Strafferett  Voldtektsforsøk  Tap av førerett og kjøreseddel  Straffeloven § 292, jamfør § 291, jamfør § 16 og straffeloven § 298, jamfør straffeloven § 79 bokstav a  Yrkestransportlova § 37 født
Gulating lagmannsrett avsa dom i straffesak 10/02/2021 L G 2020 137924 1 1 med slik domsslutning: 1A, født 0/0/1984, dømmes for overtredelse av straffeloven 292, jamfør 291, jamfør 16 og straffeloven 298 til fengsel i 4 fire år, jamfør straffeloven 79 bokstav a). Varetekt kommer til fradrag med 31 trettien dager jamfør straffeloven 832A, født 0/0/1984, fradømmes retten til å føre motorvogn ved persontransport mot vederlag for alltid, jamfør yrkestransportlova 37f andre ledd. 3. A, født 0/0/1984, fradømmes retten til å føre førerkortpliktig motorvogn for en periode på 4 fire år, jamfør vegtrafikkloven 33 nummer 1 jamfør tapsforskriftens 2 64A, født 0/0/1984, dømmes til å betale oppreisingserstatning med kr 130 000 til B innen 2 to uker fra forkynnelsen av dommen. A anket dommen til Høyesterett. Høyesteretts ankeutvalg avsa dom 22/04/2021 med slik domsslutning: Lagmannsrettens dom, straffutmålingen for så vidt gjelder domsslutningen punkt 1 og punkt 3, oppheves. Opphevingen omfatter ikke ankeforhandlingen, jamfør strpl. 347 første ledd. Lagmannsretten skal avsi ny dom på de punkter som er opphevet av Høyesteretts ankeutvalg. I den anledning har partene uttalt seg om de punkter som er opphevet. Domfelte ved sin forsvarer advokat Hallvard Gardshol Bjørndal gjør gjeldende: Høyesterett viser til en klar forskjell på dommen fra 2011 og denne saken med hensyn til straffutmåling. Minstestraffen for fullbyrdet voldtekt er fengsel i tre år, jamfør strl. 292 Det er en forutsetning at et forsøk på voldtekt skal behandles mildere enn den fullbyrdede overtredelsen, jamfør N OU 1983: 57 kap 1726 og N OU 1992: 23 kapittel 3 I V 47 side 84 85Straffutmålingen ved forsøk reguleres videre av strl. 80 bokstav b, som sier at ved forsøk kan straffen settes til en mildere straffart og under en eventuell særskilt minstestraff. Det er feil av lagmannsretten å hevde at ved fullbyrdet voldtekt ville straffen vært fengsel i fire år. Det er kun å regne som normal praksis ved voldtekt, og ingen minstestraff. Straffen må individuelt vurderes fra sak til sak, under hensyntagende til skjerpende og formildende omstendigheter, hvilket rettspraksis også viser. Det er domfeltes handlinger som danner utgangspunktet for vurderingen av straffverdigheten. Det er åpenbart feil av påtalemyndigheten å si at domfeltes handlinger er like straffverdig som beskrevet i Rt 2011 1013 Alle elementene i dommen er vesentlig mer alvorlig enn i denne saken. Det foreligger ingen trusler, slag eller bruk av våpen i noen form. Fornærmede beskrev domfelte sine handlinger som intensive, men ikke aggressive og truende. Domfelte hadde ikke kommet så langt i forsøket som i ovennevnte sak. Han fikk ikke av henne klærne. Han gav seg frivillig, det kom ingen vitner til åstedet som hindret ham i fullbyrdelsen. Straffutmålingsmessig kan denne saken ikke sammenlignes. Lagmannsretten hevder at det er straffeskjerpende at handlingen hadde karakter av frihetsberøvelse. Det er ingen utpreget frihetsberøvelse ved denne saken i forhold til en hvilken som helst annen voldtektssak i nedre sjikt. Det må anses som formildende at domfelte kjørte fornærmede hjem etter hendelsen. Han forlot henne ikke alene midt på natten i den fysiske og emosjonelle tilstanden hun var i da, men sørget for at hun kom seg hjem i trygge omgivelser. Det er feil av lagmannsretten å avvise domfeltes familiesituasjon og andre personlige forhold til ikke å være formildende omstendigheter. Det vises til vurderinger i L G 2018 36234 og Rt 2015 943 I forhold til de beskrevne handlingene med hensyn til forsettet og volds og trusselutøvelsen fremstår dommene i L H 2019 139426 og L F 2018 93320 mer sammenlignbare straffutmålingsmessig. Der ble straffen henholdsvis ett år og åtte måneder, og to år og ni måneder. Det er kun i domfeltes yrkessjåførutøvelse at hendelsene har skjedd. Det er en klar sammenheng mellom hans yrkesutøvelse, hvilket er årsaken til at det anerkjennes grunnlag for tap av kjøreløyvet etter yrkestransportloven 37 født Det er ingen tilsvarende sammenheng med hans førerkortinnehav. Inndragning av drosjeløyvet fremstår tilstrekkelig for å oppnå ønsket allmennpreventivt vern. Tapsforskriften 2 6 nummer 2 er en bør regel og ingen skal regel. Domfeltes handlinger er klart i nedre sjikt av forsettet. Han har ved alle hendelsene han er anklaget for trukket seg fra fullbyrding når han har møtt motstand. Han har stor familie som er avhengig av hans kjøreegenskap. Det vil være uforholdsmessig å frata ham førerkortet i tillegg til å frata ham sitt yrke som sjåfør. Uansett må det ved eventuell førekortinndragning vektlegges konsekvensene av at han også har fått yrkesforbud. Dette må tas hensyn til ved den totale straffutmålingen. Det er nedlagt påstand om at domfelte anses på mildeste måte. Domfelte begjærte oppnevnt advokat Knut Lerum som ny forsvarer, ved begjæring innkommet lagmannsretten 26/05/2021. Advokat Lerum er gitt anledning til å uttale seg før lagmannsretten avsier dom i saken. I skriv 31/05/2021 har han meddelt at han har gjennomgått sakens dokumenter og tidligere forsvarers tilsvar, og er kommet til at dette også er dekkende for hans syn. Påtalemyndigheten gjør gjeldende: Etter påtalemyndighetens syn er det ikke tvilsomt at lagmannsretten i sin dom har ment at normalstraffen for fullbyrdet voldtekt er fire års fengsel. Ordlyden i lagmannsrettens dom ( minimumsstraff ) kan synes noe uheldig, men dommen lest i sammenheng, kan etter vårt syn ikke levne noe tvil om dette. Påtalemyndigheten er klar over ankeutvalgets merknader her (avsnitt 12), uten at dette endrer vårt syn. Normalstraff på fire års fengsel for fullbyrdet voldtekt til samleie er riktig utgangspunkt. Det er tilstrekkelig å vise til H R 2020 739 A avsnitt 10 Lagmannsretten har etter dette riktig lagt til grunn fire års fengsel ved fullbyrdet voldtekt til samleie. Påtalemyndighetens syn på straffens utgangspunkt i denne saken dersom voldtekten hadde blitt fullbyrdet: Påtalemyndigheten anfører her at lagmannsretten helt korrekt har lagt til grunn et utgangspunkt på fem års fengsel, for det tilfelle at voldtekten hadde blitt fullbyrdet. I ankeutvalgets dom fremgår det at de har vanskelig for å se at straffens utgangspunkt i vår sak ikke skal ligge lavere enn i 2011 avgjørelsen. Forsøket i den saken var kommet en del lengre enn i vår sak, og voldselementet var mer fremtredende. Domfelte ga heller ikke opp forsøket av eget tiltak, men fordi det kom vitner. Ankeutvalgets merknader har her ikke hensyntatt de straffeskjerpende momentene som gjør seg gjeldende i denne saken. Domfelte har som drosjesjåfør plukket opp en overstadig beruset kvinne, kjørt henne til et for henne fullstendig ukjent sted, trengt seg inn i baksetet hvor hun satt og forsøkt å voldta henne, herunder at han tok tak i bakhodet hennes og presset hodet hennes ned mot hans blottede penis, jamfør dommens side 5Det vurderes som straffeskjerpende at handlingen ble begått av en drosjesjåfør mot en beruset kvinnelig passasjer. Gjennom bevisførselen, og som lagmannsretten har lagt til grunn, fremgikk det også at domfeltes taxi stod parkert i adresse (hvor voldtektsforsøket fant sted) i 20 minutter, jamfør dommens side 8). Dette underbygger at domfelte hadde et fast forbrytersk forsett og at voldtektsforsøket hadde klare elementer av frihetsberøvelse. Voldtektsforsøket har også klar parallell til overfallsvoldtekt. Domfelte har i løpet av drosjeturen (startet i sted sentrum) bestemt seg for å kjøre henne til et ukjent sted (for henne, adresse ), hvorpå han forsøker å voldta fornærmede. Opplevelsen var skremmende for fornærmede. Lagmannsretten har videre lagt til grunn at det var fornærmedes aktive motstand som gjorde at han oppga sitt forsøk. Fornærmedes fysiske (og verbale) motstand mot domfeltes voldtektsforsøk må nødvendigvis ha vedvart over tid. Det vises til at bilen stod parkert i adresse i 20 minutter. Endelig viser påtalemyndigheten til de konsekvenser voldtektsforsøket har hatt for fornærmede i ettertid. Det følger av Rt 2011 1013 avsnitt 20 at det er relevant å legge vekt på dette ved straffutmålingen. Fornærmede forklarte seg utfyllende om dette, og det ble dokumentert lege helseopplysninger som underbygget fornærmedes til dels betydelige problemer i ettertid av voldtektsforsøket. Ovennevnte forhold tilsier at riktig straffenivå for det tilfelle at voldtekten hadde blitt fullbyrdet ville vært fengsel i fem år. Voldselementet er noe mindre i denne saken enn i Rt 2011 1013, men til gjengjeld foreligger det andre betydelige straffeskjerpende momenter. I samsvar med 2011 dommen mener påtalemyndigheten at det bør gjøres en reduksjon på ett år (20 ), idet det var tale om et forsøk, jamfør avsnittene 19 22Påtalemyndigheten viser videre under dette punktet også til domfellelsen for tiltalen post I I. Straffen for dette forholdet isolert sett ville hensyntatt at han begikk dette overgrepet som drosjesjåfør overfor en kvinnelig kunde, nattestid på et øde sted etter påtalemyndighetens syn vært en kortere ubetinget fengselsstraff, anslagsvis fengsel i 16 28 dager. Post I I skal bedømmes som et straffeskjerpende forhold, jamfør straffeloven 79 bokstav a. Samlet utmålt straff på fengsel i fire år er etter påtalemyndighetens syn riktig. Om tapet av kjøreløyvet etter yrkestransportloven 37f andre ledd bør tillegges vekt ved fastsettelsen av fengselsstraffen: Det følger av blant annet H R 2019 2087 A avsnitt 38 og Rt 2012 313 avsnitt 37 at det ved utmåling av fengselsstraffen kan tas hensyn til den belastning som et rettighetstap som idømmes som straff etter straffeloven 56, innebærer. I H R 2019 2087 A fikk rettighetstapet (som var tap av retten til å være daglig leder, å ha ledende stilling eller styreverv i fem år) bare liten betydning ved straffutmålingen, jamfør avsnitt 38 I denne saken står en overfor en drosjesjåfør som gjennom sin yrkesutøvelse er funnet skyldig i forsøk på voldtekt og seksuelt krenkende adferd, begått mot to kvinnelige kunder nattestid. Dertil kommer at lagmannsretten også har funnet bevist at domfelte begikk seksuelt krenkende adferd overfor enda en annen kvinnelige kunde, C. Dette forholdet var ikke en del av tiltalen, ettersom forholdet var foreldet. Lagmannsretten har likefullt funnet de faktiske omstendigheter bevist, jamfør dommen side 6 At det er anledning til å legge vekt på beviste forhold som ikke er en del av tiltalebeslutningen, fremgår av H R 2019 440 A, avsnitt 21, jamfør Rt 2013 287 avsnitt 21, med videre henvisning til Matningsdal, Forholdet mellom tiltalebeslutning og dom, Jussens Venner 2002 side 89 132 Påtalemyndigheten kan på bakgrunn av ovennevnte ikke se at rettighetstapet i denne saken kan tillegges betydning ved straffutmålingen, i straffreduserende retning. Det er i denne saken ikke grunnlag for å vurdere saken annerledes enn i H R 2019 2087 A. Om tap av føreretten er påkrevet av allmenne hensyn for å beskytte samfunnet, har påtalemyndigheten fremholdt: Drosjen er benyttet som hjelpemiddel til domfeltes seksuallovbrudd. Han har gjennom sin yrkesutøvelse forgrepet seg på berusede kvinnelige passasjerer. Da domfelte kjørte fornærmede hjem i sin private bil (post I), gjentok han sine ønsker om å ha sex med henne. Hun avviste han og dyttet han vekk, dommen side 5 Av tapsforskriftens 2 6 fremgår det at: Når retten domfeller person med førerett for straffbare handlinger, skal det vurderes tap av føreretten når dette anses påkrevet av allmenne hensyn for å beskytte samfunnet mot de skadevirkninger det kan ha om vedkommende fortsatt tillates å føre motorvogn. Det må foretas en skjønnsmessig helhetsvurdering av om allmenne hensyn ut fra de konkrete forhold i saken krever fastsettelse av tap av førerett, herunder også forholdsmessigheten av det inngrep tap av førerett vil innebære. Et vilkår for fastsettelse av tap av førerett etter denne bestemmelsen er at det er klar sammenheng mellom bruken av motorvogn og den straffbare handling. For det tilfelle at bil er benyttet som hjelpemiddel, gjelder følgende: Dersom person med førerett domfelles for drap, voldtekt eller andre volds eller seksuallovbrudd, og motorvogn er benyttet som hjelpemiddel ved utførelse av handlingen, bør tap av føreretten fastsettes for flere år eller for alltid. Det vises til tapsforskriften 2 6 nummer 2 Den korreksjonen som ankeutvalgets dom gir anvisning på (avsnitt 18 og 19), endrer ikke den konkrete vurderingen av tapstidens lengde i saken. Lagmannsrettens dom viser at domfelte gjentatt har begått seksuelt grenseoverskridende adferd, også når privat bil har blitt benyttet, jamfør dommen side 5Hvilken betydning tapet av kjøreseddelen har å si for vurderingen tapstiden for førerkortet: Påtalemyndighetens kan ikke se at tapet av drosjeløyvet alene her gir tilstrekkelig samfunnsbeskyttelse. Det vises til ovennevnte. Dertil kommer også at hensynet til likebehandling tilsier tapstid som fastsatt av lagmannsretten. Etter det påtalemyndigheten har fått opplyst fra politiet utgjør varetektsfradraget per 300421 totalt 91 dager. Det er nedlagt slik påstand: 1. A, født 0/0/1984, dømmes for overtredelse av straffeloven 292, jamfør 291, jamfør l6 og straffeloven 298 til fengsel i 4 fire år, jamfør straffeloven 79 bokstav a). Varetekt kommer til fradrag med 91 trettien dager jamfør straffeloven 832A, født 0/0/1984, fradømmes retten til å føre motorvogn ved persontransport mot vederlag for alltid, jamfør yrkestransportlova 37 f andre ledd. 3. A, født 0/0/1984, fradømmes retten til å føre førerkortpliktigmotorvogn for en periode på 4 fire år, jamfør vegtrafikkloven 33 nummer I jamfør tapsforskriftens 2 6Lagmannsretten bemerker: Lagmannsretten vil innledningsvis bemerke at når det gjelder rettens henvisning til en minimumsstraff på fire år, er dette feil. Det som var ment, var at normalstraffen ved en fullbyrdet voldtekt til samleie er fire år. Dette er det gitt anvisning på i lovforarbeidene, og det er fulgt opp i rettspraksis. Høyesteretts ankeutvalg har begrunnet opphevelsen av straffutmålingen blant annet som følger: Flertallet i lagmannsretten viser videre til at de ved straffutmålingen har funnet veiledning i Rt 2011 1013 I den avgjørelsen heter det at det ved forsøk på voldtekt skal tas utgangspunkt i hva straffen ville blitt dersom voldtekten hadde blitt fullbyrdet. Det skal deretter gjøres et fradrag. I dommen, som gjaldt forsøk på overfallsvoldtekt, ble det tatt utgangspunkt i en straff av fengsel i fem år ved fullbyrdet voldtekt, og gjort fradrag med ett år fordi det kun var tale om forsøk. Ankeutvalget har vanskelig for å se at straffens utgangspunkt i vår sak ikke skal ligge lavere enn i 2011 avgjørelsen. Forsøket i den saken var kommet en del lengre enn i vår sak, og voldselementet var mer fremtredende. Domfelte ga heller ikke opp forsøket av eget tiltak, men fordi det kom vitner. Som del av straffen ble A videre idømt tap av retten til å føre motorvogn ved persontransport mot vederlag for alltid, jamfør yrkestransportlova 37f andre ledd. Det følger av blant annet H R 2019 2087 A avsnitt 38 at det ved utmåling av fengselsstraffen kan tas hensyn til den belastning som et rettighetstap som idømmes som straff etter straffeloven 56 innebærer. Lagmannsretten har ikke foretatt en vurdering av om rettighetstapet etter yrkestransportlova 37f andre ledd på tilsvarende måte bør tillegges betydning for fengselsstraffen. Lagmannsretten forstår dommen fra Høyesteretts ankeutvalg slik at lagmannsretten har tatt feil utgangspunkt ved straffutmålingen, og at det som påtalemyndigheten anfører om straffutmålingen, og som lagmannsrettens flertall var enig i, ikke kan legges til grunn. Lagmannsretten forstår dommen fra ankeutvalget slik at saksforholdet i denne saken bør bedømmes mildere, fordi forsøket i Rt 2011 1013 var kommet en del lengre, og voldselementet var mer fremtredende. Domfelte ga heller ikke opp forsøket av eget tiltak, men fordi det kom vitner til. Dette uavhengig av de straffeskjerpende omstendigheter som lagmannsretten har lagt til grunn, og som påtalemyndigheten påpeker, jamfør foran. Lagmannsretten tar dette til etterretning. I Rt 2011 1013 la Høyesterett til grunn at utgangspunktet for straffen for forsøket på voldtekt bør være om lag fire år, før det ses hen til virkningene av tilståelsen. Lagmannsretten tar som et utgangspunkt at straffen for forholdene i denne saken ligger noe lavere, fengsel i området rundt tre år og seks måneder. Det er da også tatt i betraktning de straffeskjerpende momenter som lagmannsretten har vektlagt, og som lagmannsretten oppfatter at Høyesterett ankeutvalg mener er av mindre alvorlig karakter enn det som var forholdet i Rt 2011 1013 I tillegg kommer overtredelsen av strl. 298, som anses som en straffeskjerpende omstendighet, jamfør strl. 79Lagmannsretten skulle ifølge dommen også vurdert hvilken vekt idømt tap av retten til å føre motorvogn mot vederlag for alltid ved straffutmålingen. Det er vist til H R 2019 2087 A. I avsnitt 38 heter det følgende: Det følger av Rt 2012 313 avsnitt 37 at det ved utmåling av fengselsstraffen kan tas hensyn til den belastning som et rettighetstap innebærer. I den saken synes imidlertid belastningen å ha vært adskillig mer følbar enn den i praksis vil være i saken her. Når dette bare førte til at man tok noe hensyn til rettighetstapet, kan rettighetstapet her bare få liten betydning. Med bakgrunn i at dette ikke er vurdert, og at Høyesteretts ankeutvalg mener dette skulle vært vurdert i en sak av denne karakter, legger lagmannsretten til grunn at belastningen ved tap av yrket, kan få betydning for fastsettelsen av straffen. Domfelte hadde arbeidet som drosjesjåfør i to til tre år. Domfelte har fagbrev som renholder og jobbet som det i sted kommune på tidspunktet for ankeforhandlingen. Han vil således ikke bli stående utenfor yrkeslivet, selv om han er idømt tap av retten til å føre motorvogn mot vederlag for alltid. Belastningen med å bli utestengt fra yrket må likevel få betydning ved fastsettelsen av straffen, slik at det innrømmes et fradrag på tre måneder. Lagmannsretten finner ikke grunn til å redusere straffen på grunn av domfeltes personlige forhold og familiesituasjon. Det vises for øvrig til lagmannsrettens premisser i dommen av 10/02/2021. Straffen settes etter dette til fengsel i 3 år og 3 måneder. Til fradrag i straffen går 125 dager for utholdt varetektsfengsel. Om tap av føreretten har Høyesteretts ankeutvalg uttalt: Vilkårene for idømmelse av tap av føreretten i en sak som dette går frem av vegtrafikkloven 33 nr. 1 første ledd, jamfør tapsforskriften 2 6 første ledd. I forskriften heter det blant annet at det skal vurderes tap av førerretten når dette anses påkrevet av allmenne hensyn for å beskytte samfunnet mot de skadevirkninger det kan ha om vedkommende fortsatt tillates å føre motorvogn. Det må foretas en skjønnsmessig helhetsvurdering av om allmenne hensyn ut fra de konkrete forhold i saken krever fastsettelse av tap av førerett, herunder også forholdsmessigheten av det inngrep tap av førerett vil innebære. Verken tingretten eller lagmannsretten har drøftet om tap av førerett her er påkrevet av allmenne hensyn for å beskyttete samfunnet. Lagmannsretten har vist til tingrettens begrunnelse, som igjen vektlegger allmennpreventive grunner. Det sentrale etter ordlyden i 2 6 er imidlertid behovet samfunnsbeskyttelse basert på de skadevirkninger det kan ha om vedkommende beholder førerretten. Domfelte har i denne saken som nevnt blitt dømt til tap av kjøreseddelen for alltid, jamfør yrkestransportlova 37f. Det betyr i utgangspunktet at domfelte ikke vil arbeide som taxisjåfør igjen, og dermed aldri vil settes i posisjon til å utføre den typen overgrep han nå er dømt for å ha forsøkt seg på. Etter utvalgets syn skulle lagmannsretten ha drøftet vilkårene for tap av føreretten i lys av dette, herunder hvilken ytterligere samfunnsbeskyttelse tap av føreretten etter vegtrafikkloven 33 eventuelt vil gi. I forholdsmessighetsvurderingen knyttet til tapstiden, som tingretten foretar og lagmannsretten viser til, hadde det også vært naturlig å se hen til tapet av kjøreseddelen. Manglene ved begrunnelsen knyttet til fastsettelsen av tap av førerrett utgjør etter utvalgets syn en saksbehandlingsfeil som medfører at også denne delen av lagmannsrettens reaksjonsfastsettelse må oppheves, jamfør straffeprosessloven 343 første ledd nummer 8 Med bakgrunn i de føringer som ankeutvalget her gir, blir spørsmålet om tap av føreretten er påkrevet av allmenne hensyn, for å beskytte samfunnet mot de skadevirkninger det vil ha om vedkommende fortsatt skulle tillates å føre motorvogn. Domfelte er dømt til tap av kjøreseddelen for alltid. Det innebærer som påpekt av ankeutvalget at han dermed ikke vil ha muligheten til å komme i posisjon til denne typen overgrep som han er dømt for å ha forsøkt seg på. Det er drosjen som har vært et hjelpemiddel ved utførelsen av handlingene. Lagmannsretten ser det slik at siden han ikke lenger kan jobbe som drosjesjåfør, innebærer det at han heller ikke kommer i kontakt med utenforstående til persontransport. Tap av føreretten anses da ikke påkrevet for å beskytte samfunnet mot de skadevirkninger det kan ha, om han fortsatt tillates å føre motorvogn. Lagmannsretten er enig med påtalemyndigheten i at det er et moment i vurderingen at han gjorde tilnærmelser mot fornærmede da han kjørte henne hjem i sin private bil. Det må imidlertid ses i sammenheng med at han fikk kontakt med fornærmede ved bruk av drosjen, og ikke ved bruk av sin private bil. Det er ikke opplysninger om, eller andre holdepunkter for, at han ved bruk av sin private bil har gjort forsøk på tilsvarende handlinger han er dømt for. At han fortsatt kan kjøre familie, venner og bekjente, kan ikke begrunne tap av føreretten for å beskytte samfunnet. Tap av førerett idømmes etter dette ikke. Dommen er enstemmig. D OM SS LU TN IN G1 A, født 0/0/1984, dømmes for overtredelse av straffeloven 292, jamfør 291, jamfør 16 og straffeloven 298 til fengsel i 3 tre år og 3 tre måneder, jamfør straffeloven 79 bokstav a). Varetekt kommer til fradrag med 125 etthundreogtjuefem dager. 2 Tap av føreretten idømmes ikke. 1 Tilføyd av Lovdata. 
Gulating lagmannsrett avsa dom i straffesak 10/02/2021 L G 2020 137924 1 1 med slik domsslutning: 1A, født 0/0/1984, dømmes for overtredelse av straffeloven 292, jamfør 291, jamfør 16 og straffeloven 298 til fengsel i 4 fire år, jamfør straffeloven 79 bokstav a). Varetekt kommer til fradrag med 31 trettien dager jamfør straffeloven 832A, født 0/0/1984, fradømmes retten til å føre motorvogn ved persontransport mot vederlag for alltid, jamfør yrkestransportlova 37f andre ledd. A, født 0/0/1984, fradømmes retten til å føre førerkortpliktig motorvogn for en periode på 4 fire år, jamfør vegtrafikkloven 33 nummer 1 jamfør tapsforskriftens 2 64A, født 0/0/1984, dømmes til å betale oppreisingserstatning med kr 130 000 til B innen 2 to uker fra forkynnelsen av dommen. A anket dommen til Høyesterett. Høyesteretts ankeutvalg avsa dom 22/04/2021 med slik domsslutning: Lagmannsrettens dom, straffutmålingen for så vidt gjelder domsslutningen punkt 1 og punkt 3, oppheves. Opphevingen omfatter ikke ankeforhandlingen, jamfør strpl. Lagmannsretten skal avsi ny dom på de punkter som er opphevet av Høyesteretts ankeutvalg. I den anledning har partene uttalt seg om de punkter som er opphevet. Domfelte ved sin forsvarer advokat Hallvard Gardshol Bjørndal gjør gjeldende: Høyesterett viser til en klar forskjell på dommen fra 2011 og denne saken med hensyn til straffutmåling. Minstestraffen for fullbyrdet voldtekt er fengsel i tre år, jamfør strl. 292 Det er en forutsetning at et forsøk på voldtekt skal behandles mildere enn den fullbyrdede overtredelsen, jamfør N OU 1983: 57 kap 1726 og N OU 1992: 23 kapittel 3 I V 47 side 84 85Straffutmålingen ved forsøk reguleres videre av strl. 80 bokstav b, som sier at ved forsøk kan straffen settes til en mildere straffart og under en eventuell særskilt minstestraff. Det er feil av lagmannsretten å hevde at ved fullbyrdet voldtekt ville straffen vært fengsel i fire år. Det er kun å regne som normal praksis ved voldtekt, og ingen minstestraff. Straffen må individuelt vurderes fra sak til sak, under hensyntagende til skjerpende og formildende omstendigheter, hvilket rettspraksis også viser. Det er domfeltes handlinger som danner utgangspunktet for vurderingen av straffverdigheten. Det er åpenbart feil av påtalemyndigheten å si at domfeltes handlinger er like straffverdig som beskrevet i Rt 2011 1013 Alle elementene i dommen er vesentlig mer alvorlig enn i denne saken. Det foreligger ingen trusler, slag eller bruk av våpen i noen form. Fornærmede beskrev domfelte sine handlinger som intensive, men ikke aggressive og truende. Domfelte hadde ikke kommet så langt i forsøket som i ovennevnte sak. Han fikk ikke av henne klærne. Han gav seg frivillig, det kom ingen vitner til åstedet som hindret ham i fullbyrdelsen. Straffutmålingsmessig kan denne saken ikke sammenlignes. Lagmannsretten hevder at det er straffeskjerpende at handlingen hadde karakter av frihetsberøvelse. Det er ingen utpreget frihetsberøvelse ved denne saken i forhold til en hvilken som helst annen voldtektssak i nedre sjikt. Det må anses som formildende at domfelte kjørte fornærmede hjem etter hendelsen. Han forlot henne ikke alene midt på natten i den fysiske og emosjonelle tilstanden hun var i da, men sørget for at hun kom seg hjem i trygge omgivelser. Det er feil av lagmannsretten å avvise domfeltes familiesituasjon og andre personlige forhold til ikke å være formildende omstendigheter. Det vises til vurderinger i L G 2018 36234 og Rt 2015 943 I forhold til de beskrevne handlingene med hensyn til forsettet og volds og trusselutøvelsen fremstår dommene i L H 2019 139426 og L F 2018 93320 mer sammenlignbare straffutmålingsmessig. Der ble straffen henholdsvis ett år og åtte måneder, og to år og ni måneder. Det er kun i domfeltes yrkessjåførutøvelse at hendelsene har skjedd. Det er en klar sammenheng mellom hans yrkesutøvelse, hvilket er årsaken til at det anerkjennes grunnlag for tap av kjøreløyvet etter yrkestransportloven 37 født Det er ingen tilsvarende sammenheng med hans førerkortinnehav. Inndragning av drosjeløyvet fremstår tilstrekkelig for å oppnå ønsket allmennpreventivt vern. Tapsforskriften 2 6 nummer 2 er en bør regel og ingen skal regel. Domfeltes handlinger er klart i nedre sjikt av forsettet. Han har ved alle hendelsene han er anklaget for trukket seg fra fullbyrding når han har møtt motstand. Han har stor familie som er avhengig av hans kjøreegenskap. Det vil være uforholdsmessig å frata ham førerkortet i tillegg til å frata ham sitt yrke som sjåfør. Uansett må det ved eventuell førekortinndragning vektlegges konsekvensene av at han også har fått yrkesforbud. Dette må tas hensyn til ved den totale straffutmålingen. Det er nedlagt påstand om at domfelte anses på mildeste måte. Domfelte begjærte oppnevnt advokat Knut Lerum som ny forsvarer, ved begjæring innkommet lagmannsretten 26/05/2021. Advokat Lerum er gitt anledning til å uttale seg før lagmannsretten avsier dom i saken. I skriv 31/05/2021 har han meddelt at han har gjennomgått sakens dokumenter og tidligere forsvarers tilsvar, og er kommet til at dette også er dekkende for hans syn. Påtalemyndigheten gjør gjeldende: Etter påtalemyndighetens syn er det ikke tvilsomt at lagmannsretten i sin dom har ment at normalstraffen for fullbyrdet voldtekt er fire års fengsel. Ordlyden i lagmannsrettens dom ( minimumsstraff ) kan synes noe uheldig, men dommen lest i sammenheng, kan etter vårt syn ikke levne noe tvil om dette. Påtalemyndigheten er klar over ankeutvalgets merknader her (avsnitt 12), uten at dette endrer vårt syn. Normalstraff på fire års fengsel for fullbyrdet voldtekt til samleie er riktig utgangspunkt. Det er tilstrekkelig å vise til H R 2020 739 A avsnitt 10 Lagmannsretten har etter dette riktig lagt til grunn fire års fengsel ved fullbyrdet voldtekt til samleie. Påtalemyndighetens syn på straffens utgangspunkt i denne saken dersom voldtekten hadde blitt fullbyrdet: Påtalemyndigheten anfører her at lagmannsretten helt korrekt har lagt til grunn et utgangspunkt på fem års fengsel, for det tilfelle at voldtekten hadde blitt fullbyrdet. I ankeutvalgets dom fremgår det at de har vanskelig for å se at straffens utgangspunkt i vår sak ikke skal ligge lavere enn i 2011 avgjørelsen. Forsøket i den saken var kommet en del lengre enn i vår sak, og voldselementet var mer fremtredende. Domfelte ga heller ikke opp forsøket av eget tiltak, men fordi det kom vitner. Ankeutvalgets merknader har her ikke hensyntatt de straffeskjerpende momentene som gjør seg gjeldende i denne saken. Domfelte har som drosjesjåfør plukket opp en overstadig beruset kvinne, kjørt henne til et for henne fullstendig ukjent sted, trengt seg inn i baksetet hvor hun satt og forsøkt å voldta henne, herunder at han tok tak i bakhodet hennes og presset hodet hennes ned mot hans blottede penis, jamfør dommens side 5Det vurderes som straffeskjerpende at handlingen ble begått av en drosjesjåfør mot en beruset kvinnelig passasjer. Gjennom bevisførselen, og som lagmannsretten har lagt til grunn, fremgikk det også at domfeltes taxi stod parkert i adresse (hvor voldtektsforsøket fant sted) i 20 minutter, jamfør dommens side 8). Dette underbygger at domfelte hadde et fast forbrytersk forsett og at voldtektsforsøket hadde klare elementer av frihetsberøvelse. Voldtektsforsøket har også klar parallell til overfallsvoldtekt. Domfelte har i løpet av drosjeturen (startet i sted sentrum) bestemt seg for å kjøre henne til et ukjent sted (for henne, adresse ), hvorpå han forsøker å voldta fornærmede. Opplevelsen var skremmende for fornærmede. Lagmannsretten har videre lagt til grunn at det var fornærmedes aktive motstand som gjorde at han oppga sitt forsøk. Fornærmedes fysiske (og verbale) motstand mot domfeltes voldtektsforsøk må nødvendigvis ha vedvart over tid. Det vises til at bilen stod parkert i adresse i 20 minutter. Endelig viser påtalemyndigheten til de konsekvenser voldtektsforsøket har hatt for fornærmede i ettertid. Det følger av Rt 2011 1013 avsnitt 20 at det er relevant å legge vekt på dette ved straffutmålingen. Fornærmede forklarte seg utfyllende om dette, og det ble dokumentert lege helseopplysninger som underbygget fornærmedes til dels betydelige problemer i ettertid av voldtektsforsøket. Ovennevnte forhold tilsier at riktig straffenivå for det tilfelle at voldtekten hadde blitt fullbyrdet ville vært fengsel i fem år. Voldselementet er noe mindre i denne saken enn i Rt 2011 1013, men til gjengjeld foreligger det andre betydelige straffeskjerpende momenter. I samsvar med 2011 dommen mener påtalemyndigheten at det bør gjøres en reduksjon på ett år (20 ), idet det var tale om et forsøk, jamfør avsnittene 19 22Påtalemyndigheten viser videre under dette punktet også til domfellelsen for tiltalen post I I. Straffen for dette forholdet isolert sett ville hensyntatt at han begikk dette overgrepet som drosjesjåfør overfor en kvinnelig kunde, nattestid på et øde sted etter påtalemyndighetens syn vært en kortere ubetinget fengselsstraff, anslagsvis fengsel i 16 28 dager. Post I I skal bedømmes som et straffeskjerpende forhold, jamfør straffeloven 79 bokstav a. Samlet utmålt straff på fengsel i fire år er etter påtalemyndighetens syn riktig. Om tapet av kjøreløyvet etter yrkestransportloven 37f andre ledd bør tillegges vekt ved fastsettelsen av fengselsstraffen: Det følger av blant annet H R 2019 2087 A avsnitt 38 og Rt 2012 313 avsnitt 37 at det ved utmåling av fengselsstraffen kan tas hensyn til den belastning som et rettighetstap som idømmes som straff etter straffeloven 56, innebærer. I H R 2019 2087 A fikk rettighetstapet (som var tap av retten til å være daglig leder, å ha ledende stilling eller styreverv i fem år) bare liten betydning ved straffutmålingen, jamfør avsnitt 38 I denne saken står en overfor en drosjesjåfør som gjennom sin yrkesutøvelse er funnet skyldig i forsøk på voldtekt og seksuelt krenkende adferd, begått mot to kvinnelige kunder nattestid. Dertil kommer at lagmannsretten også har funnet bevist at domfelte begikk seksuelt krenkende adferd overfor enda en annen kvinnelige kunde, C. Dette forholdet var ikke en del av tiltalen, ettersom forholdet var foreldet. Lagmannsretten har likefullt funnet de faktiske omstendigheter bevist, jamfør dommen side 6 At det er anledning til å legge vekt på beviste forhold som ikke er en del av tiltalebeslutningen, fremgår av H R 2019 440 A, avsnitt 21, jamfør Rt 2013 287 avsnitt 21, med videre henvisning til Matningsdal, Forholdet mellom tiltalebeslutning og dom, Jussens Venner 2002 side 89 132 Påtalemyndigheten kan på bakgrunn av ovennevnte ikke se at rettighetstapet i denne saken kan tillegges betydning ved straffutmålingen, i straffreduserende retning. Det er i denne saken ikke grunnlag for å vurdere saken annerledes enn i H R 2019 2087 A. Om tap av føreretten er påkrevet av allmenne hensyn for å beskytte samfunnet, har påtalemyndigheten fremholdt: Drosjen er benyttet som hjelpemiddel til domfeltes seksuallovbrudd. Han har gjennom sin yrkesutøvelse forgrepet seg på berusede kvinnelige passasjerer. Da domfelte kjørte fornærmede hjem i sin private bil (post I), gjentok han sine ønsker om å ha sex med henne. Hun avviste han og dyttet han vekk, dommen side 5 Av tapsforskriftens 2 6 fremgår det at: Når retten domfeller person med førerett for straffbare handlinger, skal det vurderes tap av føreretten når dette anses påkrevet av allmenne hensyn for å beskytte samfunnet mot de skadevirkninger det kan ha om vedkommende fortsatt tillates å føre motorvogn. Det må foretas en skjønnsmessig helhetsvurdering av om allmenne hensyn ut fra de konkrete forhold i saken krever fastsettelse av tap av førerett, herunder også forholdsmessigheten av det inngrep tap av førerett vil innebære. Et vilkår for fastsettelse av tap av førerett etter denne bestemmelsen er at det er klar sammenheng mellom bruken av motorvogn og den straffbare handling. For det tilfelle at bil er benyttet som hjelpemiddel, gjelder følgende: Dersom person med førerett domfelles for drap, voldtekt eller andre volds eller seksuallovbrudd, og motorvogn er benyttet som hjelpemiddel ved utførelse av handlingen, bør tap av føreretten fastsettes for flere år eller for alltid. Det vises til tapsforskriften 2 6 nummer 2 Den korreksjonen som ankeutvalgets dom gir anvisning på (avsnitt 18 og 19), endrer ikke den konkrete vurderingen av tapstidens lengde i saken. Lagmannsrettens dom viser at domfelte gjentatt har begått seksuelt grenseoverskridende adferd, også når privat bil har blitt benyttet, jamfør dommen side 5Hvilken betydning tapet av kjøreseddelen har å si for vurderingen tapstiden for førerkortet: Påtalemyndighetens kan ikke se at tapet av drosjeløyvet alene her gir tilstrekkelig samfunnsbeskyttelse. Det vises til ovennevnte. Dertil kommer også at hensynet til likebehandling tilsier tapstid som fastsatt av lagmannsretten. Etter det påtalemyndigheten har fått opplyst fra politiet utgjør varetektsfradraget per 300421 totalt 91 dager. Det er nedlagt slik påstand: 1. A, født 0/0/1984, dømmes for overtredelse av straffeloven 292, jamfør 291, jamfør l6 og straffeloven 298 til fengsel i 4 fire år, jamfør straffeloven 79 bokstav a). Varetekt kommer til fradrag med 91 trettien dager jamfør straffeloven 832A, født 0/0/1984, fradømmes retten til å føre motorvogn ved persontransport mot vederlag for alltid, jamfør yrkestransportlova 37 f andre ledd. A, født 0/0/1984, fradømmes retten til å føre førerkortpliktigmotorvogn for en periode på 4 fire år, jamfør vegtrafikkloven 33 nummer I jamfør tapsforskriftens 2 6Lagmannsretten bemerker: Lagmannsretten vil innledningsvis bemerke at når det gjelder rettens henvisning til en minimumsstraff på fire år, er dette feil. Det som var ment, var at normalstraffen ved en fullbyrdet voldtekt til samleie er fire år. Dette er det gitt anvisning på i lovforarbeidene, og det er fulgt opp i rettspraksis. Høyesteretts ankeutvalg har begrunnet opphevelsen av straffutmålingen blant annet som følger: Flertallet i lagmannsretten viser videre til at de ved straffutmålingen har funnet veiledning i Rt 2011 1013 I den avgjørelsen heter det at det ved forsøk på voldtekt skal tas utgangspunkt i hva straffen ville blitt dersom voldtekten hadde blitt fullbyrdet. Det skal deretter gjøres et fradrag. I dommen, som gjaldt forsøk på overfallsvoldtekt, ble det tatt utgangspunkt i en straff av fengsel i fem år ved fullbyrdet voldtekt, og gjort fradrag med ett år fordi det kun var tale om forsøk. Ankeutvalget har vanskelig for å se at straffens utgangspunkt i vår sak ikke skal ligge lavere enn i 2011 avgjørelsen. Forsøket i den saken var kommet en del lengre enn i vår sak, og voldselementet var mer fremtredende. Domfelte ga heller ikke opp forsøket av eget tiltak, men fordi det kom vitner. Som del av straffen ble A videre idømt tap av retten til å føre motorvogn ved persontransport mot vederlag for alltid, jamfør yrkestransportlova 37f andre ledd. Det følger av blant annet H R 2019 2087 A avsnitt 38 at det ved utmåling av fengselsstraffen kan tas hensyn til den belastning som et rettighetstap som idømmes som straff etter straffeloven 56 innebærer. Lagmannsretten har ikke foretatt en vurdering av om rettighetstapet etter yrkestransportlova 37f andre ledd på tilsvarende måte bør tillegges betydning for fengselsstraffen. Lagmannsretten forstår dommen fra Høyesteretts ankeutvalg slik at lagmannsretten har tatt feil utgangspunkt ved straffutmålingen, og at det som påtalemyndigheten anfører om straffutmålingen, og som lagmannsrettens flertall var enig i, ikke kan legges til grunn. Lagmannsretten forstår dommen fra ankeutvalget slik at saksforholdet i denne saken bør bedømmes mildere, fordi forsøket i Rt 2011 1013 var kommet en del lengre, og voldselementet var mer fremtredende. Domfelte ga heller ikke opp forsøket av eget tiltak, men fordi det kom vitner til. Dette uavhengig av de straffeskjerpende omstendigheter som lagmannsretten har lagt til grunn, og som påtalemyndigheten påpeker, jamfør foran. Lagmannsretten tar dette til etterretning. I Rt 2011 1013 la Høyesterett til grunn at utgangspunktet for straffen for forsøket på voldtekt bør være om lag fire år, før det ses hen til virkningene av tilståelsen. Lagmannsretten tar som et utgangspunkt at straffen for forholdene i denne saken ligger noe lavere, fengsel i området rundt tre år og seks måneder. Det er da også tatt i betraktning de straffeskjerpende momenter som lagmannsretten har vektlagt, og som lagmannsretten oppfatter at Høyesterett ankeutvalg mener er av mindre alvorlig karakter enn det som var forholdet i Rt 2011 1013 I tillegg kommer overtredelsen av strl. 298, som anses som en straffeskjerpende omstendighet, jamfør strl. 79Lagmannsretten skulle ifølge dommen også vurdert hvilken vekt idømt tap av retten til å føre motorvogn mot vederlag for alltid ved straffutmålingen. Det er vist til H R 2019 2087 A. I avsnitt 38 heter det følgende: Det følger av Rt 2012 313 avsnitt 37 at det ved utmåling av fengselsstraffen kan tas hensyn til den belastning som et rettighetstap innebærer. I den saken synes imidlertid belastningen å ha vært adskillig mer følbar enn den i praksis vil være i saken her. Når dette bare førte til at man tok noe hensyn til rettighetstapet, kan rettighetstapet her bare få liten betydning. Med bakgrunn i at dette ikke er vurdert, og at Høyesteretts ankeutvalg mener dette skulle vært vurdert i en sak av denne karakter, legger lagmannsretten til grunn at belastningen ved tap av yrket, kan få betydning for fastsettelsen av straffen. Domfelte hadde arbeidet som drosjesjåfør i to til tre år. Domfelte har fagbrev som renholder og jobbet som det i sted kommune på tidspunktet for ankeforhandlingen. Han vil således ikke bli stående utenfor yrkeslivet, selv om han er idømt tap av retten til å føre motorvogn mot vederlag for alltid. Belastningen med å bli utestengt fra yrket må likevel få betydning ved fastsettelsen av straffen, slik at det innrømmes et fradrag på tre måneder. Lagmannsretten finner ikke grunn til å redusere straffen på grunn av domfeltes personlige forhold og familiesituasjon. Det vises for øvrig til lagmannsrettens premisser i dommen av 10/02/2021. Straffen settes etter dette til fengsel i 3 år og 3 måneder. Til fradrag i straffen går 125 dager for utholdt varetektsfengsel. Om tap av føreretten har Høyesteretts ankeutvalg uttalt: Vilkårene for idømmelse av tap av føreretten i en sak som dette går frem av vegtrafikkloven 33 nr. 1 første ledd, jamfør tapsforskriften 2 6 første ledd. I forskriften heter det blant annet at det skal vurderes tap av førerretten når dette anses påkrevet av allmenne hensyn for å beskytte samfunnet mot de skadevirkninger det kan ha om vedkommende fortsatt tillates å føre motorvogn. Det må foretas en skjønnsmessig helhetsvurdering av om allmenne hensyn ut fra de konkrete forhold i saken krever fastsettelse av tap av førerett, herunder også forholdsmessigheten av det inngrep tap av førerett vil innebære. Verken tingretten eller lagmannsretten har drøftet om tap av førerett her er påkrevet av allmenne hensyn for å beskyttete samfunnet. Lagmannsretten har vist til tingrettens begrunnelse, som igjen vektlegger allmennpreventive grunner. Det sentrale etter ordlyden i 2 6 er imidlertid behovet samfunnsbeskyttelse basert på de skadevirkninger det kan ha om vedkommende beholder førerretten. Domfelte har i denne saken som nevnt blitt dømt til tap av kjøreseddelen for alltid, jamfør yrkestransportlova 37f. Det betyr i utgangspunktet at domfelte ikke vil arbeide som taxisjåfør igjen, og dermed aldri vil settes i posisjon til å utføre den typen overgrep han nå er dømt for å ha forsøkt seg på. Etter utvalgets syn skulle lagmannsretten ha drøftet vilkårene for tap av føreretten i lys av dette, herunder hvilken ytterligere samfunnsbeskyttelse tap av føreretten etter vegtrafikkloven 33 eventuelt vil gi. I forholdsmessighetsvurderingen knyttet til tapstiden, som tingretten foretar og lagmannsretten viser til, hadde det også vært naturlig å se hen til tapet av kjøreseddelen. Manglene ved begrunnelsen knyttet til fastsettelsen av tap av førerrett utgjør etter utvalgets syn en saksbehandlingsfeil som medfører at også denne delen av lagmannsrettens reaksjonsfastsettelse må oppheves, jamfør straffeprosessloven 343 første ledd nummer 8 Med bakgrunn i de føringer som ankeutvalget her gir, blir spørsmålet om tap av føreretten er påkrevet av allmenne hensyn, for å beskytte samfunnet mot de skadevirkninger det vil ha om vedkommende fortsatt skulle tillates å føre motorvogn. Domfelte er dømt til tap av kjøreseddelen for alltid. Det innebærer som påpekt av ankeutvalget at han dermed ikke vil ha muligheten til å komme i posisjon til denne typen overgrep som han er dømt for å ha forsøkt seg på. Det er drosjen som har vært et hjelpemiddel ved utførelsen av handlingene. Lagmannsretten ser det slik at siden han ikke lenger kan jobbe som drosjesjåfør, innebærer det at han heller ikke kommer i kontakt med utenforstående til persontransport. Tap av føreretten anses da ikke påkrevet for å beskytte samfunnet mot de skadevirkninger det kan ha, om han fortsatt tillates å føre motorvogn. Lagmannsretten er enig med påtalemyndigheten i at det er et moment i vurderingen at han gjorde tilnærmelser mot fornærmede da han kjørte henne hjem i sin private bil. Det må imidlertid ses i sammenheng med at han fikk kontakt med fornærmede ved bruk av drosjen, og ikke ved bruk av sin private bil. Det er ikke opplysninger om, eller andre holdepunkter for, at han ved bruk av sin private bil har gjort forsøk på tilsvarende handlinger han er dømt for. At han fortsatt kan kjøre familie, venner og bekjente, kan ikke begrunne tap av føreretten for å beskytte samfunnet. Tap av førerett idømmes etter dette ikke. D OM SS LU TN IN G1 A, født 0/0/1984, dømmes for overtredelse av straffeloven 292, jamfør 291, jamfør 16 og straffeloven 298 til fengsel i 3 tre år og 3 tre måneder, jamfør straffeloven 79 bokstav a). Varetekt kommer til fradrag med 125 etthundreogtjuefem dager. 2 Tap av føreretten idømmes ikke. 1 Tilføyd av Lovdata.
Etter ny behandling i lagmannsretten ble taxisjåfør dømt til fengsel i 3 år og 3 måneder for forsøk på voldtekt og seksuelt krenkende atferd overfor passasjer. Høyesterett viste til Rt 2011 1013 og lagmannsretten utmålte straff i lys av denne. Lagmannsretten fant at tap av førerett ikke skulle idømmes. Det var ikke holdepunkter ved at privatbilen ville kunne brukes til tilsvarende handlinger. Henvisninger: Yrkestransportlova 37f Straffeloven 16, 291, 292, 298