til Tyskland ved rettsanmodning datert 17/11/2022 i henhold til arrestordre datert 21/10/2022, og avtale av 26/06/2006 mellom E U, Island og Norge (parallellavtalen). Arrestordren er besluttet av underretten i Frankfurt am Main. Arrestordren gjelder overlevering i henhold til arrestordreloven 6 første ledd bokstav a, som gjelder overlevering for straffeforfølgning for forhold som kan medføre frihetsstraff eller annen frihetsberøvelse i 1 år eller mer i den anmodende stat. A er av tyske myndigheter mistenkt for forsøk på straffbar tvang, jamfør tysk straffelov 240 1, 2 og 3 ledd, jamfør 22 og 23, i sammenheng med forsøk på hindre at noen straffes, jamfør tysk straffelov 258 1 og 4 ledd, jamfør 22 og 23, og forsøk på falsk forklaring, jamfør tysk straffelov 159, jamfør 30 1 ledd. Om saksforholdet vises for øvrig til kjennelsen. Forsvareren har i korthet gjort gjeldende: Vilkårene for overlevering er ikke oppfylt. I følge tyske myndigheter skal A ha truet et vitne i en pågående straffesak i Tyskland. Trusselen skal ha blitt fremsatt i en tekstmelding i mobilapplikasjonen Whats App. Det hele beror på en misforståelse som kal oppklares ved at han viser sin kommunikasjon med vitnet fra sin mobiltelefon. Under enhver omstendighet er vilkårene for fengsling ikke oppfylt. Det foreligger ikke tilstrekkelig unndragelsesfare. Det heter i støtteskrivet: A opplyser at han ikke kommer til å forlate Norge dersom han løslates. Han har bodd i Norge de siste 8 årene. Han eier huset i adresse. Hans datter er født og oppvokst i Norge, og han har samvær med henne hver 14 dag. Han opplyser å ha arbeid i Norge, i tillegg til at han nylig har startet firma, virksomhet A S. Videre har han samboer her. Han er under etterforsking av Agder politidistrikt for et angivelig straffbart forhold, og A har stilt seg tilgjengelig for norsk politi gjennom hele etterforskingsperioden. A opplyser at han er villig til å levere inn passet øvrige reisedokumenter, samt også godta daglig meldeplikt for politiet som alternativer til fengsling. Han er også villig til å godta elektronisk kontroll med tanke på hvor han til enhver tid befinner seg. Fortsatt fengsling er dessuten uforholdsmessig, idet den ikke er nødvendig. Om dette heter det i støtteskrivet: Det anføres at fortsatt fengsling også være uforholdsmessig, jamfør strprl. 170a, idet den ikke er nødvendig, jamfør strprl. 188 For øvrig som anføres å være relevant ved forholdsmessighetsvurderingen kommer at siktede i avhør med politiet gjentatte ganger har tilbudt seg å vise alt av kommunikasjon med vitnet fra sin mobiltelefon. Når hverken tysk eller norsk politi har prioritert dette arbeidet, har de i realiteten fratatt min klient mulighet til å vise at siktelsesgrunnlaget er feilaktig, noe som har en side til E MK art. 6 nummer 3 samt også arrestordreloven 14 tredje ledd første punktum om at opplysningene i arrestordren skal legges til grunn med mindre de åpenbart er uriktig. Det nedlegges derfor påstand om at siktede løslates fra varetekt mot meldeplikt for politiet samt beslag av pass reisedokumenter. Påtalemyndigheten har i påtegning 13 januar 2023 sagt seg enig i tingrettens vurdering og nedlagt påstand om at både anken over kjennelsen om overlevering og kjennelsen om fengsling forkastes. Tingretten besluttet 16 januar 2023 ikke å omgjøre kjennelsen. Lagmannsrettens vurdering Begjæringen om overlevering Lagmannsretten er enig med tingretten i at vilkårene for overlevering til Tyskland er oppfylt. Det er ikke bestridt at de formelle vilkårene for overlevering er oppfylt. Til forsvarerens anførsler i støtteskrivet bemerker lagmannsretten at opplysningene som fremkommer av arrestordren skal legges til grunn med mindre de er åpenbart uriktige, jamfør arrestordreloven 14 tredje ledd første punktum. Dette innebærer blant annet at retten som det klare utgangspunkt ikke skal vurdere mistankegrunnlaget, herunder bevisvurderingen og lovanvendelsen, som arrestordren bygger på. Lagmannsretten finner ikke grunnlag for å fravike denne klare hovedregelen ved å kreve at norske myndigheter skal foreta nærmere undersøkelser av innholdet på As mobiltelefon for å vurdere om det er fremsatt utsagn der som kan rammes av bestemmelser i tysk straffelov som er angitt som grunnlag for begjæringen om overlevering. De materielle vilkår for overlevering er oppfylt etter arrestordreloven 6 og 7, og det foreligger ingen obligatoriske avslagsgrunner etter 8Begjæringen om fengsling Vilkårene for pågripelse, fengsling og annen bruk av tvangsmidler er regulert i arrestordreloven 13I henhold til 13 første ledd skal den som er ettersøkt i henhold til en nordisk europeisk arrestordre, pågripes snarest råd om det ikke er klart at overlevering må avslås. At siktede ble pågrepet 10 januar 2023, kan det ikke være noe å innvende mot. Vilkårene for å holde den pågrepne videre fengslet for å sikre gjennomføringen av overleveringen, fremgår av 13 tredje ledd som lyder: Vil påtalemakta halde på den pågripne for å gjennomføre overleveringa, skal han framstillast for tingretten med krav om fengsling. Straffeprosessloven 183 gjeld tilsvarande. Retten skal treffe avgjerd om fengsling om vilkåra for pågriping er oppfylte, jamfør første ledd, med mindre det ikkje er grunn til å frykte for at den pågripne vil unndra seg eller hindre overlevering, eller formålet med fengsling kan oppnåast ved tiltak etter straffeprosessloven 188 Retten skal ved vurderinga av om den skal treffe avgjerd om fengsling leggje opplysningane i arrestordren til grunn, om dei ikkje openbert er urette. Om kravet til unndragelsesfare uttalte departementet i Prop. 137 L S (2010 2011) side 55: Den ettersøkte skal lauslatast, eventuelt på vilkår, dersom det ikkje er noko grunn til å frykte at den ettersøkte vil unndra seg eller gjere overlevering vanskeleg. Dommaren må her foreta ei konkret vurdering av risikoen for at den ettersøkte unndreg seg overlevering. I motsetnad til det som gjeld ved vurderinga av fluktfaren etter straffeprosessloven 171 første ledd nummer 1, krevst det ikkje særskilte haldepunkt for fluktfare, men derimot haldepunkt for at det ikkje ligg føre nokon slik risiko. Den ettersøkte sin alder, livs og familiesituasjon og andre personlege omstende kan gjere at det verkar lite truleg at personen vil flykte. Men av omsyn til plikta til å sørgje for overlevering i samsvar med avtalen, bør reservasjonen nyttast med varsemd. Tingretten har med henvisning til motivuttalelsen lagt denne forståelsen til grunn for sin avgjørelse i kjennelsen på side 7 Avgjørelsen er basert på en riktig generell rettsoppfatning. Uenigheten gjelder den konkrete vurderingen av om det i As tilfelle ikke er grunn til å frykte at han vil unndra seg forfølgning. Om dette uttalte tingretten i kjennelsen side 8: Retten mener det ikke foreligger nok konkrete holdepunkter for at A ikke vil unndra seg overlevering til Tyskland. Retten viser til at etterlyste ikke tidligere har vært kjent med overleveringssaken til Tyskland, herunder den pågående prosessen der nede. Videre foreligger det opplysninger om at etterlyste har foretatt flere grensepasseringer på steder hvor man ikke trenger I D dokumenter, se dok. 05, 02. Omstendighetene som taler for det motsatte er ikke tilstrekkelig kvalifiserte. Det følger av henvisningen fra arrestordreloven 13 tredje ledd annet punktum til straffeprosessloven 188 at den pågrepne ikke skal fengsles dersom formålet med fengsling kan oppnås på annen måte. Lagmannsretten er enig med tingretten i at det grunnleggende vilkåret om bruk av tvangsmidler for å gjennomføre overleveringen, er oppfylt. Det springende punktet er om formålet kan oppnås ved virkemidler straffeprosessloven 188 gir anvisning på. Fra As forklaring i rettsmøtet i tingretten er det protokollert: På spørsmål fra forsvarer forklarte han at han ikke vil unndra seg eller stikke av fra forfølgningen. Han har bodd i Norge i 8 år, har en jobb og har 1 barn. Han eier en bolig og en bil. Boligen er på registret bostedsadresse. Han har kjæreste og bor sammen med henne. Etterlyste samtykker til å levere fra seg passet og andre reisedokumenter. Etterlyste samtykker også til daglig meldeplikt. Han samtykker også elektronisk kontroll (fotlenke). Han vet hva han er gjort, at han er uskyldig og at saken beror på en misforståelse. Etterlyste har fremlagt alt av dokumentasjon han har blitt spurt om fra tyske myndigheter. På spørsmål fra aktor forklarte han at kjæresten heter B, og at hun akkurat har kommet til Norge. Hun er registret bosatt på asylmottak. På spørsmål fra retten om barn, forklarte han at barnet er 3 år gammel. Moren har for tida den daglige omsorgen, og han har samvær sporadisk. Det er en konflikt mellom han og barnemor, derfor han mener situasjonen er midlertidig. På spørsmål fra aktor forklarte han at han ikke kan møte barnemor og barn når han vil. Det er et besøksforbud mot ekskona og barn mot hans vilje. Lagmannsretten bemerker at det ikke er adgang til å benytte fotlenke som fengslingssurrogat etter straffeprosessloven 188 første ledd, jamfør 181 første ledd, selv om siktede samtykker i dette. I praksis er det andre tiltak A nevner som er aktuelle, som meldeplikt og innlevering av pass og andre reisedokumenter. I støtteskrivet er det gjort gjeldende at A har samboer i Norge. I tingretten forklarte han som nevnt ovenfor, at han har en kjæreste og bor sammen med henne. På spørsmål fra aktor forklarte han imidlertid at hun akkurat har kommet til Norge. Hun er registrert bosatt på asylmottak. Forholdet til kjæresten etablerer ikke en tilknytning til Norge som etter lagmannsrettens oppfatning kan tillegges nevneverdig vekt ved vurderingen av unndragelsesfaren eller formålstjenligheten av fengslingssurrogater. I rettsboken for tingretten ble det protokollert at aktor på spørsmål fra retten opplyste... at den etterlyste i Norge er siktet i en straffesak som er kodet som grov kroppsskade hvor fornærmede skal være etterlystes datter. Aktor opplyste at politiet innledet etterforskning i saken i august 2021 og at etterlyste kort tid deretter ble pågrepet og fengslet begrunnet i bevisforspillelsesfare. Aktor opplyste at etterlyste var fengslet i en periode på mellom 6 og 8 uker. Videre opplyste aktor at den norske straffesaken mot etterlyste ble ferdig etterforsket i desember 2022, og at den for tida ikke er påtaleavgjort. Aktor opplyste at etterlyste ikke på noe tidspunkt har vært fengslet eller underlagt andre restriksjoner begrunnet i unndragelsesfare i den pågående norske straffesaken. Lagmannsretten er etter en samlet vurdering av opplysningene i saken enig med tingretten i at fengslingsalternativer i straffeprosessloven 188, jamfør 181 første ledd, ikke er tilstrekkelige til å avhjelpe unndragelsesfaren, og legger som tingretten vekt på opplysningene i rapporten 28 juli 2022, dok. 05, 02, om at A har foretatt flere grensepasseringer på steder hvor man ikke trenger I D dokumenter. Om forholdsmessigheten av tvangsmidlet uttalte tingretten i kjennelsen på side 8 9: Fengsling i 4 uker er videre et forholdsmessig inngrep overfor A, jamfør straffeprosessloven 170a. Konkret viser retten til unndragelsesfaren som foreligger, sakens alvorlighet og hensynet til internasjonalt samarbeid på straffesaksområdet. Retten kan ikke se at det foreligger forhold ved etterlyste som tilsier at fengsling i seg selv vil være et uforholdsmessig inngrep. Retten finner av de samme grunner at fengsling er tilstrekkelig begrunnet, jamfør straffeprosessloven 170a. Lagmannsretten slutter seg til tingrettens vurdering. Anken over begge avgjørelser blir etter dette å forkaste. Kjennelsen er enstemmig. S LU TN IN GAnken forkastes. 
Agder tingrett avsa 11 januar 2022 kjennelse med slik slutning: 1. Vilkårene for overlevering av A, født 00/00/1988, til Tyskland er oppfylt. A, født 00/00/1988, kan holdes i varetektsfengsel inntil annet blir bestemt av påtalemyndigheten eller retten, men ikke ut over 08/02/2023. A har anket begge avgjørelser med nærmere begrunnelse i støtteskriv 13 januar 2022Om grunnlaget for begjæringen om overlevering og fengsling uttalte tingretten på side 5: Grunnlaget for begjæringene er at A er etterlyst av tyske myndigheter via europeisk arrestordre gjennom Schengen Information System (S IS). A er av tyske myndigheter begjært overlevert til Tyskland ved rettsanmodning datert 17/11/2022 i henhold til arrestordre datert 21/10/2022, og avtale av 26/06/2006 mellom E U, Island og Norge (parallellavtalen). Arrestordren er besluttet av underretten i Frankfurt am Main. Arrestordren gjelder overlevering i henhold til arrestordreloven 6 første ledd bokstav a, som gjelder overlevering for straffeforfølgning for forhold som kan medføre frihetsstraff eller annen frihetsberøvelse i 1 år eller mer i den anmodende stat. A er av tyske myndigheter mistenkt for forsøk på straffbar tvang, jamfør tysk straffelov 240 1, 2 og 3 ledd, jamfør 22 og 23, i sammenheng med forsøk på hindre at noen straffes, jamfør tysk straffelov 258 1 og 4 ledd, jamfør 22 og 23, og forsøk på falsk forklaring, jamfør tysk straffelov 159, jamfør 30 1 ledd. Om saksforholdet vises for øvrig til kjennelsen. Forsvareren har i korthet gjort gjeldende: Vilkårene for overlevering er ikke oppfylt. I følge tyske myndigheter skal A ha truet et vitne i en pågående straffesak i Tyskland. Trusselen skal ha blitt fremsatt i en tekstmelding i mobilapplikasjonen Whats App. Det hele beror på en misforståelse som kal oppklares ved at han viser sin kommunikasjon med vitnet fra sin mobiltelefon. Under enhver omstendighet er vilkårene for fengsling ikke oppfylt. Det foreligger ikke tilstrekkelig unndragelsesfare. Det heter i støtteskrivet: A opplyser at han ikke kommer til å forlate Norge dersom han løslates. Han har bodd i Norge de siste 8 årene. Han eier huset i adresse. Hans datter er født og oppvokst i Norge, og han har samvær med henne hver 14 dag. Han opplyser å ha arbeid i Norge, i tillegg til at han nylig har startet firma, virksomhet A S. Videre har han samboer her. Han er under etterforsking av Agder politidistrikt for et angivelig straffbart forhold, og A har stilt seg tilgjengelig for norsk politi gjennom hele etterforskingsperioden. A opplyser at han er villig til å levere inn passet øvrige reisedokumenter, samt også godta daglig meldeplikt for politiet som alternativer til fengsling. Han er også villig til å godta elektronisk kontroll med tanke på hvor han til enhver tid befinner seg. Fortsatt fengsling er dessuten uforholdsmessig, idet den ikke er nødvendig. Om dette heter det i støtteskrivet: Det anføres at fortsatt fengsling også være uforholdsmessig, jamfør strprl. 170a, idet den ikke er nødvendig, jamfør strprl. 188 For øvrig som anføres å være relevant ved forholdsmessighetsvurderingen kommer at siktede i avhør med politiet gjentatte ganger har tilbudt seg å vise alt av kommunikasjon med vitnet fra sin mobiltelefon. Når hverken tysk eller norsk politi har prioritert dette arbeidet, har de i realiteten fratatt min klient mulighet til å vise at siktelsesgrunnlaget er feilaktig, noe som har en side til E MK art. 6 nummer 3 samt også arrestordreloven 14 tredje ledd første punktum om at opplysningene i arrestordren skal legges til grunn med mindre de åpenbart er uriktig. Det nedlegges derfor påstand om at siktede løslates fra varetekt mot meldeplikt for politiet samt beslag av pass reisedokumenter. Påtalemyndigheten har i påtegning 13 januar 2023 sagt seg enig i tingrettens vurdering og nedlagt påstand om at både anken over kjennelsen om overlevering og kjennelsen om fengsling forkastes. Tingretten besluttet 16 januar 2023 ikke å omgjøre kjennelsen. Lagmannsrettens vurdering Begjæringen om overlevering Lagmannsretten er enig med tingretten i at vilkårene for overlevering til Tyskland er oppfylt. Det er ikke bestridt at de formelle vilkårene for overlevering er oppfylt. Til forsvarerens anførsler i støtteskrivet bemerker lagmannsretten at opplysningene som fremkommer av arrestordren skal legges til grunn med mindre de er åpenbart uriktige, jamfør arrestordreloven 14 tredje ledd første punktum. Dette innebærer blant annet at retten som det klare utgangspunkt ikke skal vurdere mistankegrunnlaget, herunder bevisvurderingen og lovanvendelsen, som arrestordren bygger på. Lagmannsretten finner ikke grunnlag for å fravike denne klare hovedregelen ved å kreve at norske myndigheter skal foreta nærmere undersøkelser av innholdet på As mobiltelefon for å vurdere om det er fremsatt utsagn der som kan rammes av bestemmelser i tysk straffelov som er angitt som grunnlag for begjæringen om overlevering. De materielle vilkår for overlevering er oppfylt etter arrestordreloven 6 og 7, og det foreligger ingen obligatoriske avslagsgrunner etter 8Begjæringen om fengsling Vilkårene for pågripelse, fengsling og annen bruk av tvangsmidler er regulert i arrestordreloven 13I henhold til 13 første ledd skal den som er ettersøkt i henhold til en nordisk europeisk arrestordre, pågripes snarest råd om det ikke er klart at overlevering må avslås. At siktede ble pågrepet 10 januar 2023, kan det ikke være noe å innvende mot. Vilkårene for å holde den pågrepne videre fengslet for å sikre gjennomføringen av overleveringen, fremgår av 13 tredje ledd som lyder: Vil påtalemakta halde på den pågripne for å gjennomføre overleveringa, skal han framstillast for tingretten med krav om fengsling. Straffeprosessloven 183 gjeld tilsvarande. Retten skal treffe avgjerd om fengsling om vilkåra for pågriping er oppfylte, jamfør første ledd, med mindre det ikkje er grunn til å frykte for at den pågripne vil unndra seg eller hindre overlevering, eller formålet med fengsling kan oppnåast ved tiltak etter straffeprosessloven 188 Retten skal ved vurderinga av om den skal treffe avgjerd om fengsling leggje opplysningane i arrestordren til grunn, om dei ikkje openbert er urette. Om kravet til unndragelsesfare uttalte departementet i Prop. 137 L S (2010 2011) side 55: Den ettersøkte skal lauslatast, eventuelt på vilkår, dersom det ikkje er noko grunn til å frykte at den ettersøkte vil unndra seg eller gjere overlevering vanskeleg. Dommaren må her foreta ei konkret vurdering av risikoen for at den ettersøkte unndreg seg overlevering. I motsetnad til det som gjeld ved vurderinga av fluktfaren etter straffeprosessloven 171 første ledd nummer 1, krevst det ikkje særskilte haldepunkt for fluktfare, men derimot haldepunkt for at det ikkje ligg føre nokon slik risiko. Den ettersøkte sin alder, livs og familiesituasjon og andre personlege omstende kan gjere at det verkar lite truleg at personen vil flykte. Men av omsyn til plikta til å sørgje for overlevering i samsvar med avtalen, bør reservasjonen nyttast med varsemd. Tingretten har med henvisning til motivuttalelsen lagt denne forståelsen til grunn for sin avgjørelse i kjennelsen på side 7 Avgjørelsen er basert på en riktig generell rettsoppfatning. Uenigheten gjelder den konkrete vurderingen av om det i As tilfelle ikke er grunn til å frykte at han vil unndra seg forfølgning. Om dette uttalte tingretten i kjennelsen side 8: Retten mener det ikke foreligger nok konkrete holdepunkter for at A ikke vil unndra seg overlevering til Tyskland. Retten viser til at etterlyste ikke tidligere har vært kjent med overleveringssaken til Tyskland, herunder den pågående prosessen der nede. Videre foreligger det opplysninger om at etterlyste har foretatt flere grensepasseringer på steder hvor man ikke trenger I D dokumenter, se dok. Omstendighetene som taler for det motsatte er ikke tilstrekkelig kvalifiserte. Det følger av henvisningen fra arrestordreloven 13 tredje ledd annet punktum til straffeprosessloven 188 at den pågrepne ikke skal fengsles dersom formålet med fengsling kan oppnås på annen måte. Lagmannsretten er enig med tingretten i at det grunnleggende vilkåret om bruk av tvangsmidler for å gjennomføre overleveringen, er oppfylt. Det springende punktet er om formålet kan oppnås ved virkemidler straffeprosessloven 188 gir anvisning på. Fra As forklaring i rettsmøtet i tingretten er det protokollert: På spørsmål fra forsvarer forklarte han at han ikke vil unndra seg eller stikke av fra forfølgningen. Han har bodd i Norge i 8 år, har en jobb og har 1 barn. Han eier en bolig og en bil. Boligen er på registret bostedsadresse. Han har kjæreste og bor sammen med henne. Etterlyste samtykker til å levere fra seg passet og andre reisedokumenter. Etterlyste samtykker også til daglig meldeplikt. Han samtykker også elektronisk kontroll (fotlenke). Han vet hva han er gjort, at han er uskyldig og at saken beror på en misforståelse. Etterlyste har fremlagt alt av dokumentasjon han har blitt spurt om fra tyske myndigheter. På spørsmål fra aktor forklarte han at kjæresten heter B, og at hun akkurat har kommet til Norge. Hun er registret bosatt på asylmottak. På spørsmål fra retten om barn, forklarte han at barnet er 3 år gammel. Moren har for tida den daglige omsorgen, og han har samvær sporadisk. Det er en konflikt mellom han og barnemor, derfor han mener situasjonen er midlertidig. På spørsmål fra aktor forklarte han at han ikke kan møte barnemor og barn når han vil. Det er et besøksforbud mot ekskona og barn mot hans vilje. Lagmannsretten bemerker at det ikke er adgang til å benytte fotlenke som fengslingssurrogat etter straffeprosessloven 188 første ledd, jamfør 181 første ledd, selv om siktede samtykker i dette. I praksis er det andre tiltak A nevner som er aktuelle, som meldeplikt og innlevering av pass og andre reisedokumenter. I støtteskrivet er det gjort gjeldende at A har samboer i Norge. I tingretten forklarte han som nevnt ovenfor, at han har en kjæreste og bor sammen med henne. På spørsmål fra aktor forklarte han imidlertid at hun akkurat har kommet til Norge. Hun er registrert bosatt på asylmottak. Forholdet til kjæresten etablerer ikke en tilknytning til Norge som etter lagmannsrettens oppfatning kan tillegges nevneverdig vekt ved vurderingen av unndragelsesfaren eller formålstjenligheten av fengslingssurrogater. I rettsboken for tingretten ble det protokollert at aktor på spørsmål fra retten opplyste... at den etterlyste i Norge er siktet i en straffesak som er kodet som grov kroppsskade hvor fornærmede skal være etterlystes datter. Aktor opplyste at politiet innledet etterforskning i saken i august 2021 og at etterlyste kort tid deretter ble pågrepet og fengslet begrunnet i bevisforspillelsesfare. Aktor opplyste at etterlyste var fengslet i en periode på mellom 6 og 8 uker. Videre opplyste aktor at den norske straffesaken mot etterlyste ble ferdig etterforsket i desember 2022, og at den for tida ikke er påtaleavgjort. Aktor opplyste at etterlyste ikke på noe tidspunkt har vært fengslet eller underlagt andre restriksjoner begrunnet i unndragelsesfare i den pågående norske straffesaken. Lagmannsretten er etter en samlet vurdering av opplysningene i saken enig med tingretten i at fengslingsalternativer i straffeprosessloven 188, jamfør 181 første ledd, ikke er tilstrekkelige til å avhjelpe unndragelsesfaren, og legger som tingretten vekt på opplysningene i rapporten 28 juli 2022, dok. 05, 02, om at A har foretatt flere grensepasseringer på steder hvor man ikke trenger I D dokumenter. Om forholdsmessigheten av tvangsmidlet uttalte tingretten i kjennelsen på side 8 9: Fengsling i 4 uker er videre et forholdsmessig inngrep overfor A, jamfør straffeprosessloven 170a. Konkret viser retten til unndragelsesfaren som foreligger, sakens alvorlighet og hensynet til internasjonalt samarbeid på straffesaksområdet. Retten kan ikke se at det foreligger forhold ved etterlyste som tilsier at fengsling i seg selv vil være et uforholdsmessig inngrep. Retten finner av de samme grunner at fengsling er tilstrekkelig begrunnet, jamfør straffeprosessloven 170a. Lagmannsretten slutter seg til tingrettens vurdering. Anken over begge avgjørelser blir etter dette å forkaste. S LU TN IN GAnken forkastes.
Overlevering og fengsling etter arrestordreloven. Lagmannsretten kom, som tingretten, til at vilkårene for overlevering til Tyskland var oppfylt etter arrestordreloven 14 tredje ledd. Opplysningene som fremgikk av begjæringen var ikke åpenbart uriktige, og det forelå ingen avslagsgrunner. Vilkårene for fengsling var oppfylt etter lovens 13 tredje ledd. Unndragelsesfaren kunne ikke tilstrekkelig avhjelpes ved fengslingssurrogater etter straffeprosessloven 188, jamfør 181 første ledd. Henvisninger: Straffeprosessloven 181, 188 Arrestordreloven 13, 14