Strafferett  Kroppsskade  Nødverge  Straffeloven § 18  Straffeloven § 273
Oslo statsadvokatembeter har ved tiltalebeslutning 20 august 2019 satt A, født 0/0/1995, under tiltale for overtredelse av: I Straffeloven 273for å ha skadet en annens kropp eller fremkalt bevisstløshet eller liknende tilstand hos en annen. Grunnlag: Søndag 5 mai 2019 klokka 0200 på plenen ved adresse1 i sted slo han B i ansiktet, slik at B brakk en hjørnetann og mistet bevisstheten. I I Straffeloven 155for ved vold eller trusler å ha påvirket en offentlig tjenestemann til å foreta eller unnlate å foreta en tjenestehandling, eller søkt å oppnå dette. Grunnlag: Søndag 28 juli 2019 cirka klokka 0015 i adresse2 i sted, i forbindelse med transport til arresten, sparket han politibetjent C i nedre del av mageregioen og eller hoftepartiet, deretter uttalte han til politibetjent D jeg skal knuse trynet ditt eller lignende. Deretter formet han sin høyre hånd som en pistol, og pekte mot politibetjent C og politiførstebetjent E mens han lagde lyder som simulerte skudd. I II Straffeloven 181 annet leddfor i selvforskyldt rus å ha forulempet eller voldt fare for andre. Grunnlag: Lørdag 27 juli 2019 cirka klokka 2330 i adresse2 i sted ropte og skrek han samt var utagerende mot flere gjester på en fest. Ved tilleggstiltalebeslutning fra Politimesteren i Øst av 27 november 2019 er han satt under tiltale for overtredelse av I Vegtrafikkloven 31 første ledd, jamfør 3for å ha overtrådt bestemmelsen om at enhver skal ferdes hensynsfullt og være aktpågivende og varsom så det ikke kan oppstå fare eller voldes skade og slik at annen trafikk ikke unødig blir hindret eller forstyrret. Grunnlag: Lørdag 21 september 2019 klokka 1605 i adresse3 i sted kjørte han motorsykkel med regnr registreringsnummer uten å være tilstrekkelig hensynsfull, aktpågivende og varsom. Han kjørte over en bakketopp med stor fart og mistet kontrollen på motorsykkelen og kjørte ut av veien på venstre side. Han ble kastet av motorsykkelen og motorsykkelen traff en lysmast ca 24 meter fra veikanten som medførte at lysmasten knakk. I I Vegtrafikkloven 31 første ledd, jamfør 24 første ledd første punktumfor å ha ført motorvogn uten å inneha gyldig førerkort, eventuelt gyldig kompetansebevis, for vedkommende gruppe av motorvogner. Grunnlag: Lørdag 21 september 2019 klokka 1605 i adresse3 i sted førte han en motorsykkel med regnr registreringsnummer til tross for at han ikke hadde gyldig førerkort for vedkommende gruppe av motorvogner. Heggen og Frøland tingrett avsa 24 januar 2020 dom med følgende domsslutning: 1. A, født 0/0/1995, frifinnes for tiltalebeslutning av 20 august 2019 post I II. 2. A dømmes for overtredelse av straffeloven 273 straffeloven 155 vegtrafikkloven 31 første avsnitt jamfør 3, og vegtrafikkloven 31 første avsnitt jamfør 24 første avsnitt første setning, sammenholdt med straffeloven 79 bokstav a og b, til en straff av fengsel i 6 seks måneder. Til fradrag i straffen kommer varetekt med 2 to dager, jamfør straffeloven 833A dømmes til å betale til B kr 12 098, 88 tolvtusenognittiåtte88 100 i skadeserstatning og kr 20 000 tjuetusen i oppreisning, innen 2 to uker etter dommens forkynnelse. A har anket dommen til Borgarting lagmannsrett. Anken gjelder bevisbedømmelsen og lovanvendelsen under skyldspørsmålet for tiltalen post I, subsidiært straffutmålingen. Anken over bevisbedømmelsen under skyldspørsmålet er henvist til ankeforhandling. Tiltaltes begjæring om ny behandling av det sivile rettskravet er også tatt til følge. Ankeforhandling er holdt 20 november 2020 i Borgarting lagmannsretts hus. A og fem vitner har gitt forklaring. Øvrig bevisførsel fremgår av rettsboken. Aktor la ned påstand om at A skal dømmes for overtredelse av straffeloven 273 i tiltalens post I, og at han for dette og de forholdene som er endelig avgjort ved tingrettens dom, skal ha en straff av fengsel i 6 måneder. Aktor la videre ned påstand om at A skal dømmes til å betale 12 098, 88 kroner i erstatning til B, og i tillegg oppreisningserstatning etter rettens skjønn, oppad begrenset til 35 000 kroner. Aktor ba også om at A skal dømmes til å betale saksomkostninger. Forsvarer la ned påstand om at A skal frifinnes for tiltalen post I og for krav om erstatning og oppreisning, og at han ellers anses på mildeste måte. Lagmannsrettens bemerkninger: Lagmannsretten har kommet til at A skal frifinnes for tiltalens post I etter å ha handlet i nødverge. Sakens bakgrunn Lørdag 4 mai 2019 hadde B innflyttingsfest i sin nye bolig i sted. Festen begynte relativt tidlig på ettermiddagen. Etter hvert var om lag 20 personer samlet i huset. Det må legges til grunn at festdeltakerne drakk en god del alkohol i løpet av ettermiddagen og kvelden. Samme dag besøkte A en pub i sted sammen med tre kamerater. Den ene av kameratene, som var en bekjent av B, ringte og spurte om det var i orden at de fire kom til innflyttingsfesten. B bekreftet på telefon at alle kunne komme, og det legges til grunn at A og vennene sluttet seg til festen i huset ved 19 tiden. A kjente ingen andre på festen enn de tre kameratene sine. Det legges etter bevisførselen til grunn at det i utgangspunktet var en rolig stemning på festen, selv om det ble drukket relativt store mengder alkohol. Det fremkom ingenting i retten som tyder på at det var noe påfallende med As atferd. Han var verken høylytt, aggressiv eller utagerende på noe vis. Flere vitner beskrev at han var beruset, men både vitnet F og vitnet G bekreftet det A selv forklarte nemlig at han stort sett satt i sofaen og snakket rolig med andre gjester på festen. Tiltalens post I straffeloven 273 På et tidspunkt i løpet av kvelden ønsket B at A skulle forlate festen. Det fremstår for lagmannsretten som noe uklart hva grunnen til dette var. B forklarte at han syntes A var for full og opptrådte uhøflig, blant annet ved at han tok seg til rette på kjøkkenet og forsynte seg med mat i kjøleskapet. Ingen av vitnene kunne belyse nærmere hva som var årsaken til Bs beslutning om at A måtte ut. B forklarte at han var alene om å be A gå, og at han forholdt seg helt rolig i forhold til A på dette tidspunktet. Etter bevisførselen er det lagmannsrettens oppfatning at Bs beskrivelse av denne første delen av hendelsesforløpet neppe er dekkende. Retten viser til As forklaring om at stemningen rundt ham ble amper, og at B fikk støtte fra flere andre for å få ham raskest mulig ut av huset. Denne forklaringen støttes blant annet av vitnet G, som sa det var ampert ute i gangen og som i avhør sa til politiet at to andre gjester bisto B med å kaste ut A. Lagmannsretten viser også til det faktum at A forlot huset uten sko på beina. Dette trekker sterkt i retning av at situasjonen var opphetet, og at A ble presset til å forlate huset uten å få anledning til å ta på skoene, slik han selv og G forklarte. A gikk fra boligen sammen med G. Ifølge A respekterte han at han ikke lenger fikk lov til å være med på festen. Han ble enig med kameraten om at G skulle gå tilbake for å hente skoene hans, og at han selv skulle vente ute. Det er ikke omtvistet at G gikk tilbake inn i huset via verandadøren. Det er heller ikke bestridt at A ble værende utenfor, og at han etter hvert befant seg på husets veranda uten å gjøre noe forsøk på å ta seg inn. B forklarte at han ble irritert da han oppdaget at A var kommet tilbake men at han var helt rolig da han gikk ut på verandaen og ledet A ned på gressplenen for å få ham til å gå fra stedet. B sa at han var alene med A utenfor huset, og at alt i utgangspunktet gikk stille og rolig for seg. Selv om han forklarte at hendelsesforløpet var litt tåkete for ham, avviste B at A fysisk ble tvunget ned fra verandaen av ham selv eller andre. Han benektet også at det var noen form for fysisk kontakt mellom ham og A nede på gressplenen frem til det øyeblikket A slo til ham i ansiktet. Lagmannsretten fester ikke lit til Bs forklaring. Etter rettens syn må det legges avgjørende vekt på det A og G forklarte om hva som skjedde på verandaen og på plenen nedenfor. Lagmannsretten legger i tråd med disse forklaringene til grunn at flere mennesker kom ut på verandaen sammen med B mens A sto der. A har forklart at stemningen var hissig, og at en av dem som kom ut, dyttet ham over rekkverket og ned på plenen en høyde på cirka 1 1, 5 meter. Vedkommende kom hoppende etter over rekkverket, og traff da A med et nytt dytt. Denne forklaringen støttes i alle fall delvis av forklaringen fra G. Han kom ut på verandaen med As sko, tidsnok til å se en person hoppe ned fra verandaen og dytte til A. Hvor mange som var sammen med B og A på gressplenen, fremstår som uklart. Retten legger imidlertid til grunn at det var minst 4 5 personer til stede i tillegg til de nevnte to, og at B og minst to av de andre tilstedeværende dyttet A flere ganger. Mens A ble dyttet bort fra huset og ut mot veien, en strekning på i alle fall ti meter, falt han flere ganger ned på bakken. Både A og G har forklart seg om flere dytt og fall. Til slutt snudde A seg rundt og slo B hardt på siden av ansiktet med knyttet neve. Det er ubestridt i saken at A slo, og at det bare falt ett slag. Deretter forlot A stedet sammen med G. Det er etter bevisførselen ikke tvilsomt at A forsettlig slo B i ansiktet med knyttet neve. Både A og G har beskrevet slaget som hardt. Slaget førte til at en av Bs hjørnetenner fikk en komplisert kronefraktur og brakk ved roten. I tillegg ble det slått skall av flere andre tenner. Det er ikke bevismessig dekning for at B ble slått bevisstløs av slaget, men tannskaden omfattes av skadebegrepet i straffeloven 273 Et slag med knyttet neve mot hodet til en annen har betydelig skadepotensiale, og det er etter lagmannsrettens syn ikke tvilsomt at As forsett også omfatter skadefølgen. A er derfor i utgangspunktet skyldig i å ha overtrådt straffeloven 273Nødverge Forsvarer har gjort gjeldende at A handlet i nødverge da han utøvde vold mot B. Det følger av straffeloven 18 første ledd at en handling som ellers ville være straffbar, på visse vilkår likevel er lovlig. Dette gjelder når den: a)blir foretatt for å avverge et ulovlig angrep, b)ikke går lenger enn nødvendig, ogc)ikke går åpenbart ut over hva som er forsvarlig under hensyn til hvor farlig angrepet er, hva slags interesse som angrepet krenker, og angriperens skyld. Alle tre vilkår må være oppfylt for at nødverge skal føre til frifinnelse. Ved vurderingen av om A handlet i nødverge, har lagmannsretten delt seg i et flertall og et mindretall. Flertallet, dommerne Andreassen og Jenssen, samt meddommerne Aartun, Johansen, Sivertsen og Wiborg, har kommet til at nødvergebestemmelsen må føre til frifinnelse av A under post I i tiltalen. A forklarte i retten at han følte seg truet da B og flere andre dyttet ham gjentatte ganger på plenen utenfor huset. Han respekterte vertens ønske om at han skulle dra, og han forsto ikke hvorfor de var så sinte. Han var alene mot flere, og han var redd for å få juling. Gs forklaring forsterket inntrykket av at A var redd, og det samme gjorde forklaringen fra vitnet F. F sto på relativt lang avstand og observerte A og B på plenen. I retten sa F om A at han følte seg sikkert trua, og at A må ha følt at han måtte slå for å komme seg vekk. A skal bedømmes etter sin oppfatning av den faktiske situasjonen på handlingstidspunktet, jamfør straffeloven 25 første ledd. Etter flertallets syn fremstår As forklaring om hvordan han oppfattet situasjonen, som sannsynlig. Forklaringen kan uansett ikke utelukkes. Dette gjelder selv om A bedømmes som edru, jamfør straffeloven 25 tredje ledd. Det må da legges til grunn at A ble utsatt for et ulovlig angrep fra B og flere andre festdeltakere, jamfør straffeloven 18 bokstav a. Slik A oppfattet situasjonen, var det sannsynlig at B eller noen av de andre som dyttet ham, ville gi ham juling. Han slo nærmeste mann, som var B, for å hindre det. For at en nødvergehandling skal være lovlig, må den ikke gå lenger enn nødvendig, jamfør 18 bokstav b. Dette gjelder både i intensitet og i tid. Begrensningen innebærer at dersom det ulovlige angrepet kan avverges med mindre kraftige midler eller på en annen måte, må den angrepne nøye seg med det. Også ved nødvendighetsvurderingen skal As oppfatning av situasjonen legges til grunn, bedømt ut fra hva han ville forstått om han hadde vært edru. A oppfattet at han ikke hadde andre måter å stoppe B og de andre på enn ved å slå. Lagmannsrettens flertall legger dette til grunn. Stemningen var opphetet og ting skjedde fort. B og de andre hadde gjentatte ganger dyttet A så han falt, noe som understreket at terskelen for fysiske angrep var lav. Flertallets oppfatning er at A ikke gikk lenger enn nødvendig da han slo ett slag for å forsvare seg mot det ulovlige angrepet. A kan heller ikke bebreides for ikke å ha løpt fra stedet, ettersom han sto på plenen uten sko på beina. Flertallet kan heller ikke se at As handling gikk ut over hva som var forsvarlig. Det må ved denne avveiningen legges avgjørende vekt på at A ble fysisk angrepet av flere berusede personer, og at angrepet innebar en reell risiko for at han selv kunne bli skadet. Sett i dette perspektivet finner flertallet at også det tredje vilkåret i straffeloven 18 bokstav c er oppfylt. Mindretallet, meddommer Myhrhaug, er av den oppfatning at straffeloven 18 om nødverge ikke kommer til anvendelse. Etter mindretallets oppfatning må det ved vurderingen av nødvergebestemmelsen tas i betraktning at A i utgangspunktet ikke var invitert på festen. Han ble etter hvert sterkt beruset, og slik mindretallet oppfatter bevisførselen, må det legges til grunn at A var uvillig til å forlate festen da verten ba ham om å gå. Mindretallet viser videre til at A, i stedet for å gå fra eiendommen til B umiddelbart, ble værende ved huset og gikk opp på verandaen. Mindretallet legger til grunn at A på denne måten aktivt oppsøkte bråk, og at det kan utelukkes at han følte seg truet og var redd i den situasjonen som oppsto. Slik mindretallet ser det, er det ingenting som tilsier at A ble utsatt for et ulovlig angrep fra B eller andre deltakere på festen. Da kan det heller ikke være aktuelt med frifinnelse på grunn av nødverge. I tråd med flertallets oppfatning skal A frifinnes for tiltalens post I. Straffutmålingen Selv om A frifinnes for tiltalens post I, skal det utmåles straff for de tre forholdene som ble endelig avgjort ved tingrettens dom. Forholdet i tiltalens post I I gjelder vold og trusler mot to polititjenestemenn. Overtredelsen skjedde da A motsatte seg pågripelse i juli 2019 Han har erkjent straffeskyld for denne posten. Forholdet i tilleggstiltalebeslutningens post I gjelder uaktsom kjøring som førte til person og tingsskade. Overtredelsen skjedde i september 2019, og post I I i tilleggstiltalen gjelder kjøring uten gyldig førerkort ved samme anledning. Begge forholdene er erkjent. Under kjøring med lånt motorsykkel i en 80 sone holdt A så høy fart at han ikke klarte en høyresving på en bakketopp. For å unngå kollisjon med en møtende bil, kjørte han ut av veien. Motorsykkelen fortsatte ut på et jorde og traff en stolpe som knakk. A fikk brudd i rygg, nakke og bryst da han ble kastet av sykkelen. Motorsykkelen ble ødelagt, og A var sykemeldt i tre måneder etter ulykken. Vold og trusler mot offentlige tjenestemenn skal i utgangspunktet straffes med ubetinget fengsel. Lagmannsretten er imidlertid enig med tingretten i at omstendighetene rundt forholdet i tiltalens post I I var så spesielle at forholdet isolert sett ville blitt straffet med betinget fengsel. Straffens lengde bør ligge på opp mot 30 dager. Det må legges til grunn at A hadde psykiske problemer og fremsto som suicidal da politiet kom. Polititjenestemennene ble ikke påført noen skader, og ingen av dem opplevde truslene fra A som spesielt skremmende eller ubehagelige. Lagmannsretten er enig med tingretten i at forholdet under tilleggstiltalebeslutningen post I er alvorlig. Det er ingen tvil om at kjøringen medførte stor risiko for andre trafikanter, og det er et faktum at A med sin atferd forårsaket betydelige materielle skader. Lagmannsretten mener likevel, særlig tatt i betraktning at kjøringen først og fremst fikk alvorlige konsekvenser for A selv, at også dette forholdet isolert sett kvalifiserer til en straff av betinget fengsel i opp mot 30 dager. Når det gjelder As kjøring uten gyldig førerkort, slutter lagmannsretten seg til tingrettens konklusjon om at denne overtredelsen isolert sett ville kvalifisere til bøtestraff som vektlegges i skjerpende retning ved straffutmålingen. I skjerpende retning må det ellers legges vekt på at A tidligere er domfelt fire ganger, også for lignende forhold som i vår sak. I formildende retning må det legges betydelig vekt på at tiltalte har gitt en uforbeholden tilståelse under alle de tre tiltalepostene han nå straffes for. Etter en samlet vurdering av alle relevante momenter fastsettes straffen til fengsel i 45 dager, som i sin helhet gjøres betinget med en prøvetid på to år. Ved en eventuell soning av fengselsstraffen kommer to dager til fradrag for utholdt varetekt. Ettersom lagmannsretten utmåler en fullt ut betinget reaksjon, drøftes ikke anvendelse av samfunnsstraff nærmere. Kravene om erstatning og oppreisning B har fremsatt krav om at A skal dømmes til å betale 12 098, 88 kroner i erstatning, jamfør skadeserstatningsloven 3 1 Beløpet gjelder utgifter til medisinsk behandling, medisiner, samt utgifter til taxi og parkering. Det er fremlagt dokumentasjon i form av kvitteringer, og dokumentasjonen for de enkelte beløp er ikke bestridt. B har også lagt ned påstand om at A skal dømmes til å betale ham oppreisningserstatning etter rettens skjønn, begrenset oppad til 35 000 kroner. Skadeserstatningsloven 1 4 lyder slik: Skadevolder plikter å erstatte skade han lovlig har voldt for å avverge truende fare. Dette gjelder likevel ikke når skaden er voldt på person eller gjenstand som faren truet fra, med mindre skadevolderen selv er skyld i faren. Det følger av bestemmelsen i 1 4 første punktum at en skadevolder i utgangspunktet er objektivt ansvarlig for alle nødhandlinger som fører til skade. Etter hovedregelen er det i utgangspunktet grunnlag for å idømme A erstatningsansvar. Hovedregelen følges imidlertid opp av første del av 1 4 annet punktum, som gir fritak fra det ansvar som følger av første punktum. Unntaksbestemmelsen kommer først og fremst til anvendelse ved nødvergehandlinger som fører til skade på den som angrep. I en slik situasjon fritas skadevolderen for erstatningsansvar, med mindre han selv er skyld i faren. Den underliggende begrunnelsen for unntaket i 1 4 er at en skadelidt som selv har utløst den skadevoldende nødvergehandlingen, ikke har noe rimelig krav på erstatning. Unntaket kommer til anvendelse her, ettersom det ikke finnes holdepunkter i bevismaterialet for at A selv var skyld i den faren som oppsto. Det vises til drøftelsen under skyldspørsmålet over. A skal etter dette frifinnes for Bs krav om erstatning og oppreisning. Dommen er avsagt under slik dissens som nevnt over. D OM SS LU TN IN G1 A, født 0/0/1995, frifinnes for tiltalens post I. 2 For de forhold som er endelig avgjort ved tingrettens dom, dømmes A til en straff av fengsel i 45 førtifem dager, som i sin helhet gjøres betinget med en prøvetid på 2 to år. Ved en eventuell soning av fengselsstraffen kommer 2 to dager til fradrag for utholdt varetekt. 3 A frifinnes for krav om erstatning og oppreisning. Jeg bekrefter at rettens øvrige medlemmer har godkjent avgjørelsens innhold, jamfør midlertidig lov 26 mai 2020 nummer 47 8 andre ledd. Mette Jenssen
Oslo statsadvokatembeter har ved tiltalebeslutning 20 august 2019 satt A, født 0/0/1995, under tiltale for overtredelse av: I Straffeloven 273for å ha skadet en annens kropp eller fremkalt bevisstløshet eller liknende tilstand hos en annen. Grunnlag: Søndag 5 mai 2019 klokka 0200 på plenen ved adresse1 i sted slo han B i ansiktet, slik at B brakk en hjørnetann og mistet bevisstheten. I I Straffeloven 155for ved vold eller trusler å ha påvirket en offentlig tjenestemann til å foreta eller unnlate å foreta en tjenestehandling, eller søkt å oppnå dette. Grunnlag: Søndag 28 juli 2019 cirka klokka 0015 i adresse2 i sted, i forbindelse med transport til arresten, sparket han politibetjent C i nedre del av mageregioen og eller hoftepartiet, deretter uttalte han til politibetjent D jeg skal knuse trynet ditt eller lignende. Deretter formet han sin høyre hånd som en pistol, og pekte mot politibetjent C og politiførstebetjent E mens han lagde lyder som simulerte skudd. I II Straffeloven 181 annet leddfor i selvforskyldt rus å ha forulempet eller voldt fare for andre. Grunnlag: Lørdag 27 juli 2019 cirka klokka 2330 i adresse2 i sted ropte og skrek han samt var utagerende mot flere gjester på en fest. Ved tilleggstiltalebeslutning fra Politimesteren i Øst av 27 november 2019 er han satt under tiltale for overtredelse av I Vegtrafikkloven 31 første ledd, jamfør 3for å ha overtrådt bestemmelsen om at enhver skal ferdes hensynsfullt og være aktpågivende og varsom så det ikke kan oppstå fare eller voldes skade og slik at annen trafikk ikke unødig blir hindret eller forstyrret. Grunnlag: Lørdag 21 september 2019 klokka 1605 i adresse3 i sted kjørte han motorsykkel med regnr registreringsnummer uten å være tilstrekkelig hensynsfull, aktpågivende og varsom. Han kjørte over en bakketopp med stor fart og mistet kontrollen på motorsykkelen og kjørte ut av veien på venstre side. Han ble kastet av motorsykkelen og motorsykkelen traff en lysmast ca 24 meter fra veikanten som medførte at lysmasten knakk. I I Vegtrafikkloven 31 første ledd, jamfør 24 første ledd første punktumfor å ha ført motorvogn uten å inneha gyldig førerkort, eventuelt gyldig kompetansebevis, for vedkommende gruppe av motorvogner. Grunnlag: Lørdag 21 september 2019 klokka 1605 i adresse3 i sted førte han en motorsykkel med regnr registreringsnummer til tross for at han ikke hadde gyldig førerkort for vedkommende gruppe av motorvogner. Heggen og Frøland tingrett avsa 24 januar 2020 dom med følgende domsslutning: 1. A, født 0/0/1995, frifinnes for tiltalebeslutning av 20 august 2019 post I II. A dømmes for overtredelse av straffeloven 273 straffeloven 155 vegtrafikkloven 31 første avsnitt jamfør 3, og vegtrafikkloven 31 første avsnitt jamfør 24 første avsnitt første setning, sammenholdt med straffeloven 79 bokstav a og b, til en straff av fengsel i 6 seks måneder. Til fradrag i straffen kommer varetekt med 2 to dager, jamfør straffeloven 833A dømmes til å betale til B kr 12 098, 88 tolvtusenognittiåtte88 100 i skadeserstatning og kr 20 000 tjuetusen i oppreisning, innen 2 to uker etter dommens forkynnelse. A har anket dommen til Borgarting lagmannsrett. Anken gjelder bevisbedømmelsen og lovanvendelsen under skyldspørsmålet for tiltalen post I, subsidiært straffutmålingen. Anken over bevisbedømmelsen under skyldspørsmålet er henvist til ankeforhandling. Tiltaltes begjæring om ny behandling av det sivile rettskravet er også tatt til følge. Ankeforhandling er holdt 20 november 2020 i Borgarting lagmannsretts hus. A og fem vitner har gitt forklaring. Øvrig bevisførsel fremgår av rettsboken. Aktor la ned påstand om at A skal dømmes for overtredelse av straffeloven 273 i tiltalens post I, og at han for dette og de forholdene som er endelig avgjort ved tingrettens dom, skal ha en straff av fengsel i 6 måneder. Aktor la videre ned påstand om at A skal dømmes til å betale 12 098, 88 kroner i erstatning til B, og i tillegg oppreisningserstatning etter rettens skjønn, oppad begrenset til 35 000 kroner. Aktor ba også om at A skal dømmes til å betale saksomkostninger. Forsvarer la ned påstand om at A skal frifinnes for tiltalen post I og for krav om erstatning og oppreisning, og at han ellers anses på mildeste måte. Lagmannsrettens bemerkninger: Lagmannsretten har kommet til at A skal frifinnes for tiltalens post I etter å ha handlet i nødverge. Sakens bakgrunn Lørdag 4 mai 2019 hadde B innflyttingsfest i sin nye bolig i sted. Festen begynte relativt tidlig på ettermiddagen. Etter hvert var om lag 20 personer samlet i huset. Det må legges til grunn at festdeltakerne drakk en god del alkohol i løpet av ettermiddagen og kvelden. Samme dag besøkte A en pub i sted sammen med tre kamerater. Den ene av kameratene, som var en bekjent av B, ringte og spurte om det var i orden at de fire kom til innflyttingsfesten. B bekreftet på telefon at alle kunne komme, og det legges til grunn at A og vennene sluttet seg til festen i huset ved 19 tiden. A kjente ingen andre på festen enn de tre kameratene sine. Det legges etter bevisførselen til grunn at det i utgangspunktet var en rolig stemning på festen, selv om det ble drukket relativt store mengder alkohol. Det fremkom ingenting i retten som tyder på at det var noe påfallende med As atferd. Han var verken høylytt, aggressiv eller utagerende på noe vis. Flere vitner beskrev at han var beruset, men både vitnet F og vitnet G bekreftet det A selv forklarte nemlig at han stort sett satt i sofaen og snakket rolig med andre gjester på festen. Tiltalens post I straffeloven 273 På et tidspunkt i løpet av kvelden ønsket B at A skulle forlate festen. Det fremstår for lagmannsretten som noe uklart hva grunnen til dette var. B forklarte at han syntes A var for full og opptrådte uhøflig, blant annet ved at han tok seg til rette på kjøkkenet og forsynte seg med mat i kjøleskapet. Ingen av vitnene kunne belyse nærmere hva som var årsaken til Bs beslutning om at A måtte ut. B forklarte at han var alene om å be A gå, og at han forholdt seg helt rolig i forhold til A på dette tidspunktet. Etter bevisførselen er det lagmannsrettens oppfatning at Bs beskrivelse av denne første delen av hendelsesforløpet neppe er dekkende. Retten viser til As forklaring om at stemningen rundt ham ble amper, og at B fikk støtte fra flere andre for å få ham raskest mulig ut av huset. Denne forklaringen støttes blant annet av vitnet G, som sa det var ampert ute i gangen og som i avhør sa til politiet at to andre gjester bisto B med å kaste ut A. Lagmannsretten viser også til det faktum at A forlot huset uten sko på beina. Dette trekker sterkt i retning av at situasjonen var opphetet, og at A ble presset til å forlate huset uten å få anledning til å ta på skoene, slik han selv og G forklarte. A gikk fra boligen sammen med G. Ifølge A respekterte han at han ikke lenger fikk lov til å være med på festen. Han ble enig med kameraten om at G skulle gå tilbake for å hente skoene hans, og at han selv skulle vente ute. Det er ikke omtvistet at G gikk tilbake inn i huset via verandadøren. Det er heller ikke bestridt at A ble værende utenfor, og at han etter hvert befant seg på husets veranda uten å gjøre noe forsøk på å ta seg inn. B forklarte at han ble irritert da han oppdaget at A var kommet tilbake men at han var helt rolig da han gikk ut på verandaen og ledet A ned på gressplenen for å få ham til å gå fra stedet. B sa at han var alene med A utenfor huset, og at alt i utgangspunktet gikk stille og rolig for seg. Selv om han forklarte at hendelsesforløpet var litt tåkete for ham, avviste B at A fysisk ble tvunget ned fra verandaen av ham selv eller andre. Han benektet også at det var noen form for fysisk kontakt mellom ham og A nede på gressplenen frem til det øyeblikket A slo til ham i ansiktet. Lagmannsretten fester ikke lit til Bs forklaring. Etter rettens syn må det legges avgjørende vekt på det A og G forklarte om hva som skjedde på verandaen og på plenen nedenfor. Lagmannsretten legger i tråd med disse forklaringene til grunn at flere mennesker kom ut på verandaen sammen med B mens A sto der. A har forklart at stemningen var hissig, og at en av dem som kom ut, dyttet ham over rekkverket og ned på plenen en høyde på cirka 1 1, 5 meter. Vedkommende kom hoppende etter over rekkverket, og traff da A med et nytt dytt. Denne forklaringen støttes i alle fall delvis av forklaringen fra G. Han kom ut på verandaen med As sko, tidsnok til å se en person hoppe ned fra verandaen og dytte til A. Hvor mange som var sammen med B og A på gressplenen, fremstår som uklart. Retten legger imidlertid til grunn at det var minst 4 5 personer til stede i tillegg til de nevnte to, og at B og minst to av de andre tilstedeværende dyttet A flere ganger. Mens A ble dyttet bort fra huset og ut mot veien, en strekning på i alle fall ti meter, falt han flere ganger ned på bakken. Både A og G har forklart seg om flere dytt og fall. Til slutt snudde A seg rundt og slo B hardt på siden av ansiktet med knyttet neve. Det er ubestridt i saken at A slo, og at det bare falt ett slag. Deretter forlot A stedet sammen med G. Det er etter bevisførselen ikke tvilsomt at A forsettlig slo B i ansiktet med knyttet neve. Både A og G har beskrevet slaget som hardt. Slaget førte til at en av Bs hjørnetenner fikk en komplisert kronefraktur og brakk ved roten. I tillegg ble det slått skall av flere andre tenner. Det er ikke bevismessig dekning for at B ble slått bevisstløs av slaget, men tannskaden omfattes av skadebegrepet i straffeloven 273 Et slag med knyttet neve mot hodet til en annen har betydelig skadepotensiale, og det er etter lagmannsrettens syn ikke tvilsomt at As forsett også omfatter skadefølgen. A er derfor i utgangspunktet skyldig i å ha overtrådt straffeloven 273Nødverge Forsvarer har gjort gjeldende at A handlet i nødverge da han utøvde vold mot B. Det følger av straffeloven 18 første ledd at en handling som ellers ville være straffbar, på visse vilkår likevel er lovlig. Dette gjelder når den: a)blir foretatt for å avverge et ulovlig angrep, b)ikke går lenger enn nødvendig, ogc)ikke går åpenbart ut over hva som er forsvarlig under hensyn til hvor farlig angrepet er, hva slags interesse som angrepet krenker, og angriperens skyld. Alle tre vilkår må være oppfylt for at nødverge skal føre til frifinnelse. Ved vurderingen av om A handlet i nødverge, har lagmannsretten delt seg i et flertall og et mindretall. Flertallet, dommerne Andreassen og Jenssen, samt meddommerne Aartun, Johansen, Sivertsen og Wiborg, har kommet til at nødvergebestemmelsen må føre til frifinnelse av A under post I i tiltalen. A forklarte i retten at han følte seg truet da B og flere andre dyttet ham gjentatte ganger på plenen utenfor huset. Han respekterte vertens ønske om at han skulle dra, og han forsto ikke hvorfor de var så sinte. Han var alene mot flere, og han var redd for å få juling. Gs forklaring forsterket inntrykket av at A var redd, og det samme gjorde forklaringen fra vitnet F. F sto på relativt lang avstand og observerte A og B på plenen. I retten sa F om A at han følte seg sikkert trua, og at A må ha følt at han måtte slå for å komme seg vekk. A skal bedømmes etter sin oppfatning av den faktiske situasjonen på handlingstidspunktet, jamfør straffeloven 25 første ledd. Etter flertallets syn fremstår As forklaring om hvordan han oppfattet situasjonen, som sannsynlig. Forklaringen kan uansett ikke utelukkes. Dette gjelder selv om A bedømmes som edru, jamfør straffeloven 25 tredje ledd. Det må da legges til grunn at A ble utsatt for et ulovlig angrep fra B og flere andre festdeltakere, jamfør straffeloven 18 bokstav a. Slik A oppfattet situasjonen, var det sannsynlig at B eller noen av de andre som dyttet ham, ville gi ham juling. Han slo nærmeste mann, som var B, for å hindre det. For at en nødvergehandling skal være lovlig, må den ikke gå lenger enn nødvendig, jamfør 18 bokstav b. Dette gjelder både i intensitet og i tid. Begrensningen innebærer at dersom det ulovlige angrepet kan avverges med mindre kraftige midler eller på en annen måte, må den angrepne nøye seg med det. Også ved nødvendighetsvurderingen skal As oppfatning av situasjonen legges til grunn, bedømt ut fra hva han ville forstått om han hadde vært edru. A oppfattet at han ikke hadde andre måter å stoppe B og de andre på enn ved å slå. Lagmannsrettens flertall legger dette til grunn. Stemningen var opphetet og ting skjedde fort. B og de andre hadde gjentatte ganger dyttet A så han falt, noe som understreket at terskelen for fysiske angrep var lav. Flertallets oppfatning er at A ikke gikk lenger enn nødvendig da han slo ett slag for å forsvare seg mot det ulovlige angrepet. A kan heller ikke bebreides for ikke å ha løpt fra stedet, ettersom han sto på plenen uten sko på beina. Flertallet kan heller ikke se at As handling gikk ut over hva som var forsvarlig. Det må ved denne avveiningen legges avgjørende vekt på at A ble fysisk angrepet av flere berusede personer, og at angrepet innebar en reell risiko for at han selv kunne bli skadet. Sett i dette perspektivet finner flertallet at også det tredje vilkåret i straffeloven 18 bokstav c er oppfylt. Mindretallet, meddommer Myhrhaug, er av den oppfatning at straffeloven 18 om nødverge ikke kommer til anvendelse. Etter mindretallets oppfatning må det ved vurderingen av nødvergebestemmelsen tas i betraktning at A i utgangspunktet ikke var invitert på festen. Han ble etter hvert sterkt beruset, og slik mindretallet oppfatter bevisførselen, må det legges til grunn at A var uvillig til å forlate festen da verten ba ham om å gå. Mindretallet viser videre til at A, i stedet for å gå fra eiendommen til B umiddelbart, ble værende ved huset og gikk opp på verandaen. Mindretallet legger til grunn at A på denne måten aktivt oppsøkte bråk, og at det kan utelukkes at han følte seg truet og var redd i den situasjonen som oppsto. Slik mindretallet ser det, er det ingenting som tilsier at A ble utsatt for et ulovlig angrep fra B eller andre deltakere på festen. Da kan det heller ikke være aktuelt med frifinnelse på grunn av nødverge. I tråd med flertallets oppfatning skal A frifinnes for tiltalens post I. Straffutmålingen Selv om A frifinnes for tiltalens post I, skal det utmåles straff for de tre forholdene som ble endelig avgjort ved tingrettens dom. Forholdet i tiltalens post I I gjelder vold og trusler mot to polititjenestemenn. Overtredelsen skjedde da A motsatte seg pågripelse i juli 2019 Han har erkjent straffeskyld for denne posten. Forholdet i tilleggstiltalebeslutningens post I gjelder uaktsom kjøring som førte til person og tingsskade. Overtredelsen skjedde i september 2019, og post I I i tilleggstiltalen gjelder kjøring uten gyldig førerkort ved samme anledning. Begge forholdene er erkjent. Under kjøring med lånt motorsykkel i en 80 sone holdt A så høy fart at han ikke klarte en høyresving på en bakketopp. For å unngå kollisjon med en møtende bil, kjørte han ut av veien. Motorsykkelen fortsatte ut på et jorde og traff en stolpe som knakk. A fikk brudd i rygg, nakke og bryst da han ble kastet av sykkelen. Motorsykkelen ble ødelagt, og A var sykemeldt i tre måneder etter ulykken. Vold og trusler mot offentlige tjenestemenn skal i utgangspunktet straffes med ubetinget fengsel. Lagmannsretten er imidlertid enig med tingretten i at omstendighetene rundt forholdet i tiltalens post I I var så spesielle at forholdet isolert sett ville blitt straffet med betinget fengsel. Straffens lengde bør ligge på opp mot 30 dager. Det må legges til grunn at A hadde psykiske problemer og fremsto som suicidal da politiet kom. Polititjenestemennene ble ikke påført noen skader, og ingen av dem opplevde truslene fra A som spesielt skremmende eller ubehagelige. Lagmannsretten er enig med tingretten i at forholdet under tilleggstiltalebeslutningen post I er alvorlig. Det er ingen tvil om at kjøringen medførte stor risiko for andre trafikanter, og det er et faktum at A med sin atferd forårsaket betydelige materielle skader. Lagmannsretten mener likevel, særlig tatt i betraktning at kjøringen først og fremst fikk alvorlige konsekvenser for A selv, at også dette forholdet isolert sett kvalifiserer til en straff av betinget fengsel i opp mot 30 dager. Når det gjelder As kjøring uten gyldig førerkort, slutter lagmannsretten seg til tingrettens konklusjon om at denne overtredelsen isolert sett ville kvalifisere til bøtestraff som vektlegges i skjerpende retning ved straffutmålingen. I skjerpende retning må det ellers legges vekt på at A tidligere er domfelt fire ganger, også for lignende forhold som i vår sak. I formildende retning må det legges betydelig vekt på at tiltalte har gitt en uforbeholden tilståelse under alle de tre tiltalepostene han nå straffes for. Etter en samlet vurdering av alle relevante momenter fastsettes straffen til fengsel i 45 dager, som i sin helhet gjøres betinget med en prøvetid på to år. Ved en eventuell soning av fengselsstraffen kommer to dager til fradrag for utholdt varetekt. Ettersom lagmannsretten utmåler en fullt ut betinget reaksjon, drøftes ikke anvendelse av samfunnsstraff nærmere. Kravene om erstatning og oppreisning B har fremsatt krav om at A skal dømmes til å betale 12 098, 88 kroner i erstatning, jamfør skadeserstatningsloven 3 1 Beløpet gjelder utgifter til medisinsk behandling, medisiner, samt utgifter til taxi og parkering. Det er fremlagt dokumentasjon i form av kvitteringer, og dokumentasjonen for de enkelte beløp er ikke bestridt. B har også lagt ned påstand om at A skal dømmes til å betale ham oppreisningserstatning etter rettens skjønn, begrenset oppad til 35 000 kroner. Skadeserstatningsloven 1 4 lyder slik: Skadevolder plikter å erstatte skade han lovlig har voldt for å avverge truende fare. Dette gjelder likevel ikke når skaden er voldt på person eller gjenstand som faren truet fra, med mindre skadevolderen selv er skyld i faren. Det følger av bestemmelsen i 1 4 første punktum at en skadevolder i utgangspunktet er objektivt ansvarlig for alle nødhandlinger som fører til skade. Etter hovedregelen er det i utgangspunktet grunnlag for å idømme A erstatningsansvar. Hovedregelen følges imidlertid opp av første del av 1 4 annet punktum, som gir fritak fra det ansvar som følger av første punktum. Unntaksbestemmelsen kommer først og fremst til anvendelse ved nødvergehandlinger som fører til skade på den som angrep. I en slik situasjon fritas skadevolderen for erstatningsansvar, med mindre han selv er skyld i faren. Den underliggende begrunnelsen for unntaket i 1 4 er at en skadelidt som selv har utløst den skadevoldende nødvergehandlingen, ikke har noe rimelig krav på erstatning. Unntaket kommer til anvendelse her, ettersom det ikke finnes holdepunkter i bevismaterialet for at A selv var skyld i den faren som oppsto. Det vises til drøftelsen under skyldspørsmålet over. A skal etter dette frifinnes for Bs krav om erstatning og oppreisning. Dommen er avsagt under slik dissens som nevnt over. D OM SS LU TN IN G1 A, født 0/0/1995, frifinnes for tiltalens post I. 2 For de forhold som er endelig avgjort ved tingrettens dom, dømmes A til en straff av fengsel i 45 førtifem dager, som i sin helhet gjøres betinget med en prøvetid på 2 to år. Ved en eventuell soning av fengselsstraffen kommer 2 to dager til fradrag for utholdt varetekt. 3 A frifinnes for krav om erstatning og oppreisning. Jeg bekrefter at rettens øvrige medlemmer har godkjent avgjørelsens innhold, jamfør midlertidig lov 26 mai 2020 nummer 47 8 andre ledd.
En 25 år gammel mann hadde slått en annen mann n gang i ansiktet med knyttet neve. Hendelsen fant sted på en fest. Slaget resulterte i en tannskade. Det ble i dommen lagt til grunn at flere personer hadde dyttet tiltalte gjentatte ganger bortover en gressplen slik at han falt. Flertallet fant at tiltalte ble utsatt for et ulovlig angrep, og at alle vilkårene for anvendelse av straffeloven 18 var oppfylt. Henvisninger: Straffeloven 18, 273