Strafferett  Straffutmåling  Kontaktforbud med elektronisk kontroll  Straffeloven § 57
A, født 00/00/1992, ble ved tiltalebeslutning utferdiget av politimesteren i Innlandet tiltalt for n overtredelse av straffeloven 264 jamfør 263 (grove trusler), n overtredelse av straffeloven 155 (trusler mot offentlige tjenestepersoner), n overtredelse av straffeloven 351 første ledd (skadeverk), tre overtredelser av straffeloven 168 (brudd på besøksforbud) og n overtredelse av brann og eksplosjonsvernloven 42 jamfør 5 jamfør forskrift og brannforebygging 3 første ledd. Østre Innlandet tingrett avsa 30 juni 2022 dom med slik slutning: 1. A, født 00/00/1992, frifinnes for post I V grunnlag c. 2. A, født 00/00/1992 dømmes for overtredelse av straffeloven 264, jamfør 263 straffeloven 155 straffeloven 351 første ledd straffeloven 168 (2 tilfeller) brann og eksplosjonsvernloven 42, jamfør 5, jamfør forskrift om brannforebygging 3 første ledd, sammenholdt med straffeloven 79 bokstav a og straffeloven 79 bokstav b, til fengsel i 1 ett år. Til fratrekk kommer 124 dager for utholdt varetekt. 3. Han dømmes til kontaktforbud overfor B og C i en periode på 5 fem år etter dommen er endelig. 4. Han ilegges oppholdsforbud med elektronisk kontroll for 1 ett år innenfor følgende koordinater etter dommen er endelig: A koordinat1, koordinat2 B koordinat3, koordinat4 C koordinat5, koordinat6 D koordinat7, koordinat8 E koordinat9, koordinat10 F koordinat11, koordinat12 G koordinat13, koordinat14 A har anket dommen til Eidsivating lagmannsrett. Anken gjelder straffutmålingen og det idømte kontakt og oppholdsforbudet med elektronisk kontroll. Ved lagmannsrettens beslutning 22 juli 2022 ble anken henvist til ankeforhandling. Ankeforhandling ble avholdt i Hamar tinghus 15 september 2022 I tillegg til avhør av tiltalte og de to fornærmede ble det avhørt to vitner. Bevisførselen for øvrig fremgår av rettsboken. Sakshistorikk Tiltalte er en 30 år gammel mann, bosatt i sted1 i sted2 kommune. Han er sønn av B og C, som begge er fornærmet etter tiltalebeslutningens post I, I II og I V. Tiltalte har slitt med atferdsproblematikk hele livet, og ble plassert på ulike barnevernsinstitusjoner gjennom ungdomsårene. Han opprettholdt kontakten med sine foreldre, og har bosatt seg cirka halvannen kilometer fra foreldrenes bolig. I forbindelse med hovedforhandlingen i tingretten ble det foretatt en rettspsykiatrisk undersøkelse av tiltalte. Psykologspesialist Monica Flermoen og psykiater Terje Tørrisen stod for utredningsarbeidet, og konkluderte med at tiltalte var strafferettslig tilregnelig på gjerningstidspunktene. Det fremgår av deres rapport av 17 april 2022 at tiltalte har følgende diagnoser: Q87. 3 Beckwitt Wiedemann syndrom F84. 5 Aspergers syndrom F33. 1 Recidiverende depresjon, aktuell episode moderat F61. 0 Blandet personlighetsforstyrrelse F50. 1 Ikke organisk insomni F12. 1 Psykisk lidelse og atferdsforstyrrelse, som skyldes inntak av cannabis, skadelig bruk F13. 1 Psykisk lidelse og atferdsforstyrrelse, som skyldes bruk av sedativa og hypnotika, skadelig bruk Rettsmedisinsk kommisjon hadde ingen merknader til rapporten. Tiltalte har i voksen alder, og særlig de fire siste årene, slitt med å fungere i hverdagen. Han har, angivelig som følge av tung depresjon i kombinasjon med alvorlige søvnproblemer, vært avhengig av bistand fra foreldrene for å få kontakt med helsevesenet, til å handle, til å holde leiligheten sin i orden, til å få orden på privatøkonomien med mer Lagmannsretten legger til grunn at foreldrene etter beste evne har forsøkt å følge opp tiltalte, også etter at han ble myndig, men at relasjonen mellom tiltalte og foreldrene har vært problematisk. Særlig forholdet mellom tiltalte og hans mor har vært vanskelig. Faren forklarte at han frem til hendelsen omtalt i post I, I II og V, jevnlig måtte hjelpe tiltalte med ovennevnte oppgaver. Tiltalte forklarte på sin side at han til stadighet opplevde å få negativt svar når han ba om helt nødvendig hjelp, og at dette har bidratt til at forholdet mellom dem har blitt anstrengt. Ved Hedmarken tingretts tilståelsesdom av 5 mars 2019 ble tiltalte dømt til 45 dagers fengsel for overtredelse av straffeloven 263 ved gjentatte ganger å ha opptrådt truende med utsagn og adferd ovenfor sine foreldre, samt for ved et tilfelle å ha puttet giftige kastorbønner i en boks med kaffepulver tilhørende foreldrene. Av straffen ble 25 dager gjort betinget med en prøvetid på to år. Videre ble han ved Hedmarken tingretts dom av 1 september 2020 dømt til fengsel i 36 dager for å ha fremsatt drapstrusler overfor sin mor, jamfør straffeloven 263Lagmannsretten skal i denne saken kun ta stilling til reaksjonsfastsettelsen, og er således bundet av tingrettens vurdering av skyldspørsmålet og det faktum som i den forbindelse ble lagt til grunn i dommen av 30 juni 2022Lagmannsrettens vurdering Straffutmålingen Tingretten fastsatte straffen til 1 års fengsel, med fradrag for 124 dagers utholdt varetekt. I tillegg ble han idømt 5 års kontaktforbud overfor foreldrene, samt oppholdsforbud med elektronisk kontroll for en periode på 1 år. Tiltalte er domfelt for flere straffbare forhold. Tingretten har korrekt lagt til grunn at det i et slikt tilfelle skal tas utgangspunkt i det mest alvorlige forholdet, som er post I, før det gis et tillegg i straffen for de øvrige straffbare forholdene. Post I gjelder grove trusler mot tiltaltes foreldre. Lagmannsretten legger til grunn at hendelsen oppstod etter at tiltalte hadde ringt sin far og bedt om hjelp til å få kontakt med helsevesenet. Faren skal ha sagt at han ikke hadde mulighet til å hjelpe ham, hvorpå tiltalte da skal ha blitt fortvilet og ødela telefonen sin. Kort tid etter dukket han opp uanmeldt hjemme hos foreldrene, og det oppstod en verbal konfrontasjon. Tiltalte hadde med seg en pose med brennbart materiale, som han la inntil husveggen og tente på. Han ropte deretter: Det er for sent; nå brenner huset deres. Tiltalte hevder selv at det aldri var noen reell fare for at huset skulle ta fyr. For lagmannsretten er dette ikke avgjørende. Handlingen må sees i sammenheng med at tiltalte ga uttrykk for at huset var i ferd med å ta fyr. I forbindelse med at faren forsøkte å slukke flammene med et brannslukkingsapparat via et vindu, skal tiltalte ha fått noe av pulveret fra apparatet på seg. Han ble da sint og tok frem en medbrakt kniv, for deretter å gjøre et utfall med kniven mot faren gjennom vinduet. Deretter flyktet faren ut av huset og over til en nabo. Moren hadde på dette tidspunktet søkt tilflukt inne på soverommet, hvor hun forsøkte å forhindre at tiltalte skulle komme seg inn ved å presse ryggen mot døren og sparke fra mot veggen. Tiltalte tok seg deretter inn i huset ved å knuse terrassedøren med en sinkbøtte. Han fikk tak i nevnte brannslukkingsapparat og sprutet pulver rundt omkring i huset. Deretter sprutet han pulver gjennom nøkkelhullet i soveromsdøren inn til rommet hvor moren hadde søkt tilflukt. Moren har forklart at hun slet med å puste som følge av pulverstøvet, men at hun likevel klarte å holde ham ute av soverommet. Deretter skal tiltalte plutselig ha forlatt huset. Foreldrene har forklart at de begge fryktet for sine liv, og at begge på et tidspunkt trodde tiltalte hadde tatt livet av deres ektefelle. Tingretten kom til at post I isolert sett kvalifiserer til ubetinget fengsel i 10 måneder, men at tiltaltes straffehistorikk tilsa en skjerpelse på ytterligere 2 måneders fengsel. Lagmannsretten er enig i dette. Tiltalte er domfelt to ganger tidligere for trusler mot sine foreldre. Han har gjennom tidligere handlinger vist at han er villig til å gå langt for å få det som han vil, og handlingene han nå er domfelt for var åpenbart egnet til å skape en reell frykt for at han skulle drepe dem. Lagmannsretten har ingen grunn til å tro at han faktisk hadde til hensikt å drepe dem, men like fullt er handlingene objektivt sett egnet til å fremkalle en slik frykt. Gjentakende domfellelse for trusler medfører i seg selv en skjerpelse i straffen, og det faktum at han tidligere er domfelt for trusler mot de samme fornærmede er ytterligere skjerpende. Lagmannsretten finner på denne bakgrunn å kunne tiltre tingrettens vurdering knyttet hva som er passende straff for post I. Om betydningen av truslene mot offentlig tjenesteperson (post I I) og bruddene på besøksforbudet (post I V bokstav a og b) skriver tingretten følgende, som i det alt vesentligste er dekkende også for lagmannsrettens syn: Når det gjelder post I I, følger det av lovens forarbeider er straffereaksjonen ved overtredelse av straffeloven 155 som det klare utgangspunkt en ubetinget fengselsstraff, jamfør Ot. prp. nr. 8 (2007 2008) side 329 Dette er fulgt opp i rettspraksis, jamfør blant annet Rt 2010 1114 (avsnitt 8 10), Rt 2011 7, Rt 2012 654 og Rt 2014 745 Dette utgangspunktet gjelder selv ved mindre grove overtredelser. Retten finner at herværende sak ville medført rundt 24 27 dager fengsel isolert sett. Domfellelsen for post I V gjelder to tilfeller av brudd på besøksforbud. Allmennpreventive hensyn tilsier at det bør idømmes en relativt streng reaksjon. Aktor har vist til to lagmannsrettsavgjørelser som gjelder brudd på besøksforbud, jamfør L H 2021 61233 og L F 2020 152445 Vår sak gjelder e poster til B, hvor den første sendt 26 februar 2022 inneholdt en såkalt zip fil som angivelig inneholdt timesvis med telefonsamtaler mellom tiltalte og fornærmede. Det ble deretter sendt e poster 6 mars 2022 hvor det blant annet fremgikk: fuck kontaktforbud, jeg har absolutt ingenting å tape. Besøksforbudet ble ilagt som følge av trusselhandlingen i post I. Selv om tiltalte ikke oppsøkte A fysisk, tilsier dette, og forhistorien mellom partene, at bruddet medførte en stor belastning for fornærmede, jamfør også H R 2021 847 A avsnitt 17 Det har vært opp til foreldrene selv å sørge for sin egen sikkerhet når det gjelder deres egen sønn, og besøksforbud har vært deres eneste vern. Tiltalte viser med sine handlinger en manglende respekt for besøksforbudet. Retten mener overtredelsene isolert sett ville medført rundt 60 dager fengsel. Post I II og V er isolert sett bøteforhold, som tillegges vekt i skjerpende retning i den samlede straffutmålingen. Under hovedforhandlingen i tingretten erkjente tiltalte straffeskyld etter tiltalebeslutningens post I V bokstav a) og b), men nektet for øvrig straffeskyld. Hans uforbeholdne tilståelse knyttet til bruddene på besøksforbudene har ikke hatt noen reell betydning for oppklaringen av de straffbare forholdene. Besøksforbudene ble brutt ved at han sendte e poster til sine foreldrene, som enkelt lar seg dokumentere, og hans tilståelse har dermed også begrenset bevismessig verdi. Den prosessøkonomiske gevinsten av tilståelsen er etter lagmannsrettens hensyntatt i tilstrekkelig grad av tingretten. Som det fremgår innledningsvis har tiltalte flere alvorlige psykiske lidelser, og forsvarer har anført at straffeloven 78 bokstav d) skal tillegges vekt i formidlende retning. Det er uklart for lagmannsretten i hvilken grad tiltaltes lidelser har medvirket til de straffbare handlingene. Etter lagmannsrettens syn har tingretten uansett hensyntatt forholdet i tilstrekkelig grad i den samlede straffutmålingen. Lagmannsretten finner at den idømte fengselsstraffen reflekterer alvorligheten i de straffbare handlingene samlet sett og sammenholdt med tiltaltes straffehistorikk, og at tingretten har tatt tilstrekkelig hensyn til relevante formildende omstendigheter. Det er derfor ikke grunnlag for å endre straffen tiltalte ble idømt i tingretten. Anken over straffutmålingen blir etter dette å forkaste. Kontaktforbud med elektronisk kontroll Tiltalte ble i tingretten idømt kontaktforbud i fem år overfor foreldrene sine, kombinert med oppholdsforbud og elektronisk kontroll i ett år. Den elektroniske kontrollen er en såkalt omvendt voldsalarm, som innebærer at tiltalte må gå med en elektronisk fotlenke som utløser en alarm dersom tiltalte beveger seg innenfor en nærmere angitt område. Koordinatene som fremgår av tingrettens domsslutning punkt 4 innebærer at tiltalte må flytte fra sin bolig. Forbudssonen skal sikre at politiet har minst 25 minutter på å rykke ut dersom tiltalte beveger seg inn i sonen. Inngrepet innebærer dermed også et forbud mot at tiltalte oppholder seg i eget hjem, jamfør straffeloven 57 tredje ledd. Vurderingstemaet blir da om det er nærliggende fare for at tiltalte uten et slikt forbud vil begå nye straffbare handlinger mot sine foreldre. Kriteriet nærliggende fare betyr at det må være sannsynlighetsovervekt for nye straffbare forhold. I likhet med tingretten finner lagmannsretten at det er nærliggende fare for at tiltalte uten ovennevnte forbud vil begå nye straffbare handlinger mot foreldrene. Han er tidligere domfelt to ganger for trusler mot dem. Likevel oppsøkte ham dem og truet dem på nytt, slik det fremgår ovenfor. Vilkåret i straffeloven 57 første ledd bokstav a) er dermed oppfylt, og det er også grunnlag for å forby opphold i tiltaltes eget hjem, jamfør 57 tredje ledd. Frykten foreldrene nå kjenner på gjør det nødvendig at de beskyttes over en lengre periode, og det anses ikke hensiktsmessig eller forsvarlig å begrense forbudsperioden i forhold til den maksimalt tillate lengde. Kontaktforbudet skal dermed gjelde i fem år, slik tingretten fastsatte, jamfør straffeloven 58 annet ledd første punktum. Tiltalte har selv forklart at han ikke har noe behov for å ha kontakt med foreldrene nå. Inngrepet går heller ikke lenger enn det som er nødvendig for å beskytte hans foreldre. Etter lagmannsrettens syn er det ilagte kontaktforbudet derfor ikke uforholdsmessig. Tidligere domfellelser har ikke forhindret gjentakelse, og foreldrene har slitt med at tiltalte dukker opp uanmeldt når han er sint eller frustrert. Han bor kun halvannen kilometer fra foreldrenes hus, og vil i løpet av kort tid kunne oppsøke dem. Hans handlinger utenfor huset og inne i huset, hvor han gjør utfall mot faren med kniv og forsøker å spraye ned soverommet med et brannslukkingsapparat, skaper en reell frykt for at han vil kunne skade eller drepe dem neste gang han er frustrert og oppsøker dem. Tiltalte har dessuten vist at kontaktforbud i seg selv ikke er tilstrekkelig. Elektronisk kontroll er derfor strengt nødvendig. Lagmannsretten er enig i at forbudssonen må være såpass stor at politiet har 25 minutter på å komme seg til foreldrenes bolig og eller arbeidsplass dersom alarmen går. Ved en mindre forbudssone er det risiko for at patruljebilene er for langt unna dersom alarmen går. Koordinatene nevnt i domsslutningens punkt 4 hensyntar dette. Lagmannsretten kan ikke se at et slikt inngrep med en varighet på ett år er uforholdsmessig. Det vises til straffehistorikken som er beskrevet ovenfor, sammenholdt med foreldrenes behov for å føle seg trygge over tid. Det at tiltaltes trives i sin leilighet, og at han har investert tid og penger i et musikkrom lydrom, er ikke egnet til å rokke ved lagmannsrettens vurdering. I forholdsmessighetsvurdering har lagmannsretten lagt vekt på at sted2 kommune har tilbudt tiltalte en bolig på sted3, som er utenfor forbudssonen. Boligen er bemannet, og tiltalte vil kunne få den bistanden han behøver i det daglige. Selv om tiltalte ikke har samtykket i tiltaket som er tilbudt av kommunen, er tilbudet likevel relevant når forholdsmessigheten av inngrepet vurderes. Inngrepet og fengselsstraffen må samlet sett stå i forhold til lovbruddene tiltalte er domfelt for, jamfør straffeloven 29 annet ledd. Lagmannsretten kan ikke se at den idømte fengselsstraffen er for streng, selv når en slik straff kombineres med kontakt og oppholdsforbud med elektronisk kontroll og at tiden for rettighetstapet ikke starter å løpe før soningen er avsluttet, jamfør straffeloven 58 fjerde ledd. Anken over det idømte kontaktforbudet med elektronisk kontroll blir etter dette å forkaste. Sakskostnader er ikke påstått, og idømmes heller ikke. Dommen er enstemmig. D OM SS LU TN IN GAnken forkastes. 
A, født 00/00/1992, ble ved tiltalebeslutning utferdiget av politimesteren i Innlandet tiltalt for n overtredelse av straffeloven 264 jamfør 263 (grove trusler), n overtredelse av straffeloven 155 (trusler mot offentlige tjenestepersoner), n overtredelse av straffeloven 351 første ledd (skadeverk), tre overtredelser av straffeloven 168 (brudd på besøksforbud) og n overtredelse av brann og eksplosjonsvernloven 42 jamfør 5 jamfør forskrift og brannforebygging 3 første ledd. Østre Innlandet tingrett avsa 30 juni 2022 dom med slik slutning: 1. A, født 00/00/1992, frifinnes for post I V grunnlag c. A, født 00/00/1992 dømmes for overtredelse av straffeloven 264, jamfør 263 straffeloven 155 straffeloven 351 første ledd straffeloven 168 (2 tilfeller) brann og eksplosjonsvernloven 42, jamfør 5, jamfør forskrift om brannforebygging 3 første ledd, sammenholdt med straffeloven 79 bokstav a og straffeloven 79 bokstav b, til fengsel i 1 ett år. Til fratrekk kommer 124 dager for utholdt varetekt. Han dømmes til kontaktforbud overfor B og C i en periode på 5 fem år etter dommen er endelig. Han ilegges oppholdsforbud med elektronisk kontroll for 1 ett år innenfor følgende koordinater etter dommen er endelig: A koordinat1, koordinat2 B koordinat3, koordinat4 C koordinat5, koordinat6 D koordinat7, koordinat8 E koordinat9, koordinat10 F koordinat11, koordinat12 G koordinat13, koordinat14 A har anket dommen til Eidsivating lagmannsrett. Anken gjelder straffutmålingen og det idømte kontakt og oppholdsforbudet med elektronisk kontroll. Ved lagmannsrettens beslutning 22 juli 2022 ble anken henvist til ankeforhandling. Ankeforhandling ble avholdt i Hamar tinghus 15 september 2022 I tillegg til avhør av tiltalte og de to fornærmede ble det avhørt to vitner. Bevisførselen for øvrig fremgår av rettsboken. Sakshistorikk Tiltalte er en 30 år gammel mann, bosatt i sted1 i sted2 kommune. Han er sønn av B og C, som begge er fornærmet etter tiltalebeslutningens post I, I II og I V. Tiltalte har slitt med atferdsproblematikk hele livet, og ble plassert på ulike barnevernsinstitusjoner gjennom ungdomsårene. Han opprettholdt kontakten med sine foreldre, og har bosatt seg cirka halvannen kilometer fra foreldrenes bolig. I forbindelse med hovedforhandlingen i tingretten ble det foretatt en rettspsykiatrisk undersøkelse av tiltalte. Psykologspesialist Monica Flermoen og psykiater Terje Tørrisen stod for utredningsarbeidet, og konkluderte med at tiltalte var strafferettslig tilregnelig på gjerningstidspunktene. Det fremgår av deres rapport av 17 april 2022 at tiltalte har følgende diagnoser: Q87. 3 Beckwitt Wiedemann syndrom F84. 5 Aspergers syndrom F33. 1 Recidiverende depresjon, aktuell episode moderat F61. 0 Blandet personlighetsforstyrrelse F50. 1 Ikke organisk insomni F12. 1 Psykisk lidelse og atferdsforstyrrelse, som skyldes inntak av cannabis, skadelig bruk F13. 1 Psykisk lidelse og atferdsforstyrrelse, som skyldes bruk av sedativa og hypnotika, skadelig bruk Rettsmedisinsk kommisjon hadde ingen merknader til rapporten. Tiltalte har i voksen alder, og særlig de fire siste årene, slitt med å fungere i hverdagen. Han har, angivelig som følge av tung depresjon i kombinasjon med alvorlige søvnproblemer, vært avhengig av bistand fra foreldrene for å få kontakt med helsevesenet, til å handle, til å holde leiligheten sin i orden, til å få orden på privatøkonomien med mer Lagmannsretten legger til grunn at foreldrene etter beste evne har forsøkt å følge opp tiltalte, også etter at han ble myndig, men at relasjonen mellom tiltalte og foreldrene har vært problematisk. Særlig forholdet mellom tiltalte og hans mor har vært vanskelig. Faren forklarte at han frem til hendelsen omtalt i post I, I II og V, jevnlig måtte hjelpe tiltalte med ovennevnte oppgaver. Tiltalte forklarte på sin side at han til stadighet opplevde å få negativt svar når han ba om helt nødvendig hjelp, og at dette har bidratt til at forholdet mellom dem har blitt anstrengt. Ved Hedmarken tingretts tilståelsesdom av 5 mars 2019 ble tiltalte dømt til 45 dagers fengsel for overtredelse av straffeloven 263 ved gjentatte ganger å ha opptrådt truende med utsagn og adferd ovenfor sine foreldre, samt for ved et tilfelle å ha puttet giftige kastorbønner i en boks med kaffepulver tilhørende foreldrene. Av straffen ble 25 dager gjort betinget med en prøvetid på to år. Videre ble han ved Hedmarken tingretts dom av 1 september 2020 dømt til fengsel i 36 dager for å ha fremsatt drapstrusler overfor sin mor, jamfør straffeloven 263Lagmannsretten skal i denne saken kun ta stilling til reaksjonsfastsettelsen, og er således bundet av tingrettens vurdering av skyldspørsmålet og det faktum som i den forbindelse ble lagt til grunn i dommen av 30 juni 2022Lagmannsrettens vurdering Straffutmålingen Tingretten fastsatte straffen til 1 års fengsel, med fradrag for 124 dagers utholdt varetekt. I tillegg ble han idømt 5 års kontaktforbud overfor foreldrene, samt oppholdsforbud med elektronisk kontroll for en periode på 1 år. Tiltalte er domfelt for flere straffbare forhold. Tingretten har korrekt lagt til grunn at det i et slikt tilfelle skal tas utgangspunkt i det mest alvorlige forholdet, som er post I, før det gis et tillegg i straffen for de øvrige straffbare forholdene. Post I gjelder grove trusler mot tiltaltes foreldre. Lagmannsretten legger til grunn at hendelsen oppstod etter at tiltalte hadde ringt sin far og bedt om hjelp til å få kontakt med helsevesenet. Faren skal ha sagt at han ikke hadde mulighet til å hjelpe ham, hvorpå tiltalte da skal ha blitt fortvilet og ødela telefonen sin. Kort tid etter dukket han opp uanmeldt hjemme hos foreldrene, og det oppstod en verbal konfrontasjon. Tiltalte hadde med seg en pose med brennbart materiale, som han la inntil husveggen og tente på. Han ropte deretter: Det er for sent; nå brenner huset deres. Tiltalte hevder selv at det aldri var noen reell fare for at huset skulle ta fyr. For lagmannsretten er dette ikke avgjørende. Handlingen må sees i sammenheng med at tiltalte ga uttrykk for at huset var i ferd med å ta fyr. I forbindelse med at faren forsøkte å slukke flammene med et brannslukkingsapparat via et vindu, skal tiltalte ha fått noe av pulveret fra apparatet på seg. Han ble da sint og tok frem en medbrakt kniv, for deretter å gjøre et utfall med kniven mot faren gjennom vinduet. Deretter flyktet faren ut av huset og over til en nabo. Moren hadde på dette tidspunktet søkt tilflukt inne på soverommet, hvor hun forsøkte å forhindre at tiltalte skulle komme seg inn ved å presse ryggen mot døren og sparke fra mot veggen. Tiltalte tok seg deretter inn i huset ved å knuse terrassedøren med en sinkbøtte. Han fikk tak i nevnte brannslukkingsapparat og sprutet pulver rundt omkring i huset. Deretter sprutet han pulver gjennom nøkkelhullet i soveromsdøren inn til rommet hvor moren hadde søkt tilflukt. Moren har forklart at hun slet med å puste som følge av pulverstøvet, men at hun likevel klarte å holde ham ute av soverommet. Deretter skal tiltalte plutselig ha forlatt huset. Foreldrene har forklart at de begge fryktet for sine liv, og at begge på et tidspunkt trodde tiltalte hadde tatt livet av deres ektefelle. Tingretten kom til at post I isolert sett kvalifiserer til ubetinget fengsel i 10 måneder, men at tiltaltes straffehistorikk tilsa en skjerpelse på ytterligere 2 måneders fengsel. Lagmannsretten er enig i dette. Tiltalte er domfelt to ganger tidligere for trusler mot sine foreldre. Han har gjennom tidligere handlinger vist at han er villig til å gå langt for å få det som han vil, og handlingene han nå er domfelt for var åpenbart egnet til å skape en reell frykt for at han skulle drepe dem. Lagmannsretten har ingen grunn til å tro at han faktisk hadde til hensikt å drepe dem, men like fullt er handlingene objektivt sett egnet til å fremkalle en slik frykt. Gjentakende domfellelse for trusler medfører i seg selv en skjerpelse i straffen, og det faktum at han tidligere er domfelt for trusler mot de samme fornærmede er ytterligere skjerpende. Lagmannsretten finner på denne bakgrunn å kunne tiltre tingrettens vurdering knyttet hva som er passende straff for post I. Om betydningen av truslene mot offentlig tjenesteperson (post I I) og bruddene på besøksforbudet (post I V bokstav a og b) skriver tingretten følgende, som i det alt vesentligste er dekkende også for lagmannsrettens syn: Når det gjelder post I I, følger det av lovens forarbeider er straffereaksjonen ved overtredelse av straffeloven 155 som det klare utgangspunkt en ubetinget fengselsstraff, jamfør Ot. nr. 8 (2007 2008) side 329 Dette er fulgt opp i rettspraksis, jamfør blant annet Rt 2010 1114 (avsnitt 8 10), Rt 2011 7, Rt 2012 654 og Rt 2014 745 Dette utgangspunktet gjelder selv ved mindre grove overtredelser. Retten finner at herværende sak ville medført rundt 24 27 dager fengsel isolert sett. Domfellelsen for post I V gjelder to tilfeller av brudd på besøksforbud. Allmennpreventive hensyn tilsier at det bør idømmes en relativt streng reaksjon. Aktor har vist til to lagmannsrettsavgjørelser som gjelder brudd på besøksforbud, jamfør L H 2021 61233 og L F 2020 152445 Vår sak gjelder e poster til B, hvor den første sendt 26 februar 2022 inneholdt en såkalt zip fil som angivelig inneholdt timesvis med telefonsamtaler mellom tiltalte og fornærmede. Det ble deretter sendt e poster 6 mars 2022 hvor det blant annet fremgikk: fuck kontaktforbud, jeg har absolutt ingenting å tape. Besøksforbudet ble ilagt som følge av trusselhandlingen i post I. Selv om tiltalte ikke oppsøkte A fysisk, tilsier dette, og forhistorien mellom partene, at bruddet medførte en stor belastning for fornærmede, jamfør også H R 2021 847 A avsnitt 17 Det har vært opp til foreldrene selv å sørge for sin egen sikkerhet når det gjelder deres egen sønn, og besøksforbud har vært deres eneste vern. Tiltalte viser med sine handlinger en manglende respekt for besøksforbudet. Retten mener overtredelsene isolert sett ville medført rundt 60 dager fengsel. Post I II og V er isolert sett bøteforhold, som tillegges vekt i skjerpende retning i den samlede straffutmålingen. Under hovedforhandlingen i tingretten erkjente tiltalte straffeskyld etter tiltalebeslutningens post I V bokstav a) og b), men nektet for øvrig straffeskyld. Hans uforbeholdne tilståelse knyttet til bruddene på besøksforbudene har ikke hatt noen reell betydning for oppklaringen av de straffbare forholdene. Besøksforbudene ble brutt ved at han sendte e poster til sine foreldrene, som enkelt lar seg dokumentere, og hans tilståelse har dermed også begrenset bevismessig verdi. Den prosessøkonomiske gevinsten av tilståelsen er etter lagmannsrettens hensyntatt i tilstrekkelig grad av tingretten. Som det fremgår innledningsvis har tiltalte flere alvorlige psykiske lidelser, og forsvarer har anført at straffeloven 78 bokstav d) skal tillegges vekt i formidlende retning. Det er uklart for lagmannsretten i hvilken grad tiltaltes lidelser har medvirket til de straffbare handlingene. Etter lagmannsrettens syn har tingretten uansett hensyntatt forholdet i tilstrekkelig grad i den samlede straffutmålingen. Lagmannsretten finner at den idømte fengselsstraffen reflekterer alvorligheten i de straffbare handlingene samlet sett og sammenholdt med tiltaltes straffehistorikk, og at tingretten har tatt tilstrekkelig hensyn til relevante formildende omstendigheter. Det er derfor ikke grunnlag for å endre straffen tiltalte ble idømt i tingretten. Anken over straffutmålingen blir etter dette å forkaste. Kontaktforbud med elektronisk kontroll Tiltalte ble i tingretten idømt kontaktforbud i fem år overfor foreldrene sine, kombinert med oppholdsforbud og elektronisk kontroll i ett år. Den elektroniske kontrollen er en såkalt omvendt voldsalarm, som innebærer at tiltalte må gå med en elektronisk fotlenke som utløser en alarm dersom tiltalte beveger seg innenfor en nærmere angitt område. Koordinatene som fremgår av tingrettens domsslutning punkt 4 innebærer at tiltalte må flytte fra sin bolig. Forbudssonen skal sikre at politiet har minst 25 minutter på å rykke ut dersom tiltalte beveger seg inn i sonen. Inngrepet innebærer dermed også et forbud mot at tiltalte oppholder seg i eget hjem, jamfør straffeloven 57 tredje ledd. Vurderingstemaet blir da om det er nærliggende fare for at tiltalte uten et slikt forbud vil begå nye straffbare handlinger mot sine foreldre. Kriteriet nærliggende fare betyr at det må være sannsynlighetsovervekt for nye straffbare forhold. I likhet med tingretten finner lagmannsretten at det er nærliggende fare for at tiltalte uten ovennevnte forbud vil begå nye straffbare handlinger mot foreldrene. Han er tidligere domfelt to ganger for trusler mot dem. Likevel oppsøkte ham dem og truet dem på nytt, slik det fremgår ovenfor. Vilkåret i straffeloven 57 første ledd bokstav a) er dermed oppfylt, og det er også grunnlag for å forby opphold i tiltaltes eget hjem, jamfør 57 tredje ledd. Frykten foreldrene nå kjenner på gjør det nødvendig at de beskyttes over en lengre periode, og det anses ikke hensiktsmessig eller forsvarlig å begrense forbudsperioden i forhold til den maksimalt tillate lengde. Kontaktforbudet skal dermed gjelde i fem år, slik tingretten fastsatte, jamfør straffeloven 58 annet ledd første punktum. Tiltalte har selv forklart at han ikke har noe behov for å ha kontakt med foreldrene nå. Inngrepet går heller ikke lenger enn det som er nødvendig for å beskytte hans foreldre. Etter lagmannsrettens syn er det ilagte kontaktforbudet derfor ikke uforholdsmessig. Tidligere domfellelser har ikke forhindret gjentakelse, og foreldrene har slitt med at tiltalte dukker opp uanmeldt når han er sint eller frustrert. Han bor kun halvannen kilometer fra foreldrenes hus, og vil i løpet av kort tid kunne oppsøke dem. Hans handlinger utenfor huset og inne i huset, hvor han gjør utfall mot faren med kniv og forsøker å spraye ned soverommet med et brannslukkingsapparat, skaper en reell frykt for at han vil kunne skade eller drepe dem neste gang han er frustrert og oppsøker dem. Tiltalte har dessuten vist at kontaktforbud i seg selv ikke er tilstrekkelig. Elektronisk kontroll er derfor strengt nødvendig. Lagmannsretten er enig i at forbudssonen må være såpass stor at politiet har 25 minutter på å komme seg til foreldrenes bolig og eller arbeidsplass dersom alarmen går. Ved en mindre forbudssone er det risiko for at patruljebilene er for langt unna dersom alarmen går. Koordinatene nevnt i domsslutningens punkt 4 hensyntar dette. Lagmannsretten kan ikke se at et slikt inngrep med en varighet på ett år er uforholdsmessig. Det vises til straffehistorikken som er beskrevet ovenfor, sammenholdt med foreldrenes behov for å føle seg trygge over tid. Det at tiltaltes trives i sin leilighet, og at han har investert tid og penger i et musikkrom lydrom, er ikke egnet til å rokke ved lagmannsrettens vurdering. I forholdsmessighetsvurdering har lagmannsretten lagt vekt på at sted2 kommune har tilbudt tiltalte en bolig på sted3, som er utenfor forbudssonen. Boligen er bemannet, og tiltalte vil kunne få den bistanden han behøver i det daglige. Selv om tiltalte ikke har samtykket i tiltaket som er tilbudt av kommunen, er tilbudet likevel relevant når forholdsmessigheten av inngrepet vurderes. Inngrepet og fengselsstraffen må samlet sett stå i forhold til lovbruddene tiltalte er domfelt for, jamfør straffeloven 29 annet ledd. Lagmannsretten kan ikke se at den idømte fengselsstraffen er for streng, selv når en slik straff kombineres med kontakt og oppholdsforbud med elektronisk kontroll og at tiden for rettighetstapet ikke starter å løpe før soningen er avsluttet, jamfør straffeloven 58 fjerde ledd. Anken over det idømte kontaktforbudet med elektronisk kontroll blir etter dette å forkaste. Sakskostnader er ikke påstått, og idømmes heller ikke. D OM SS LU TN IN GAnken forkastes.
Lagmannsretten forkastet anke over straffutmålingen og idømte kontakt og oppholdsforbud med elektronisk kontroll, i en sak hvor en person var dømt for blant annet grove trusler mot sine foreldre. Som tingretten fant lagmannsretten at det var en nærliggende fare for at tiltalte uten kontaktforbud med elektronisk kontroll ville begå nye straffbare handlinger mot foreldrene, jamfør straffeloven 57 tredje ledd.