Strafferett  Straffutmåling  Økonomisk kriminalitet  Grovt bedrageri  Dokumentfalsk  Straffeloven § 372 jamfør § 371 bokstav a, jamfør straffeloven § 361 første ledd bokstav a, jamfør straffeloven § 390
Saken gjelder straffutmåling for grove bedragerier og annen økonomisk kriminalitet. Sunnmøre tingrett avsa 4 september 2020 dom med slik domsslutning: 1. A, født 0/0/1983, frifinnes for tiltalen post V I. 2. A, født 0/0/1983, dømmes for overtredelse av straffeloven 372, jamfør 371 bokstav a straffeloven 392 straffeloven 361 første ledd bokstav a straffeloven 390 straffeloven 371 bokstav a, jamfør 16 straffeloven 371 bokstav a straffeloven 323 første ledd, jamfør 321til fengsel i 1 ett år og 8 åtte måneder, straffeloven 2005 79 bokstav a. Varetekt kommer til fradrag med 3 tre dager, jamfør straffeloven 2005 832A, født 0/0/1983, dømmes til å betale slik erstatning innen 2 to uker fra dommen er forkynt: Til Ikano Bank A B med 266 255 tohundreogsekstisekstusentohundreogfemtifem kroner. Til Ålesund kommune med 13 141 trettentusenethundreogførtien. A har anket over straffutmålingen. Anken ble henvist til ankeforhandling ved Frostating lagmannsretts beslutning 21 oktober 2020Ankeforhandling ble holdt i Trondheim tinghus Ålesund tinghus 5 februar 2020, gjennomført som videokonferanse, med dommerne i Trondheim og aktor, forsvarer, tiltalte og vitne i Ålesund. Domfelte forklarte seg, det ble hørt ett vitne domfeltes ektefelle, og det ble foretatt slik dokumentasjon i elektronisk utdrag som rettsboka viser. A v forsvarer har i hovedtrekk gjort gjeldende: Straffen er vesentlig for strengt fastsatt. Tingretten vurderte tapsrisikoen vesentlig lavere enn hva påtalemyndigheten tok til orde for under hovedforhandlingen. Saken har en så lang samlet saksbehandlingstid at det bør medføre en vesentlig lavere straff, herunder deldom. Tingretten har ikke fulgt retningslinjene om fradrag for tidsbruk gitt i H R 2016 225 S. Under enhver omstendighet er straffenivået satt vesentlig for høyt i forhold til rettspraksis. Grove bedragerier i størrelsesorden n million kroner tilsier en fengselsstraff på cirka ett år. Rt 2012 1968, som tingretten har vist til, har klare ulikheter med vår sak hvor allmennpreventive hensyn ikke gjør seg like sterkt gjeldende. H R 2020 1352 A, H R 2017 1781 A, H R 2017 1072 A og L B 2019 67672 viser at tingrettens straff er blitt for streng. Tingretten har også lagt vesentlig for lite vekt på domfeltes tilståelser og fremstiller tidspunktet for når disse kom feil. Det alt vesentlige av forholdene var tilstått lenge før hovedforhandlingen. Samlet tilsier de forhold domfelte er dømt for, et utgangspunkt på fengsel i cirka 1 år og 2 måneder. Fradrag for tilståelsene bør utgjøre minst 4 måneder. Fradraget for den lange saksbehandlingstiden bør også utgjøre minst 4 måneder. Disse forhold, samt personlige forhold hos domfelte og barnas omsorgssituasjon tilsier at det bør gis deldom. En passende reaksjon vil være 1 års fengsel hvorav 6 måneder gjøres betinget med en prøvetid på 2 år. Forsvarer la ned slik påstand: Domfelte anses på mildeste måte. Påtalemyndigheten har i hovedtrekk gjort gjeldende: De straffbare forhold er begått i næringsvirksomhet og fremstår som en del av et forretningskonsept, hvor domfelte har utnyttet systemet med leasingavtaler. Det bærende for straffen er de grove bedrageriene. Den totale tapsrisikoen var høyere enn hva tingretten la til grunn. Fakturaer viser at tapsrisikoen samlet var 1 590 000 kroner. Den objektive grovhet illustreres også av at forholdene er begått over tid, var planlagt, hadde profesjonelt preg, og innebærer betydelig brudd på tillit. Metodene skapte ubehag og usikkerhet hos de mange berørte som fikk sine navn misbrukt. Dette ligner på situasjonen ved nettsvindel og I D tyverier. H R 2020 1945 A viser at det ikke bare er beløpet som er veiledende og at misbruk av tillit er skjerpende. H R 2020 1352 A har også mange relevante momenter. Påtalemyndigheten mener bedrageriene som utgangspunkt vil gi fengsel i 1 år og 10 måneder, men med de dokumentfalsk forholdene som er knyttet til disse som skjerpende, bør det tas utgangspunkt i fengsel i 2 år. Med de øvrige dokumentfalsk forholdene, manglende regnskap, utroskapsforholdene, og fakturabedrageriene i tillegg, mener påtalemyndigheten at fengsel i 2 år og 4 måneder samlet sett er et riktig utgangspunkt. Påtalemyndigheten mener det ikke er rom for å gi fradrag for lang saksbehandlingstid frem til tiltale ble tatt ut. Det var ingen ubegrunnet liggetid. Årsaken til tidsbruken er at det kom inn stadig nye anmeldelser. Kun tidsbruken for domstolen bør føre til et kort fradrag. Tilståelsene som kom sent og etter hvert kan ikke medføre mer enn 15 rabatt. Dette har hatt liten betydning for sakens oppklaring, men har en viss prosessøkonomisk betydning. Domfeltes familiesituasjon kan ikke få betydning for straffutmålingen. Aktor la ned slik påstand: I tingrettens dom gjøres den endring at straffen settes til fengsel i 1 år og 10 måneder. Lagmannsretten bemerker: A er 37 år gammel og bor i egen bolig i adresse i Ålesund, sammen med ektefelle og tre barn under skolealder, 5 år, 2 år og 5 måneder. Han har siden 1 april 2020 hatt fast stilling som salgssjef i virksomhet1 Region Vest, og han har oppgitt at han tjener 930 000 kroner brutto per år (inkl. firmabil). A var tidligere selvstendig næringsdrivende, organisert gjennom flere aksjeselskap, hvor han var styreleder og daglig leder i selskaper som drev med salg av kontorrekvisita. Dette gjelder virksomhet2, virksomhet3 og virksomhet5. Alle tre selskapene har gått konkurs. I tillegg har han hatt selskapet virksomhet4, som ble stiftet i mars 2019, og hvor virksomheten rettet seg mot salg av hjertestartere. A ble 12 februar 2020 satt under tiltale for en rekke lovovertredelser knyttet til økonomisk kriminalitet under utøvelse av næringsvirksomheten. Tiltalen omfattet (I) grovt bedrageri åtte tilfelle, jamfør straffeloven 372 jamfør 371 bokstav a, (I I) unnlatt regnskapsførsel, jamfør straffeloven 392, (I II) dokumentfalsk seks tilfelle, jamfør straffeloven 361 første ledd bokstav a, (I V) økonomisk utroskap to tilfelle, jamfør straffeloven 390, (V) to forsøk på bedrageri, jamfør straffeloven 371 bokstav a jamfør 16, (V II) og ett bedrageri, jamfør straffeloven 371 bokstav a. Tiltalen (V II I) gjaldt et mindre tyveri, jamfør straffeloven 323 første ledd jamfør 321 A er domfelt i samsvar med tiltalen for alle disse forhold. Tiltalen post I gjelder som nevnt åtte grove bedragerier. Gjennom sentrale roller som daglig leder og styreleder i sine aktuelle selskaper, solgte A kopimaskiner til ulike finansieringselskap. Sju av bedrageriene ble begått i forbindelse med leasingavtaler og salg av kopimaskiner, hvor både leasingselskap og kunder har fått feilaktige opplysninger. Dels gjelder det maskiner som aldri har eksistert, dels gjelder det avtale om levering av nye maskiner som ble byttet ut med gamle, og dels gjelder det kontrakt med uriktig høy pris. Ett bedrageri gjelder uriktige opplysninger i forbindelse med salg og leasingavtale av to hjertestartere, som aldri ble levert. Post V og V II gjelder fakturabedragerier. Post I II om dokumentfalsk, som stort sett gjelder undertegning av leasingavtaler leveringsdokumenter med andres navn, er hva gjelder underpost b, e og f knyttet til post I. Virksomheten rettet seg mot offentlige etater, kommuner og barnehager, men også private foretak ble rammet. Post I V gjelder belastning av selskapet for private innkjøp. Samtlige av de straffbare forhold, 21 til sammen, gjelder økonomisk kriminalitet begått i egen næringsvirksomhet (bortsett fra post V II I) i perioden mai 2016 juli 2019 De grove bedrageriene pågikk fra februar 2017 til september 2019 Lagmannsretten er enig med påtalemyndigheten i at forholdene omkring leasingavtalene fremstår som en del av et forretningskonsept. A utnyttet leasing systemet ved å ordne ulike typer avtaler. Dette gjorde han gjennomgående ved å inngå avtale med forskjellige leasingselskaper banker, tok kontakt med kunder, og sørget for riktig utfylt kontrakt og levering av varen med kundens leveringsgodkjenning. I denne sammenheng forfalsket han kundenes underskrifter. Dette førte til at finansieringsselskapet var eier av varen, kunden var leietaker, mens A uten ansvar og risiko fakturerte selskapet. Lagmannsretten mener tingretten har lagt til grunn en for lav tapsrisiko når den angis som minimum kroner en million. Den potensielle tapsrisikoen var utvilsomt vesentlig høyere i størrelsesorden 1, 5 millioner kroner (eksakt beregnet 1 590 000 kroner). Dette fremgår av fremlagte fakturaer. Det styrende for straffverdigheten er risikoen, og ikke reelt tap. Det har ingen betydning at deler av det som var fakturert er tilbakebetalt. Dette gjelder det økonomiske bildet for de grove bedrageriene under tiltalen post I. I tillegg kommer den økonomiske utroskapen i post I V, hvor han hadde belastet virksomhet5 med private innkjøp av båt og boblebad for samlet 130 000 kroner. Det har ingen betydning at A betaler dette tilbake gjennom påplussing i inntekten og trekk fra kemneren. Fakturasvindelen, henholdsvis to forsøk og ett gjennomført, jamfør tiltalen post V og V II, dreier seg om henholdsvis 104 415 kroner og 13 141 kroner. Det bærende for straffutmålingen er de grove bedrageriene. Lagmannsretten slutter seg til følgende fra tingrettens dom under straffutmålingspremissene side 11: Samtlige bedragerier er utført som en planmessig forretningsdrift over en to års periode, hvor tiltalte har skaffet seg og sitt selskap en økonomisk fordel basert på å utarbeide dokumenter som ikke har stemt med de faktiske forhold. Det er etter rettens mening skjerpende omstendigheter når tiltalte har utnyttet en tillitsordning som er avgjørende for en veletablert ordning basert på salg og formidling av leasingavtaler. Lagmannsretten vil fremheve av skjerpende betydning for straffen at forholdene er begått over tid, at bedrageriene var basert på en finurlig oppbygd forretningsid som kunne være vanskelig å avsløre, at de hadde et planmessig og profesjonelt preg hvor metodene viser at dette ikke var impulshandlinger, og at de hadde en intensitet hvor han fortsatte konseptet gjennom nye selskaper og fortsatte ufortrødent også etter at de første anmeldelsene kom. Bedrageriene representerer et alvorlig brudd på tillit, både i forhold til de mange som er berørt og i forhold til at slik virksomhet er ødeleggende for tilliten til leasingsystemet. Dette kan sammenlignes med nettbanksvindel som rammer tilliten til betalingssystemer, og det kan sammenlignes med det ubehaget de berørte opplever ved nettsvindel og I D tyveri. As metoder har skapt usikkerhet hos private involverte og for de hvis navn ble misbrukt, og som følge av bedrageriene oppsto konflikter om hvem som skal bære tapet. Rettspraksis underbygger klart at det ikke bare er den beløpsmessige tapsrisikoen som er veiledende for straffutmålingen, men også øvrige momenter som er gjennomgått ovenfor, jamfør H R 2020 1945 A avsnitt 16 18 hva gjelder misbruk av tillitsforhold. H R 2020 1352 A særlig avsnitt 23 25 viser betydningen av at bedrageriene har et planlagt, profesjonelt preg og som rammer tilliten til betalingssystemer. Det heter at: Samfunnsinteressene knyttet til et pålitelig betalingssystem, sammenholdt med vinningspotensialet ved forfalskninger og bedragerier som i saken her, tilsier at det legges mindre vekt på om utbyttet eventuelt har vært begrenset, se til sammenligning Rt 1999 1561 Det følger av fortsettelsen i samme avsnitt 23 at blant annet omfanget av ulovlig innhentet informasjonen, fremgangsmåten som er benyttet, mengden, antallet involverte personer, virksomhetens varighet, graden av organisering, og profesjonalitet derimot vil stå sentralt ved straffutmålingen. Høyesterett ga i avsnitt 25 uttrykk for at de straffutmålingsmomentene det her var gitt anvisning på har overføringsverdi til annen internettkriminalitet, noe som også ble lagt til grunn i Rt 2012 1968 Den saken gjaldt databedrageri ved inntrenging i nettbank og tapping av penger fra private konti, og hvor det ble lagt vekt på at nettbankkriminalitet krever planlegging og organisering over tid samt at potensialet for økonomisk gevinst er betydelig. Det var da av mindre betydning at utbyttet for de involverte var betydelig. Lagmannsretten mener disse betraktningene langt på vei gjør seg gjeldende også i vår sak. Avgjørelsen gir veiledende og relevante momenter til sammenligning for straffutmålingen for A, med særlig vekt på det planlagte, profesjonelle preget, det ødeleggende for tilliten til leasing systemet og personlige belastninger for de mange involverte. Med utgangspunkt i tapsrisikoen på 1, 5 millioner kroner og de øvrige skjerpende forhold ved bedrageriene, mener lagmannsretten at straffen for forholdene under tiltalen post I som utgangspunkt og isolert sett vil utgjøre ubetinget fengsel i om lag 1 år og 10 måneder. De øvrige forhold ville hver for seg isolert sett føre til anslagsvis fengsel i 30 dager for unnlatt regnskapsførsel, 60 dager for dokumentfalsken som ikke er knyttet til bedrageriene, 90 dager for den økonomiske utroskapen. Det samme gjelder fakturasvindelen (V og V II). Denne typen bedragerier er et stort samfunnsproblem som alene tilsier en streng reaksjon. Det tilføyes at post V II I isolert sett ville medført en bøtestraff. Etter en samlet vurdering, og straffeloven 79 a tatt i betraktning, mener lagmannsretten at tingretten treffer godt med et utgangspunkt for samlet straff på fengsel i 2 år og 2 måneder. Lagmannsretten antar imidlertid at en straff på 2 år og 1 måned kan være vel så riktig. Spørsmålet er så om det bør gjøres fradrag i straffen grunnet formildende omstendigheter begrunnet i saksbehandlingstiden, jamfør straffeloven 78 e, og tilståelsene, jamfør 78 f. Lagmannsretten kan ikke se at saken frem til tiltale ble tatt ut har tatt for lang tid. Riktignok er den første anmeldelsen fra august 2017, mens den siste anmeldelsen kom i september 2019 Det siste avhøret i saken ble tatt 12 februar 2020 Årsaken til tidsbruken er ikke ubegrunnet liggetid, men at det jevnlig kom til n og n ny anmeldelse gjennom 2018 og 2019 som måtte etterforskes. Lagmannsretten slutter seg til følgende fra tingrettens dom side 12: Som følge av at saken gjelder mange forhold begått over et lengre tidsrom, har nødvendigvis også etterforskningen tatt tilsvarende tid. Selv om det gikk noen måneder fra siste straffbare forhold ble begått til tiltalen ble tatt ut, kan retten ikke se at det er forhold med politiets saksbehandling som i en sak som dette i et omfattende sakskompleks kan tillegges vekt i formildende retning. Tiltale ble tatt ut 12 februar 2020 og hovedforhandling var berammet til 16 mars 2020 Berammelsen passet ikke for A som var på ferie, og ny hovedforhandling ble berammet til 15 april 2020 Denne måtte imidlertid utgå på grunn av koronarestriksjoner. Dermed oppsto en forsinkelse på vel 4 måneder, frem til oppstart av hovedforhandlingen i tingretten 24 august 2020 Lagmannsretten følger tingretten, og gjør et forholdsmessig fradrag på 2 måneder i fengselsstraffen for denne forlengede saksbehandlingstiden. Lagmannsretten kan heller ikke se at tilståelsene bør føre til mer enn 2 måneder i fradrag. Det er riktig at A da han forklarte seg for tingretten kun bestred tre poster i tiltalen, nemlig post I II d og e, som gjaldt dokumentfalsk, og post V II som han ble frifunnet for. Det er imidlertid ikke dekkende å påstå at det alt vesentlige av forholdene var tilstått lenge før hovedforhandlingen. Det er fremlagt en oversikt over tidspunktene for de ulike tilståelsene. Denne viser at forholdene under post I e, f og g ble tilstått ved innledningen av hovedforhandlingen. Det samme gjelder post I II c og f og post V a. Tiltalen post I h ble tilstått før prosedyren. Ellers kom tilståelsene i politiforklaringer gjennom 2018 og 2019 Tilståelsene kom sent, etter hvert som forholdene var etterforsket og dokumentasjon forelå. A tilsto slik lagmannsretten ser det stort sett lite eller ingenting før han måtte. Tilståelsene har hatt liten betydning for sakens oppklaring, men har hatt en viss prosessøkonomisk betydning, og som tingretten påpeker også for de fornærmede. Dette betyr at den fengselsstraffen tingretten satte, 1 år og 8 måneder, i hvert fall ikke er for streng. Etter en samlet vurdering er lagmannsretten kommet til at denne kan bli stående som en passende straff. A og hans forsvarer har bedt om at straffen tilpasses slik at han ikke risikerer å miste sitt arbeid og sin familie, herunder at deler av straffen bør gjøres betinget med prøvetid. Det gjør seg sterke allmennpreventive hensyn gjeldende for økonomisk kriminalitet av slik alvor som A har gjort seg skyldig i, og det klare utgangspunkt er en helt ut ubetinget fengselsstraff, uten at det er rom for fullbyrdelsesutsettelse, jamfør straffeloven 34Det er anført at soning av en fengselsstraff på 1 år og 8 måneder vil være katastrofal. Da må huset selges og mor og barn flytte til hennes familie i sted. Familien har det tungt økonomisk og omsorgen for barna medfører utfordringer fordi ektefellen ikke kan greie både å skjøtte sitt arbeid som sykepleier i turnus og ta vare på barna alene. A har en stor gjeldsbyrde, mer enn 3 millioner kroner, han har utleggstrekk, og har nå fått bistand av N AV til å innlede forhandlinger om en utenrettslig gjeldsordning med sine kreditorer. Lagmannsretten betviler ikke at fengselsstraffens lengde har stor betydning for familien, både for økonomi, bosituasjon, ektefellens livs og arbeidssituasjon og omsorgen for barna. Den har også betydning for As mulighet til å beholde sin stilling. Selv om fast jobb og fast inntekt er viktig for han, medfører ikke det at han er i noen rehabiliteringssituasjon. Etter straffeloven 78 g kan det som formildende omstendighet tas i betraktning at lovbryteren selv blir hardt rammet av lovbruddet, og eller at straffereaksjonen vil bli en sterk belastning på grunn av andre omstendigheter. Alternativet omfatter ikke tilfelle hvor soning av en ubetinget dom kan medføre problemer for domfelte å få beholde sitt arbeid, men det kan unntaksvis tas hensyn til dette, og heller ikke hvor avsløringen av lovbruddene får store økonomiske konsekvenser for domfelte, typisk ved bedragerier. Andre omstendigheter er aktuelt ved forhold hos domfelte som gjør at soning vil representere en vesentlig større belastning enn det som følger av selve frihetsberøvelsen. Det skal foretas en konkret vurdering, hvor en rekke omstendigheter gjør seg gjeldende, jamfør rettspraksis og kommentarene til lovbestemmelsen i Juridica. Pkt. 92, hvor det heter: Forutsetningen for at alternativet skal komme direkte til anvendelse, må være at ulempene rammer den domfelte selv. Men da oppregningen ikke er uttømmende, vil det fortsatt være adgang til etter omstendighetene å legge vekt på den domfeltes omsorgsplikter, og at soning vil kunne få alvorlige konsekvenser for personer som den domfelte har omsorgen for, jamfør kommentaren til 34 punkt 324 I kommentaren under punkt 324 til straffeloven 34 heter det blant annet: Momenter som ikke har direkte tilknytning til den straffbare handlingen, kan også etter omstendighetene tilsi at det gis betinget dom. Dette gjelder blant annet undertiden for personer med omsorgsplikter som en soning kan få uheldige konsekvenser for. Rettspraksis viser at det gjennomgående skal mye til for at straffen av denne grunn gjøres betinget eller at det anvendes samfunnsstraff, (... ) Ved de lengre fengselsstraffene er dette på det nærmeste utelukket (... ). Det er imidlertid også eksempler i rettspraksis på betinget dom hvor den domfeltes omsorgsplikter utgjorde en sentral del av begrunnelsen, jamfør blant annet Rt 2004 1626, Rt 2012 1258 og H R 2019 1236 A. A faller ikke innenfor disse kategoriene. Barna blir ikke uten nære omsorgspersoner når far soner, og de økonomiske, familiære og følelsesmessige konsekvensene av fars lovbrudd vil nødvendigvis gå ut over barna. Barnas beste er imidlertid et grunnleggende hensyn domstolen må iaktta hvor barn berøres av straffereaksjoner mot deres omsorgspersoner, jamfør F N s barnevernkonvensjon artikkel 3 og Grunnloven 104, jamfør eksempelvis Rt 2011 462 avsnitt 26 Lagmannsretten legger til grunn at disse hensyn også må gjelde ved utmåling av straff hvor domfelte ikke er barnas eneste omsorgsperson, gitt at særlige omstendigheter tilsier utslag i straffen. I As tilfelle vil barna lide sterkt under et så pass langvarig fravær av far som soning i 1 år og 8 måneder innebærer. Barna er små og mister i realiteten kontakten med far, og de rammes også indirekte ved at mor, dog med noe hjelp, blir alene med omsorgen. Lagmannsretten ser at hensynet til barnas omsorgssituasjon og de store konsekvensene for familien som uskyldig rammet tilsier at en del av dommen bør gjøres betinget. Det samme gjør individualpreventive hensyn, som lagmannsretten anser aktuelt for A. En betinget dom kan tjene som et nyttig ris bak speilet. Han var vel vitende om den risiko og konsekvenser hans straffbare virksomhet medførte for familien, og holdt det likevel gående over lang tid. Nå er det fast stilling og fast inntekt han mener skal berge han. Lagmannsretten anser likevel situasjonen sårbar og uviss. Mister A arbeid og inntekt som følge av soningen, er det en iboende fare for at han etter soning starter ny virksomhet og gjenopptar ulike former for bedrageri virksomhet. Lagmannsretten er under betydelig tvil kommet til at 6 måneder av straffen kan gjøres betinget med en prøvetid på 2 år, jamfør straffeloven 34 Noen ytterligere del som betinget ser ikke lagmannsretten rom for. Dette betyr at 1 år og 2 måneder av straffen skal sones. Sakskostnader er ikke påstått, og lagmannsretten har ikke grunnlag for å idømme dette. Dommen er enstemmig. D OM SS LU TN IN GI tingrettens dom gjøres den endring av 6 seks måneder av straffen gjøres betinget med en prøvetid på 2 to år. 
Saken gjelder straffutmåling for grove bedragerier og annen økonomisk kriminalitet. Sunnmøre tingrett avsa 4 september 2020 dom med slik domsslutning: 1. A, født 0/0/1983, frifinnes for tiltalen post V I. A, født 0/0/1983, dømmes for overtredelse av straffeloven 372, jamfør 371 bokstav a straffeloven 392 straffeloven 361 første ledd bokstav a straffeloven 390 straffeloven 371 bokstav a, jamfør 16 straffeloven 371 bokstav a straffeloven 323 første ledd, jamfør 321til fengsel i 1 ett år og 8 åtte måneder, straffeloven 2005 79 bokstav a. Varetekt kommer til fradrag med 3 tre dager, jamfør straffeloven 2005 832A, født 0/0/1983, dømmes til å betale slik erstatning innen 2 to uker fra dommen er forkynt: Til Ikano Bank A B med 266 255 tohundreogsekstisekstusentohundreogfemtifem kroner. Til Ålesund kommune med 13 141 trettentusenethundreogførtien. A har anket over straffutmålingen. Anken ble henvist til ankeforhandling ved Frostating lagmannsretts beslutning 21 oktober 2020Ankeforhandling ble holdt i Trondheim tinghus Ålesund tinghus 5 februar 2020, gjennomført som videokonferanse, med dommerne i Trondheim og aktor, forsvarer, tiltalte og vitne i Ålesund. Domfelte forklarte seg, det ble hørt ett vitne domfeltes ektefelle, og det ble foretatt slik dokumentasjon i elektronisk utdrag som rettsboka viser. A v forsvarer har i hovedtrekk gjort gjeldende: Straffen er vesentlig for strengt fastsatt. Tingretten vurderte tapsrisikoen vesentlig lavere enn hva påtalemyndigheten tok til orde for under hovedforhandlingen. Saken har en så lang samlet saksbehandlingstid at det bør medføre en vesentlig lavere straff, herunder deldom. Tingretten har ikke fulgt retningslinjene om fradrag for tidsbruk gitt i H R 2016 225 S. Under enhver omstendighet er straffenivået satt vesentlig for høyt i forhold til rettspraksis. Grove bedragerier i størrelsesorden n million kroner tilsier en fengselsstraff på cirka ett år. Rt 2012 1968, som tingretten har vist til, har klare ulikheter med vår sak hvor allmennpreventive hensyn ikke gjør seg like sterkt gjeldende. H R 2020 1352 A, H R 2017 1781 A, H R 2017 1072 A og L B 2019 67672 viser at tingrettens straff er blitt for streng. Tingretten har også lagt vesentlig for lite vekt på domfeltes tilståelser og fremstiller tidspunktet for når disse kom feil. Det alt vesentlige av forholdene var tilstått lenge før hovedforhandlingen. Samlet tilsier de forhold domfelte er dømt for, et utgangspunkt på fengsel i cirka 1 år og 2 måneder. Fradrag for tilståelsene bør utgjøre minst 4 måneder. Fradraget for den lange saksbehandlingstiden bør også utgjøre minst 4 måneder. Disse forhold, samt personlige forhold hos domfelte og barnas omsorgssituasjon tilsier at det bør gis deldom. En passende reaksjon vil være 1 års fengsel hvorav 6 måneder gjøres betinget med en prøvetid på 2 år. Forsvarer la ned slik påstand: Domfelte anses på mildeste måte. Påtalemyndigheten har i hovedtrekk gjort gjeldende: De straffbare forhold er begått i næringsvirksomhet og fremstår som en del av et forretningskonsept, hvor domfelte har utnyttet systemet med leasingavtaler. Det bærende for straffen er de grove bedrageriene. Den totale tapsrisikoen var høyere enn hva tingretten la til grunn. Fakturaer viser at tapsrisikoen samlet var 1 590 000 kroner. Den objektive grovhet illustreres også av at forholdene er begått over tid, var planlagt, hadde profesjonelt preg, og innebærer betydelig brudd på tillit. Metodene skapte ubehag og usikkerhet hos de mange berørte som fikk sine navn misbrukt. Dette ligner på situasjonen ved nettsvindel og I D tyverier. H R 2020 1945 A viser at det ikke bare er beløpet som er veiledende og at misbruk av tillit er skjerpende. H R 2020 1352 A har også mange relevante momenter. Påtalemyndigheten mener bedrageriene som utgangspunkt vil gi fengsel i 1 år og 10 måneder, men med de dokumentfalsk forholdene som er knyttet til disse som skjerpende, bør det tas utgangspunkt i fengsel i 2 år. Med de øvrige dokumentfalsk forholdene, manglende regnskap, utroskapsforholdene, og fakturabedrageriene i tillegg, mener påtalemyndigheten at fengsel i 2 år og 4 måneder samlet sett er et riktig utgangspunkt. Påtalemyndigheten mener det ikke er rom for å gi fradrag for lang saksbehandlingstid frem til tiltale ble tatt ut. Det var ingen ubegrunnet liggetid. Årsaken til tidsbruken er at det kom inn stadig nye anmeldelser. Kun tidsbruken for domstolen bør føre til et kort fradrag. Tilståelsene som kom sent og etter hvert kan ikke medføre mer enn 15 rabatt. Dette har hatt liten betydning for sakens oppklaring, men har en viss prosessøkonomisk betydning. Domfeltes familiesituasjon kan ikke få betydning for straffutmålingen. Aktor la ned slik påstand: I tingrettens dom gjøres den endring at straffen settes til fengsel i 1 år og 10 måneder. Lagmannsretten bemerker: A er 37 år gammel og bor i egen bolig i adresse i Ålesund, sammen med ektefelle og tre barn under skolealder, 5 år, 2 år og 5 måneder. Han har siden 1 april 2020 hatt fast stilling som salgssjef i virksomhet1 Region Vest, og han har oppgitt at han tjener 930 000 kroner brutto per år (inkl. A var tidligere selvstendig næringsdrivende, organisert gjennom flere aksjeselskap, hvor han var styreleder og daglig leder i selskaper som drev med salg av kontorrekvisita. Dette gjelder virksomhet2, virksomhet3 og virksomhet5. Alle tre selskapene har gått konkurs. I tillegg har han hatt selskapet virksomhet4, som ble stiftet i mars 2019, og hvor virksomheten rettet seg mot salg av hjertestartere. A ble 12 februar 2020 satt under tiltale for en rekke lovovertredelser knyttet til økonomisk kriminalitet under utøvelse av næringsvirksomheten. Tiltalen omfattet (I) grovt bedrageri åtte tilfelle, jamfør straffeloven 372 jamfør 371 bokstav a, (I I) unnlatt regnskapsførsel, jamfør straffeloven 392, (I II) dokumentfalsk seks tilfelle, jamfør straffeloven 361 første ledd bokstav a, (I V) økonomisk utroskap to tilfelle, jamfør straffeloven 390, (V) to forsøk på bedrageri, jamfør straffeloven 371 bokstav a jamfør 16, (V II) og ett bedrageri, jamfør straffeloven 371 bokstav a. Tiltalen (V II I) gjaldt et mindre tyveri, jamfør straffeloven 323 første ledd jamfør 321 A er domfelt i samsvar med tiltalen for alle disse forhold. Tiltalen post I gjelder som nevnt åtte grove bedragerier. Gjennom sentrale roller som daglig leder og styreleder i sine aktuelle selskaper, solgte A kopimaskiner til ulike finansieringselskap. Sju av bedrageriene ble begått i forbindelse med leasingavtaler og salg av kopimaskiner, hvor både leasingselskap og kunder har fått feilaktige opplysninger. Dels gjelder det maskiner som aldri har eksistert, dels gjelder det avtale om levering av nye maskiner som ble byttet ut med gamle, og dels gjelder det kontrakt med uriktig høy pris. Ett bedrageri gjelder uriktige opplysninger i forbindelse med salg og leasingavtale av to hjertestartere, som aldri ble levert. Post V og V II gjelder fakturabedragerier. Post I II om dokumentfalsk, som stort sett gjelder undertegning av leasingavtaler leveringsdokumenter med andres navn, er hva gjelder underpost b, e og f knyttet til post I. Virksomheten rettet seg mot offentlige etater, kommuner og barnehager, men også private foretak ble rammet. Post I V gjelder belastning av selskapet for private innkjøp. Samtlige av de straffbare forhold, 21 til sammen, gjelder økonomisk kriminalitet begått i egen næringsvirksomhet (bortsett fra post V II I) i perioden mai 2016 juli 2019 De grove bedrageriene pågikk fra februar 2017 til september 2019 Lagmannsretten er enig med påtalemyndigheten i at forholdene omkring leasingavtalene fremstår som en del av et forretningskonsept. A utnyttet leasing systemet ved å ordne ulike typer avtaler. Dette gjorde han gjennomgående ved å inngå avtale med forskjellige leasingselskaper banker, tok kontakt med kunder, og sørget for riktig utfylt kontrakt og levering av varen med kundens leveringsgodkjenning. I denne sammenheng forfalsket han kundenes underskrifter. Dette førte til at finansieringsselskapet var eier av varen, kunden var leietaker, mens A uten ansvar og risiko fakturerte selskapet. Lagmannsretten mener tingretten har lagt til grunn en for lav tapsrisiko når den angis som minimum kroner en million. Den potensielle tapsrisikoen var utvilsomt vesentlig høyere i størrelsesorden 1, 5 millioner kroner (eksakt beregnet 1 590 000 kroner). Dette fremgår av fremlagte fakturaer. Det styrende for straffverdigheten er risikoen, og ikke reelt tap. Det har ingen betydning at deler av det som var fakturert er tilbakebetalt. Dette gjelder det økonomiske bildet for de grove bedrageriene under tiltalen post I. I tillegg kommer den økonomiske utroskapen i post I V, hvor han hadde belastet virksomhet5 med private innkjøp av båt og boblebad for samlet 130 000 kroner. Det har ingen betydning at A betaler dette tilbake gjennom påplussing i inntekten og trekk fra kemneren. Fakturasvindelen, henholdsvis to forsøk og ett gjennomført, jamfør tiltalen post V og V II, dreier seg om henholdsvis 104 415 kroner og 13 141 kroner. Det bærende for straffutmålingen er de grove bedrageriene. Lagmannsretten slutter seg til følgende fra tingrettens dom under straffutmålingspremissene side 11: Samtlige bedragerier er utført som en planmessig forretningsdrift over en to års periode, hvor tiltalte har skaffet seg og sitt selskap en økonomisk fordel basert på å utarbeide dokumenter som ikke har stemt med de faktiske forhold. Det er etter rettens mening skjerpende omstendigheter når tiltalte har utnyttet en tillitsordning som er avgjørende for en veletablert ordning basert på salg og formidling av leasingavtaler. Lagmannsretten vil fremheve av skjerpende betydning for straffen at forholdene er begått over tid, at bedrageriene var basert på en finurlig oppbygd forretningsid som kunne være vanskelig å avsløre, at de hadde et planmessig og profesjonelt preg hvor metodene viser at dette ikke var impulshandlinger, og at de hadde en intensitet hvor han fortsatte konseptet gjennom nye selskaper og fortsatte ufortrødent også etter at de første anmeldelsene kom. Bedrageriene representerer et alvorlig brudd på tillit, både i forhold til de mange som er berørt og i forhold til at slik virksomhet er ødeleggende for tilliten til leasingsystemet. Dette kan sammenlignes med nettbanksvindel som rammer tilliten til betalingssystemer, og det kan sammenlignes med det ubehaget de berørte opplever ved nettsvindel og I D tyveri. As metoder har skapt usikkerhet hos private involverte og for de hvis navn ble misbrukt, og som følge av bedrageriene oppsto konflikter om hvem som skal bære tapet. Rettspraksis underbygger klart at det ikke bare er den beløpsmessige tapsrisikoen som er veiledende for straffutmålingen, men også øvrige momenter som er gjennomgått ovenfor, jamfør H R 2020 1945 A avsnitt 16 18 hva gjelder misbruk av tillitsforhold. H R 2020 1352 A særlig avsnitt 23 25 viser betydningen av at bedrageriene har et planlagt, profesjonelt preg og som rammer tilliten til betalingssystemer. Det heter at: Samfunnsinteressene knyttet til et pålitelig betalingssystem, sammenholdt med vinningspotensialet ved forfalskninger og bedragerier som i saken her, tilsier at det legges mindre vekt på om utbyttet eventuelt har vært begrenset, se til sammenligning Rt 1999 1561 Det følger av fortsettelsen i samme avsnitt 23 at blant annet omfanget av ulovlig innhentet informasjonen, fremgangsmåten som er benyttet, mengden, antallet involverte personer, virksomhetens varighet, graden av organisering, og profesjonalitet derimot vil stå sentralt ved straffutmålingen. Høyesterett ga i avsnitt 25 uttrykk for at de straffutmålingsmomentene det her var gitt anvisning på har overføringsverdi til annen internettkriminalitet, noe som også ble lagt til grunn i Rt 2012 1968 Den saken gjaldt databedrageri ved inntrenging i nettbank og tapping av penger fra private konti, og hvor det ble lagt vekt på at nettbankkriminalitet krever planlegging og organisering over tid samt at potensialet for økonomisk gevinst er betydelig. Det var da av mindre betydning at utbyttet for de involverte var betydelig. Lagmannsretten mener disse betraktningene langt på vei gjør seg gjeldende også i vår sak. Avgjørelsen gir veiledende og relevante momenter til sammenligning for straffutmålingen for A, med særlig vekt på det planlagte, profesjonelle preget, det ødeleggende for tilliten til leasing systemet og personlige belastninger for de mange involverte. Med utgangspunkt i tapsrisikoen på 1, 5 millioner kroner og de øvrige skjerpende forhold ved bedrageriene, mener lagmannsretten at straffen for forholdene under tiltalen post I som utgangspunkt og isolert sett vil utgjøre ubetinget fengsel i om lag 1 år og 10 måneder. De øvrige forhold ville hver for seg isolert sett føre til anslagsvis fengsel i 30 dager for unnlatt regnskapsførsel, 60 dager for dokumentfalsken som ikke er knyttet til bedrageriene, 90 dager for den økonomiske utroskapen. Det samme gjelder fakturasvindelen (V og V II). Denne typen bedragerier er et stort samfunnsproblem som alene tilsier en streng reaksjon. Det tilføyes at post V II I isolert sett ville medført en bøtestraff. Etter en samlet vurdering, og straffeloven 79 a tatt i betraktning, mener lagmannsretten at tingretten treffer godt med et utgangspunkt for samlet straff på fengsel i 2 år og 2 måneder. Lagmannsretten antar imidlertid at en straff på 2 år og 1 måned kan være vel så riktig. Spørsmålet er så om det bør gjøres fradrag i straffen grunnet formildende omstendigheter begrunnet i saksbehandlingstiden, jamfør straffeloven 78 e, og tilståelsene, jamfør 78 f. Lagmannsretten kan ikke se at saken frem til tiltale ble tatt ut har tatt for lang tid. Riktignok er den første anmeldelsen fra august 2017, mens den siste anmeldelsen kom i september 2019 Det siste avhøret i saken ble tatt 12 februar 2020 Årsaken til tidsbruken er ikke ubegrunnet liggetid, men at det jevnlig kom til n og n ny anmeldelse gjennom 2018 og 2019 som måtte etterforskes. Lagmannsretten slutter seg til følgende fra tingrettens dom side 12: Som følge av at saken gjelder mange forhold begått over et lengre tidsrom, har nødvendigvis også etterforskningen tatt tilsvarende tid. Selv om det gikk noen måneder fra siste straffbare forhold ble begått til tiltalen ble tatt ut, kan retten ikke se at det er forhold med politiets saksbehandling som i en sak som dette i et omfattende sakskompleks kan tillegges vekt i formildende retning. Tiltale ble tatt ut 12 februar 2020 og hovedforhandling var berammet til 16 mars 2020 Berammelsen passet ikke for A som var på ferie, og ny hovedforhandling ble berammet til 15 april 2020 Denne måtte imidlertid utgå på grunn av koronarestriksjoner. Dermed oppsto en forsinkelse på vel 4 måneder, frem til oppstart av hovedforhandlingen i tingretten 24 august 2020 Lagmannsretten følger tingretten, og gjør et forholdsmessig fradrag på 2 måneder i fengselsstraffen for denne forlengede saksbehandlingstiden. Lagmannsretten kan heller ikke se at tilståelsene bør føre til mer enn 2 måneder i fradrag. Det er riktig at A da han forklarte seg for tingretten kun bestred tre poster i tiltalen, nemlig post I II d og e, som gjaldt dokumentfalsk, og post V II som han ble frifunnet for. Det er imidlertid ikke dekkende å påstå at det alt vesentlige av forholdene var tilstått lenge før hovedforhandlingen. Det er fremlagt en oversikt over tidspunktene for de ulike tilståelsene. Denne viser at forholdene under post I e, f og g ble tilstått ved innledningen av hovedforhandlingen. Det samme gjelder post I II c og f og post V a. Tiltalen post I h ble tilstått før prosedyren. Ellers kom tilståelsene i politiforklaringer gjennom 2018 og 2019 Tilståelsene kom sent, etter hvert som forholdene var etterforsket og dokumentasjon forelå. A tilsto slik lagmannsretten ser det stort sett lite eller ingenting før han måtte. Tilståelsene har hatt liten betydning for sakens oppklaring, men har hatt en viss prosessøkonomisk betydning, og som tingretten påpeker også for de fornærmede. Dette betyr at den fengselsstraffen tingretten satte, 1 år og 8 måneder, i hvert fall ikke er for streng. Etter en samlet vurdering er lagmannsretten kommet til at denne kan bli stående som en passende straff. A og hans forsvarer har bedt om at straffen tilpasses slik at han ikke risikerer å miste sitt arbeid og sin familie, herunder at deler av straffen bør gjøres betinget med prøvetid. Det gjør seg sterke allmennpreventive hensyn gjeldende for økonomisk kriminalitet av slik alvor som A har gjort seg skyldig i, og det klare utgangspunkt er en helt ut ubetinget fengselsstraff, uten at det er rom for fullbyrdelsesutsettelse, jamfør straffeloven 34Det er anført at soning av en fengselsstraff på 1 år og 8 måneder vil være katastrofal. Da må huset selges og mor og barn flytte til hennes familie i sted. Familien har det tungt økonomisk og omsorgen for barna medfører utfordringer fordi ektefellen ikke kan greie både å skjøtte sitt arbeid som sykepleier i turnus og ta vare på barna alene. A har en stor gjeldsbyrde, mer enn 3 millioner kroner, han har utleggstrekk, og har nå fått bistand av N AV til å innlede forhandlinger om en utenrettslig gjeldsordning med sine kreditorer. Lagmannsretten betviler ikke at fengselsstraffens lengde har stor betydning for familien, både for økonomi, bosituasjon, ektefellens livs og arbeidssituasjon og omsorgen for barna. Den har også betydning for As mulighet til å beholde sin stilling. Selv om fast jobb og fast inntekt er viktig for han, medfører ikke det at han er i noen rehabiliteringssituasjon. Etter straffeloven 78 g kan det som formildende omstendighet tas i betraktning at lovbryteren selv blir hardt rammet av lovbruddet, og eller at straffereaksjonen vil bli en sterk belastning på grunn av andre omstendigheter. Alternativet omfatter ikke tilfelle hvor soning av en ubetinget dom kan medføre problemer for domfelte å få beholde sitt arbeid, men det kan unntaksvis tas hensyn til dette, og heller ikke hvor avsløringen av lovbruddene får store økonomiske konsekvenser for domfelte, typisk ved bedragerier. Andre omstendigheter er aktuelt ved forhold hos domfelte som gjør at soning vil representere en vesentlig større belastning enn det som følger av selve frihetsberøvelsen. Det skal foretas en konkret vurdering, hvor en rekke omstendigheter gjør seg gjeldende, jamfør rettspraksis og kommentarene til lovbestemmelsen i Juridica. 92, hvor det heter: Forutsetningen for at alternativet skal komme direkte til anvendelse, må være at ulempene rammer den domfelte selv. Men da oppregningen ikke er uttømmende, vil det fortsatt være adgang til etter omstendighetene å legge vekt på den domfeltes omsorgsplikter, og at soning vil kunne få alvorlige konsekvenser for personer som den domfelte har omsorgen for, jamfør kommentaren til 34 punkt 324 I kommentaren under punkt 324 til straffeloven 34 heter det blant annet: Momenter som ikke har direkte tilknytning til den straffbare handlingen, kan også etter omstendighetene tilsi at det gis betinget dom. Dette gjelder blant annet undertiden for personer med omsorgsplikter som en soning kan få uheldige konsekvenser for. Rettspraksis viser at det gjennomgående skal mye til for at straffen av denne grunn gjøres betinget eller at det anvendes samfunnsstraff, (... ) Ved de lengre fengselsstraffene er dette på det nærmeste utelukket (... ). Det er imidlertid også eksempler i rettspraksis på betinget dom hvor den domfeltes omsorgsplikter utgjorde en sentral del av begrunnelsen, jamfør blant annet Rt 2004 1626, Rt 2012 1258 og H R 2019 1236 A. A faller ikke innenfor disse kategoriene. Barna blir ikke uten nære omsorgspersoner når far soner, og de økonomiske, familiære og følelsesmessige konsekvensene av fars lovbrudd vil nødvendigvis gå ut over barna. Barnas beste er imidlertid et grunnleggende hensyn domstolen må iaktta hvor barn berøres av straffereaksjoner mot deres omsorgspersoner, jamfør F N s barnevernkonvensjon artikkel 3 og Grunnloven 104, jamfør eksempelvis Rt 2011 462 avsnitt 26 Lagmannsretten legger til grunn at disse hensyn også må gjelde ved utmåling av straff hvor domfelte ikke er barnas eneste omsorgsperson, gitt at særlige omstendigheter tilsier utslag i straffen. I As tilfelle vil barna lide sterkt under et så pass langvarig fravær av far som soning i 1 år og 8 måneder innebærer. Barna er små og mister i realiteten kontakten med far, og de rammes også indirekte ved at mor, dog med noe hjelp, blir alene med omsorgen. Lagmannsretten ser at hensynet til barnas omsorgssituasjon og de store konsekvensene for familien som uskyldig rammet tilsier at en del av dommen bør gjøres betinget. Det samme gjør individualpreventive hensyn, som lagmannsretten anser aktuelt for A. En betinget dom kan tjene som et nyttig ris bak speilet. Han var vel vitende om den risiko og konsekvenser hans straffbare virksomhet medførte for familien, og holdt det likevel gående over lang tid. Nå er det fast stilling og fast inntekt han mener skal berge han. Lagmannsretten anser likevel situasjonen sårbar og uviss. Mister A arbeid og inntekt som følge av soningen, er det en iboende fare for at han etter soning starter ny virksomhet og gjenopptar ulike former for bedrageri virksomhet. Lagmannsretten er under betydelig tvil kommet til at 6 måneder av straffen kan gjøres betinget med en prøvetid på 2 år, jamfør straffeloven 34 Noen ytterligere del som betinget ser ikke lagmannsretten rom for. Dette betyr at 1 år og 2 måneder av straffen skal sones. Sakskostnader er ikke påstått, og lagmannsretten har ikke grunnlag for å idømme dette. D OM SS LU TN IN GI tingrettens dom gjøres den endring av 6 seks måneder av straffen gjøres betinget med en prøvetid på 2 to år.
Domfelt for en rekke lovovertredelser knyttet til økonomisk kriminalitet under utøvelse av selvstendig næringsvirksomhet i aksjeselskap (salg av kontorrekvisita) herunder grovt bedrageri (åtte tilfelle), dokumentfalsk (seks tilfelle), økonomisk utroskap og forsøk på og gjennomført bedrageri (fakturasvindel. De grove bedrageriene rettet seg mot leasingavtaler, hvor både kunder og leasingselskap ble feilinformert, og maskiner ikke eksisterte eller nye ble byttet om med gamle. I den forbindelse forfalset han kundenens underskrifter. Tapspotensialet var 1, 5 millioner kroner. Også skjerpende lagt vekt på planlagt, profesjonelt preg, ødeleggende for tilliten til leasingssystemet og belastninger for mange involverte. Utgangspunktet for straffen isolert for de grove bedrageriene fengsel i 1 år og 10 måneder. Samlet straff fengsel i overkant av 2 år. 2 måneder i fradrag for lang saksbehandlingstid og 2 måneder i fradrag for tilståelser. Straffen ble etter fradrag satt til fengsel i 1 år og 8 måneder, i samsvar med tingrettens dom. Lagmannsretten gjorde under tvil 6 måneder av straffen betinget, dels begrunnet i hensynet til mindreårige barn og dels i individualpreventive hensyn. Henvisninger: Straffeloven 361, 371, 372, 390