Uskikkethet  Studier  Utestengingsvedtak, forvaltningsrett, prøvingsintensitet
Saken gjelder overprøving av vedtak i felles klagenemnd opprettet i medhold av høyskole og universitetsloven. Vedtaket gjelder utestengelse av en student fra fysioterapistudiet i medhold av Lov om universiteter og høyskoler av 1 april 2005 (Universitets og høyskoleloven) 4 9Fremstilling av saken: Vedtaket som skal overprøves ble fattet i desember 2020 og ble rettet mot ankende part, A, i forbindelse med hans deltakelse på fysioterapistudiet ved utdanningssted (heretter utdanningssted ). A er født i 1966 Han har utdannelse som utdanning, men arbeider i dag som stilling med 50 stilling i virksomhet1. A ble høsten 2020 opptatt til studieprogrammet for bachelor i fysioterapi ved utdanningssted. Ved opptak leverte han 4 september 2020 politiattest med merknader. Lagmannsretten finner det i det følgende hensiktsmessig å gjengi frafeil dok i manuskript tingrettens fremstilling av sakens bakgrunn: Politiattesten viser at han ved Gulating lagmannsretts dom av 5 desember 2019 er dømt til syv måneders fengsel for overtredelse av straffeloven 325, jamfør 324, altså grovt underslag. Tiltalte hadde overført til sammen nærmere kr. 724000 fra bankkontoen til virksomhet2, hvor han var daglig leder, til sin private bankkonto. Om virksomhet2 står det blant annet følgende på organisasjonens hjemmeside: Vi er en ideell forening som fordeler overskuddsmat fra matvarebransjen til ideelle organisasjoner. Slik sørger vi for at mat som ellers ville blitt kastet kommer frem til vanskeligstilte mennesker i sted og omegn. I 2019 omfordelte virksomhet2 411 tonn mat til mer enn 50 ideelle organisasjoner i 16 av fylkets kommuner. Dette er bakgrunnen for at vi endret navn fra virksomhet2 til virksomhet2 i januar 2020Sentralen ble stiftet av Kirkens Bymisjon, Røde Kors, Robin Hood Huset, Frelsesarmeen og Blå Kors høsten 2017 I tillegg til dommen fra 2019 var saksøkeren i 2013 dømt av Gulating lagmannsrett for økonomisk utroskap av omkring 6800000 Den økonomiske utroskapen ble begått i 2008Faglig ledelse ved utdanningssted anbefalte i brev av 28 september 2020 høyskolens klagenemnd å utestenge saksøkeren fra praksis. Klagenemnda ved utdanningssted fattet 2 oktober 2020 vedtak med følgende ordlyd: A, født 00/00/1966, utestenges fra praksisstudier og klinisk undervisning ved bachelorstudiet i fysioterapi ved utdanningssted etter universitet og høyskoleloven 4 9A klaget på vedtaket, men Klagenemnda ved utdanningssted fant ved vedtak av 13 november 2020 at klagen ikke førte frem. Saken ble sendt til klageinstansen Felles klagenemnd for behandling av klagesaker etter Lov om universiteter og høyskoler 3 7 jamfør 5 1 jf 4 7 til 4 10 og 7 9Felles klagenemnd fattet 16 desember 2020 vedtak om å stadfeste klagenemnda ved utdanningssted sitt vedtak: Vedtak fattet av klagenemnda ved utdanningssted i sak 86 20, om at A utestenges fra praksisopplæringen på bachelorstudiet i fysioterapi, stadfestes. Ankende part, A, inngav stevning til Hordaland tingrett den 21 mars 2021 Han påstod vedtaket ugyldig. Hordaland tingrett avsa 17 desember 2021 dom med følgende slutning: Staten ved Kunnskapsdepartementet frifinnes. A anket 21 januar 2022 ved sin prosessfullmektig, advokat Romina Nikolova Ørvig, tingrettens dom. Staten inngav rettidig anketilsvar 10 februar 2022 ved sin prosessfullmektig, Regjeringsadvokaten v advokat Liv Inger Gjone Gabrielsen. Ankeforhandling ble avholdt 6 oktober 2022 i Gulating lagmannsretts lokaler, Gulatingsplass 1, Bergen. Ankende part møtte med sin prosessfullmektig, advokat Romina Ørvig. Staten var representert ved Regjeringsadvokaten v advokat David Magnus Myr. Som partsrepresentant møtte juridisk rådgiver ved utdanningssted, B. Det ble ført ett vitne og ellers foretatt dokumentasjon slik rettsboken viser. Ankende parts påstandsgrunnlag: Tingrettens avgjørelse er ikke korrekt og klagenemndas vedtak må kjennes ugyldig. Det skal foretas en konkret vurdering av den individuelle klager i tilfeller der det er krav om politiattest i medhold av universitets og høyskoleloven 4 9 andre ledd. Reglene skal ikke praktiseres slik at personer som må levere politiattest får et yrkesforbud. Det må tas i betraktning at reglene om plikt til å levere politiattest tidligere bare gjaldt utdannelser innenfor områder der barn var en sårbar gruppe. I forbindelse med et forarbeid til lovendring i kommunehelsetjenesteloven skal vel være helse og omsorgstjenesteloven, Lovdatas anm. ble kravet om politiattest endret slik at også andre sårbare grupper enn barn ble omfattet, jamfør Prop. 94 L (2015 2016) kapittel 1 jamfør punkt 63 og punkt 653 Det er likevel straffebud som gjelder overgrep mot barn som står i kjernen av anvendelsesområdet for Universitets og høyskoleloven 4 9 andre ledd (tidligere tredje ledd). Det følger av forarbeidene til endringer i helse og omsorgstjenesteloven at hensynet til resosialisering er av sentral betydning i et humanitært samfunn, og at hensynet er relevant ved den vurderingen som skal foretas i medhold av Universitets og høyskoleloven 4 9 tredje ledd jamfør andre ledd jamfør helse og omsorgstjenesteloven 5 4 og 5 4a, jamfør særlig Prop. 94 L (2015 2016) side 29 30Det skal foretas en konkret vurdering av om den aktuelle studenten utgjør en fare, jamfør vurderingsmomenter som nevnt i T BE RG 2018 96387Domstolen har full prøvelsesrett ved alle sider av saken jamfør Universitets og høyskoleloven 4 11 Vurderingstemaet bygger ikke på noen typisk faglige vurderinger i forvaltningsrettslig forstand. Domstolen bør derfor ikke utvise tilbakeholdenhet med hensyn til å prøve vedtaket. Relevante momenter i vurderingen er at man skal se hen til individuelle forhold og vektlegge resosialiseringshensyn. Man må vektlegge tidsaspektet, men ikke slik at det slavisk skal bygges på hvor mange år som har gått siden lovbruddet. Man må vektlegge karakteren og alvoret av den straffbare handlingen. Det er ikke uforsvarlig å la A delta i praksis på studiet. Under subsumsjonen må det vektlegges at A har behandlet seg selv så godt som det er mulig for spilleavhengigheten. Den tidligere straffedommen vedrørende et forhold fra 2008 må tillegges høyst begrenset vekt. Dersom vedtaket kjennes ugyldig med den følge at A får begynne på fysioterapistudiet høsten 2023, vil det være så mye som seks år mellom lovbruddet og den perioden han er aktuell for praksisdelen ved studiet. Det må legges betydelig vekt på at lovbruddet A er dømt for ikke ligger i kjernen av nedslagsfeltet for bestemmelsen i 4 9 tredje ledd. A har oppnådd gjeldsordning og har en ordnet økonomi. Han har gjennomgått behandling for spillavhengighet og har holdt seg borte fra spill siden 2018, med unntak av helt ordinært spill ved norsk tipping i april 2019 Han har arbeid som stilling og er styreformann i et sameie. Dette er relevante bevismomenter som kaster lys over situasjonen på vedtakstidspunktet. Hensynet til resosialisering av A etter soning av straff bør veie tungt i vurderingen av om A skal utestenges. Felles klagenemnds vedtak skulle ha bygget på en bredere vurdering der blant annet resosialisering skulle ha blitt vektlagt i vurderingen. Loven legger opp til en kontroll av om den aktuelle student utgjør en reell fare. A utgjør ikke noen slik reell fare. Ankende part har nedlagt følgendepåstand: 1. Vedtak fattet fra Felles Klagenemnd datert 21/12/2020 er ugyldig. 2. Staten ved kunnskapsdepartementet idømmes saksomkostninger for lagmannsretten. Ankemotpartens påstandsgrunnlag: Domstolen bør være tilbakeholden med å overprøve faglige vurderinger, jamfør swingballdoktrinen, jamfør Rt 2015 1388 avsnitt 247, som på utdanningsfeltet er slått fast i L F 2016 108669Saksbehandlingsfeil får ikke betydning for overprøvingsspørsmålet fordi lagmannsretten kan reparere feilen ved sin dom. Det er situasjonen på vedtakstidspunktet som er avgjørende for overprøvingen, jamfør rettspraksis. Etterfølgende forhold er kun relevante så langt de utgjør nye bevis som kaster lys over faktum på vedtakstidspunktet. At det vil være lang tid mellom As lovbrudd og det tidspunktet han påbegynner praksis under utdannelse etter ny start etter at vedtaket er kjent ugyldig, er ikke relevant for den vurdering lagmannsretten skal gjøre. Avgjørelsen må ta utgangspunkt i ordlyden i Universitets og høyskoleloven 4 9 tredje ledd. Her er resosialisering ikke nevnt. Det bestrides likevel ikke at 4 9 andre ledd og kravet om politiattest gjør forarbeidene til helse og omsorgstjenesteloven relevant. Bestemmelsen i 4 9 viderefører den gamle Universitets og høyskoleloven 42 a nummer 3, jamfør Ot. prp. nr. 79 (2003 2004) og Ot. prp. nr. 65 (1996 1997) punkt 43 Disse forarbeidene speiler lovgivers krav til yrkesutøvere og viktigheten av beskyttelseshensynet, noe som også er reflektert i Universitets og høyskoleloven 4 9 Det stilles samme krav til praksisstudenter som til yrkesutøvere. Også et tillitshensyn er relevant. Pasienter og brukere av helse og omsorgstjenester kan ikke velge hvem som kommer hjem til dem for å yte hjelp. Derfor må andre være portvoktere for dem. Man må sørge for faktisk beskyttelse av brukerne, noe som ellers vil gå ut over tilliten til helsetjenesten i bredere forstand, jamfør Prop. 94 L (2015 2016) kapittel 5 Disse hensyn tilsier at man er streng ved forsvarlighetsvurderingen. Det vises videre til juridisk teori, Holmboe Myhrer, Vandel side 29 30, hvor det betones at samfunnet har grunnlag for ha litt mindre tillit til lovlydigheten til personer som er tidligere straffet enn til andre personer. Politiattestreglene etablerer en presumsjon fra lovgivers side om uskikkethet. Forskrift om skikkethetsvurdering i høyere utdanning viser at resosialiseringshensyn kommer i bakgrunnen ved den type vurderinger som skal foretas i denne saken. Det er relevant at tillitshensynet har blitt vektlagt på andre rettsområder, jamfør erstatningsretten og dommen i Rt 2008 755 avsnitt 48Forsvarlighetsvurderingen beror på en konkret vurdering av om det er en reell fare for at hensynet til beskyttelse av sårbare grupper ikke vil bli ivaretatt, dersom han får delta i praksis. Vurderingen må bygge på objektive kriterier i saken, så som praksisstudiets innhold, ankende parts straffehistorikk, hans epikriser og annen dokumenthistorikk, informasjon om hans økonomi, hvilken tid det har gått fra det straffbare forhold til oppstart av praksis og relevante endringer i hans livssituasjon. Ved subsumsjonen må det da legges vekt på at fysioterapistudiet har en omfattende praksisdel, hvor man er hjemme alene hos brukere, også svært sårbare brukere, og hvor kontrollmuligheter er begrenset, jamfør til alt dette vitneforklaring fra C. Ankende parts straffehistorikk må vektlegges, særlig at han er dømt for grovt underslag i 2018 hvor han var leder av en ideell organisasjon som distribuerte mat til trengende, og herunder misbrukte en særlig betrodd stilling for å finansiere pengespill. Ankende part har diagnose for patologisk spillelidenskap og er sårbar for tilbakefall ved økonomisk press. Den ankende parts økonomiske situasjon på vedtakstidspunktet var presset. Han hadde ifølge selvangivelser høyere gjeld enn årene før, og det har under forhandlingen for lagmannsretten kommet frem at han i tillegg har over 20 millioner kroner i gjeld, som ikke har kommet frem på selvangivelsen. Han har åpnet gjeldsforhandlinger nå, men var på vedtakstidspunktet ikke kommet så langt, tross flere forsøk. Den omstendighet at han i et intervju med avis kort tid før sitt underslag høsten 2018 gav uttrykk for at han hadde det bra, viser at man ikke kan ha tillit til hans utsagn om å være rehabilitert. Den ankende part sin livssituasjon på vedtakstidspunktet var i det vesentlige den samme som da han gjorde underslag. Oppsummert har ankende part en særlig lav terskel for å begå vinningslovbrudd også når det rammer sårbare personer. Det er en reell fare for at han vil begå vinningslovbrudd. Det er uforsvarlig å la ham delta i praksis. Ankende part bør betale sakskostnader for lagmannsretten. For at det skal være tungtveiende grunner for fritak kreves det noe i tillegg til at det er en svak part mot en sterkere part og at saken har velferdsmessig betydning, jamfør Rt 2012 209 Det finnes i denne saken ikke grunnlag for et slikt tillegg. Ankemotpartens påstand: 1. Anken forkastes2. Staten ved Kunnskapsdepartementet tilkjennes sakskostnader for lagmannsretten Lagmannsrettens vurdering: Lagmannsretten har kommet til at anken skal forkastes. Vedtaket fra Felles klagenemnd er korrekt og ikke ugyldig. Lagmannsretten skal prøve alle sider ved Felles klagenemnds vedtak jamfør Universitets og høyskoleloven 4 11 I henhold til sikker rettspraksis med hensyn til prøvning av forvaltningsvedtak er det faktum på vedtakstidspunktet som skal legges til grunn, men slik at etterfølgende utvikling etter omstendighetene kan inneholde bevismomenter som kaster lys over den faktiske situasjonen på vedtakstidspunktet. Lagmannsretten kan ikke se at det i denne saken er grunn til å vise tilbakeholdenhet ved prøvningen på grunn av de hensyn som er fremhevet i Rt 2015 1388 avsnitt 247 med henvisning til synspunkter i swingballdommen, jamfør Rt 1975 603Lagmannsretten viser til at vurderingstemaet i 4 9 tredje ledd er av typisk juridisk karakter, jamfør hovedkriteriene uskikket og uforsvarlig. Det er tale om å trekke rammer for juridiske vilkår på et spesielt livsområde, men vurderingstemaene det gjelder, kan likevel bedømmes ut fra allmenn livserfaring og juridisk kompetanse. Det kreves ikke særskilt fagkunnskap for å vurdere om en straffedom gjør den dømte uskikket til å utøve en bestemt praksis. Det er ikke selve praksisen med sine fagspesifikke kjennetegn som skal bedømmes, men karakteren og faremomentene av den mellommenneskelig kontakt studenten oppnår, eller kan oppnå, med brukergrupper under utøvelsen av praksisen. Vår sak er derfor ikke sammenlignbar med avgjørelse referert som L F 2016 103669 skal vel være L F 2016 108669, Lovdatas anm., som gjaldt hvorvidt en student var egnet som psykolog, noe som krevde et faglig skjønn. Det er videre tale om å avveie interessene til to grupper av samfunnsmedlemmer som hver på sin måte er i en sårbar posisjon: Pasienter som er avhengige av helse og omsorgstjeneste fra det offentlige må på den ene side ivaretas av regelverket. På den annen side må en lovbryters interesse av å kunne vende tilbake til samfunnet og arbeidslivet ivaretas. Begge hensyn er representert i de rettskilder som er relevante på området, og begge interesser kan sies å ha en grunnlovsmessig overbygning, jamfør henholdsvis Grunnloven 102 rett til respekt for... heimen sin ) og 109 ( rett til utdanning ). At avveiningen mellom de to gruppene generelt og konkret blir foretatt i tråd med lovgivers forutsetninger, er en plikt for forvaltningen. Det er samtidig et forhold som i høy grad er egnet for domstolskontroll. Det er blant annet viktig at forvaltningen ikke i større grad enn lovgiver har forutsatt, prioriterer det særlige forvaltningsområdets interesser, i dette tilfelle universitets og høyskolesektoren, på bekostning av borgeres frihet og rett til å realisere seg selv i utdanning og arbeidsliv, jamfør blant annet Grunnloven 109 og 110 første ledd. Etter lagmannsrettens syn ligger det i vårt system med domstolskontroll av forvaltningen at den nevnte typen avveininger skal etterprøves og kontrolleres av domstolen. Det er ikke tale om typisk masseforvaltning, idet antallet saker eksempelvis ikke kan sammenlignes med trygderettssaker behandlet av N AV. Lagmannsretten kan for øvrig heller ikke se at den omstendighet at forvaltningen driver masseforvaltning i seg selv nødvendigvis skal medføre at domstolskontrollen skal være tilbakeholden. At forvaltningen berører mange mennesker med standardiserte vedtak, kan etter omstendighetene tale for at domstolskontrollen har en viss intensitet. Under enhver omstendighet gjør ikke elementet av opparbeiding av erfaring til sikring av likebehandling som nevnt i Rt 2015 1388 avsnitt 247 seg gjeldende med særlig styrke i vår sak. Etter disse betraktningene kan lagmannsretten ikke se noe grunnlag for å vise tilbakeholdenhet i sin prøvning av om loven er riktig anvendt i denne konkrete saken. Hjemmelen for utestengelsesvedtaket er Universitets og høyskoleloven 4 9 tredje ledd, slik bestemmelsen lød i desember 2020 (i någjeldende lov står bestemmelsen i 4 9 andre ledd): Den som er dømt eller har vedtatt forelegg for forhold som innebærer at hun eller han må anses som uskikket til å delta i arbeid med pasienter, brukere, barnehagebarn, elever eller andre, kan utestenges fra praksisstudier eller klinisk undervisning hvor slik deltakelse må anses som uforsvarlig på grunn av den kontakt studenten får med disse i denne forbindelse. Vedrørende tolkningen av 4 9 tredje ledd skal bemerkes: Regelen inneholder tre kumulative vilkår for rettsvirkningen utestengelse. Eleven må finnes uskikket til arbeid med visse persongrupper, herunder pasienter, og deltakelsen i praksis må anses uforsvarlig. I tillegg kreves det en årsakssammenheng mellom kontakten med persongruppene og den omstendighet at deltakelsen er uforsvarlig, jamfør på grunn av. Ut fra sammenhengen i, og oppbygningen av, loven, må vurderingen av uskikket og uforsvarlig gjøres i lys av hvorvidt det er innhentet politiattest i medhold av (dagjeldende) 4 9 andre ledd, som lød som følger: Hvis det er gitt særlige regler om politiattest for bestemte typer yrkesutøving, gjelder disse tilsvarende for studenter som deltar i praksisstudier eller klinisk undervisning. Det fremgår av helse og omsorgstjenesteloven 5 4 at yrkesutøving som innebærer tjenesteytelse etter loven, krever politiattest ved visse lovovertredelser: 5 4 Krav om politiattest Kommunen eller annen arbeidsgiver som yter tjenester etter loven her, skal ved tilbud om stilling eller oppdrag kreve fremlagt politiattest fra personer som skal yte slike tjenester. På politiattesten skal det anmerkes om personen er siktet, tiltalt, har vedtatt forelegg eller er dømt for overtredelse av... straffeloven 2005... 324A er dømt for underslag, jamfør straffeloven 324, en bestemmelse som er nevnt i 5 4 Det kreves dermed politiattest, jamfør 5 4 jamfør Universitets og høyskoleloven 4 9 andre ledd. Vurdering som nevnt i 4 9 tredje ledd, jamfør andre ledd, er dermed aktuell. Bestemmelsen i straffeloven 324 er imidlertid ikke nevnt i helse og omsorgstjenesteloven 5 4 a, som omfatter lovbrudd som automatisk fører til yrkesforbud. Det skal dermed foretas en konkret vurdering av om lovbruddet gjør A uskikket. Det følger av denne sammenstillingen av lovbestemmelser at lovgiver har vurdert det som relevant for vurderingen i 4 9 tredje ledd at en student har utført underslag. Forarbeidene til helse og omsorgstjenesteloven gir ytterligere bidrag til tolkningen av 4 9 tredje ledd, jamfør andre ledd, jamfør helse og omsorgstjenesteloven 5 4I Prop. 94 L (2015 2016) side 5 under proposisjonens hovedinnhold heter det: Departementet har vurdert ulike typer politiattester. Et sentralt hensyn har vært hensynet til pasienter og brukere av helse og omsorgstjenester. Blant annet har det vært vektlagt at pasienter og brukere ikke skal utsettes for handlinger som kan være til skade for dem. Det har også vært vektlagt at pasienter og brukere skal ha tillit til og kan stole på personell som yter tjenester til dem. Lagmannsretten bemerker at ikke bare faren for faktisk å lide økonomiske tap, men også hensynet til at pasienter og brukere skal ha tillit til og stole på personell er vektlagt ved oppbygningen av regelverket, noe som også har kommet klart til uttrykk i proposisjonen på side 19: Et sentralt element som ligger til grunn for helse og omsorgstjenester av god kvalitet er at pasienter og bruker har tillit til de personer som yter tjenestene. Personer som mottar kommunale helse og omsorgstjenester vil i større eller mindre grad være ute av stand til å forsvare seg mot uønskede handlinger. Pasienter og brukere er alle i en avhengighetssituasjon til tjenesteyter i sterkere eller svakere grad. Mange mottar tjenester i egen bolig (hjemmetjenester) og tjenesteyteren er ofte alene under utføring av tjenestene. Tjenesteyter vil i mange tilfeller også kunne låse seg inn og ut av boligen på egen hånd (ha nøkkel). Som det fremgår, er regelverket rettet inn mot situasjoner hvor tjenesteytere opptrer alene i hjemmet til brukere. At denne situasjonen er særskilt løftet frem i forarbeidene, taler for at regelen i 4 9 tredje ledd andre ledd tolkes slik at de særskilte risikomomentene knyttet til denne situasjonen vektlegges. Det er videre på samme side i proposisjonen understreket at kravet til politiattest bidrar til trygghet, som igjen leder til god kvalitet på helsetjenestene. Sammenhengen er formulert slik: Trygghet og tillit mellom pasient bruker og tjenesteyter er sentralt for at personellet skal kunne yte tjenester av god kvalitet. Mistillit og redsel kan bidra til at pasienter og brukere kvier seg for å be om helse og omsorgstjenester de har behov for, og kan ha negativ effekt på helse og livskvalitet. Hensynet til at kommunen skal kunne tilby pasienter og brukere helse og omsorgstjenester av god kvalitet, tilsier at kommunen gis adgang til å innhente politiattest fra personell som skal yte slike tjenester. Departementet følger opp disse vurderingene på side 22 ved å konkludere med at hjemmelen for å innhente politiattest bør være generell, idetalle som står i et avhengighetsforhold til den kommunale helse og omsorgstjeneste på grunn av sin alder, sykdom eller funksjonshemming ha behov for den beskyttelse som ligger i at tjenesteyter har fremlagt politiattest. Det er mot denne bakgrunn det må vurderes om A skal anses uskikket til å delta i arbeid med pasienter. Det er opplyst at fysioterapistudiet inneholder en stor del praksis, av vitnet C oppgitt å omfatte 30 uker, hovedsakelig på andre og tredje studieår. Det er videre opplyst, og ikke bestridt, at praksisstudier ut gjør 75 av 180 studiepoeng for bachelorgraden. Praksisutøvelsen som var aktuell på vedtakstidspunktet kunne bestå i ulike former for trening og hjelp til pasienter som måtte få tilbudet hjem til seg, fordi de var for svake til å komme til institusjon. Vitnet C opplyste at hjemmebesøk hvor studenten var alene med pasienten var særlig aktuelt for alderssvekkede pasienter. De aktuelle hjemmebesøk var for det meste var av kortere varighet, cirka n time. Det kunne være aktuelt at studenten besøkte flere pasienter samme dag, alt etter hvilket opplegg den aktuelle fysioterapeut som stod for praksisen la opp til. På vedtakstidspunktet var det kun to år siden A hadde utført det straffbare forhold som kvalifiserte for syv måneders fengsel. Han hadde mindre enn ett år tidligere sluppet ut fra soning av dommen. A hadde utført underslag av 724 000 kroner fra en organisasjon som hadde som formål å hjelpe trengende. Underslaget pågikk i to og en halv måned. Han hadde gjort dette til tross for at han tidligere var dømt for økonomisk utroskap og hadde sonet en dom for dette. Denne dommen gjaldt et større pengebeløp. A hadde på vedtakstidspunktet høy gjeld og hadde ikke oppnådd åpning av gjeldsordning med sine kreditorer. Når innholdet i praksisen sammenholdes med As strafferettslige bakgrunn og hans situasjon for øvrig på vedtakstidspunktet, finner lagmannsretten at det var risiko forbundet med å la ham opptre alene hjemme særlig hos alderssvekkede pasienter. Lagmannsretten viser til den nærmere vurdering av denne risikoen under drøftelsen uforsvarlig nedenfor. I As tilfelle var det videre tale om et grovt underslag som hadde funnet sted mindre enn to år før vedtakstidspunktet. Hans nære historikk var dermed også egnet til å skape utrygghet for pasienter som er avhengige av kommunens tjenester, jamfør de uttalelser som ovenfor er gjengitt fra regelverkets forarbeider. Lagmannsretten peker dessuten på at innholdet i hans politiattest var egnet til redusere tilliten til A som helsevesenets representant i brukerens hjem. I juridisk teori er det påpekt atsamfunnet har grunnlag for å ha litt mindre tillit til lovlydighet hos personer som er straffet, enn hos dem som ikke er det, jamfør Morten Holmboe og Tor Geir Myhrer, Vandel (Om politiattester og vurdering av skikkethet), Oslo 2018, side 29 30Samlet sett innebar risikoen for vinningslovbrudd, pasientenes utrygghet og den svekkede tilliten at A var uskikket til å delta i arbeid med pasienter, jamfør Universitetes og høyskoleloven 4 9 tredje ledd. Spørsmålet er så om vilkåret uforsvarlig er oppfylt. Lagmannsretten legger til grunn at vilkåret uforsvarlig må tolkes i lys av øvrig forståelse av denne termen innenfor norsk lovgivning og praksis. Det uforsvarlige refererer imidlertid ikke som i erstatningsretten kun til risikoen for skade som kan kompenseres med penger. Vilkåret forsvarlig i Universitets og høyskoleloven 4 9 må tolkes i lys av konteksten. Her må de ulike bestemmelsene i lovens kapittel 4 ses i sammenheng, herunder kravet om politiattest i 4 9 andre ledd. Forsvarlighetsvurderingen gjelder ivaretakelsen av pasienter som i eget hjem mottar besøk av studenter som utøver praksis. Slik innholdet i praksisutøvelsen er beskrevet, er det langt fra utenkelig at en student under hjemmebesøk vil komme i posisjon til å tilegne seg økonomiske midler fra en pasient. Det må tas i betraktning at det er tale om blant annet eldre pasienter som er avhengige av hjelp nettopp fordi de er alderssvekkede. En alminnelig erfaring er at personer i denne gruppen kan ha kontanter eller bankkort liggende fremme, og de kan være ukjente med eller usikre på bruken av ulike sikkerhetsmekanismer for å skjule koder og innloggingsmetoder. De er i det hele tatt en gruppe som i høyere grad enn andre vil generere situasjoner hvor en potensiell lovbryter vil kunne fristes. Med As historikk på vedtakstidspunktet forelå det derfor en risiko for at han kunne utnytte situasjoner under hjemmebesøk til egen vinning. Det vises særlig til at han under underslaget gjentatte ganger overførte penger til egen konto. Etter egen forklaring var overføringene aldri mer enn 10 000 kroner, noe som innebærer at det har vært tale om over 70 overføringer. Forbrytelsens karakter gir et inntrykk av han har hatt lav terskel for å utnytte en mulighet til egen kortsiktig vinning. Risikoen ved å la A være alene med alderssvekkede pasienter i deres hjem taler med styrke for at det på vedtakstidspunktet var uforsvarlig å la ham delta i praksis. A har i retten fremholdt at hans tidligere lovbrudd har dreiet seg om transaksjoner mellom selskaper og via bankkonti, samtidig slik at disse har skjedd i full åpenhet. Lagmannsretten forstår hans anførsel slik at de forhold han er dømt for ligger fjernt fra den form for tyveri eller underslag som kan være aktuelle under hjemmebesøk hos en pasient. A har også under bevisførsel og prosedyre lagt vekt på at han har selvbehandlet sin spillegalskap, og at årsaken til hans lovbrudd nå derfor er eliminert. Lagmannsretten legger for sin del mindre vekt på de påberopte forskjellene i modus for straffbare handlinger. Lagmannsrettens dominerende inntrykk er at A gjentatte ganger har satt sine egne interesser foran andres i en slik grad at han med åpne øyne har brutt straffelovens regler til vern om eiendomsretten. Dette har han gjort til tross for viten om at hans tilegnelse av økonomiske midler gikk utover svake grupper som han endatil hadde plikt til å hjelpe i kraft av sin stilling i en organisasjon med veldedig formål. At A kan ha lykkes i å kurere sin spillegalskap, kan heller ikke tillegges særlig vekt. Faren for tilbakefall kan vanskelig elimineres helt. Det vises for så vidt til epikrise av 21 februar 2020: Diagnostisk vurdering: Pasienten hadde et begrenset tilbakefall påsken 2019 Det vurderes at pasienten er sårbar for tilbakefall i situasjoner der han kjenner seg økonomisk presset. Diagnosen F 630 opprettholdes ved avslutning. Videre ble As første alvorlige lovbrudd i 2008 begått i en situasjon da spillegalskap ikke var aktuelt. Med As historikk og utviste tendens til å tilegne seg andres penger, også hvor det går utover svake grupper, finner lagmannsretten at det ville ha vært uforsvarlig å tillate ham å delta i praksis med pasienter slik som er beskrevet ovenfor. Forsvarlighetsvurderingen knytter seg i sin kjerne til faren for at A skal utføre handlinger som bringer tap for pasienter. Etter lagmannsrettens syn er i tillegg faren for at A med sin bakgrunn vil skape utrygghet for pasienter et relevant moment som styrker grunnlaget for en slutning om at vilkåret uforsvarlig er oppfylt. Det kreves videre at deltakelse er uforsvarlig på grunn av den kontakt studenten får med de nevnte pasientene, jamfør 4 9 tredje ledd. Vilkåret på grunn av må forstås som en henvisning til et vanlig juridisk årsakskrav; en nødvendig betingelse som ikke er en uvesentlig faktor i årsakssammenhengen. Det er ikke tvilsomt at dette årsaksvilkåret er oppfylt i As tilfelle. Kontakten med pasientene i deres hjem er en ikke uvesentlig, snarere helst en dominerende, årsak til at mulighet for tilegnelse av pasientenes verdier og pasientenes utrygghet oppstår. Det vises for så vidt til vurderingene ovenfor. Vilkåret på grunn av er etter dette oppfylt. Etter dette er vilkårene for at utdanningssted kan utestenge A oppfylt. Lagmannsretten finner ikke grunnlag for å overprøve utdanningssted s konkrete skjønn mht å anvende hjemmelen for utestengelse. Ankende part har anført at resosialiseringshensyn taler for at vedtaket må anses ugyldig. Det er vist til resosialiseringshensynet har kommet til uttrykk i helse og omsorgstjenestelovens forarbeider. Lagmannsretten bemerker at resosialiseringshensynet i forarbeidene i første rekke er nevnt som en begrunnelse for at visse tidligere straffedømte ikke skal få yrkesforbud, men undergis en konkret vurdering, jamfør forskjellen mellom helse og omsorgstjenesteloven 5 4 og 5 4a. Det vises til følgende passus i Prop. L 94 (2015 2016) skal vel være Prop. 94 L (2015 2016), Lovdatas anm. side 30Det er mange personer som av en aller annen grunn har kommet skjevt ut i livet. Mange kan ha hatt en vanskelig oppvekst eller opplevd vanskelige livssituasjoner som har gjort at en har tatt noen dårlige valg og begått straffbare handlinger. Den straffbare handlingen kan aldri bli ugjort. Det betyr imidlertid ikke at en skal la en straffbar handling få betydning for all fremtid. Muligheten til å kunne legge ting bak seg og begynne på nytt er en forutsetning for at mennesker kan utvikle seg og få et godt og tilfredsstillende liv. Hensynet til resosialisering av alle dem som aldri kunne tenke seg å begå en ny straffbar handling er av sentral betydning i et humanitært samfunn. En alminnelig regel om yrkesforbud vil innebære at en legger avgjørende vekt på en tidligere straffedom, og at en ikke innser at mennesker kan endre seg. Departementet opprettholder forslaget i høringsnotatet. Det betyr at eventuelle merknader av de nye straffebudene på politiattesten ikke uten videre skal innebære yrkesforbud. Forarbeidsuttalelsen rekker etter lagmannsrettens syn ikke lenger enn til å begrunne at straffebud som nevnt i helse og omsorgstjenesteloven 5 4 ikke automatisk fører til yrkesforbud, jamfør ikke uten videre. Lagmannsretten kan vanskelig se at uttalelsen utover dette gir et argument for at vedtaket i vår sak er ugyldig. Lagmannsretten kan ikke se at resosialiseringshensynet for As vedkommende gjorde seg gjeldende med spesielt stor styrke sammenlignet med andre tilfeller eller det som kan kalles normaltilfeller. Lagmannsretten har videre vurdert ankende parts anførsler om at straffebestemmelsen i straffeloven 324 ikke ligger i kjernen av de straffebud 4 9 henviser til. Lagmannsretten erkjenner at utestengelseshjemmelen i første rekke automatisk og konsekvent rammer seksuallovbrudd og voldslovbrudd hvor barn er fornærmet, jamfør helse og omsorgstjenesteloven 5 4 a. Det er likevel ikke tvilsomt at behovet for utestengelse er blitt vurdert å være til stede også for dem som har forbrutt seg mot straffeloven 324, jamfør helse og omsorgstjenesteloven 5 4, jamfør Universitets og høyskoleloven 4 9 tredje ledd, jamfør andre ledd. I As tilfelle var lovbruddet grovt og på vedtakstidspunktet relativt ferskt. Tidsrommet for rehabilitering i det fri etter løslatelse fra soning i mars 2020 var kort. Selv om straffebudet ikke ligger i kjernen av 4 9 tredje ledd, lå vektleggingen av lovbruddet helt klart innenfor hjemmelen med god margin. At lovbruddet da etter sin art ikke ligger i kjernen av 4 9 tredje ledd, kan under disse omstendigheter ikke få avgjørende betydning. Lagmannsretten har tatt hensyn til bevisførselen vedrørende As opptreden etter vedtakstidspunktet og opplysninger fremkommet i hans partsforklaring. Lagmannsretten finner ingen grunn til å tvile på at A har gode egenskaper og at han på tidspunktet for lagmannsrettens vurdering er inne i en bedre periode enn tidligere. De opplysninger som har kommet frem er likevel ikke egnet til å rokke ved den bevisvurderingen som er gjort ovenfor vedrørende situasjonen på vedtakstidspunktet. At det ved en ny start på studiet høsten 2023 vil ha gått seks år mellom As forbrytelse og den vesentlige praksisperioden (opplyst å være på andre studieår) anser lagmannsretten ikke som relevant, så lenge det er faktum på vedtakstidspunktet som skal legges til grunn. Etter dette har lagmannsretten kommet til samme resultat som klagenemnda og tingretten. Klagenemndas vedtak er gyldig og anken blir dermed å forkaste. Vedrørende premissene i vedtaket i Felles klagenemnd av 16 desember 2020 skal lagmannsretten, foranlediget av statens prosedyre, særskilt bemerke: Universitets og høyskoleloven har som formål å gi borgere rett til undervisning på høyt internasjonalt nivå, jamfør loven 1 1 bokstav a). Institusjonen plikter blant annet å gi studenten god faglig oppfølging, jamfør 4 2 En borger som er opptatt på et studium har tilsvarende rettigheter i medhold av loven. Vedtak om utestengelse fra utdannelse er inngripende for den det gjelder, idet vedkommende mister de rettigheter som studenter ellers nyter i medhold av loven. Bestemmelsen i 4 9 tredje ledd gir hjemmel for inngripende vedtak til ugunst for borger, jamfør ovenfor. På bakgrunn av alminnelig forvaltningsrettslige prinsipper bør en slik inngrepshjemmel ikke tolkes utvidende. På legalitetsprinsippets område ligger det snarere til rette for innskrenkende fortolkning av inngrepshjemler, jamfør Hans Petter Graver, Alminnelig forvaltningsrett, 5 utgave, Oslo side 85Når vedtaket som er til prøvning holdes opp mot det nevnte alminnelige forvaltningsrettslige utgangspunktet, finner lagmannsretten grunn til å bemerke at vedtaket ikke fullt ut følger lovens ordlyd. Vedtaket starter med et uforankret postulat om at 4 9 tredje ledd foreskriver en... konkret helhetsvurdering av om klageren skal utestenges. Dette er en omfortolkning av lovens vilkår til et upresist og vidt vurderingstema, som ikke er egnet til å sikre borgerens rettssikkerhet. I de etterfølgende premissene i vedtaket heter det: Det avgjørende for nemndas vurdering er hvorvidt det er en reell fare for at hensynet til beskyttelse av sårbare grupper ikke vil bli ivaretatt dersom klageren får plass i praksisopplæringen. Formuleringen synes å være brukt også ellers i forvaltningspraksis på området, jamfør det faktum at formuleringen gjenfinnes i et annet vedtak som er fremlagt for lagmannsretten, Felles klagenemnds vedtak 7 2020Formuleringen hensynet... ikke blir ivaretatt er vag og ikke egnet til å ivareta borgerens rettssikkerhet. En alminnelig språklig fortolkning av de nevnte ordene kan omfatte mindre kritikkverdige forhold enn dem som kvalifiserer for uskikket på grunn av at studenten er straffedømt. Vurderingstemaet er også opphøyet til å være avgjørende Dette er en utvidende tolkning av utestengingshjemmelen til borgerens ugunst, noe som ikke harmonerer med helt grunnleggende utgangspunkter i alminnelig forvaltningsrett, jamfør ovenfor. Når det ellers gjelder kravet om reell fare, kan dette oppfattes som en form for operasjonalisering av normen uforsvarlig i 4 9 tredje ledd (nå andre ledd), noe som ikke nødvendigvis innebærer en utvidende fortolkning. Det er imidlertid noe problematisk at man gjennom omfortolkningen til at spørsmålet om reell fare er det avgjørende bortfortolker kravet til uskikket, samtidig som det ikke foretas en spesifikk vurdering av årsakskravet på grunn av. Selv om vurderingen av uskikket langt på vei ivaretas av praksisen med å ta utgangspunkt i politiattestens straffebud, blir den helhetlige juridiske tilnærmingen noe upresis sammenlignet med lovens krav, og derfor ikke egnet til å skape sikkerhet for at studentens rettigheter etter loven respekteres. Sakskostnader: Staten har vunnet saken fullt ut. Etter hovedregelen skal den tapende part bære motpartens sakskostnader, jamfør tvisteloven 20 2 første ledd jamfør andre ledd. Bestemmelsen i tvisteloven 20 2 tredje ledd gir hjemmel for at tapende part kan fritas for sakskostnadsansvaret dersom det foreligger tungtveiende grunner. I vurderingen må det tas hensyn til at den private parten har fått prøvd saken for et særskilt, lovhjemlet felles nasjonalt klageorgan, Felles klagenemnd, allerede før tingrettens prøvning. Videre er det relevant at ankende part har fått betalt kostnadene ved tingrettens behandling, og ikke bærer sakskostnadsansvar herfra, selv om han tapte saken i tingretten. Disse forhold taler i utgangspunktet mot at det foreligger tungtveiende grunner. I 20 2 tredje ledd er det listet opp momenter som kan utgjøre tungtveiende grunner, likevel slik at listen ikke er uttømmende. For lagmannsretten har saken ikke vært tvilsom, jamfør tvisteloven 20 2 tredje ledd bokstav a). Lagmannsretten mener imidlertid at spørsmålet om As rett til utdannelse innenfor sitt interessefelt og på et utdanningsfelt som kan gi et kompetansepåbygg til den retningen han har valgt som idrettstrener, klart har velferdsmesig betydning, jamfør tvisteloven 22 2 tredje ledd bokstav c). Det er videre et svært ujevnt styrkeforhold mellom partene. A har over 22 millioner kroner i gjeld, har fått åpnet gjeldsordning og har på grunn av sin bakgrunn som tidligere straffet og sin alder små sjanser for få arbeid han er utdannet for gjennom siviløkonomutdannelse. Han er i øyeblikket i 50 stilling og mottar ulike stønader. Hans motpart, staten, besitter derimot store ressurser. Etter rettspraksis kvalifiserer disse momentene normalt ikke for tungtveiende grunner til fritak for kostnadsansvaret. Det må komme noe i tillegg, jamfør blant annet Rt 2012 209Lagmannsretten bemerker at spørsmålet om fritak fra sakskostnadsansvaret etter forarbeidene kan bygge på andre momenter enn de oppregnende og at rammen for slike hensyn er temmelig vid, jf. N OU 32: 2000 B på side 929 skal vel være N OU 2001: 32 B side 929, Lovdatas anm.. I denne forbindelse nevnes at det er ansett relevant om saken har prinsipiell betydning for den sterke parten, jamfør Tore Schei mfl., Tvisteloven. Lovkommentar, 20 2, med henvisning til rettspraksis: At saken er av prinsipiell betydning for den sterke part, eller at den tapende part har hatt god grunn til å få saken prøvd for domstolene, vil være støtteargumenter for å lempe kostnadsansvaret, se Rt 2012 209 avsnitt 17 og Rt 2011 586 avsnitt 18 20Saken har gitt foranledning til å reise spørsmål ved forvaltningens praksis på et område som tidligere i liten grad har blitt prøvet for domstolene på lagmannsrettens nivå. Selv om staten har fått medhold i resultatet i denne saken, kan det for forvaltningen være grunn til å gå gjennom sin praksis i lys av lagmannsrettens vurderinger. Saker som gjelder domstolens kontroll med forvaltningen er videre en sakstype som generelt kan være aktuell for unntaksregelen tungtveiende grunner, jamfør den særskilte praksis på trygderettens område. Kostnadene ved å prøve forvaltningspraksis for domstolene bør ikke uten videre bæres av den private parten. Når dette elementet kommer i tillegg til sakens velferdsmessige betydning for A, samt det ujevne styrkeforholdet mellom partene, finner lagmannsretten samlet sett at det foreligger tungtveiende grunner som gjør det rimelig å frita A fra sakskostnadsansvaret, jamfør tvisteloven 20 2 tredje ledd. Etter dette tilkjennes ikke sakskostnader. Dommen er enstemmig. D OM SS LU TN IN G1. Anken forkastes. 2. Sakskostnader for lagmannsretten tilkjennes ikke. 
Saken gjelder overprøving av vedtak i felles klagenemnd opprettet i medhold av høyskole og universitetsloven. Vedtaket gjelder utestengelse av en student fra fysioterapistudiet i medhold av Lov om universiteter og høyskoler av 1 april 2005 (Universitets og høyskoleloven) 4 9Fremstilling av saken: Vedtaket som skal overprøves ble fattet i desember 2020 og ble rettet mot ankende part, A, i forbindelse med hans deltakelse på fysioterapistudiet ved utdanningssted (heretter utdanningssted ). A er født i 1966 Han har utdannelse som utdanning, men arbeider i dag som stilling med 50 stilling i virksomhet1. A ble høsten 2020 opptatt til studieprogrammet for bachelor i fysioterapi ved utdanningssted. Ved opptak leverte han 4 september 2020 politiattest med merknader. Lagmannsretten finner det i det følgende hensiktsmessig å gjengi frafeil dok i manuskript tingrettens fremstilling av sakens bakgrunn: Politiattesten viser at han ved Gulating lagmannsretts dom av 5 desember 2019 er dømt til syv måneders fengsel for overtredelse av straffeloven 325, jamfør 324, altså grovt underslag. Tiltalte hadde overført til sammen nærmere kr. 724000 fra bankkontoen til virksomhet2, hvor han var daglig leder, til sin private bankkonto. Om virksomhet2 står det blant annet følgende på organisasjonens hjemmeside: Vi er en ideell forening som fordeler overskuddsmat fra matvarebransjen til ideelle organisasjoner. Slik sørger vi for at mat som ellers ville blitt kastet kommer frem til vanskeligstilte mennesker i sted og omegn. I 2019 omfordelte virksomhet2 411 tonn mat til mer enn 50 ideelle organisasjoner i 16 av fylkets kommuner. Dette er bakgrunnen for at vi endret navn fra virksomhet2 til virksomhet2 i januar 2020Sentralen ble stiftet av Kirkens Bymisjon, Røde Kors, Robin Hood Huset, Frelsesarmeen og Blå Kors høsten 2017 I tillegg til dommen fra 2019 var saksøkeren i 2013 dømt av Gulating lagmannsrett for økonomisk utroskap av omkring 6800000 Den økonomiske utroskapen ble begått i 2008Faglig ledelse ved utdanningssted anbefalte i brev av 28 september 2020 høyskolens klagenemnd å utestenge saksøkeren fra praksis. Klagenemnda ved utdanningssted fattet 2 oktober 2020 vedtak med følgende ordlyd: A, født 00/00/1966, utestenges fra praksisstudier og klinisk undervisning ved bachelorstudiet i fysioterapi ved utdanningssted etter universitet og høyskoleloven 4 9A klaget på vedtaket, men Klagenemnda ved utdanningssted fant ved vedtak av 13 november 2020 at klagen ikke førte frem. Saken ble sendt til klageinstansen Felles klagenemnd for behandling av klagesaker etter Lov om universiteter og høyskoler 3 7 jamfør 5 1 jf 4 7 til 4 10 og 7 9Felles klagenemnd fattet 16 desember 2020 vedtak om å stadfeste klagenemnda ved utdanningssted sitt vedtak: Vedtak fattet av klagenemnda ved utdanningssted i sak 86 20, om at A utestenges fra praksisopplæringen på bachelorstudiet i fysioterapi, stadfestes. Ankende part, A, inngav stevning til Hordaland tingrett den 21 mars 2021 Han påstod vedtaket ugyldig. Hordaland tingrett avsa 17 desember 2021 dom med følgende slutning: Staten ved Kunnskapsdepartementet frifinnes. A anket 21 januar 2022 ved sin prosessfullmektig, advokat Romina Nikolova Ørvig, tingrettens dom. Staten inngav rettidig anketilsvar 10 februar 2022 ved sin prosessfullmektig, Regjeringsadvokaten v advokat Liv Inger Gjone Gabrielsen. Ankeforhandling ble avholdt 6 oktober 2022 i Gulating lagmannsretts lokaler, Gulatingsplass 1, Bergen. Ankende part møtte med sin prosessfullmektig, advokat Romina Ørvig. Staten var representert ved Regjeringsadvokaten v advokat David Magnus Myr. Som partsrepresentant møtte juridisk rådgiver ved utdanningssted, B. Det ble ført ett vitne og ellers foretatt dokumentasjon slik rettsboken viser. Ankende parts påstandsgrunnlag: Tingrettens avgjørelse er ikke korrekt og klagenemndas vedtak må kjennes ugyldig. Det skal foretas en konkret vurdering av den individuelle klager i tilfeller der det er krav om politiattest i medhold av universitets og høyskoleloven 4 9 andre ledd. Reglene skal ikke praktiseres slik at personer som må levere politiattest får et yrkesforbud. Det må tas i betraktning at reglene om plikt til å levere politiattest tidligere bare gjaldt utdannelser innenfor områder der barn var en sårbar gruppe. I forbindelse med et forarbeid til lovendring i kommunehelsetjenesteloven skal vel være helse og omsorgstjenesteloven, Lovdatas anm. ble kravet om politiattest endret slik at også andre sårbare grupper enn barn ble omfattet, jamfør Prop. 94 L (2015 2016) kapittel 1 jamfør punkt 63 og punkt 653 Det er likevel straffebud som gjelder overgrep mot barn som står i kjernen av anvendelsesområdet for Universitets og høyskoleloven 4 9 andre ledd (tidligere tredje ledd). Det følger av forarbeidene til endringer i helse og omsorgstjenesteloven at hensynet til resosialisering er av sentral betydning i et humanitært samfunn, og at hensynet er relevant ved den vurderingen som skal foretas i medhold av Universitets og høyskoleloven 4 9 tredje ledd jamfør andre ledd jamfør helse og omsorgstjenesteloven 5 4 og 5 4a, jamfør særlig Prop. 94 L (2015 2016) side 29 30Det skal foretas en konkret vurdering av om den aktuelle studenten utgjør en fare, jamfør vurderingsmomenter som nevnt i T BE RG 2018 96387Domstolen har full prøvelsesrett ved alle sider av saken jamfør Universitets og høyskoleloven 4 11 Vurderingstemaet bygger ikke på noen typisk faglige vurderinger i forvaltningsrettslig forstand. Domstolen bør derfor ikke utvise tilbakeholdenhet med hensyn til å prøve vedtaket. Relevante momenter i vurderingen er at man skal se hen til individuelle forhold og vektlegge resosialiseringshensyn. Man må vektlegge tidsaspektet, men ikke slik at det slavisk skal bygges på hvor mange år som har gått siden lovbruddet. Man må vektlegge karakteren og alvoret av den straffbare handlingen. Det er ikke uforsvarlig å la A delta i praksis på studiet. Under subsumsjonen må det vektlegges at A har behandlet seg selv så godt som det er mulig for spilleavhengigheten. Den tidligere straffedommen vedrørende et forhold fra 2008 må tillegges høyst begrenset vekt. Dersom vedtaket kjennes ugyldig med den følge at A får begynne på fysioterapistudiet høsten 2023, vil det være så mye som seks år mellom lovbruddet og den perioden han er aktuell for praksisdelen ved studiet. Det må legges betydelig vekt på at lovbruddet A er dømt for ikke ligger i kjernen av nedslagsfeltet for bestemmelsen i 4 9 tredje ledd. A har oppnådd gjeldsordning og har en ordnet økonomi. Han har gjennomgått behandling for spillavhengighet og har holdt seg borte fra spill siden 2018, med unntak av helt ordinært spill ved norsk tipping i april 2019 Han har arbeid som stilling og er styreformann i et sameie. Dette er relevante bevismomenter som kaster lys over situasjonen på vedtakstidspunktet. Hensynet til resosialisering av A etter soning av straff bør veie tungt i vurderingen av om A skal utestenges. Felles klagenemnds vedtak skulle ha bygget på en bredere vurdering der blant annet resosialisering skulle ha blitt vektlagt i vurderingen. Loven legger opp til en kontroll av om den aktuelle student utgjør en reell fare. A utgjør ikke noen slik reell fare. Ankende part har nedlagt følgendepåstand: 1. Vedtak fattet fra Felles Klagenemnd datert 21/12/2020 er ugyldig. Staten ved kunnskapsdepartementet idømmes saksomkostninger for lagmannsretten. Ankemotpartens påstandsgrunnlag: Domstolen bør være tilbakeholden med å overprøve faglige vurderinger, jamfør swingballdoktrinen, jamfør Rt 2015 1388 avsnitt 247, som på utdanningsfeltet er slått fast i L F 2016 108669Saksbehandlingsfeil får ikke betydning for overprøvingsspørsmålet fordi lagmannsretten kan reparere feilen ved sin dom. Det er situasjonen på vedtakstidspunktet som er avgjørende for overprøvingen, jamfør rettspraksis. Etterfølgende forhold er kun relevante så langt de utgjør nye bevis som kaster lys over faktum på vedtakstidspunktet. At det vil være lang tid mellom As lovbrudd og det tidspunktet han påbegynner praksis under utdannelse etter ny start etter at vedtaket er kjent ugyldig, er ikke relevant for den vurdering lagmannsretten skal gjøre. Avgjørelsen må ta utgangspunkt i ordlyden i Universitets og høyskoleloven 4 9 tredje ledd. Her er resosialisering ikke nevnt. Det bestrides likevel ikke at 4 9 andre ledd og kravet om politiattest gjør forarbeidene til helse og omsorgstjenesteloven relevant. Bestemmelsen i 4 9 viderefører den gamle Universitets og høyskoleloven 42 a nummer 3, jamfør Ot. nr. 79 (2003 2004) og Ot. nr. 65 (1996 1997) punkt 43 Disse forarbeidene speiler lovgivers krav til yrkesutøvere og viktigheten av beskyttelseshensynet, noe som også er reflektert i Universitets og høyskoleloven 4 9 Det stilles samme krav til praksisstudenter som til yrkesutøvere. Også et tillitshensyn er relevant. Pasienter og brukere av helse og omsorgstjenester kan ikke velge hvem som kommer hjem til dem for å yte hjelp. Derfor må andre være portvoktere for dem. Man må sørge for faktisk beskyttelse av brukerne, noe som ellers vil gå ut over tilliten til helsetjenesten i bredere forstand, jamfør Prop. 94 L (2015 2016) kapittel 5 Disse hensyn tilsier at man er streng ved forsvarlighetsvurderingen. Det vises videre til juridisk teori, Holmboe Myhrer, Vandel side 29 30, hvor det betones at samfunnet har grunnlag for ha litt mindre tillit til lovlydigheten til personer som er tidligere straffet enn til andre personer. Politiattestreglene etablerer en presumsjon fra lovgivers side om uskikkethet. Forskrift om skikkethetsvurdering i høyere utdanning viser at resosialiseringshensyn kommer i bakgrunnen ved den type vurderinger som skal foretas i denne saken. Det er relevant at tillitshensynet har blitt vektlagt på andre rettsområder, jamfør erstatningsretten og dommen i Rt 2008 755 avsnitt 48Forsvarlighetsvurderingen beror på en konkret vurdering av om det er en reell fare for at hensynet til beskyttelse av sårbare grupper ikke vil bli ivaretatt, dersom han får delta i praksis. Vurderingen må bygge på objektive kriterier i saken, så som praksisstudiets innhold, ankende parts straffehistorikk, hans epikriser og annen dokumenthistorikk, informasjon om hans økonomi, hvilken tid det har gått fra det straffbare forhold til oppstart av praksis og relevante endringer i hans livssituasjon. Ved subsumsjonen må det da legges vekt på at fysioterapistudiet har en omfattende praksisdel, hvor man er hjemme alene hos brukere, også svært sårbare brukere, og hvor kontrollmuligheter er begrenset, jamfør til alt dette vitneforklaring fra C. Ankende parts straffehistorikk må vektlegges, særlig at han er dømt for grovt underslag i 2018 hvor han var leder av en ideell organisasjon som distribuerte mat til trengende, og herunder misbrukte en særlig betrodd stilling for å finansiere pengespill. Ankende part har diagnose for patologisk spillelidenskap og er sårbar for tilbakefall ved økonomisk press. Den ankende parts økonomiske situasjon på vedtakstidspunktet var presset. Han hadde ifølge selvangivelser høyere gjeld enn årene før, og det har under forhandlingen for lagmannsretten kommet frem at han i tillegg har over 20 millioner kroner i gjeld, som ikke har kommet frem på selvangivelsen. Han har åpnet gjeldsforhandlinger nå, men var på vedtakstidspunktet ikke kommet så langt, tross flere forsøk. Den omstendighet at han i et intervju med avis kort tid før sitt underslag høsten 2018 gav uttrykk for at han hadde det bra, viser at man ikke kan ha tillit til hans utsagn om å være rehabilitert. Den ankende part sin livssituasjon på vedtakstidspunktet var i det vesentlige den samme som da han gjorde underslag. Oppsummert har ankende part en særlig lav terskel for å begå vinningslovbrudd også når det rammer sårbare personer. Det er en reell fare for at han vil begå vinningslovbrudd. Det er uforsvarlig å la ham delta i praksis. Ankende part bør betale sakskostnader for lagmannsretten. For at det skal være tungtveiende grunner for fritak kreves det noe i tillegg til at det er en svak part mot en sterkere part og at saken har velferdsmessig betydning, jamfør Rt 2012 209 Det finnes i denne saken ikke grunnlag for et slikt tillegg. Staten ved Kunnskapsdepartementet tilkjennes sakskostnader for lagmannsretten Lagmannsrettens vurdering: Lagmannsretten har kommet til at anken skal forkastes. Vedtaket fra Felles klagenemnd er korrekt og ikke ugyldig. Lagmannsretten skal prøve alle sider ved Felles klagenemnds vedtak jamfør Universitets og høyskoleloven 4 11 I henhold til sikker rettspraksis med hensyn til prøvning av forvaltningsvedtak er det faktum på vedtakstidspunktet som skal legges til grunn, men slik at etterfølgende utvikling etter omstendighetene kan inneholde bevismomenter som kaster lys over den faktiske situasjonen på vedtakstidspunktet. Lagmannsretten kan ikke se at det i denne saken er grunn til å vise tilbakeholdenhet ved prøvningen på grunn av de hensyn som er fremhevet i Rt 2015 1388 avsnitt 247 med henvisning til synspunkter i swingballdommen, jamfør Rt 1975 603Lagmannsretten viser til at vurderingstemaet i 4 9 tredje ledd er av typisk juridisk karakter, jamfør hovedkriteriene uskikket og uforsvarlig. Det er tale om å trekke rammer for juridiske vilkår på et spesielt livsområde, men vurderingstemaene det gjelder, kan likevel bedømmes ut fra allmenn livserfaring og juridisk kompetanse. Det kreves ikke særskilt fagkunnskap for å vurdere om en straffedom gjør den dømte uskikket til å utøve en bestemt praksis. Det er ikke selve praksisen med sine fagspesifikke kjennetegn som skal bedømmes, men karakteren og faremomentene av den mellommenneskelig kontakt studenten oppnår, eller kan oppnå, med brukergrupper under utøvelsen av praksisen. Vår sak er derfor ikke sammenlignbar med avgjørelse referert som L F 2016 103669 skal vel være L F 2016 108669, Lovdatas anm., som gjaldt hvorvidt en student var egnet som psykolog, noe som krevde et faglig skjønn. Det er videre tale om å avveie interessene til to grupper av samfunnsmedlemmer som hver på sin måte er i en sårbar posisjon: Pasienter som er avhengige av helse og omsorgstjeneste fra det offentlige må på den ene side ivaretas av regelverket. På den annen side må en lovbryters interesse av å kunne vende tilbake til samfunnet og arbeidslivet ivaretas. Begge hensyn er representert i de rettskilder som er relevante på området, og begge interesser kan sies å ha en grunnlovsmessig overbygning, jamfør henholdsvis Grunnloven 102 rett til respekt for... heimen sin ) og 109 ( rett til utdanning ). At avveiningen mellom de to gruppene generelt og konkret blir foretatt i tråd med lovgivers forutsetninger, er en plikt for forvaltningen. Det er samtidig et forhold som i høy grad er egnet for domstolskontroll. Det er blant annet viktig at forvaltningen ikke i større grad enn lovgiver har forutsatt, prioriterer det særlige forvaltningsområdets interesser, i dette tilfelle universitets og høyskolesektoren, på bekostning av borgeres frihet og rett til å realisere seg selv i utdanning og arbeidsliv, jamfør blant annet Grunnloven 109 og 110 første ledd. Etter lagmannsrettens syn ligger det i vårt system med domstolskontroll av forvaltningen at den nevnte typen avveininger skal etterprøves og kontrolleres av domstolen. Det er ikke tale om typisk masseforvaltning, idet antallet saker eksempelvis ikke kan sammenlignes med trygderettssaker behandlet av N AV. Lagmannsretten kan for øvrig heller ikke se at den omstendighet at forvaltningen driver masseforvaltning i seg selv nødvendigvis skal medføre at domstolskontrollen skal være tilbakeholden. At forvaltningen berører mange mennesker med standardiserte vedtak, kan etter omstendighetene tale for at domstolskontrollen har en viss intensitet. Under enhver omstendighet gjør ikke elementet av opparbeiding av erfaring til sikring av likebehandling som nevnt i Rt 2015 1388 avsnitt 247 seg gjeldende med særlig styrke i vår sak. Etter disse betraktningene kan lagmannsretten ikke se noe grunnlag for å vise tilbakeholdenhet i sin prøvning av om loven er riktig anvendt i denne konkrete saken. Hjemmelen for utestengelsesvedtaket er Universitets og høyskoleloven 4 9 tredje ledd, slik bestemmelsen lød i desember 2020 (i någjeldende lov står bestemmelsen i 4 9 andre ledd): Den som er dømt eller har vedtatt forelegg for forhold som innebærer at hun eller han må anses som uskikket til å delta i arbeid med pasienter, brukere, barnehagebarn, elever eller andre, kan utestenges fra praksisstudier eller klinisk undervisning hvor slik deltakelse må anses som uforsvarlig på grunn av den kontakt studenten får med disse i denne forbindelse. Vedrørende tolkningen av 4 9 tredje ledd skal bemerkes: Regelen inneholder tre kumulative vilkår for rettsvirkningen utestengelse. Eleven må finnes uskikket til arbeid med visse persongrupper, herunder pasienter, og deltakelsen i praksis må anses uforsvarlig. I tillegg kreves det en årsakssammenheng mellom kontakten med persongruppene og den omstendighet at deltakelsen er uforsvarlig, jamfør på grunn av. Ut fra sammenhengen i, og oppbygningen av, loven, må vurderingen av uskikket og uforsvarlig gjøres i lys av hvorvidt det er innhentet politiattest i medhold av (dagjeldende) 4 9 andre ledd, som lød som følger: Hvis det er gitt særlige regler om politiattest for bestemte typer yrkesutøving, gjelder disse tilsvarende for studenter som deltar i praksisstudier eller klinisk undervisning. Det fremgår av helse og omsorgstjenesteloven 5 4 at yrkesutøving som innebærer tjenesteytelse etter loven, krever politiattest ved visse lovovertredelser: 5 4 Krav om politiattest Kommunen eller annen arbeidsgiver som yter tjenester etter loven her, skal ved tilbud om stilling eller oppdrag kreve fremlagt politiattest fra personer som skal yte slike tjenester. På politiattesten skal det anmerkes om personen er siktet, tiltalt, har vedtatt forelegg eller er dømt for overtredelse av... straffeloven 2005... 324A er dømt for underslag, jamfør straffeloven 324, en bestemmelse som er nevnt i 5 4 Det kreves dermed politiattest, jamfør 5 4 jamfør Universitets og høyskoleloven 4 9 andre ledd. Vurdering som nevnt i 4 9 tredje ledd, jamfør andre ledd, er dermed aktuell. Bestemmelsen i straffeloven 324 er imidlertid ikke nevnt i helse og omsorgstjenesteloven 5 4 a, som omfatter lovbrudd som automatisk fører til yrkesforbud. Det skal dermed foretas en konkret vurdering av om lovbruddet gjør A uskikket. Det følger av denne sammenstillingen av lovbestemmelser at lovgiver har vurdert det som relevant for vurderingen i 4 9 tredje ledd at en student har utført underslag. Forarbeidene til helse og omsorgstjenesteloven gir ytterligere bidrag til tolkningen av 4 9 tredje ledd, jamfør andre ledd, jamfør helse og omsorgstjenesteloven 5 4I Prop. 94 L (2015 2016) side 5 under proposisjonens hovedinnhold heter det: Departementet har vurdert ulike typer politiattester. Et sentralt hensyn har vært hensynet til pasienter og brukere av helse og omsorgstjenester. Blant annet har det vært vektlagt at pasienter og brukere ikke skal utsettes for handlinger som kan være til skade for dem. Det har også vært vektlagt at pasienter og brukere skal ha tillit til og kan stole på personell som yter tjenester til dem. Lagmannsretten bemerker at ikke bare faren for faktisk å lide økonomiske tap, men også hensynet til at pasienter og brukere skal ha tillit til og stole på personell er vektlagt ved oppbygningen av regelverket, noe som også har kommet klart til uttrykk i proposisjonen på side 19: Et sentralt element som ligger til grunn for helse og omsorgstjenester av god kvalitet er at pasienter og bruker har tillit til de personer som yter tjenestene. Personer som mottar kommunale helse og omsorgstjenester vil i større eller mindre grad være ute av stand til å forsvare seg mot uønskede handlinger. Pasienter og brukere er alle i en avhengighetssituasjon til tjenesteyter i sterkere eller svakere grad. Mange mottar tjenester i egen bolig (hjemmetjenester) og tjenesteyteren er ofte alene under utføring av tjenestene. Tjenesteyter vil i mange tilfeller også kunne låse seg inn og ut av boligen på egen hånd (ha nøkkel). Som det fremgår, er regelverket rettet inn mot situasjoner hvor tjenesteytere opptrer alene i hjemmet til brukere. At denne situasjonen er særskilt løftet frem i forarbeidene, taler for at regelen i 4 9 tredje ledd andre ledd tolkes slik at de særskilte risikomomentene knyttet til denne situasjonen vektlegges. Det er videre på samme side i proposisjonen understreket at kravet til politiattest bidrar til trygghet, som igjen leder til god kvalitet på helsetjenestene. Sammenhengen er formulert slik: Trygghet og tillit mellom pasient bruker og tjenesteyter er sentralt for at personellet skal kunne yte tjenester av god kvalitet. Mistillit og redsel kan bidra til at pasienter og brukere kvier seg for å be om helse og omsorgstjenester de har behov for, og kan ha negativ effekt på helse og livskvalitet. Hensynet til at kommunen skal kunne tilby pasienter og brukere helse og omsorgstjenester av god kvalitet, tilsier at kommunen gis adgang til å innhente politiattest fra personell som skal yte slike tjenester. Departementet følger opp disse vurderingene på side 22 ved å konkludere med at hjemmelen for å innhente politiattest bør være generell, idetalle som står i et avhengighetsforhold til den kommunale helse og omsorgstjeneste på grunn av sin alder, sykdom eller funksjonshemming ha behov for den beskyttelse som ligger i at tjenesteyter har fremlagt politiattest. Det er mot denne bakgrunn det må vurderes om A skal anses uskikket til å delta i arbeid med pasienter. Det er opplyst at fysioterapistudiet inneholder en stor del praksis, av vitnet C oppgitt å omfatte 30 uker, hovedsakelig på andre og tredje studieår. Det er videre opplyst, og ikke bestridt, at praksisstudier ut gjør 75 av 180 studiepoeng for bachelorgraden. Praksisutøvelsen som var aktuell på vedtakstidspunktet kunne bestå i ulike former for trening og hjelp til pasienter som måtte få tilbudet hjem til seg, fordi de var for svake til å komme til institusjon. Vitnet C opplyste at hjemmebesøk hvor studenten var alene med pasienten var særlig aktuelt for alderssvekkede pasienter. De aktuelle hjemmebesøk var for det meste var av kortere varighet, cirka n time. Det kunne være aktuelt at studenten besøkte flere pasienter samme dag, alt etter hvilket opplegg den aktuelle fysioterapeut som stod for praksisen la opp til. På vedtakstidspunktet var det kun to år siden A hadde utført det straffbare forhold som kvalifiserte for syv måneders fengsel. Han hadde mindre enn ett år tidligere sluppet ut fra soning av dommen. A hadde utført underslag av 724 000 kroner fra en organisasjon som hadde som formål å hjelpe trengende. Underslaget pågikk i to og en halv måned. Han hadde gjort dette til tross for at han tidligere var dømt for økonomisk utroskap og hadde sonet en dom for dette. Denne dommen gjaldt et større pengebeløp. A hadde på vedtakstidspunktet høy gjeld og hadde ikke oppnådd åpning av gjeldsordning med sine kreditorer. Når innholdet i praksisen sammenholdes med As strafferettslige bakgrunn og hans situasjon for øvrig på vedtakstidspunktet, finner lagmannsretten at det var risiko forbundet med å la ham opptre alene hjemme særlig hos alderssvekkede pasienter. Lagmannsretten viser til den nærmere vurdering av denne risikoen under drøftelsen uforsvarlig nedenfor. I As tilfelle var det videre tale om et grovt underslag som hadde funnet sted mindre enn to år før vedtakstidspunktet. Hans nære historikk var dermed også egnet til å skape utrygghet for pasienter som er avhengige av kommunens tjenester, jamfør de uttalelser som ovenfor er gjengitt fra regelverkets forarbeider. Lagmannsretten peker dessuten på at innholdet i hans politiattest var egnet til redusere tilliten til A som helsevesenets representant i brukerens hjem. I juridisk teori er det påpekt atsamfunnet har grunnlag for å ha litt mindre tillit til lovlydighet hos personer som er straffet, enn hos dem som ikke er det, jamfør Morten Holmboe og Tor Geir Myhrer, Vandel (Om politiattester og vurdering av skikkethet), Oslo 2018, side 29 30Samlet sett innebar risikoen for vinningslovbrudd, pasientenes utrygghet og den svekkede tilliten at A var uskikket til å delta i arbeid med pasienter, jamfør Universitetes og høyskoleloven 4 9 tredje ledd. Spørsmålet er så om vilkåret uforsvarlig er oppfylt. Lagmannsretten legger til grunn at vilkåret uforsvarlig må tolkes i lys av øvrig forståelse av denne termen innenfor norsk lovgivning og praksis. Det uforsvarlige refererer imidlertid ikke som i erstatningsretten kun til risikoen for skade som kan kompenseres med penger. Vilkåret forsvarlig i Universitets og høyskoleloven 4 9 må tolkes i lys av konteksten. Her må de ulike bestemmelsene i lovens kapittel 4 ses i sammenheng, herunder kravet om politiattest i 4 9 andre ledd. Forsvarlighetsvurderingen gjelder ivaretakelsen av pasienter som i eget hjem mottar besøk av studenter som utøver praksis. Slik innholdet i praksisutøvelsen er beskrevet, er det langt fra utenkelig at en student under hjemmebesøk vil komme i posisjon til å tilegne seg økonomiske midler fra en pasient. Det må tas i betraktning at det er tale om blant annet eldre pasienter som er avhengige av hjelp nettopp fordi de er alderssvekkede. En alminnelig erfaring er at personer i denne gruppen kan ha kontanter eller bankkort liggende fremme, og de kan være ukjente med eller usikre på bruken av ulike sikkerhetsmekanismer for å skjule koder og innloggingsmetoder. De er i det hele tatt en gruppe som i høyere grad enn andre vil generere situasjoner hvor en potensiell lovbryter vil kunne fristes. Med As historikk på vedtakstidspunktet forelå det derfor en risiko for at han kunne utnytte situasjoner under hjemmebesøk til egen vinning. Det vises særlig til at han under underslaget gjentatte ganger overførte penger til egen konto. Etter egen forklaring var overføringene aldri mer enn 10 000 kroner, noe som innebærer at det har vært tale om over 70 overføringer. Forbrytelsens karakter gir et inntrykk av han har hatt lav terskel for å utnytte en mulighet til egen kortsiktig vinning. Risikoen ved å la A være alene med alderssvekkede pasienter i deres hjem taler med styrke for at det på vedtakstidspunktet var uforsvarlig å la ham delta i praksis. A har i retten fremholdt at hans tidligere lovbrudd har dreiet seg om transaksjoner mellom selskaper og via bankkonti, samtidig slik at disse har skjedd i full åpenhet. Lagmannsretten forstår hans anførsel slik at de forhold han er dømt for ligger fjernt fra den form for tyveri eller underslag som kan være aktuelle under hjemmebesøk hos en pasient. A har også under bevisførsel og prosedyre lagt vekt på at han har selvbehandlet sin spillegalskap, og at årsaken til hans lovbrudd nå derfor er eliminert. Lagmannsretten legger for sin del mindre vekt på de påberopte forskjellene i modus for straffbare handlinger. Lagmannsrettens dominerende inntrykk er at A gjentatte ganger har satt sine egne interesser foran andres i en slik grad at han med åpne øyne har brutt straffelovens regler til vern om eiendomsretten. Dette har han gjort til tross for viten om at hans tilegnelse av økonomiske midler gikk utover svake grupper som han endatil hadde plikt til å hjelpe i kraft av sin stilling i en organisasjon med veldedig formål. At A kan ha lykkes i å kurere sin spillegalskap, kan heller ikke tillegges særlig vekt. Faren for tilbakefall kan vanskelig elimineres helt. Det vises for så vidt til epikrise av 21 februar 2020: Diagnostisk vurdering: Pasienten hadde et begrenset tilbakefall påsken 2019 Det vurderes at pasienten er sårbar for tilbakefall i situasjoner der han kjenner seg økonomisk presset. Diagnosen F 630 opprettholdes ved avslutning. Videre ble As første alvorlige lovbrudd i 2008 begått i en situasjon da spillegalskap ikke var aktuelt. Med As historikk og utviste tendens til å tilegne seg andres penger, også hvor det går utover svake grupper, finner lagmannsretten at det ville ha vært uforsvarlig å tillate ham å delta i praksis med pasienter slik som er beskrevet ovenfor. Forsvarlighetsvurderingen knytter seg i sin kjerne til faren for at A skal utføre handlinger som bringer tap for pasienter. Etter lagmannsrettens syn er i tillegg faren for at A med sin bakgrunn vil skape utrygghet for pasienter et relevant moment som styrker grunnlaget for en slutning om at vilkåret uforsvarlig er oppfylt. Det kreves videre at deltakelse er uforsvarlig på grunn av den kontakt studenten får med de nevnte pasientene, jamfør 4 9 tredje ledd. Vilkåret på grunn av må forstås som en henvisning til et vanlig juridisk årsakskrav; en nødvendig betingelse som ikke er en uvesentlig faktor i årsakssammenhengen. Det er ikke tvilsomt at dette årsaksvilkåret er oppfylt i As tilfelle. Kontakten med pasientene i deres hjem er en ikke uvesentlig, snarere helst en dominerende, årsak til at mulighet for tilegnelse av pasientenes verdier og pasientenes utrygghet oppstår. Det vises for så vidt til vurderingene ovenfor. Vilkåret på grunn av er etter dette oppfylt. Etter dette er vilkårene for at utdanningssted kan utestenge A oppfylt. Lagmannsretten finner ikke grunnlag for å overprøve utdanningssted s konkrete skjønn mht å anvende hjemmelen for utestengelse. Ankende part har anført at resosialiseringshensyn taler for at vedtaket må anses ugyldig. Det er vist til resosialiseringshensynet har kommet til uttrykk i helse og omsorgstjenestelovens forarbeider. Lagmannsretten bemerker at resosialiseringshensynet i forarbeidene i første rekke er nevnt som en begrunnelse for at visse tidligere straffedømte ikke skal få yrkesforbud, men undergis en konkret vurdering, jamfør forskjellen mellom helse og omsorgstjenesteloven 5 4 og 5 4a. Det vises til følgende passus i Prop. L 94 (2015 2016) skal vel være Prop. 94 L (2015 2016), Lovdatas anm. side 30Det er mange personer som av en aller annen grunn har kommet skjevt ut i livet. Mange kan ha hatt en vanskelig oppvekst eller opplevd vanskelige livssituasjoner som har gjort at en har tatt noen dårlige valg og begått straffbare handlinger. Den straffbare handlingen kan aldri bli ugjort. Det betyr imidlertid ikke at en skal la en straffbar handling få betydning for all fremtid. Muligheten til å kunne legge ting bak seg og begynne på nytt er en forutsetning for at mennesker kan utvikle seg og få et godt og tilfredsstillende liv. Hensynet til resosialisering av alle dem som aldri kunne tenke seg å begå en ny straffbar handling er av sentral betydning i et humanitært samfunn. En alminnelig regel om yrkesforbud vil innebære at en legger avgjørende vekt på en tidligere straffedom, og at en ikke innser at mennesker kan endre seg. Departementet opprettholder forslaget i høringsnotatet. Det betyr at eventuelle merknader av de nye straffebudene på politiattesten ikke uten videre skal innebære yrkesforbud. Forarbeidsuttalelsen rekker etter lagmannsrettens syn ikke lenger enn til å begrunne at straffebud som nevnt i helse og omsorgstjenesteloven 5 4 ikke automatisk fører til yrkesforbud, jamfør ikke uten videre. Lagmannsretten kan vanskelig se at uttalelsen utover dette gir et argument for at vedtaket i vår sak er ugyldig. Lagmannsretten kan ikke se at resosialiseringshensynet for As vedkommende gjorde seg gjeldende med spesielt stor styrke sammenlignet med andre tilfeller eller det som kan kalles normaltilfeller. Lagmannsretten har videre vurdert ankende parts anførsler om at straffebestemmelsen i straffeloven 324 ikke ligger i kjernen av de straffebud 4 9 henviser til. Lagmannsretten erkjenner at utestengelseshjemmelen i første rekke automatisk og konsekvent rammer seksuallovbrudd og voldslovbrudd hvor barn er fornærmet, jamfør helse og omsorgstjenesteloven 5 4 a. Det er likevel ikke tvilsomt at behovet for utestengelse er blitt vurdert å være til stede også for dem som har forbrutt seg mot straffeloven 324, jamfør helse og omsorgstjenesteloven 5 4, jamfør Universitets og høyskoleloven 4 9 tredje ledd, jamfør andre ledd. I As tilfelle var lovbruddet grovt og på vedtakstidspunktet relativt ferskt. Tidsrommet for rehabilitering i det fri etter løslatelse fra soning i mars 2020 var kort. Selv om straffebudet ikke ligger i kjernen av 4 9 tredje ledd, lå vektleggingen av lovbruddet helt klart innenfor hjemmelen med god margin. At lovbruddet da etter sin art ikke ligger i kjernen av 4 9 tredje ledd, kan under disse omstendigheter ikke få avgjørende betydning. Lagmannsretten har tatt hensyn til bevisførselen vedrørende As opptreden etter vedtakstidspunktet og opplysninger fremkommet i hans partsforklaring. Lagmannsretten finner ingen grunn til å tvile på at A har gode egenskaper og at han på tidspunktet for lagmannsrettens vurdering er inne i en bedre periode enn tidligere. De opplysninger som har kommet frem er likevel ikke egnet til å rokke ved den bevisvurderingen som er gjort ovenfor vedrørende situasjonen på vedtakstidspunktet. At det ved en ny start på studiet høsten 2023 vil ha gått seks år mellom As forbrytelse og den vesentlige praksisperioden (opplyst å være på andre studieår) anser lagmannsretten ikke som relevant, så lenge det er faktum på vedtakstidspunktet som skal legges til grunn. Etter dette har lagmannsretten kommet til samme resultat som klagenemnda og tingretten. Klagenemndas vedtak er gyldig og anken blir dermed å forkaste. Vedrørende premissene i vedtaket i Felles klagenemnd av 16 desember 2020 skal lagmannsretten, foranlediget av statens prosedyre, særskilt bemerke: Universitets og høyskoleloven har som formål å gi borgere rett til undervisning på høyt internasjonalt nivå, jamfør loven 1 1 bokstav a). Institusjonen plikter blant annet å gi studenten god faglig oppfølging, jamfør 4 2 En borger som er opptatt på et studium har tilsvarende rettigheter i medhold av loven. Vedtak om utestengelse fra utdannelse er inngripende for den det gjelder, idet vedkommende mister de rettigheter som studenter ellers nyter i medhold av loven. Bestemmelsen i 4 9 tredje ledd gir hjemmel for inngripende vedtak til ugunst for borger, jamfør ovenfor. På bakgrunn av alminnelig forvaltningsrettslige prinsipper bør en slik inngrepshjemmel ikke tolkes utvidende. På legalitetsprinsippets område ligger det snarere til rette for innskrenkende fortolkning av inngrepshjemler, jamfør Hans Petter Graver, Alminnelig forvaltningsrett, 5 utgave, Oslo side 85Når vedtaket som er til prøvning holdes opp mot det nevnte alminnelige forvaltningsrettslige utgangspunktet, finner lagmannsretten grunn til å bemerke at vedtaket ikke fullt ut følger lovens ordlyd. Vedtaket starter med et uforankret postulat om at 4 9 tredje ledd foreskriver en... konkret helhetsvurdering av om klageren skal utestenges. Dette er en omfortolkning av lovens vilkår til et upresist og vidt vurderingstema, som ikke er egnet til å sikre borgerens rettssikkerhet. I de etterfølgende premissene i vedtaket heter det: Det avgjørende for nemndas vurdering er hvorvidt det er en reell fare for at hensynet til beskyttelse av sårbare grupper ikke vil bli ivaretatt dersom klageren får plass i praksisopplæringen. Formuleringen synes å være brukt også ellers i forvaltningspraksis på området, jamfør det faktum at formuleringen gjenfinnes i et annet vedtak som er fremlagt for lagmannsretten, Felles klagenemnds vedtak 7 2020Formuleringen hensynet... ikke blir ivaretatt er vag og ikke egnet til å ivareta borgerens rettssikkerhet. En alminnelig språklig fortolkning av de nevnte ordene kan omfatte mindre kritikkverdige forhold enn dem som kvalifiserer for uskikket på grunn av at studenten er straffedømt. Vurderingstemaet er også opphøyet til å være avgjørende Dette er en utvidende tolkning av utestengingshjemmelen til borgerens ugunst, noe som ikke harmonerer med helt grunnleggende utgangspunkter i alminnelig forvaltningsrett, jamfør ovenfor. Når det ellers gjelder kravet om reell fare, kan dette oppfattes som en form for operasjonalisering av normen uforsvarlig i 4 9 tredje ledd (nå andre ledd), noe som ikke nødvendigvis innebærer en utvidende fortolkning. Det er imidlertid noe problematisk at man gjennom omfortolkningen til at spørsmålet om reell fare er det avgjørende bortfortolker kravet til uskikket, samtidig som det ikke foretas en spesifikk vurdering av årsakskravet på grunn av. Selv om vurderingen av uskikket langt på vei ivaretas av praksisen med å ta utgangspunkt i politiattestens straffebud, blir den helhetlige juridiske tilnærmingen noe upresis sammenlignet med lovens krav, og derfor ikke egnet til å skape sikkerhet for at studentens rettigheter etter loven respekteres. Sakskostnader: Staten har vunnet saken fullt ut. Etter hovedregelen skal den tapende part bære motpartens sakskostnader, jamfør tvisteloven 20 2 første ledd jamfør andre ledd. Bestemmelsen i tvisteloven 20 2 tredje ledd gir hjemmel for at tapende part kan fritas for sakskostnadsansvaret dersom det foreligger tungtveiende grunner. I vurderingen må det tas hensyn til at den private parten har fått prøvd saken for et særskilt, lovhjemlet felles nasjonalt klageorgan, Felles klagenemnd, allerede før tingrettens prøvning. Videre er det relevant at ankende part har fått betalt kostnadene ved tingrettens behandling, og ikke bærer sakskostnadsansvar herfra, selv om han tapte saken i tingretten. Disse forhold taler i utgangspunktet mot at det foreligger tungtveiende grunner. I 20 2 tredje ledd er det listet opp momenter som kan utgjøre tungtveiende grunner, likevel slik at listen ikke er uttømmende. For lagmannsretten har saken ikke vært tvilsom, jamfør tvisteloven 20 2 tredje ledd bokstav a). Lagmannsretten mener imidlertid at spørsmålet om As rett til utdannelse innenfor sitt interessefelt og på et utdanningsfelt som kan gi et kompetansepåbygg til den retningen han har valgt som idrettstrener, klart har velferdsmesig betydning, jamfør tvisteloven 22 2 tredje ledd bokstav c). Det er videre et svært ujevnt styrkeforhold mellom partene. A har over 22 millioner kroner i gjeld, har fått åpnet gjeldsordning og har på grunn av sin bakgrunn som tidligere straffet og sin alder små sjanser for få arbeid han er utdannet for gjennom siviløkonomutdannelse. Han er i øyeblikket i 50 stilling og mottar ulike stønader. Hans motpart, staten, besitter derimot store ressurser. Etter rettspraksis kvalifiserer disse momentene normalt ikke for tungtveiende grunner til fritak for kostnadsansvaret. Det må komme noe i tillegg, jamfør blant annet Rt 2012 209Lagmannsretten bemerker at spørsmålet om fritak fra sakskostnadsansvaret etter forarbeidene kan bygge på andre momenter enn de oppregnende og at rammen for slike hensyn er temmelig vid, jf. N OU 32: 2000 B på side 929 skal vel være N OU 2001: 32 B side 929, Lovdatas anm.. I denne forbindelse nevnes at det er ansett relevant om saken har prinsipiell betydning for den sterke parten, jamfør Tore Schei mfl., Tvisteloven. Lovkommentar, 20 2, med henvisning til rettspraksis: At saken er av prinsipiell betydning for den sterke part, eller at den tapende part har hatt god grunn til å få saken prøvd for domstolene, vil være støtteargumenter for å lempe kostnadsansvaret, se Rt 2012 209 avsnitt 17 og Rt 2011 586 avsnitt 18 20Saken har gitt foranledning til å reise spørsmål ved forvaltningens praksis på et område som tidligere i liten grad har blitt prøvet for domstolene på lagmannsrettens nivå. Selv om staten har fått medhold i resultatet i denne saken, kan det for forvaltningen være grunn til å gå gjennom sin praksis i lys av lagmannsrettens vurderinger. Saker som gjelder domstolens kontroll med forvaltningen er videre en sakstype som generelt kan være aktuell for unntaksregelen tungtveiende grunner, jamfør den særskilte praksis på trygderettens område. Kostnadene ved å prøve forvaltningspraksis for domstolene bør ikke uten videre bæres av den private parten. Når dette elementet kommer i tillegg til sakens velferdsmessige betydning for A, samt det ujevne styrkeforholdet mellom partene, finner lagmannsretten samlet sett at det foreligger tungtveiende grunner som gjør det rimelig å frita A fra sakskostnadsansvaret, jamfør tvisteloven 20 2 tredje ledd. Etter dette tilkjennes ikke sakskostnader. D OM SS LU TN IN G1. Sakskostnader for lagmannsretten tilkjennes ikke.
Lagmannsretten forkastet enstemmig tingrettens frifinnelse av staten etter ugyldighetssøksmål rettet mot utestengelsesvedtak i medhold av universitets og høyskoleloven 4 9 Vedtaket gjaldt en fysioterapistudent som var straffet for grovt bedrageri av 724 000 kroner, og ble utestengt som uskikket til praksisutøvelse. Hans praksisuitøvelse ble ansett uforsvarlig som følge av faren for vinningsforbrytelser mot pasienter som var avhengig av hjelp i hjemmet. Det ble lagt vekt på forarbeidene til ordningen med politiattest i medhold av helse og omsorgstjenesteloven 5 4, jamfør universitets og høyskoleloven 4 9 andre ledd. Uttalelser om lagmannsrettens prøvningsintensitet og om forvaltningspraksisen på området. Henvisninger: Universitets og høyskoleloven 4 9 Helse og omsorgstjenesteloven 5 4