Strafferett  Forsøk på drap  Oppreisning  Straffeloven § 16 og § 275  Skadeerstatningsloven § 3-5
Oslo statsadvokatembeter har ved tiltalebeslutning 5 februar 2021 satt A, født 00/00/2002, under tiltale for overtredelse av: I Straffeloven 275, jamfør 16, jamfør straffeloven 15for å ha forsøkt å drepe en annen. Grunnlag: Fredag 10 januar 2020 ca kl 2020 i adresse1 i Oslo, forsøkte han å drepe B ved å avfyre to eller flere skudd med pistol mot B. B ble truffet av en kule som gikk igjennom hans høyre underarm, men ble ikke drept idet skuddskaden ikke var dødelig. I I Straffeloven 223, jamfør 222for ved å gi uriktige opplysninger til politiet å ha forsøkt å pådra noen en siktelse ellerdomfellelse. Anklagen er grov, særlig på grunn av hvilke følger anklagen har eller kunne ha fått samt anklagens art og innhold. Grunnlag: Fredag 6 november 2020 i forbindelse med politiavhør foretatt på politihuset i Grønlandsleiret 44 i Oslo, forsøkte han å pådra C domfellelse fordrapsforsøket beskrevet under post I ved uriktig å forklare at det var C som avfyrte de aktuelle skuddene. Han lyktes ikke i sitt forsøk da straffesaken ble henlagt for C sin del. I II Straffeloven 189afor ulovlig å ha hatt med med skytevåpen på offentlig sted. Overtredelsen er grov, særlig på grunn av at våpenet var ladd og fordi bevæpningen var særlig farlig og samfunnsskadelig. Grunnlag: Til tid og på sted som nevnt i post I, hadde han med seg et skytevåpen. Våpenet var ladd og det ble avfyrt flere skudd. I V Legemiddelloven 31 annet ledd, jamfør 24 første leddfor uten lovlig atkomst å ha vært i besittelse av narkotika Grunnlag: Lørdag 11 januar 2020 klokka 2345 i adresse2 i Oslo, var han i besittelse av cirka 0, 2 gram marihuana. Straffeloven 79 bokstav a) kommer til anvendelse. Straffeloven 52 første ledd bokstav b kommer til anvendelse. Eventuelle sivile krav fremsettes av bistandsadvokaten. Oslo tingrett avsa 18 juni 2021 dom med slik domsslutning: 1. A, født 00/00/2002, dømmes for overtredelse avstraffeloven 275, jamfør 16, jamfør 15, straffeloven 223, jamfør 222, straffeloven 189a jamfør 189 første ledd bokstav a), legemiddelloven 31 annet ledd, jamfør 24 første ledd, sammenholdt med straffeloven 79 bokstav a), til straff av fengsel i 4 fire år. Dette er en etterskuddsdom til Oslo tingretts dom av 4 februar 2021, jamfør straffeloven 82Til fradrag i straffen kommer 32 trettito dager for utholdt varetekt, jf. straffeloven 2005 832A dømmes til å betale 130 000 etthundreogtrettitusen kroner til B i oppreisningserstatning. I tillegg kommer lovens forsinkelsesrente fra forfall (oppfyllelsesfristen) til betaling skjer. 3. A dømmes til å betale 7 000 sjutusen kroner til B i erstatning for tingsskade. I tillegg kommer lovens forsinkelsesrente fra forfall (oppfyllelsesfristen) til betaling skjer. 4. Oppfyllelsesfristen for slutningens punkt 2 og 3 er to uker fra dommens forkynnelse. 5. Saksomkostninger ilegges ikke. A har anket dommen til Borgarting lagmannsrett. Anken gjelder bevisbedømmelsen under skyldspørsmålet for tiltalen post I I II, samt straffutmålingen. A har også begjært ny behandling av de sivile rettskravene som er fremmet av fornærmede. Anken er henvist til ankeforhandling ved beslutning 23 november 2021Ankeforhandling er holdt 4 til 8 april 2022 i Borgarting lagmannsretts hus. A og 22 vitner har gitt forklaring. Øvrig bevisførsel fremgår av rettsboken. Aktor har nedlagt slik påstand: A, født 00/00/2002, dømmes for: n overtredelse av straffeloven 275 jamfør 16 og n overtredelse av straffeloven 223 jamfør 222 n overtredelse av straffeloven 189a og n overtredelse av legemiddelloven 31 annet ledd, jamfør 24 første ledd alt sammenholdt med straffeloven 79 bokstav a) til en straff av fengsel i 4 fire år og 2 to måneder. Til fradrag i straffen kommer 32 trettito dager for utholdt varetekt. Straffen er en tilleggsstraff til straff idømt ved Borgarting lagmannsretts dom av 8 juli 2021Bistandsadvokat Henriksen har på vegne av fornærmede B nedlagt følgende påstand: 1. A dømmes til å betale oppreisningserstatning til B fastsatt etter rettens skjønn. 2. A dømmes til å betale erstatning til B for tingsskade med 7000 kroner. Forsvarer nedla følgende påstand: 1. Siktede frifinnes, subsidiært anses på mildeste måte. 2. Siktede frifinnes for de borgerlige rettskrav., subsidiært anses på mildeste måte. Lagmannsretten bemerker: 1. Rettslige utgangspunkter og problemstillinger Ved fastlegging av sakens faktiske omstendigheter gjelder det strafferettslige beviskravet. Det innebærer at enhver rimelig tvil skal komme tiltalte til gode. Bevisbedømmelsen beror ofte på en vurdering av flere momenter som hver for seg kan ha ulik bevisstyrke. Det kreves ikke at hvert enkelt moment skal være bevist utover enhver rimelig tvil, så lenge det etter en samlet vurdering av momentene ikke er rimelig tvil om konklusjonen med hensyn til det enkelte straffbarhetsvilkår, jamfør Rt 2005 1353 Denne rettsoppfatningen er også opprettholdt i senere avgjørelser fra Høyesterett. Når det under behandlingen av straffekravet heter at noe er bevist, mener lagmannsretten at det er bevist utover enhver rimelig tvil. Det er ikke omtvistet at fornærmede, B, fredag 10 januar 2020 cirka klokka 2020 i adresse1 på Bjølsen i Oslo ble skutt i høyre underarm. Det er videre på den rene at tiltalte, A, og fornærmede ikke kjente hverandre fra før. De to hadde ikke vært i konflikt, og fornærmede var ikke involvert i konflikten som var årsaken til at tiltalte kom til Bjølsen den aktuelle kvelden. Tiltalte har i lagmannsretten nektet for å ha avfyrt skudd mot fornærmede, som beskrevet i tiltalebeslutningen post I. Han har under ankeforhandlingen fastholdt sin siste politiforklaring av 6 november 2020 om at skuddene ble avfyrt av C (fra nå benevnt C). Tiltalte har derfor heller ikke erkjent straffeskyld etter tiltalepost I I og I II. Hovedspørsmålet for lagmannsretten er hvorvidt det er bevist utover enhver rimelig og fornuftig tvil at tiltalte avfyrte skuddene mot fornærmede. 2. Sakens bakgrunn opptakten til skyteepisoden Til tross for at de ulike vitneforklaringer i saken til dels spriker, har retten et relativt godt bilde av opptakten til konfrontasjonen med skarpladd våpen på Bjølsen. Tiltalte A hadde i månedene forut for januar 2020 vært en del sammen med D (fra nå benevnt D), og de var gode venner. I desember 2019 og til starten av januar 2020 var tiltalte i Pakistan sammen med familien sin. Han forklarte i retten at da han kom hjem fra reisen, fikk han vite at D var blitt angrepet på t banen av personer fra Bjølsen. Det hadde lenge vært en konflikt mellom D og personer fra både Bjølsen og Mortensrud. D har på sin side forklart i retten at det stemmer at han ble slått ned av ukjente gjerningsmenn på t banen. Han forklarte imidlertid at han ikke kunne huske stort fra hendelsen eller bakgrunnen for den. Han mener at han ikke hadde noen konflikt med personer på Bjølsen, men at hans tidligere konflikter har vært med personer fra Mortensrud. Han og broren, C, har vært i en alvorlig konflikt med Mortensrud miljøet. Under enhver omstendighet fant det 9 januar 2020 sted hærverk på familien til As eiendom, hvor både tiltalte, hans foreldre og søsken bodde. Farens taxi ble ripet opp og det ble stukket hull på bildekkene. Det ble videre borttatt et par sko fra inngangsdøren. Det var tale om tre gjerningspersoner som løp fra stedet. Tiltalte har under hele etterforskningen og i retten koblet denne hendelsen med konflikten D var i med personer på Bjølsen. Tiltalte har fremholdt at hærverket skjedde fordi han var nær venn av D. Samme natt natten til 10 januar 2020 mottok tiltalte meldinger fra brukernavn på Instagram, som han besvarte. Vedkommende var for tiltalte ukjent, men tonen i meldingene var uvennlig fra begges side. Det går frem av meldingene at tiltalte mistenkte brukernavn for å stå bak hærverket, og det hele bygget seg opp til et oppgjør hvor de skulle møtes på Voldsløkka klokka 18 Voldsløkka ligger ved Bjølsen i Oslo. Tiltalte skrev i meldingene blant annet: Merk ordene mine ikke gå ut av huset ditt og direkte etterpå Du er ikke trygg på ditt eget område. Det bemerkes at vitnet E var innehaver av profilen brukernavn. Han har imidlertid i retten forklart at det var noen andre som benyttet profilen hans på Instagram, slik at det ikke var han som skrev de aktuelle meldingene. Lagmannsretten legger til grunn at det var en person fra Bjølsen som opptrådte som brukernavn, men finner det ikke nødvendig å ta stilling til om dette rent faktisk var E eller noen andre. Det er ubestridt at tiltalte, tiltaltes fetter F (fra nå benevnt F), vennen G (fra nå benevnt G), D og Ds bror, C, på ettermiddagen 10 januar 2020 kjørte sammen i en bil. G var sjåfør av bilen, som var en hvit Nissan Qashquai, eid av Gs mor. De kjørte rundt på Oslos østkant og var på et tidspunkt tilbake hos brødrene C, D og J på Mortensrud, tilsynelatende fordi disse hadde glemt nøklene sine hjemme. De kjørte så mot Bjølsen. Tiltalte har forklart at han ønsket å dra til Bjølsen for å finne ut hvem som hadde stått bak hærverket hjemme hos familien hans. De kjørte rundt på Bjølsen en stund. På et tidspunkt gikk alle utenom G ut av bilen. G sto i mellomtiden parkert i adresse3. 3. Tiltalebeslutningen post I skyldspørsmålet Hendelsesforløpet med utgangspunkt i fornærmedes forklaring Hva angår selve skyteepisoden spriker til dels vitneforklaringene. Lagmannsretten har ved bevisvurderingen tatt utgangspunkt i fornærmedes forklaring. Fornærmede har fastholdt sin forklaring for politi og domstol, og forklaringen fremstår konsistent og troverdig. Hans forklaring støttes videre av andre beviser i saken. Det finnes ingen holdepunkter for at han har vært en del av konflikten med tiltalte og eller D, og han kjente heller ikke tiltalte eller noen av personene som satt i bilen med tiltalte. Det er heller ikke holdepunkter for at fornærmede hadde tilknytning til brukernavn. Vitnet E, som var innehaver av profilen brukernavn forklarte i rette at han kun visste hvem fornærmede var. Lagmannsretten kan følgelig ikke se at fornærmede skulle ha motiv for å forklare seg uriktig i saken. Hva angår tiltaltes forklaring om selve skyteepisoden og hvorfor lagmannsretten ikke tar utgangspunkt i denne, kommenteres dette nedenfor under rettens bevisvurdering. Fornærmede har forklart at han den aktuelle kvelden var på vei for å spille fotball på Sandaker. En yngre gutt ringte ham og fortalte at det var kommet noen personer til Bjølsen bevæpnet med pistol. Disse personene hadde jaget de unge guttene. Fornærmede og vennen H bestemte seg for å dra tilbake for å se hva som skjedde. De var begge ubevæpnet. Da de kom til feltet mellom blokkene som ligger ved adresse3 adresse1, fikk fornærmede øye på fire eller fem unge menn. De løp først fra ham, men så tok han dem igjen. Han skjønte at disse personene var der for å slåss, og han ble raskt angrepet av en av dem. Personen som kom mot fornærmede var litt lavere enn ham og litt lubben. Det er ikke omtvistet at denne personen var F, som også har bekreftet det i retten. Da slåsskampen mellom de to var over, kom en av de andre unge ukjente mennene mot fornærmede med en liten sølvfarget pistol i den ene hånden. Han siktet direkte på fornærmede med strak høyre arm på to tre meters avstand og avfyrte et skudd. Skuddet traff fornærmede i høyre underarm, hvorpå skytteren uttalte at han ville skyte igjen. Fornærmede gikk da mot skytteren og sa at han gjerne kunne skyte ham igjen. Skytteren ble deretter usikker og senket pistolen. Han tok imidlertid snart nytt ladegrep, men nølte igjen da fornærmede ropte at vedkommende skulle skyte. Skytteren begynte å løpe og skjøt et skudd i gresset ganske nær fornærmede. Etter dette holdt skytteren armen opp mot hodet, og det gikk av enda et skudd. Gjengen ble deretter splittet opp. Fornærmede så to av guttene sette seg inn i en ventende hvit bil i adresse3. De to satte seg inn i bilen på forskjellige tidspunkt. Det er uomtvistet at dette var tiltalte og F, som begge har bekreftet dette i retten. Sjåføren G har også bekreftet at kun tiltalte og F kom tilbake til bilen og satt på da han kjørte hjemover igjen. De to som ikke satte seg inn i bilen løp nedover mot adresse4, hvor det er en rundkjøring. Fornærmede tok disse igjen ved rundkjøringen. Han angrep den ene av de to og det ble et basketak. Fornærmede ble imidlertid plutselig usikker på om dette likevel var personene som hadde vært til stede under skyteepisoden, og han slapp taket og beklaget seg. Han er i ettertid likevel sikker på at de to var en del av gruppen som hadde angrepet ham. Lagmannsretten legger i det alt vesentlige fornærmedes forklaring til grunn for hendelsesforløpet. Hans forklaring støttes opp av flere øvrige vitneforklaringer og andre bevis. Flere av beboerne i leilighetskompleksene rundt gjerningsstedet har forklart seg i det alt vesentlige sammenfallende om hendelsesforløpet. Vitnene beskriver en konfrontasjon mellom to grupperinger hvor det er løsnet ett eller flere skudd. Lagmannsretten finner særlig å måtte legge vekt på vitnet I, som bodde i adresse5 på det aktuelle tidspunktet. Hun hadde kastet en søppelpose i sameiets søppelcontainer, da hun plutselig kom tett på konfrontasjonen. Hun hørte først et skudd, hvorpå en person med kort jakke rygget bakover mens han med strake hender siktet en pistol foran seg. Hun hørte en annen si så skyt, skyt, hvorpå det ble avfyrt enda et skudd. Vedkommende med skytevåpenet løp så mot adresse3 og resten av gruppen forsvant samtidig. Lagmannsretten finner på bakgrunn av bevissituasjonen ikke å kunne legge til grunn som bevist utover enhver rimelig tvil at det ble avfyrt mer enn to skudd. Det vises til at fornærmede og de ulike vitnene fra åstedet har beskrevet ulikt antall skudd. Samtidig har politiet kun funnet to patronhylser på stedet. Det bemerkes at skytevåpenet ikke er funnet. De fire patronene og de to tomhylsene som ble funnet på stedet av politiet, var ifølge tidligere politioverbetjent Morten Støen, som vitnet i retten, kaliber 7, 65 mm Browning. De kriminaltekniske undersøkelsene viste at de to patronhylsene er avfyrt med samme våpen. Hvem var til stede i forbindelse med skyteepisoden? Lagmannsretten legger på bakgrunn av bevisførselen til grunn at alle de fire som satt i bilen G kjørte til Bjølsen tiltalte, F, D og C var til stede ved skytingen. Fornærmede har beskrevet at gruppen med unge menn som gikk til angrep besto av fire eller muligens fem personer, hvor fire syntes mest sannsynlig. Han har imidlertid ikke klart å identifisert de aktuelle personene. Tiltalte og F har begge erkjent at de var på stedet, og de har også begge bekreftet at det var de to som satte seg inn i bilen igjen i etterkant av skytingen. Sjåføren G har bekreftet at det kun var de to som ble med bilen tilbake. Både tiltalte og F har forklart at brødrene C og D var til stede under skytingen. G har i politiavhør også forklart at samtlige fire forlot bilen samtidig forut for skytingen, noe som underbygger at de opptrådte som en gruppe som passer til fornærmedes beskrivelse. Fornærmede har videre forklart at gruppen han kom i konfrontasjon med var av pakistansk eller afghansk opprinnelse. Både tiltalte, F, C og D er av pakistansk etnisitet. Lagmannsretten har også lagt vekt på at fornærmede mente å gjenkjenne de to personene som han løp etter ved rundkjøringen på adresse4 fra gjerningsstedet. Både C og D har erkjent at D ble angrepet av en person ved rundkjøringen. Lagmannsretten legger etter dette til grunn at D og C var til stedet på gjerningstidspunktet og at det var disse fornærmede kom i konfrontasjon med på adresse4. Lagmannsretten ser bort fra forklaringen til brødrene om at de hadde gått ut av bilen før det ble konfrontasjon på Bjølsen fordi de ville holde seg unna trøbbel. Det er herunder lagt vekt på at det fremstår oppsiktsvekkende tilfeldig at D da likevel skal ha blitt overfalt og utpekt av fornærmede som en av personene som hadde vært på stedet da fornærmede ble skutt minutter før. Det vises her spesielt til politivitnet Ragnar Thorsens forklaring i retten. I følge vitnet hadde fornærmede i forbindelse med den fysiske konfrontasjonen ved rundkjøringen ropt ut at personen han sparket hadde skutt ham, noe han riktignok like etter gikk tilbake på. I retten forklarte fornærmede at han var ganske sikker på at de uansett hadde vært på åstedet. Lagmannsretten har videre lagt vekt på at brødrene fikk sin eldre bror til å hente seg på Bjølsen minutter etter skyteepisoden og at Ds mobiltelefon sluttet å gi innslag på teledata cirka klokka 2022, mens Cs telefon sluttet å gi innslag på teledata cirka klokka 2058 den aktuelle kvelden. Telefonen til broren, J, som hentet de to brødrene på Bjølsen etter hendelsen, sluttet å gi innslag på teledata klokka 2211 den aktuelle kvelden. Telefonen befant seg da i Oppegård. Telefonene ble etter dette tidspunktet ikke slått på igjen. Dette tyder etter lagmannsrettens syn på at brødrene ikke ønsket å legge igjen tekniske spor etter en alvorlig hendelse. Fornærmedes skuddskade Fornærmede ble etter hendelsen fraktet til Ullevål sykehus i ambulanse. Det er i rettsmedisinsk sakkyndig uttalelse av 28 april 2020 fra Oslo universitetssykehus, Avdeling for rettsmedisinske fag ved lege Jan Mario Breen og overlege doctor medicinae Per Hoff Olsen opplyst om skadeomfang og behandling (oppsummert) at fornærmede kom gående inn i akuttmottaket, at han hadde normalt bevissthetsnivå, pustet ubesværet med videre og at han anga smerter i høyre underarm. Fra uttalelsen siteres følgende: Fornærmede anga smerter i høyre underarm. På høyre underarm, noe få cm nedenfor albuen fant man to 2 x 1 cm store sårskader med 7 cm innbyrdes avstand. Den ene var på høyre underarms strekkeside; den andre på høyre underarms lillefingerside. Det var skade i underarmsmuskulatur og bløtvev. Det var ingen skade på større blodkar og røntgenbilde av høyre underarm påviste ingen skjelettskade. I innkomstnotatet antok man at disse to skadene utgjorde henholdsvis innskudds og utskuddsåpning og at prosjektilet hadde gått tvers gjennom armen; men det er ikke angitt hvilken av sårskadene som kunne representere henholdsvis inn eller utskuddsåpningen. Fornærmede hadde god puls ved høyre håndledd og anga intakt følbarhet i høyre hånd og fingre, men uttrykte smerter i underarm ved bøyning og strekking av fingrene. Han ble sendt til operasjonsstuen for behandling av sårskadene (sårrevisjon), der man midlertidig bedøvet nervebanene i armen ved hjelp av lokalbedøvelsesmiddel. Skuddsårene ble renset, skylt, stelt og sydd. Dagen etter (11. 01. 20) hadde fornærmede normal funksjon av alle fingre, men lette smerter ved kraftgrep i høyre hånd. Fra rapportens avsluttende del siteres videre følgende:... Basert på de tilgjengelige opplysningene i pasientjournalen var de påførte skadene ikke livstruende og skadene førte ikke til noen umiddelbar funksjonsnedsettelse eller bevegelsesbegrensning i høyre underarm, hånd eller fingre. Risiko for kroppslige m n med skadefølger funksjonsnedsettelser på bakgrunn av skadene må vurderes av de behandlende leger. Når det gjelder vurdering av eventuelle psykiske ettervirkninger, ligger dette også utenfor vårt kompetanseområde. Hendelsesforløpet i tiden etter skyteepisoden Både C og D fremholder i sine forklaringer at de ikke var til stede under skytingen. Forsvarer har på sin side antydet at det var C og ikke tiltalte som var skytteren. Lagmannsretten finner derfor grunn til å ta kommentere brødrenes bevegelser i umiddelbar tid etter skyteepisoden. Brødrene har forklart at de ble hentet på Bjølsen av sin eldre bror, J. Dette støttes opp av teledata for broren, som viser at telefonen hans var i området rundt Bjølsen klokka 21 den aktuelle kvelden. Som beskrevet over, viser teledata at de tre brødrenes telefoner ikke slo ut på teledata utover kvelden den 10 januar 2022Senere den aktuelle kvelden ble det såkalte Prinsdal drapet begått. Politiet fikk umiddelbart melding om dette klokka 2351 Brødrene har forklart at de raskt etter dette fikk beskjed om at de av miljøet på Mortensrud var mistenkt for drapet. I løpet av kvelden 10 januar 2020 bestemte brødrene seg for å umiddelbart reise til Pakistan med hele familien. Retten bemerker at det er uklart om dette skjedde før eller etter nyheten om Prinsdal drapet ble kjent for dem. De tilbragte natten hos en kusine i sted1 og kjørte videre til Kastrup flyplass i Danmark den påfølgende dag, hvorpå de reiste til Pakistan. De returnerte ikke til Norge før etter fire måneder og ble først avhørt i denne saken i slutten av april 2020Tiltaltes forklaring Tiltalte har avgitt tre politiforklaringer av 11 januar 2020, 10 februar 2020 og 6 november 2020, i tillegg til sine rettslige forklaringer i tingrett og lagmannsrett. Tingretten har i sin dom oppsummert utviklingen i tiltaltes forklaringer. Dette er i overensstemmelse med det som har kommet frem under bevisførselen for lagmannsretten. På dette punktet slutter lagmannsretten seg i det alt vesentlige til tingrettens dom side 13 og 14 som lyder: I de to første avhørene etter pågripelsen forklarte tiltalte at fornærmede gikk mot ham med en kniv og at han virket jævlig sur. Da sa storebroren til D at: Vil du redde deg selv, ta denne her!. Tiltalte var redd, tok pistolen som Ds storebror rakte ham, og avfyrte et skudd mot fornærmede. Han visste ikke om han hadde truffet eller ikke. Deretter rygget han unna fornærmede og prøvde å ta ladegrep flere ganger, før han, ifølge politiforklaringen, avfyrte ett skudd til i bakken og løp derfra. Han sa ikke navnet på storebroren i politiavhøret og trodde ikke at politiet ville finne ut hvem storebror var. Han forklarte videre i de første politiavhørene at han hadde lagt pistolen i baksetet på bilen til G, og at han ikke hadde tatt den med seg da han gikk ut av bilen. Det samme gjaldt jakken som han hadde hatt på seg. Den hadde han tatt av seg fordi han var varm. Han kastet også jakken i baksetet på bilen til G og tok den ikke med seg da han ble sluppet av utenfor huset hjemme. Det var ikke hans jakke, men den tilhørte en annen fetter.... Dette er en jakke som politiet i forbindelse med etterforskningen, har forsøkt å få tak i for å undersøke den for mulig spor (kruttslam) og som kunne hatt betydning som bevis. At tiltalte i politiavhør innrømmet å ha avfyrt skuddene fordi han ble angrepet med kniv, var en innrømmelse som kom før han hadde fått innsyn i sakens dokumenter. Dokumentene var da klausulert. Dokumentene var, etter det opplyste, klausulert frem til 29 mai 2020 da tiltaltes daværende forsvarer fikk fullt dokumentinnsyn. Høsten 2020 sa tiltalte at han ønsket å endre sin politiforklaring og ba om nytt avhør som ble gjennomført 6 november 2020Han forklarte da i det nye avhøret at det ikke var riktig at han blitt angrepet av fornærmede med kniv, og at det ikke var riktig at det var han som hadde avfyrt skuddene. Ifølge tiltaltes forklaring i retten, sa han i de første politiavhørene bare det som kom i hodet mitt. At han var blitt angrepet med kniv, fant han på fordi C hadde truet ham til å ta på seg skylden. Det var C som, ifølge tiltaltes forklaring i avhør 6 november 2020, hadde avfyrt skuddene. At han i de første avhørene forklarte at han hadde kastet pistolen i baksetet på Gs bil, var også noe som han bare fant på. Ifølge tiltaltes nye og endrede forklaring, hadde C etter at han hadde avfyrt det første skuddet, pekt på ham med pistolen, tatt ladegrep og sagt at: Du skal ta skylden for dette, ellers så finner jeg deg, om det tar ett år eller fem år, eller lignende. C er fire år eldre enn tiltalte, og tiltalte trodde at han var kjempefarlig, noe han, ifølge sin endrede politiforklaring, senere har forstått på sin bror, ikke er tilfellet. Når det gjelder romavlyttingen, har tiltalte forklart at han måtte holde fast ved det som han hadde forklart til politiet selv om det ikke var sant, dette fordi det var en annen person til stede på festen, en som kjente D og C, og han fryktet for represalier dersom han ikke holdt fast ved politiforklaringen. Rettens samlede bevisvurdering for så vidt gjelder tiltalen post I Lagmannsretten går så over til å ta stilling til sakens hovedspørsmål nemlig hvem som skjøt fornærmede B. Lagmannsretten har her delt seg i et flertall og i et mindretall. Lagmannsrettens flertall bestående av lagdommer Ingeborg Sunde, konstituert lagdommer Ingvild Bruce, meddommerne Linda Sletne, Mette Rigmor Teigen, Marianne Nilsen og Jon Tomas Køber finner det bevist utover enhver rimelig og fornuftig tvil at tiltalte skjøt fornærmede i armen og deretter avfyrte minst ett skudd til, til tid og på sted som nevnt i tiltalen. Lagmannsrettens flertall finner med andre ord tiltaltes forklaring om at det var C som skjøt, men at tiltalte ble truet til å påta seg skylden, ikke troverdig. Flertallet finner således å i det alt vesentlige se bort fra tiltaltes forklaring om selve skyteepisoden. På bakgrunn av bevisførselen mener lagmannsrettens flertall at det er bevist at det var en konflikt mellom tiltalte og et miljø på Bjølsen. Det vises til at noen hadde bedrevet hærverk på tiltaltes families eiendom, og at tiltalte gjennom sine meldinger til brukernavn hadde en klar oppfatning av at dette var personer fra Bjølsen. Hærverket gikk hardt inn på tiltalte. Det vises til at farens taxi, som også var familiens levebrød, ble vandalisert og ødelagt. F understreket i sin forklaring hvor sterkt hærverket preget hele familien. I meldingsutvekslingen mellom tiltalte og brukernavn fremkom videre at det var et høyt konfliktnivå mellom dem samme dag som hærverket fant sted, og at de skulle møtes til et oppgjør på Voldsløkka den påfølgende ettermiddagen. For lagmannsrettens flertall fremstår det klart at tiltalte var konflikteier her. Det var han som hadde noe uoppgjort med personer på Bjølsen. Det var således også han som initierte at han og to forskjellige grupper av venner F og G fra hans ene vennekrets og brødrene C og D fra en annen vennekrets skulle dra til Bjølsen denne ettermiddagen. Det er på den andre side få bevis som peker i retning av at C hadde tilsvarende konflikt med Bjølsen miljøet. Ingen vitner har forklart noe om dette, og tiltalte selv lanserte dette først i sin politiforklaring 6 november 2020 Det fremstår lite sannsynlig at C uten forutgående konflikt med Bjølsen miljøet skulle ønske å skyte noen derfra. Det fremstår heller ikke sannsynlig at han skulle gjøre dette for å bistå tiltalte, som han knapt kjente, i tiltaltes konflikt. Lagmannsrettens flertall finner etter dette at motivet ligger hos tiltalte. Videre anser flertallet tiltaltes forklaringer lite troverdige. Tiltalte har etterlatt et inntrykk av at han stadig tilpasser forklaringene sine til omgivelsene og utviklingen i saken. I tiltaltes første avhør erkjente han å være skytteren. Han understreket imidlertid at han handlet i nødverge da fornærmede hadde angrepet ham med kniv. Han forklarte videre at det ikke var han som hadde med seg pistolen. Denne fikk han i hånden av storebroren til en venn mens tumultene pågikk. Tiltalte har selv gått tilbake på denne forklaringen, og retten legger den ikke til grunn. Ingen andre vitner har forklart at fornærmede var bevæpnet med kniv og det er heller ingen som har forklart at han var i passiar med noen underveis i basketaket og at tiltalte så fikk overlevert en pistol. Utfra måten tiltalte forklarte seg i de første politiavhørene, hadde han etter flertallets mening sikret seg ved å forklare at han var skytteren, siden han på dette stadiet av etterforskningen ikke kunne utelukke at han var observert av vitner på stedet. Samtidig fikk han skjøvet straffeskylden bort fra seg ved å forklare om nødverge og at han kun hadde fått våpenet servert i hånden på stedet. Utover 2020 ble imidlertid samtlige etterforskningsdokumenter avklausulert, og ingen av de siktede satt lenger i varetekt. Det legges til grunn av lagmannsrettens flertall at tiltalte etter hvert hadde dannet seg et bilde om hva de ulike aktørene hadde forklart i avhør, og det fremgikk da tydelig at ingen andre hadde forklart at fornærmede var bevæpnet med kniv. Etter flertallets syn forklarer det hvorfor tiltalte skiftet forklaring i november 2020 Hans opprinnelige forklaringer ville ikke lenger gi noen god begrunnelse for hvorfor han skjøt fornærmede. Hans nye forklaring til politiet i november 2020, som gikk ut på at han under konfrontasjonen på Bjølsen var blitt truet av C til å påta seg ansvaret for at sistnevnte hadde skutt fornærmede og også løsnet andre skudd, fremstår søkt. Lagmannsrettens flertall ser helt bort fra at tiltalte innledningsvis avla en falsk innrømmelse etter å ha blitt truet av C. Skulle han ha gjort dette, synes det oppsiktsvekkende at han likevel skulle trekke inn C eller storebroren til D som den som serverte ham våpenet. Hele poenget med å avgi en falsk innrømmelse måtte være å skjerme C fra å komme i søkelyset, av frykt for at C ville hevne seg på ham. Det tilføyes at øvrige vitneforklaringer heller ikke støtter opp under tiltaltes nye forklaring. Ingen av de øvrige tilstedeværende har forklart at C siktet på tiltalte eller at det var en ordveksling mellom tiltalte og C om skyldfordeling da skyteepisoden pågikk. Det fremstår også lite sannsynlig at det skulle være mulighet for en slik passiar midt oppi de alvorlige hendelsene som utspant seg. Lagmannsrettens flertall har i bevisvurderingen også sett hen til tiltaltes dunjakke som en brikke i bevisbildet. Det er ikke bestridt at tiltalte hadde på seg en Canada Goose dunjakke da han forlot hjemmet ettermiddagen 10 januar 2020 Politiet har helt siden pågripelsen av tiltalte ønsket å få undersøkt jakken for kruttslam, som typisk vil avsette seg på skytterens hånd og erme når et våpen avfyres. Dette har imidlertid vært helt umulig, og jakken er ennå ikke kommet i politiets varetekt. Om tiltalte ikke hadde avfyrt skuddene, ville han etter flertallets mening hatt en åpenbar interesse i at politiet fikk undersøke jakken. I stedet er retten presentert ulike forklaringer på hvor jakken ble av og hvorfor den ikke er innlevert til politiet. Tiltalte har selv forklart at han glemte jakken igjen i bilen til G da han ble kjørt hjem fra Bjølsen, og at han gikk inn til huset uten jakke i flere minusgrader. G har på sin side forklart at det ikke lå igjen noen jakke i bilen hans. F har som ny opplysning for lagmannsretten forklart at jakken lå igjen i bilen hans dagen etter hendelsen på Bjølsen, og tiltalte har forklart at jakken bare var lånt og at den nå er tilbake hos en fetter av ham. Tiltaltes bror ble innkalt til avhør for å forklare seg om jakken, men ønsket da det kom til stykke likevel ikke å forklare seg. Den forsvunne jakken er etter dette også et moment som etter flertallets syn trekker i retning av straffeskyld for tiltalte. Lagmannsrettens flertall har i bevisvurderingen også lagt betydelig vekt på romavlyttingen fra feiringen av tiltaltes 18 års dag den 14 februar 2020 Tiltalte var på dette tidspunktet nylig sluppet ut av varetekt. Av avlyttingen, som ble avspilt under ankeforhandlingen, fremgår at tiltalte sier: Jeg møtte han karen jeg gætta. Å gætte er slang for å skyte. Han sier så Han som kom mot meg med kniv. Etter flertallets syn ville han ikke sagt dette i festlig lag, om det ikke stemte. Dette er således også et moment som trekker i retning av at tiltalte er riktig gjerningsmann. Momentet svekkes etter flertallets syn ikke av at han presiserer at han snakker om personen som hadde truet ham med kniv. Det vises til at tiltaltes offisielle forklaring på dette tidspunktet var at han hadde handlet i nødverge fordi fornærmede hadde trukket kniv. Tiltalte har forklart at han uttalte ovennevnte som var en slags stadfestelse av politiforklaringen fordi det var en person på festen som kjente D og C. Han har forklart at han var redd for represalier om han ikke holdt fast på denne forklaringen. Etter lagmannsrettens flertalls mening er dette åpenbart ikke troverdig. Dette styrkes ytterligere av at tiltalte ikke har ønsket å navngi vedkommende festdeltaker til politiet. Lagmannsrettens flertall har også sett hen til at tiltaltes bror arrangerte et møte mellom tiltalte og fornærmede rett etter at tiltalte slapp ut av varetekt 10 februar 2020 Det er dette møtet tiltalte refererte til når han som beskrevet over forklarte at han møtte han karen jeg gætta. Poenget med møtet var, ifølge tiltalte, at han skulle si unnskyld til fornærmede. Det ble ikke uttalt noe om skytingen, og tiltalte har forklart at han bare skulle unnskylde at han hadde vært til stede under hendelsen. Lagmannsrettens flertall fester ikke lit til denne forklaringen. Etter lagmannsrettens syn trekker dette møtet i retning av at tiltalte var skytteren og at han møtte fornærmede for å beklage sine handlinger. Som et ikke avgjørende tilleggsmoment, har flertallet også sett hen til fornærmedes beskrivelse av skytteren. Han har sagt at vedkommende var av pakistansk etnisitet, at han var cirka 18 20 år og at han hadde litt skjegg. Han anslo ham også til å være like høy eller litt høyere enn fornærmede. Etter lagmannsrettens flertalls mening kan denne beskrivelsen meget gjerne være forenelig med tiltalte. Alt i alt er det etter lagmannsrettens flertalls syn bevist utover enhver rimelig og fornuftig tvil at det er tiltalte som er skytteren. Avslutningsvis vil flertallet knytte noen kommentarer til forsvarers antydninger om at det var C som var skytteren. Lagmannsrettens flertall er ikke i tvil om at brødrene D og C var til stede under skyteepisoden. Som nevnt tidligere i dommen, kan imidlertid ikke flertallet se at C skulle ha motiv for å skyte personer fra Bjølsen. Samtidig er det forståelig at de to, etter å ha vært til stede under en skyteepisode og etter å ha blitt gjenkjent av fornærmede i nærvær av en politimann på adresse4, slo av mobiltelefonene sine, eller i det minste lot dem være utilgjengelige for teledata. Dette er en vanlig metode i kriminelle miljøer for å unngå politiets etterforskningsskritt. At brødrene med hele familien sin dagen etter regelrett rømte til Pakistan og oppholdt seg der i fire måneder kan etter flertallets syn i seg selv ikke rokke ved det overveldende bevisbildet som foreligger mot tiltalte. Brødrene var eller trodde i det minste at de var mistenkt i to alvorlige hendelser med skytevåpen samme kveld. Det vises til omtale om dette tidligere i dommen. I dette perspektivet var det etter flertallets syn ikke rart at brødrene ønsket å forlate landet en periode. I mangel av andre sterke bevis, tilsier imidlertid ikke denne unndragelsen i seg selv at C er skytteren. Lagmannsrettens flertall er etter dette ikke i tvil om at tiltalte har forholdt seg som beskrevet i tiltalebeslutningen. Det innebærer at flertallet er kommet til at tiltaltes handlinger rent objektivt representerer et forsøk på drap, jamfør straffeloven 275, jamfør 16Flertallet går så over til å vurdere om tiltalte handlet med drapsforsett, jamfør straffeloven 22Forsvarer har på subsidiært grunnlag anført at tiltalte ikke kan dømmes for forsøk på drap fordi det ikke er ført tilstrekkelige beviser for at han handlet med drapsforsett. Lagmannsrettens flertall finner det klart at tiltalte ikke har handlet med hensiktsforsett, jamfør straffeloven 22 første ledd bokstav a. Flertallet skal imidlertid vurdere om tiltale har handlet med sannsynlighetsforsett altså om han har begått en handling som dekker gjerningsbeskrivelsen i et straffebud med bevissthet om at handlingen sikkert eller mest sannsynlig dekker gjerningsbeskrivelsen, jamfør straffeloven 22 første ledd bokstav b. Høyesterett har i H R 2021 1207 A premiss uttalt følgende om sannsynlighetsforsett: Uttrykket med bevissthet om illustrerer at det ikke er den objektive sannsynligheten som er avgjørende, men den lovbryteren regnet medicinae Enhver må bedømmes ut fra sin egen oppfatning av de faktiske forholdene, men likevel slik at det skal ses bort fra uvitenhet som følge av selvforskyldt rus, jamfør straffeloven 25 Det er tilstrekkelig med alminnelig sannsynlighetsovervekt for at handlingen dekker gjerningsbeskrivelsen, i vårt tilfelle dødsfølgen. Høyesterett oppsummerer så slik i premiss: Oppsummert konstaterer jeg etter dette at drapsforsett kan foreligge etter straffeloven 22 første ledd bokstav b selv om gjerningspersonen på handlingstidspunktet ikke hadde noen klar bevissthet om at handlingen mest sannsynlig ville føre til at fornærmede døde. En uklar oppfatning om dødsfølgen vil være tilstrekkelig. Det skal ses bort fra uvitenhet som følge av selvforskyldt rus i slike tilfeller skal gjerningspersonen bedømmes som om han var edru, jamfør straffeloven 25 tredje ledd. Et drap kan etter dette være forsettlig selv om det skjer impulsivt, tankeløst eller i en stresset situasjon. Ofte vil vurderingen måtte bygge på ytre omstendigheter og alminnelige erfaringssetninger. I slike tilfeller er det grunn til å utvise forsiktighet ved vurderingen det strenge beviskravet gjelder her som ellers. Lagmannsrettens flertall legger til grunn som bevist utover enhver rimelig og fornuftig tvil at tiltalte siktet på fornærmede med pistolen. Det vises igjen til fornærmedes forklaring om dette, som retten har lagt til grunn som bevist tidligere i dommen: Han siktet direkte på fornærmede med strak høyre arm på to tre meters avstand og avfyrte et skudd. Skuddet traff fornærmede i høyre underarm, hvorpå skytteren uttalte at han ville skyte igjen. Det understrekes at fornærmede forklarte at han opplevde å bli siktet på før skuddet traff, og retten legger dette til grunn. Dette underbygges av at tiltalte sto få meter fra fornærmede og at han faktisk ble truffet av kulen. Forsvarer har fremhevet tiltaltes forklaringer fra de første politiavhørene, hvor han forklarte at han siktet til siden for fornærmede. Flertallet finner ikke å kunne legge dette til grunn. Denne forklaringen støttes ikke av øvrige bevis. Å sikte for så å skyte med skarpe skudd rett ved siden av fornærmede for å skremme, synes videre lite troverdig. Lagmannsrettens flertall legger til grunn at tiltalte konkret siktet på fornærmedes overkropp. Lagmannsretten tar utgangspunkt i at et skudd med prosjektiler kaliber 7, 65 mm avfyrt på to tre meters avstand rettet mot en persons overkropp, omfattes av drapsforsettet. Det vises til at ytre omstendigheter og alminnelige erfaringssetninger tilsier at et slikt skudd kan være dødelig. I forlengelsen av dette vises også til sakkyndig vitne Jan Mario Breens forklaring om livsfare dersom hjerte, lunge eller hovedpulsåre hadde blitt truffet av skarpe skudd. Han forklarte også at det er små marginer i dette området, og at en skuddskade i magen ville innebåret økt risiko for dødelig utfall. Handlingsfølgen vil således dekkes av sannsynlighetsforsettet i straffeloven 22 første ledd bokstav b. Selv om en skulle ta utgangspunkt i at tiltalte konkret siktet på fornærmedes arm, er det etter flertallets syn åpenbart at dette ikke utelukker sannsynlighetsforsett for drapsforsøk. Sjansen for å treffe armen på flere meters hold i en intens og opphetet situasjon hvor begge parter er i bevegelse, er etter flertallets mening liten, mens sannsynligheten for å treffe øvrige, mer såbare steder på fornærmedes overkropp er stor. Skuddet som tiltalte avfyrte traff noen få centimeter fra fornærmedes vitale indre organer. Etter flertallets mening er det på ovennevnte bakgrunn bevist utover enhver rimelig og fornuftig tvil at det er tale om en bevisst handling fra tiltaltes side, og at han på gjerningstidspunktet i det minste hadde en uklar sløret oppfatning i en stresset og uoversiktlig situasjon om at det var sannsynlig at fornærmede ville omkomme av skuddet. Dette er tilstrekkelig for å konstatere at det foreligger sannsynlighetsforsett. Lagmannsrettens flertall konkluderer etter dette med at skuddet som traff fornærmede ble avfyrt med drapsforsett. Objektive og subjektive krav til straffeskyld etter straffeloven 275, jamfør 16 er således etter flertallets syn oppfylt. Mindretallet, meddommer Lars Kristian Bjørløw, er kommet til at det ikke er bevist utover enhver rimelig og fornuftig tvil at tiltalte er gjerningsmannen. Mindretallet kan ikke utelukke at tiltaltes forklaring om at han ble presset av C til å påta seg skylden for å ha skutt fornærmede. Mindretallet har for det første sett hen til at brødrene ble utpekt av fornærmede som gjerningsmenn da de etter skytingen traff på hverandre ved adresse4 på Bjølsen den aktuelle kvelden. For det annet har mindretallet særlig sett hen til at D og C i etterkant av skyteepisoden opptrådte på en måte som underbygger straffeskyld for minst en av dem. Mindretallet legger til grunn at begge to slo av mobiltelefonene sine i tiden etter skytingen, noe som det er vanlig å gjøre i kriminelle miljøer i forbindelse med kriminalitet, slik at politiet skal hindres i etterforskningen. Det at brødrene også umiddelbart reiste mot sted1 og så videre til Kastrup, for så å fly til Pakistan påfølgende dag, tyder etter mindretallets mening på det samme. Mindretallet mener at brødrene forsøkte å unndra seg straffeforfølgning. Det vises herunder til at brødrene først etter fire måneder returnerte til Norge. For det tredje er det etter mindretallets mening også klare holdepunkter for at det var brødrene som hentet våpenet, da de etter egne forklaringer var innom hjemme på Mortensrud forut for skyteepisoden. For mindretallet er det således ikke bevist utover enhver rimelig og fornuftig tvil at tiltalte er skytteren i saken. Tiltalte blir i tråd med flertallets syn å domfelle etter tiltalebeslutningen post I. 4. Tiltalebeslutningen post I I skyldspørsmålet Lagmannsretten har også for denne delen av saken delt seg i et flertall og et mindretall. Lagmannsrettens flertall finner som følge av bevisvurderingen for tiltalebeslutningen post I at tiltalte har forsøkt å pådra C domfellelse for drapsforsøket på fornærmede, ved at han i politiavhør 6 november 2020 forklarte at det var C som avfyrte de aktuelle skuddene på Bjølsen 10 januar 2020Tiltalte forklarte seg slik med hensikt. Han har dermed etter flertallets syn handlet forsettlig. Mindretallet finner som følge av mindretallets bevisvurderingen for tiltalebeslutningen post I at det heller ikke er bevist utover enhver rimelig tvil at tiltalte urettmessig har forsøkt å pådra C domfellelse for drapsforsøk på fornærmede. Tiltalte skal i tråd med flertallets syn domfelles for overtredelse av straffeloven 223, jamfør 222 i samsvar med tiltalebeslutningen post I I. 5. Tiltalebeslutningen post I II skyldspørsmålet Lagmannsrettens flertall finner som følge av bevisvurderingen for tiltalebeslutningen post I at tiltalte ulovlig hadde med seg skarpladd våpen på offentlig sted, til tid og på sted som beskrevet i tiltalebeslutningen post I. Overtredelsen anses grov fordi våpenet var ladd og fordi bevæpningen var særlig farlig og samfunnsskadelig. Tiltalte har etter flertallets syn handlet forsettlig. Mindretallet finner som følge av bevisvurderingen for tiltalebeslutningen post I at det heller ikke er bevist utover enhver rimelig og fornuftig tvil at tiltalte ulovlig bar skarpladd våpen på offentlig sted. Tiltalte skal i tråd med flertallets syn domfelles for overtredelse av straffeloven 189 første ledd bokstav a), jamfør 189 a i samsvar med tiltalebeslutningen post I II. Det bemerkes at det i tiltalebeslutningen har falt ut en henvisning til 189 a, men som repareres ved at ordlyden i bestemmelsen fremgår av tiltaleposten. 6. Straffutmåling A er en 20 år gammel mann som for tiden soner en annen fengselsstraff. Han er uten fast inntekt. Det skal utmåles straff for ett forsøk på drap, ett tilfelle av å ha gitt uriktige opplysninger til politiet for å forsøke å pådra noen en siktelse eller domfellelse, ett grovt tilfelle av ulovlig bæring av skytevåpen på offentlig sted og ett tilfelle av å uten lovlig atkomst være i besittelse av narkotika. Sistnevnte forhold ble rettskraftig avgjort i Oslo tingretts dom 18 juni 2021Det skal utmåles en straff for flere lovbrudd, og straffutmålingsregelen i straffeloven 79 bokstav a) får anvendelse. Ved utmåling av straff for flere straffbare handlinger anvendes straffskjerpelsesprinsippet. Det tas utgangspunkt i det mest alvorlige forholdet og gis et passende tillegg for de øvrige overtredelsene, jamfør for eksempel H R 2021 372 U med henvisning til tidligere avgjørelser. I denne saken er det drapsforsøket som må anses som det mest alvorlige forholdet. Strafferammen for drap etter straffeloven 275 er fengsel mellom åtte år og 21 år. I forarbeidene til straffeloven er det uttalt at normalstraffen for ordinære fullbyrdede drap ikke bør settes under fengsel i 12 år, jamfør Ot. prp. nr. 22 (2008 2009) side 185 Det følger av straffeloven 80 bokstav b) at straffen kan settes under minstestraffen ved forsøk, og etter straffeloven 78 bokstav a) skal det ved utmålingen av straff i formildende retning især tas i betraktning at det dreier seg om en forsøkshandling. Drapsforsøk skal etter dette normalt straffes vesentlig mildere enn et fullbyrdet drap. Det er ikke etablert et normalstraffenivå for forsøk på drap. I H R 2019 714 A heter det i avsnitt 12 14: Når det for forsettlige overtredelser langt på vei er etablert et normalstraffenivå som danner et fast utgangspunkt ved straffutmålingen, kunne det vært praktisk nyttig å gjøre det samme for forsøkshandlinger. Høyesterett har imidlertid i flere avgjørelser fremhevet at fordi sakene kan ha svært forskjellig karakter, er det vanskelig å angi et bestemt straffenivå for forsøk på drap, se blant annet Rt 2012 1095 avsnitt 17 med videre henvisning til Rt 2002 1451 I Rt 2011 1017 avsnitt 27 uttaler førstvoterende følgende om fastsettelse av straff for forsøk på voldtekt: Det ville vært til betydelig praktisk nytte om det hadde vært mulig å angi nærmere hvor mye lavere straffen skal være i forsøkstilfellene, men forsøkshandlingene er av så vidt forskjellig karakter at det ikke lar seg gjøre å gi slik veiledning. Det vil blant annet måtte vektlegges i hvilken utstrekning forsøket omfatter fullbyrdelse av handlinger som kunne vært straffet etter alternative bestemmelser, varighet og intensitet av forsøket, og hva som er årsaken til at forsøket oppgis. Det som uttales her, gjelder helt ut på samme måte for forsøk på drap. Jeg nevner særlig at forsøk på drap i mange tilfeller leder til alvorlig kroppsskade, noe som i så fall må tillegges betydelig vekt ved straffutmålingen. Lagmannsretten har funnet veiledning til straffutmålingen i rettspraksis. I ovennevnte avgjørelse ble tiltalte dømt til en straff av fengsel i seks år. Den domfelte hadde forsøkt å drepe sin tidligere samboer ved å kaste henne ut fra en balkong åtte meter over bakkenivå. Drapsforsøket pågikk over flere minutter, og det ble underveis utøvd betydelig vold. Fornærmede ble imidlertid ikke sterkt skadet, og hun ble ikke påført varige fysiske skader. I Borgarting lagmannsretts dom inntatt i L B 2019 15436 hadde tiltalte forsøkt å kutte fornærmede i halsen med kniv ved to anledninger. Som følge av fornærmedes snarrådighet, ble han ikke truffet av kniven og dermed heller ikke fysisk skadet. Ved straffutmålingen la lagmannsretten stor vekt på at fornærmede ikke hadde blitt påført fysisk skade og kom til at straffen isolert sett lå på fem års fengsel. Dette ble også det endelige resultatet i dommen. I Frostating lagmannsretts dom inntatt i L F 2021 4322 hadde tiltalte skutt to ganger mot fornærmede, hvorav det ene skuddet traff tiltalte i magen og i underarmen. Ved straffutmålingen la lagmannsretten stor vekt på at han var påført en varig fysisk skade ved at han ble påført sterke smerter i underarmen. Videre så retten i skjerpende retning hen til at skytingen fant sted på åpen gate med mye ferdsel. På den annen side la retten vekt på at fornærmede gjennom sin adferd hadde bidratt til at situasjonen, som var et pengeoppgjør i kriminell kontekst, eskalerte. Samtidig la retten til grunn at tiltalte ikke hadde drapshensikt, men kun sannsynlighetsforsett. Straffen ble satt til seks års fengsel. Dette innbefattet også to andre mindre overtredelser, og tiltalte var tidligere domfelt for voldsovertredelser. Gjennomgangen av noenlunde sammenlignbar rettspraksis gir ikke et entydig bilde på hva som er korrekt straffenivå i denne saken. De omtalte avgjørelsene representerer både likhet og ulikhet med vår sak. Her fant det straffbare forholdet sted i offentlig rom mot en person som ikke var deltager i konflikt med tiltalte. Fornærmede var videre ukjent for tiltalte. Lagmannsretten mener at det ikke kan legges til grunn at fornærmede gjennom sin atferd har bidratt til at situasjonen rundt skytingen eskalerte. Fornærmede ble påført en alvorlig skuddskade med stort skadepotensiale da han ble skutt i armen, men skaden vil ikke medføre langtidsvirkning av betydning. Tiltalte har ikke hatt drapshensikt, kun sannsynlighetsforsett da han avfyrte skuddet som traff. Alt i alt mener lagmannsretten at drapsforsøket isolert sett tilsier en straff på omkring seks års fengsel før skjerpende og formildende omstendigheter tas i betraktning. Straffutmålingen skal også omfatte overtredelsen av straffeloven 223, jamfør 222 (tiltabeslutningen post I I). Lagmannsretten finner at straffenivået for falsk anklage om drapsforsøk isolert sett ligger på fengsel i rundt seks måneder. Retten har her funnet støtte i Rt 2012 1302Videre skal straffutmålingen omfatte overtredelse av straffeloven 189 bokstav a), jamfør 189 a, som gjelder grov bevæpning med skytevåpen på offentlig sted (tiltalebeslutningen post I II). Det er sett særlig hen til at tiltalte bragte med seg et skarpladd våpen til et område midt i Oslo hvor det bor mange barnefamilier. Lagmannsretten finner at straffenivået isolert sett ligger på fengsel i seks måneder. Retten har funnet støtte i Rt 2014 1302, som riktignok omhandlet tidligere tilsvarende bestemmelse i våpenloven, som hadde ett års høyere strafferamme enn straffeloven 189 a. Det fremgår imidlertid av forarbeidene til straffeloven 189 a at endringen i strafferamme ikke tok sikte på å endre forholdet til relevant rettspraksis. Straffutmålingen skal også omfatte overtredelse av legemiddelloven 31 annet ledd, jamfør 24 første ledd (tiltalebeslutningen post I V), som gjelder besittelse av 0, 2 gram marihuana. Forholdet ble rettskraftig avgjort i Oslo tingretts dom og er et bøteforhold. Bot ilegges imidlertid ikke, da dette anses som en skjerpende omstendighet. Lagmannsretten finner etter dette straffen for de fire tiltalepostene ved samlet pådømmelse i medhold av straffeloven 79 bokstav a), forut for hensyntagen til tiltaltes alder, ligger på rundt 6 år og 8 måneder. Den helt dominerende straffereduserende omstendighet i denne saken er imidlertid tiltaltes unge alder. Tiltalte var 17 år og nesten 11 måneder gammel da drapsforsøket fant sted. Det følger av straffeloven 33 første ledd første punktum at den som var under 18 år på handlingstidspunktet bare kan idømmes ubetinget fengsel når det er særlig påkrevd. Videre følger det av straffeloven 78 første ledd bokstav i) at det i formildende retning især skal tas i betraktning at lovbryteren var under 18 år på handlingstidspunktet. Lagmannsretten konstaterer innledningsvis at det er særlig påkrevd å idømme ubetinget fengsel i denne saken. Det er tale om en alvorlig straffesak hvor kun flaks har ledet til at liv ikke gikk tapt. Forsvarer har ikke påstått ungdomsstraff for lagmannsretten, og lagmannsretten finner dette heller ikke aktuelt. Det vises til at personundersøkelse foretatt av tiltalte våren 2021 konkluderte med at han ikke var egnet for ungdomsstraff. Videre er tiltalte i gang med soning av Borgarting lagmannsretts dom av 8 juli 2021 på 3 år og 4 måneder fengsel. Dette leder etter lagmannsrettens syn til at ubetinget fengselsstraff nå er særlig påkrevd. Det skal imidlertid gjøres et betydelig fradrag i fengselsstraffen siden tiltalte var under 18 år da den mest alvorlige straffbare handlingen fant sted. Lagmannsretten har funnet noe veiledning i rettspraksis på området, likevel slik at de domfelte i de aktuelle avgjørelsene har vært betraktelig lengre unna myndighetsalder enn det tiltalte var på gjerningstidspunktet. Lagmannsretten er kommet til at straffen skal reduseres med ett år og seks måneder grunnet at tiltalte kun var 17 år og 11 måneder på gjerningstidspunktet for drapsforsøket. Lagmannsrettens foreløpige konklusjon er etter dette at straffen for de fire postene i tiltalebeslutningen tilsier en straff på fengsel i fem år og to måneder. Det oppstår imidlertid etterskuddsproblematikk her som følge av at lovbruddene i saken er begått forut for Borgarting lagmannsretts dom av 8 juli 2021, hvor tiltalte ble dømt til en fellesdom på tre år og fire måneders fengsel. Dommen omfattet en overtredelse av straffeloven 274 første ledd, jamfør 273, samt en tidligere domfellelse for overtredelse av straffeloven 272, jamfør 271, jamfør 15 og straffeloven 327, jamfør 15Det følger av straffeloven 82 annet ledd at v ed straffutmålingen gjelder 79 tilsvarende. Det skal tas hensyn til hva en passende straff ville vært ved samtidig pådømmelse, og den samlede straffen må ikke være strengere enn om alle forholdene hadde vært pådømt samtidig. Dersom samtlige straffbare forhold var pådømt samtidig, ville fortsatt drapsforsøket vært det mest alvorlige og dermed også styrende for det endelige resultatet. Dommen fra Borgarting lagmannsrett ville i en slik hypotetisk situasjon gitt et påslag til herværende sak på to års fengsel. Det ville gitt en samlet dom på syv år og to måneders fengsel. Da tiltalte allerede er i gang med soningen av Borgarting lagmannsretts dom av 8 juli 2021 på tre år og fire måneders fengsel, er det naturlig at det nå avsies en tilleggsdom til denne, jamfør utgangspunktet i straffeloven 82 første ledd. Dette innebærer at det nå avsies en tilleggsdom for de fire straffbare forholdene i vår sak på fengsel i tre år og ti måneder. Til fradrag i straffen kommer 32 dager for utholdt varetekt, jamfør straffeloven 837 Erstatning Bistandsadvokaten har på vegne av fornærmede fremmet krav på oppreisningserstatning og erstatning for ødelagte klær. Når det gjelder tingsskaden, har forsvarer ikke hatt innvendinger, gitt domfellelse etter tiltalen. Bistandsadvokaten har krevd erstatning for ødelagte eiendeler, jamfør skadeerstatningsloven 4 1 Dette omfatter fornærmedes Peak Performance jakke og Nike Air Max sko, som skal ha blitt ødelagt i forbindelse med skuddskaden. Bistandsadvokaten har på vegne av fornærmede anslått det økonomiske tapet til 6000 kroner for jakken og 1000 kroner for skoene. Lagmannsretten legger verdianslagene for kravene til grunn. Kravene tas etter dette til følge. Bistandsadvokaten har på vegne av fornærmede videre krevd oppreisningserstatning fastsatt etter rettens skjønn, jamfør skadeerstatningsloven 3 5 første ledd bokstav a). Han har anført at oppreisningserstatning etter rettspraksis generelt synes å ligge på omkring 150 000 kroner og at det ikke er grunn til å sette beløpet lavere som følge av fornærmedes egen opptreden, slik tingretten gjorde. Forsvarer har ikke bestridt at det er grunnlag for å idømme oppreisningserstatning, gitt domfellelse etter tiltalen. Han har imidlertid bestridt at det er grunnlag for å idømme oppreisningserstatning med mer enn 100 000 kroner. Etter skadeerstatningsloven 3 5 første ledd bokstav a) kan den som forsettlig eller grovt uaktsomt volder skade på en person pålegges å betale den fornærmede en slik engangssum som retten finner rimelig til erstatning (oppreisning) for den voldte tort og smerte og for annen krenking eller skade av ikke økonomisk art. Idet tiltalte er domfelt i tråd med tiltalebeslutningen post I er vilkårene oppfylt, og lagmannsretten finner at et slikt engangsbeløp skal tilkjennes. Beløpets størrelse vil bero på en konkret vurdering hvor det blant annet skal legges vekt på handlingens objektive grovhet, skadevolderens skyld, fornærmedes subjektive opplevelse av krenkelsen og arten og omfanget av de påførte skadevirkninger. I denne saken ble fornærmede påført en skuddskade i underarmen, idet kulen gikk tvers gjennom armen. Som beskrevet under skyldspørsmålet, har ikke skuddskaden ledet til en varig skade, selv om det tok rundt et halvt år før armen var tilnærmet som før. Fornærmede har imidlertid vært preget psykisk av hendelsen ved at han har vært mer skvetten og hatt perioder med dårligere søvn og matlyst. Han har videre forsøkt psykologbistand. Generelt er forsøk på drap en meget alvorlig krenkelse, og beløpet vil derfor i slike saker ofte settes relativt høyt, selv om det ikke finnes et standardisert nivå, som for eksempel voldtektssaker. Rettspraksis kan likevel tyde på at det i mange saker som angår drapsforsøk er utmålt oppreisningserstatning på rundt 150 000 kroner. Dette er blant annet tilfelle i H R 2019 741 A, som også er omtalt under straffutmålingen. Lagmannsretten finner at dette i utgangspunktet også er riktig nivå i denne saken. I motsetning til tingretten, kan lagmannsretten ikke se at oppreisningserstatningen skal settes til et lavere beløp som følge av fornærmedes egen opptreden. Det er ubestridt at tiltalte og fornærmede var ukjent for hverandre og at de ikke hadde hatt kontakt forut for skyteepisoden på Bjølsen. Det forelå ingen konflikt mellom dem før de sto i den aktuelle konfrontasjonen hvor tiltalte trakk et skarpladd våpen mot den ubevæpnede fornærmede, som opprinnelig hadde vært på vei for å spille fotball. At fornærmede var til stede i den korte stunden det var kontakt mellom de to fraksjonene forut for skytingen, kan ikke lede til at oppreisningserstatningen nedsettes. Dette er således annerledes enn i avgjørelsen L F 2021 4322, som også er omtalt under straffutmålingen, hvor fornærmede åpenbart bidro til at situasjonen eskalerte. I nevnte sak ble oppreisningserstatningen satt til 130 000 kroner. Oppreisningserstatningen settes etter dette til 150 000 kroner. Oppfyllelsesfristen er to uker fra dommens forkynnelse, jamfør tvisteloven 19 78 Saksomkostninger Saksomkostninger er ikke påstått, og lagmannsretten finner heller ikke at det er grunnlag for å idømme saksomkostninger, jamfør straffeprosessloven 437 tredje ledd. Det er lagt vekt på at tiltalte for tiden er uten inntekt og at han nå dømmes til en lengre fengselsstraff. 9. Avslutning Dommen er avsagt med slik dissens som fremgår over. Dommen er ikke avsagt innen lovens frist som følge av påskeferie og vanskeligheter med å finne tidspunkt for avsluttende domskonferanse for samtlige meddommere. Det ble avholdt første rådslagning umiddelbart etter avsluttet ankeforhandling, jamfør rettsboken. D OM SS LU TN IN G1. A, født 00/00/2002, dømmes for overtredelse av straffeloven 275, jamfør 16, straffeloven 223, jamfør 222 og straffeloven 189a jamfør 189 første ledd bokstav a). For disse forholdene og det forhold han ble rettskraftig dømt for i Oslo tingretts dom 18 juni 2021 dømmes han til 3 tre år og 10 ti måneder fengsel, jamfør straffeloven 79 bokstav a). Dette er en tilleggsdom til Borgarting lagmannsretts dom 8 juli 2021, jamfør straffeloven 82 Varetekt kommer til fradrag med 32 trettito dager, jamfør straffeloven 832A dømmes til å betale 150 000 etthundreogfemtitusen kroner oppreisningserstatning og 7 000 sjutusen kroner i erstatning for tingsskade til B innen 2 to uker fra dommens forkynnelse. 
Oslo statsadvokatembeter har ved tiltalebeslutning 5 februar 2021 satt A, født 00/00/2002, under tiltale for overtredelse av: I Straffeloven 275, jamfør 16, jamfør straffeloven 15for å ha forsøkt å drepe en annen. Grunnlag: Fredag 10 januar 2020 ca kl 2020 i adresse1 i Oslo, forsøkte han å drepe B ved å avfyre to eller flere skudd med pistol mot B. B ble truffet av en kule som gikk igjennom hans høyre underarm, men ble ikke drept idet skuddskaden ikke var dødelig. I I Straffeloven 223, jamfør 222for ved å gi uriktige opplysninger til politiet å ha forsøkt å pådra noen en siktelse ellerdomfellelse. Anklagen er grov, særlig på grunn av hvilke følger anklagen har eller kunne ha fått samt anklagens art og innhold. Grunnlag: Fredag 6 november 2020 i forbindelse med politiavhør foretatt på politihuset i Grønlandsleiret 44 i Oslo, forsøkte han å pådra C domfellelse fordrapsforsøket beskrevet under post I ved uriktig å forklare at det var C som avfyrte de aktuelle skuddene. Han lyktes ikke i sitt forsøk da straffesaken ble henlagt for C sin del. I II Straffeloven 189afor ulovlig å ha hatt med med skytevåpen på offentlig sted. Overtredelsen er grov, særlig på grunn av at våpenet var ladd og fordi bevæpningen var særlig farlig og samfunnsskadelig. Grunnlag: Til tid og på sted som nevnt i post I, hadde han med seg et skytevåpen. Våpenet var ladd og det ble avfyrt flere skudd. I V Legemiddelloven 31 annet ledd, jamfør 24 første leddfor uten lovlig atkomst å ha vært i besittelse av narkotika Grunnlag: Lørdag 11 januar 2020 klokka 2345 i adresse2 i Oslo, var han i besittelse av cirka 0, 2 gram marihuana. Straffeloven 79 bokstav a) kommer til anvendelse. Straffeloven 52 første ledd bokstav b kommer til anvendelse. Eventuelle sivile krav fremsettes av bistandsadvokaten. Oslo tingrett avsa 18 juni 2021 dom med slik domsslutning: 1. A, født 00/00/2002, dømmes for overtredelse avstraffeloven 275, jamfør 16, jamfør 15, straffeloven 223, jamfør 222, straffeloven 189a jamfør 189 første ledd bokstav a), legemiddelloven 31 annet ledd, jamfør 24 første ledd, sammenholdt med straffeloven 79 bokstav a), til straff av fengsel i 4 fire år. Dette er en etterskuddsdom til Oslo tingretts dom av 4 februar 2021, jamfør straffeloven 82Til fradrag i straffen kommer 32 trettito dager for utholdt varetekt, jf. straffeloven 2005 832A dømmes til å betale 130 000 etthundreogtrettitusen kroner til B i oppreisningserstatning. I tillegg kommer lovens forsinkelsesrente fra forfall (oppfyllelsesfristen) til betaling skjer. A dømmes til å betale 7 000 sjutusen kroner til B i erstatning for tingsskade. I tillegg kommer lovens forsinkelsesrente fra forfall (oppfyllelsesfristen) til betaling skjer. Oppfyllelsesfristen for slutningens punkt 2 og 3 er to uker fra dommens forkynnelse. A har anket dommen til Borgarting lagmannsrett. Anken gjelder bevisbedømmelsen under skyldspørsmålet for tiltalen post I I II, samt straffutmålingen. A har også begjært ny behandling av de sivile rettskravene som er fremmet av fornærmede. Anken er henvist til ankeforhandling ved beslutning 23 november 2021Ankeforhandling er holdt 4 til 8 april 2022 i Borgarting lagmannsretts hus. A og 22 vitner har gitt forklaring. Øvrig bevisførsel fremgår av rettsboken. Aktor har nedlagt slik påstand: A, født 00/00/2002, dømmes for: n overtredelse av straffeloven 275 jamfør 16 og n overtredelse av straffeloven 223 jamfør 222 n overtredelse av straffeloven 189a og n overtredelse av legemiddelloven 31 annet ledd, jamfør 24 første ledd alt sammenholdt med straffeloven 79 bokstav a) til en straff av fengsel i 4 fire år og 2 to måneder. Til fradrag i straffen kommer 32 trettito dager for utholdt varetekt. Straffen er en tilleggsstraff til straff idømt ved Borgarting lagmannsretts dom av 8 juli 2021Bistandsadvokat Henriksen har på vegne av fornærmede B nedlagt følgende påstand: 1. A dømmes til å betale oppreisningserstatning til B fastsatt etter rettens skjønn. A dømmes til å betale erstatning til B for tingsskade med 7000 kroner. Forsvarer nedla følgende påstand: 1. Siktede frifinnes, subsidiært anses på mildeste måte. Siktede frifinnes for de borgerlige rettskrav., subsidiært anses på mildeste måte. Rettslige utgangspunkter og problemstillinger Ved fastlegging av sakens faktiske omstendigheter gjelder det strafferettslige beviskravet. Det innebærer at enhver rimelig tvil skal komme tiltalte til gode. Bevisbedømmelsen beror ofte på en vurdering av flere momenter som hver for seg kan ha ulik bevisstyrke. Det kreves ikke at hvert enkelt moment skal være bevist utover enhver rimelig tvil, så lenge det etter en samlet vurdering av momentene ikke er rimelig tvil om konklusjonen med hensyn til det enkelte straffbarhetsvilkår, jamfør Rt 2005 1353 Denne rettsoppfatningen er også opprettholdt i senere avgjørelser fra Høyesterett. Når det under behandlingen av straffekravet heter at noe er bevist, mener lagmannsretten at det er bevist utover enhver rimelig tvil. Det er ikke omtvistet at fornærmede, B, fredag 10 januar 2020 cirka klokka 2020 i adresse1 på Bjølsen i Oslo ble skutt i høyre underarm. Det er videre på den rene at tiltalte, A, og fornærmede ikke kjente hverandre fra før. De to hadde ikke vært i konflikt, og fornærmede var ikke involvert i konflikten som var årsaken til at tiltalte kom til Bjølsen den aktuelle kvelden. Tiltalte har i lagmannsretten nektet for å ha avfyrt skudd mot fornærmede, som beskrevet i tiltalebeslutningen post I. Han har under ankeforhandlingen fastholdt sin siste politiforklaring av 6 november 2020 om at skuddene ble avfyrt av C (fra nå benevnt C). Tiltalte har derfor heller ikke erkjent straffeskyld etter tiltalepost I I og I II. Hovedspørsmålet for lagmannsretten er hvorvidt det er bevist utover enhver rimelig og fornuftig tvil at tiltalte avfyrte skuddene mot fornærmede. Sakens bakgrunn opptakten til skyteepisoden Til tross for at de ulike vitneforklaringer i saken til dels spriker, har retten et relativt godt bilde av opptakten til konfrontasjonen med skarpladd våpen på Bjølsen. Tiltalte A hadde i månedene forut for januar 2020 vært en del sammen med D (fra nå benevnt D), og de var gode venner. I desember 2019 og til starten av januar 2020 var tiltalte i Pakistan sammen med familien sin. Han forklarte i retten at da han kom hjem fra reisen, fikk han vite at D var blitt angrepet på t banen av personer fra Bjølsen. Det hadde lenge vært en konflikt mellom D og personer fra både Bjølsen og Mortensrud. D har på sin side forklart i retten at det stemmer at han ble slått ned av ukjente gjerningsmenn på t banen. Han forklarte imidlertid at han ikke kunne huske stort fra hendelsen eller bakgrunnen for den. Han mener at han ikke hadde noen konflikt med personer på Bjølsen, men at hans tidligere konflikter har vært med personer fra Mortensrud. Han og broren, C, har vært i en alvorlig konflikt med Mortensrud miljøet. Under enhver omstendighet fant det 9 januar 2020 sted hærverk på familien til As eiendom, hvor både tiltalte, hans foreldre og søsken bodde. Farens taxi ble ripet opp og det ble stukket hull på bildekkene. Det ble videre borttatt et par sko fra inngangsdøren. Det var tale om tre gjerningspersoner som løp fra stedet. Tiltalte har under hele etterforskningen og i retten koblet denne hendelsen med konflikten D var i med personer på Bjølsen. Tiltalte har fremholdt at hærverket skjedde fordi han var nær venn av D. Samme natt natten til 10 januar 2020 mottok tiltalte meldinger fra brukernavn på Instagram, som han besvarte. Vedkommende var for tiltalte ukjent, men tonen i meldingene var uvennlig fra begges side. Det går frem av meldingene at tiltalte mistenkte brukernavn for å stå bak hærverket, og det hele bygget seg opp til et oppgjør hvor de skulle møtes på Voldsløkka klokka 18 Voldsløkka ligger ved Bjølsen i Oslo. Tiltalte skrev i meldingene blant annet: Merk ordene mine ikke gå ut av huset ditt og direkte etterpå Du er ikke trygg på ditt eget område. Det bemerkes at vitnet E var innehaver av profilen brukernavn. Han har imidlertid i retten forklart at det var noen andre som benyttet profilen hans på Instagram, slik at det ikke var han som skrev de aktuelle meldingene. Lagmannsretten legger til grunn at det var en person fra Bjølsen som opptrådte som brukernavn, men finner det ikke nødvendig å ta stilling til om dette rent faktisk var E eller noen andre. Det er ubestridt at tiltalte, tiltaltes fetter F (fra nå benevnt F), vennen G (fra nå benevnt G), D og Ds bror, C, på ettermiddagen 10 januar 2020 kjørte sammen i en bil. G var sjåfør av bilen, som var en hvit Nissan Qashquai, eid av Gs mor. De kjørte rundt på Oslos østkant og var på et tidspunkt tilbake hos brødrene C, D og J på Mortensrud, tilsynelatende fordi disse hadde glemt nøklene sine hjemme. De kjørte så mot Bjølsen. Tiltalte har forklart at han ønsket å dra til Bjølsen for å finne ut hvem som hadde stått bak hærverket hjemme hos familien hans. De kjørte rundt på Bjølsen en stund. På et tidspunkt gikk alle utenom G ut av bilen. G sto i mellomtiden parkert i adresse3. Tiltalebeslutningen post I skyldspørsmålet Hendelsesforløpet med utgangspunkt i fornærmedes forklaring Hva angår selve skyteepisoden spriker til dels vitneforklaringene. Lagmannsretten har ved bevisvurderingen tatt utgangspunkt i fornærmedes forklaring. Fornærmede har fastholdt sin forklaring for politi og domstol, og forklaringen fremstår konsistent og troverdig. Hans forklaring støttes videre av andre beviser i saken. Det finnes ingen holdepunkter for at han har vært en del av konflikten med tiltalte og eller D, og han kjente heller ikke tiltalte eller noen av personene som satt i bilen med tiltalte. Det er heller ikke holdepunkter for at fornærmede hadde tilknytning til brukernavn. Vitnet E, som var innehaver av profilen brukernavn forklarte i rette at han kun visste hvem fornærmede var. Lagmannsretten kan følgelig ikke se at fornærmede skulle ha motiv for å forklare seg uriktig i saken. Hva angår tiltaltes forklaring om selve skyteepisoden og hvorfor lagmannsretten ikke tar utgangspunkt i denne, kommenteres dette nedenfor under rettens bevisvurdering. Fornærmede har forklart at han den aktuelle kvelden var på vei for å spille fotball på Sandaker. En yngre gutt ringte ham og fortalte at det var kommet noen personer til Bjølsen bevæpnet med pistol. Disse personene hadde jaget de unge guttene. Fornærmede og vennen H bestemte seg for å dra tilbake for å se hva som skjedde. De var begge ubevæpnet. Da de kom til feltet mellom blokkene som ligger ved adresse3 adresse1, fikk fornærmede øye på fire eller fem unge menn. De løp først fra ham, men så tok han dem igjen. Han skjønte at disse personene var der for å slåss, og han ble raskt angrepet av en av dem. Personen som kom mot fornærmede var litt lavere enn ham og litt lubben. Det er ikke omtvistet at denne personen var F, som også har bekreftet det i retten. Da slåsskampen mellom de to var over, kom en av de andre unge ukjente mennene mot fornærmede med en liten sølvfarget pistol i den ene hånden. Han siktet direkte på fornærmede med strak høyre arm på to tre meters avstand og avfyrte et skudd. Skuddet traff fornærmede i høyre underarm, hvorpå skytteren uttalte at han ville skyte igjen. Fornærmede gikk da mot skytteren og sa at han gjerne kunne skyte ham igjen. Skytteren ble deretter usikker og senket pistolen. Han tok imidlertid snart nytt ladegrep, men nølte igjen da fornærmede ropte at vedkommende skulle skyte. Skytteren begynte å løpe og skjøt et skudd i gresset ganske nær fornærmede. Etter dette holdt skytteren armen opp mot hodet, og det gikk av enda et skudd. Gjengen ble deretter splittet opp. Fornærmede så to av guttene sette seg inn i en ventende hvit bil i adresse3. De to satte seg inn i bilen på forskjellige tidspunkt. Det er uomtvistet at dette var tiltalte og F, som begge har bekreftet dette i retten. Sjåføren G har også bekreftet at kun tiltalte og F kom tilbake til bilen og satt på da han kjørte hjemover igjen. De to som ikke satte seg inn i bilen løp nedover mot adresse4, hvor det er en rundkjøring. Fornærmede tok disse igjen ved rundkjøringen. Han angrep den ene av de to og det ble et basketak. Fornærmede ble imidlertid plutselig usikker på om dette likevel var personene som hadde vært til stede under skyteepisoden, og han slapp taket og beklaget seg. Han er i ettertid likevel sikker på at de to var en del av gruppen som hadde angrepet ham. Lagmannsretten legger i det alt vesentlige fornærmedes forklaring til grunn for hendelsesforløpet. Hans forklaring støttes opp av flere øvrige vitneforklaringer og andre bevis. Flere av beboerne i leilighetskompleksene rundt gjerningsstedet har forklart seg i det alt vesentlige sammenfallende om hendelsesforløpet. Vitnene beskriver en konfrontasjon mellom to grupperinger hvor det er løsnet ett eller flere skudd. Lagmannsretten finner særlig å måtte legge vekt på vitnet I, som bodde i adresse5 på det aktuelle tidspunktet. Hun hadde kastet en søppelpose i sameiets søppelcontainer, da hun plutselig kom tett på konfrontasjonen. Hun hørte først et skudd, hvorpå en person med kort jakke rygget bakover mens han med strake hender siktet en pistol foran seg. Hun hørte en annen si så skyt, skyt, hvorpå det ble avfyrt enda et skudd. Vedkommende med skytevåpenet løp så mot adresse3 og resten av gruppen forsvant samtidig. Lagmannsretten finner på bakgrunn av bevissituasjonen ikke å kunne legge til grunn som bevist utover enhver rimelig tvil at det ble avfyrt mer enn to skudd. Det vises til at fornærmede og de ulike vitnene fra åstedet har beskrevet ulikt antall skudd. Samtidig har politiet kun funnet to patronhylser på stedet. Det bemerkes at skytevåpenet ikke er funnet. De fire patronene og de to tomhylsene som ble funnet på stedet av politiet, var ifølge tidligere politioverbetjent Morten Støen, som vitnet i retten, kaliber 7, 65 mm Browning. De kriminaltekniske undersøkelsene viste at de to patronhylsene er avfyrt med samme våpen. Hvem var til stede i forbindelse med skyteepisoden? Lagmannsretten legger på bakgrunn av bevisførselen til grunn at alle de fire som satt i bilen G kjørte til Bjølsen tiltalte, F, D og C var til stede ved skytingen. Fornærmede har beskrevet at gruppen med unge menn som gikk til angrep besto av fire eller muligens fem personer, hvor fire syntes mest sannsynlig. Han har imidlertid ikke klart å identifisert de aktuelle personene. Tiltalte og F har begge erkjent at de var på stedet, og de har også begge bekreftet at det var de to som satte seg inn i bilen igjen i etterkant av skytingen. Sjåføren G har bekreftet at det kun var de to som ble med bilen tilbake. Både tiltalte og F har forklart at brødrene C og D var til stede under skytingen. G har i politiavhør også forklart at samtlige fire forlot bilen samtidig forut for skytingen, noe som underbygger at de opptrådte som en gruppe som passer til fornærmedes beskrivelse. Fornærmede har videre forklart at gruppen han kom i konfrontasjon med var av pakistansk eller afghansk opprinnelse. Både tiltalte, F, C og D er av pakistansk etnisitet. Lagmannsretten har også lagt vekt på at fornærmede mente å gjenkjenne de to personene som han løp etter ved rundkjøringen på adresse4 fra gjerningsstedet. Både C og D har erkjent at D ble angrepet av en person ved rundkjøringen. Lagmannsretten legger etter dette til grunn at D og C var til stedet på gjerningstidspunktet og at det var disse fornærmede kom i konfrontasjon med på adresse4. Lagmannsretten ser bort fra forklaringen til brødrene om at de hadde gått ut av bilen før det ble konfrontasjon på Bjølsen fordi de ville holde seg unna trøbbel. Det er herunder lagt vekt på at det fremstår oppsiktsvekkende tilfeldig at D da likevel skal ha blitt overfalt og utpekt av fornærmede som en av personene som hadde vært på stedet da fornærmede ble skutt minutter før. Det vises her spesielt til politivitnet Ragnar Thorsens forklaring i retten. I følge vitnet hadde fornærmede i forbindelse med den fysiske konfrontasjonen ved rundkjøringen ropt ut at personen han sparket hadde skutt ham, noe han riktignok like etter gikk tilbake på. I retten forklarte fornærmede at han var ganske sikker på at de uansett hadde vært på åstedet. Lagmannsretten har videre lagt vekt på at brødrene fikk sin eldre bror til å hente seg på Bjølsen minutter etter skyteepisoden og at Ds mobiltelefon sluttet å gi innslag på teledata cirka klokka 2022, mens Cs telefon sluttet å gi innslag på teledata cirka klokka 2058 den aktuelle kvelden. Telefonen til broren, J, som hentet de to brødrene på Bjølsen etter hendelsen, sluttet å gi innslag på teledata klokka 2211 den aktuelle kvelden. Telefonen befant seg da i Oppegård. Telefonene ble etter dette tidspunktet ikke slått på igjen. Dette tyder etter lagmannsrettens syn på at brødrene ikke ønsket å legge igjen tekniske spor etter en alvorlig hendelse. Fornærmedes skuddskade Fornærmede ble etter hendelsen fraktet til Ullevål sykehus i ambulanse. Det er i rettsmedisinsk sakkyndig uttalelse av 28 april 2020 fra Oslo universitetssykehus, Avdeling for rettsmedisinske fag ved lege Jan Mario Breen og overlege doctor medicinae Per Hoff Olsen opplyst om skadeomfang og behandling (oppsummert) at fornærmede kom gående inn i akuttmottaket, at han hadde normalt bevissthetsnivå, pustet ubesværet med videre og at han anga smerter i høyre underarm. Fra uttalelsen siteres følgende: Fornærmede anga smerter i høyre underarm. På høyre underarm, noe få cm nedenfor albuen fant man to 2 x 1 cm store sårskader med 7 cm innbyrdes avstand. Den ene var på høyre underarms strekkeside; den andre på høyre underarms lillefingerside. Det var skade i underarmsmuskulatur og bløtvev. Det var ingen skade på større blodkar og røntgenbilde av høyre underarm påviste ingen skjelettskade. I innkomstnotatet antok man at disse to skadene utgjorde henholdsvis innskudds og utskuddsåpning og at prosjektilet hadde gått tvers gjennom armen; men det er ikke angitt hvilken av sårskadene som kunne representere henholdsvis inn eller utskuddsåpningen. Fornærmede hadde god puls ved høyre håndledd og anga intakt følbarhet i høyre hånd og fingre, men uttrykte smerter i underarm ved bøyning og strekking av fingrene. Han ble sendt til operasjonsstuen for behandling av sårskadene (sårrevisjon), der man midlertidig bedøvet nervebanene i armen ved hjelp av lokalbedøvelsesmiddel. Skuddsårene ble renset, skylt, stelt og sydd. 20) hadde fornærmede normal funksjon av alle fingre, men lette smerter ved kraftgrep i høyre hånd. Fra rapportens avsluttende del siteres videre følgende:... Basert på de tilgjengelige opplysningene i pasientjournalen var de påførte skadene ikke livstruende og skadene førte ikke til noen umiddelbar funksjonsnedsettelse eller bevegelsesbegrensning i høyre underarm, hånd eller fingre. Risiko for kroppslige m n med skadefølger funksjonsnedsettelser på bakgrunn av skadene må vurderes av de behandlende leger. Når det gjelder vurdering av eventuelle psykiske ettervirkninger, ligger dette også utenfor vårt kompetanseområde. Hendelsesforløpet i tiden etter skyteepisoden Både C og D fremholder i sine forklaringer at de ikke var til stede under skytingen. Forsvarer har på sin side antydet at det var C og ikke tiltalte som var skytteren. Lagmannsretten finner derfor grunn til å ta kommentere brødrenes bevegelser i umiddelbar tid etter skyteepisoden. Brødrene har forklart at de ble hentet på Bjølsen av sin eldre bror, J. Dette støttes opp av teledata for broren, som viser at telefonen hans var i området rundt Bjølsen klokka 21 den aktuelle kvelden. Som beskrevet over, viser teledata at de tre brødrenes telefoner ikke slo ut på teledata utover kvelden den 10 januar 2022Senere den aktuelle kvelden ble det såkalte Prinsdal drapet begått. Politiet fikk umiddelbart melding om dette klokka 2351 Brødrene har forklart at de raskt etter dette fikk beskjed om at de av miljøet på Mortensrud var mistenkt for drapet. I løpet av kvelden 10 januar 2020 bestemte brødrene seg for å umiddelbart reise til Pakistan med hele familien. Retten bemerker at det er uklart om dette skjedde før eller etter nyheten om Prinsdal drapet ble kjent for dem. De tilbragte natten hos en kusine i sted1 og kjørte videre til Kastrup flyplass i Danmark den påfølgende dag, hvorpå de reiste til Pakistan. De returnerte ikke til Norge før etter fire måneder og ble først avhørt i denne saken i slutten av april 2020Tiltaltes forklaring Tiltalte har avgitt tre politiforklaringer av 11 januar 2020, 10 februar 2020 og 6 november 2020, i tillegg til sine rettslige forklaringer i tingrett og lagmannsrett. Tingretten har i sin dom oppsummert utviklingen i tiltaltes forklaringer. Dette er i overensstemmelse med det som har kommet frem under bevisførselen for lagmannsretten. På dette punktet slutter lagmannsretten seg i det alt vesentlige til tingrettens dom side 13 og 14 som lyder: I de to første avhørene etter pågripelsen forklarte tiltalte at fornærmede gikk mot ham med en kniv og at han virket jævlig sur. Da sa storebroren til D at: Vil du redde deg selv, ta denne her!. Tiltalte var redd, tok pistolen som Ds storebror rakte ham, og avfyrte et skudd mot fornærmede. Han visste ikke om han hadde truffet eller ikke. Deretter rygget han unna fornærmede og prøvde å ta ladegrep flere ganger, før han, ifølge politiforklaringen, avfyrte ett skudd til i bakken og løp derfra. Han sa ikke navnet på storebroren i politiavhøret og trodde ikke at politiet ville finne ut hvem storebror var. Han forklarte videre i de første politiavhørene at han hadde lagt pistolen i baksetet på bilen til G, og at han ikke hadde tatt den med seg da han gikk ut av bilen. Det samme gjaldt jakken som han hadde hatt på seg. Den hadde han tatt av seg fordi han var varm. Han kastet også jakken i baksetet på bilen til G og tok den ikke med seg da han ble sluppet av utenfor huset hjemme. Det var ikke hans jakke, men den tilhørte en annen fetter.... Dette er en jakke som politiet i forbindelse med etterforskningen, har forsøkt å få tak i for å undersøke den for mulig spor (kruttslam) og som kunne hatt betydning som bevis. At tiltalte i politiavhør innrømmet å ha avfyrt skuddene fordi han ble angrepet med kniv, var en innrømmelse som kom før han hadde fått innsyn i sakens dokumenter. Dokumentene var da klausulert. Dokumentene var, etter det opplyste, klausulert frem til 29 mai 2020 da tiltaltes daværende forsvarer fikk fullt dokumentinnsyn. Høsten 2020 sa tiltalte at han ønsket å endre sin politiforklaring og ba om nytt avhør som ble gjennomført 6 november 2020Han forklarte da i det nye avhøret at det ikke var riktig at han blitt angrepet av fornærmede med kniv, og at det ikke var riktig at det var han som hadde avfyrt skuddene. Ifølge tiltaltes forklaring i retten, sa han i de første politiavhørene bare det som kom i hodet mitt. At han var blitt angrepet med kniv, fant han på fordi C hadde truet ham til å ta på seg skylden. Det var C som, ifølge tiltaltes forklaring i avhør 6 november 2020, hadde avfyrt skuddene. At han i de første avhørene forklarte at han hadde kastet pistolen i baksetet på Gs bil, var også noe som han bare fant på. Ifølge tiltaltes nye og endrede forklaring, hadde C etter at han hadde avfyrt det første skuddet, pekt på ham med pistolen, tatt ladegrep og sagt at: Du skal ta skylden for dette, ellers så finner jeg deg, om det tar ett år eller fem år, eller lignende. C er fire år eldre enn tiltalte, og tiltalte trodde at han var kjempefarlig, noe han, ifølge sin endrede politiforklaring, senere har forstått på sin bror, ikke er tilfellet. Når det gjelder romavlyttingen, har tiltalte forklart at han måtte holde fast ved det som han hadde forklart til politiet selv om det ikke var sant, dette fordi det var en annen person til stede på festen, en som kjente D og C, og han fryktet for represalier dersom han ikke holdt fast ved politiforklaringen. Rettens samlede bevisvurdering for så vidt gjelder tiltalen post I Lagmannsretten går så over til å ta stilling til sakens hovedspørsmål nemlig hvem som skjøt fornærmede B. Lagmannsretten har her delt seg i et flertall og i et mindretall. Lagmannsrettens flertall bestående av lagdommer Ingeborg Sunde, konstituert lagdommer Ingvild Bruce, meddommerne Linda Sletne, Mette Rigmor Teigen, Marianne Nilsen og Jon Tomas Køber finner det bevist utover enhver rimelig og fornuftig tvil at tiltalte skjøt fornærmede i armen og deretter avfyrte minst ett skudd til, til tid og på sted som nevnt i tiltalen. Lagmannsrettens flertall finner med andre ord tiltaltes forklaring om at det var C som skjøt, men at tiltalte ble truet til å påta seg skylden, ikke troverdig. Flertallet finner således å i det alt vesentlige se bort fra tiltaltes forklaring om selve skyteepisoden. På bakgrunn av bevisførselen mener lagmannsrettens flertall at det er bevist at det var en konflikt mellom tiltalte og et miljø på Bjølsen. Det vises til at noen hadde bedrevet hærverk på tiltaltes families eiendom, og at tiltalte gjennom sine meldinger til brukernavn hadde en klar oppfatning av at dette var personer fra Bjølsen. Hærverket gikk hardt inn på tiltalte. Det vises til at farens taxi, som også var familiens levebrød, ble vandalisert og ødelagt. F understreket i sin forklaring hvor sterkt hærverket preget hele familien. I meldingsutvekslingen mellom tiltalte og brukernavn fremkom videre at det var et høyt konfliktnivå mellom dem samme dag som hærverket fant sted, og at de skulle møtes til et oppgjør på Voldsløkka den påfølgende ettermiddagen. For lagmannsrettens flertall fremstår det klart at tiltalte var konflikteier her. Det var han som hadde noe uoppgjort med personer på Bjølsen. Det var således også han som initierte at han og to forskjellige grupper av venner F og G fra hans ene vennekrets og brødrene C og D fra en annen vennekrets skulle dra til Bjølsen denne ettermiddagen. Det er på den andre side få bevis som peker i retning av at C hadde tilsvarende konflikt med Bjølsen miljøet. Ingen vitner har forklart noe om dette, og tiltalte selv lanserte dette først i sin politiforklaring 6 november 2020 Det fremstår lite sannsynlig at C uten forutgående konflikt med Bjølsen miljøet skulle ønske å skyte noen derfra. Det fremstår heller ikke sannsynlig at han skulle gjøre dette for å bistå tiltalte, som han knapt kjente, i tiltaltes konflikt. Lagmannsrettens flertall finner etter dette at motivet ligger hos tiltalte. Videre anser flertallet tiltaltes forklaringer lite troverdige. Tiltalte har etterlatt et inntrykk av at han stadig tilpasser forklaringene sine til omgivelsene og utviklingen i saken. I tiltaltes første avhør erkjente han å være skytteren. Han understreket imidlertid at han handlet i nødverge da fornærmede hadde angrepet ham med kniv. Han forklarte videre at det ikke var han som hadde med seg pistolen. Denne fikk han i hånden av storebroren til en venn mens tumultene pågikk. Tiltalte har selv gått tilbake på denne forklaringen, og retten legger den ikke til grunn. Ingen andre vitner har forklart at fornærmede var bevæpnet med kniv og det er heller ingen som har forklart at han var i passiar med noen underveis i basketaket og at tiltalte så fikk overlevert en pistol. Utfra måten tiltalte forklarte seg i de første politiavhørene, hadde han etter flertallets mening sikret seg ved å forklare at han var skytteren, siden han på dette stadiet av etterforskningen ikke kunne utelukke at han var observert av vitner på stedet. Samtidig fikk han skjøvet straffeskylden bort fra seg ved å forklare om nødverge og at han kun hadde fått våpenet servert i hånden på stedet. Utover 2020 ble imidlertid samtlige etterforskningsdokumenter avklausulert, og ingen av de siktede satt lenger i varetekt. Det legges til grunn av lagmannsrettens flertall at tiltalte etter hvert hadde dannet seg et bilde om hva de ulike aktørene hadde forklart i avhør, og det fremgikk da tydelig at ingen andre hadde forklart at fornærmede var bevæpnet med kniv. Etter flertallets syn forklarer det hvorfor tiltalte skiftet forklaring i november 2020 Hans opprinnelige forklaringer ville ikke lenger gi noen god begrunnelse for hvorfor han skjøt fornærmede. Hans nye forklaring til politiet i november 2020, som gikk ut på at han under konfrontasjonen på Bjølsen var blitt truet av C til å påta seg ansvaret for at sistnevnte hadde skutt fornærmede og også løsnet andre skudd, fremstår søkt. Lagmannsrettens flertall ser helt bort fra at tiltalte innledningsvis avla en falsk innrømmelse etter å ha blitt truet av C. Skulle han ha gjort dette, synes det oppsiktsvekkende at han likevel skulle trekke inn C eller storebroren til D som den som serverte ham våpenet. Hele poenget med å avgi en falsk innrømmelse måtte være å skjerme C fra å komme i søkelyset, av frykt for at C ville hevne seg på ham. Det tilføyes at øvrige vitneforklaringer heller ikke støtter opp under tiltaltes nye forklaring. Ingen av de øvrige tilstedeværende har forklart at C siktet på tiltalte eller at det var en ordveksling mellom tiltalte og C om skyldfordeling da skyteepisoden pågikk. Det fremstår også lite sannsynlig at det skulle være mulighet for en slik passiar midt oppi de alvorlige hendelsene som utspant seg. Lagmannsrettens flertall har i bevisvurderingen også sett hen til tiltaltes dunjakke som en brikke i bevisbildet. Det er ikke bestridt at tiltalte hadde på seg en Canada Goose dunjakke da han forlot hjemmet ettermiddagen 10 januar 2020 Politiet har helt siden pågripelsen av tiltalte ønsket å få undersøkt jakken for kruttslam, som typisk vil avsette seg på skytterens hånd og erme når et våpen avfyres. Dette har imidlertid vært helt umulig, og jakken er ennå ikke kommet i politiets varetekt. Om tiltalte ikke hadde avfyrt skuddene, ville han etter flertallets mening hatt en åpenbar interesse i at politiet fikk undersøke jakken. I stedet er retten presentert ulike forklaringer på hvor jakken ble av og hvorfor den ikke er innlevert til politiet. Tiltalte har selv forklart at han glemte jakken igjen i bilen til G da han ble kjørt hjem fra Bjølsen, og at han gikk inn til huset uten jakke i flere minusgrader. G har på sin side forklart at det ikke lå igjen noen jakke i bilen hans. F har som ny opplysning for lagmannsretten forklart at jakken lå igjen i bilen hans dagen etter hendelsen på Bjølsen, og tiltalte har forklart at jakken bare var lånt og at den nå er tilbake hos en fetter av ham. Tiltaltes bror ble innkalt til avhør for å forklare seg om jakken, men ønsket da det kom til stykke likevel ikke å forklare seg. Den forsvunne jakken er etter dette også et moment som etter flertallets syn trekker i retning av straffeskyld for tiltalte. Lagmannsrettens flertall har i bevisvurderingen også lagt betydelig vekt på romavlyttingen fra feiringen av tiltaltes 18 års dag den 14 februar 2020 Tiltalte var på dette tidspunktet nylig sluppet ut av varetekt. Av avlyttingen, som ble avspilt under ankeforhandlingen, fremgår at tiltalte sier: Jeg møtte han karen jeg gætta. Å gætte er slang for å skyte. Han sier så Han som kom mot meg med kniv. Etter flertallets syn ville han ikke sagt dette i festlig lag, om det ikke stemte. Dette er således også et moment som trekker i retning av at tiltalte er riktig gjerningsmann. Momentet svekkes etter flertallets syn ikke av at han presiserer at han snakker om personen som hadde truet ham med kniv. Det vises til at tiltaltes offisielle forklaring på dette tidspunktet var at han hadde handlet i nødverge fordi fornærmede hadde trukket kniv. Tiltalte har forklart at han uttalte ovennevnte som var en slags stadfestelse av politiforklaringen fordi det var en person på festen som kjente D og C. Han har forklart at han var redd for represalier om han ikke holdt fast på denne forklaringen. Etter lagmannsrettens flertalls mening er dette åpenbart ikke troverdig. Dette styrkes ytterligere av at tiltalte ikke har ønsket å navngi vedkommende festdeltaker til politiet. Lagmannsrettens flertall har også sett hen til at tiltaltes bror arrangerte et møte mellom tiltalte og fornærmede rett etter at tiltalte slapp ut av varetekt 10 februar 2020 Det er dette møtet tiltalte refererte til når han som beskrevet over forklarte at han møtte han karen jeg gætta. Poenget med møtet var, ifølge tiltalte, at han skulle si unnskyld til fornærmede. Det ble ikke uttalt noe om skytingen, og tiltalte har forklart at han bare skulle unnskylde at han hadde vært til stede under hendelsen. Lagmannsrettens flertall fester ikke lit til denne forklaringen. Etter lagmannsrettens syn trekker dette møtet i retning av at tiltalte var skytteren og at han møtte fornærmede for å beklage sine handlinger. Som et ikke avgjørende tilleggsmoment, har flertallet også sett hen til fornærmedes beskrivelse av skytteren. Han har sagt at vedkommende var av pakistansk etnisitet, at han var cirka 18 20 år og at han hadde litt skjegg. Han anslo ham også til å være like høy eller litt høyere enn fornærmede. Etter lagmannsrettens flertalls mening kan denne beskrivelsen meget gjerne være forenelig med tiltalte. Alt i alt er det etter lagmannsrettens flertalls syn bevist utover enhver rimelig og fornuftig tvil at det er tiltalte som er skytteren. Avslutningsvis vil flertallet knytte noen kommentarer til forsvarers antydninger om at det var C som var skytteren. Lagmannsrettens flertall er ikke i tvil om at brødrene D og C var til stede under skyteepisoden. Som nevnt tidligere i dommen, kan imidlertid ikke flertallet se at C skulle ha motiv for å skyte personer fra Bjølsen. Samtidig er det forståelig at de to, etter å ha vært til stede under en skyteepisode og etter å ha blitt gjenkjent av fornærmede i nærvær av en politimann på adresse4, slo av mobiltelefonene sine, eller i det minste lot dem være utilgjengelige for teledata. Dette er en vanlig metode i kriminelle miljøer for å unngå politiets etterforskningsskritt. At brødrene med hele familien sin dagen etter regelrett rømte til Pakistan og oppholdt seg der i fire måneder kan etter flertallets syn i seg selv ikke rokke ved det overveldende bevisbildet som foreligger mot tiltalte. Brødrene var eller trodde i det minste at de var mistenkt i to alvorlige hendelser med skytevåpen samme kveld. Det vises til omtale om dette tidligere i dommen. I dette perspektivet var det etter flertallets syn ikke rart at brødrene ønsket å forlate landet en periode. I mangel av andre sterke bevis, tilsier imidlertid ikke denne unndragelsen i seg selv at C er skytteren. Lagmannsrettens flertall er etter dette ikke i tvil om at tiltalte har forholdt seg som beskrevet i tiltalebeslutningen. Det innebærer at flertallet er kommet til at tiltaltes handlinger rent objektivt representerer et forsøk på drap, jamfør straffeloven 275, jamfør 16Flertallet går så over til å vurdere om tiltalte handlet med drapsforsett, jamfør straffeloven 22Forsvarer har på subsidiært grunnlag anført at tiltalte ikke kan dømmes for forsøk på drap fordi det ikke er ført tilstrekkelige beviser for at han handlet med drapsforsett. Lagmannsrettens flertall finner det klart at tiltalte ikke har handlet med hensiktsforsett, jamfør straffeloven 22 første ledd bokstav a. Flertallet skal imidlertid vurdere om tiltale har handlet med sannsynlighetsforsett altså om han har begått en handling som dekker gjerningsbeskrivelsen i et straffebud med bevissthet om at handlingen sikkert eller mest sannsynlig dekker gjerningsbeskrivelsen, jamfør straffeloven 22 første ledd bokstav b. Høyesterett har i H R 2021 1207 A premiss uttalt følgende om sannsynlighetsforsett: Uttrykket med bevissthet om illustrerer at det ikke er den objektive sannsynligheten som er avgjørende, men den lovbryteren regnet medicinae Enhver må bedømmes ut fra sin egen oppfatning av de faktiske forholdene, men likevel slik at det skal ses bort fra uvitenhet som følge av selvforskyldt rus, jamfør straffeloven 25 Det er tilstrekkelig med alminnelig sannsynlighetsovervekt for at handlingen dekker gjerningsbeskrivelsen, i vårt tilfelle dødsfølgen. Høyesterett oppsummerer så slik i premiss: Oppsummert konstaterer jeg etter dette at drapsforsett kan foreligge etter straffeloven 22 første ledd bokstav b selv om gjerningspersonen på handlingstidspunktet ikke hadde noen klar bevissthet om at handlingen mest sannsynlig ville føre til at fornærmede døde. En uklar oppfatning om dødsfølgen vil være tilstrekkelig. Det skal ses bort fra uvitenhet som følge av selvforskyldt rus i slike tilfeller skal gjerningspersonen bedømmes som om han var edru, jamfør straffeloven 25 tredje ledd. Et drap kan etter dette være forsettlig selv om det skjer impulsivt, tankeløst eller i en stresset situasjon. Ofte vil vurderingen måtte bygge på ytre omstendigheter og alminnelige erfaringssetninger. I slike tilfeller er det grunn til å utvise forsiktighet ved vurderingen det strenge beviskravet gjelder her som ellers. Lagmannsrettens flertall legger til grunn som bevist utover enhver rimelig og fornuftig tvil at tiltalte siktet på fornærmede med pistolen. Det vises igjen til fornærmedes forklaring om dette, som retten har lagt til grunn som bevist tidligere i dommen: Han siktet direkte på fornærmede med strak høyre arm på to tre meters avstand og avfyrte et skudd. Skuddet traff fornærmede i høyre underarm, hvorpå skytteren uttalte at han ville skyte igjen. Det understrekes at fornærmede forklarte at han opplevde å bli siktet på før skuddet traff, og retten legger dette til grunn. Dette underbygges av at tiltalte sto få meter fra fornærmede og at han faktisk ble truffet av kulen. Forsvarer har fremhevet tiltaltes forklaringer fra de første politiavhørene, hvor han forklarte at han siktet til siden for fornærmede. Flertallet finner ikke å kunne legge dette til grunn. Denne forklaringen støttes ikke av øvrige bevis. Å sikte for så å skyte med skarpe skudd rett ved siden av fornærmede for å skremme, synes videre lite troverdig. Lagmannsrettens flertall legger til grunn at tiltalte konkret siktet på fornærmedes overkropp. Lagmannsretten tar utgangspunkt i at et skudd med prosjektiler kaliber 7, 65 mm avfyrt på to tre meters avstand rettet mot en persons overkropp, omfattes av drapsforsettet. Det vises til at ytre omstendigheter og alminnelige erfaringssetninger tilsier at et slikt skudd kan være dødelig. I forlengelsen av dette vises også til sakkyndig vitne Jan Mario Breens forklaring om livsfare dersom hjerte, lunge eller hovedpulsåre hadde blitt truffet av skarpe skudd. Han forklarte også at det er små marginer i dette området, og at en skuddskade i magen ville innebåret økt risiko for dødelig utfall. Handlingsfølgen vil således dekkes av sannsynlighetsforsettet i straffeloven 22 første ledd bokstav b. Selv om en skulle ta utgangspunkt i at tiltalte konkret siktet på fornærmedes arm, er det etter flertallets syn åpenbart at dette ikke utelukker sannsynlighetsforsett for drapsforsøk. Sjansen for å treffe armen på flere meters hold i en intens og opphetet situasjon hvor begge parter er i bevegelse, er etter flertallets mening liten, mens sannsynligheten for å treffe øvrige, mer såbare steder på fornærmedes overkropp er stor. Skuddet som tiltalte avfyrte traff noen få centimeter fra fornærmedes vitale indre organer. Etter flertallets mening er det på ovennevnte bakgrunn bevist utover enhver rimelig og fornuftig tvil at det er tale om en bevisst handling fra tiltaltes side, og at han på gjerningstidspunktet i det minste hadde en uklar sløret oppfatning i en stresset og uoversiktlig situasjon om at det var sannsynlig at fornærmede ville omkomme av skuddet. Dette er tilstrekkelig for å konstatere at det foreligger sannsynlighetsforsett. Lagmannsrettens flertall konkluderer etter dette med at skuddet som traff fornærmede ble avfyrt med drapsforsett. Objektive og subjektive krav til straffeskyld etter straffeloven 275, jamfør 16 er således etter flertallets syn oppfylt. Mindretallet, meddommer Lars Kristian Bjørløw, er kommet til at det ikke er bevist utover enhver rimelig og fornuftig tvil at tiltalte er gjerningsmannen. Mindretallet kan ikke utelukke at tiltaltes forklaring om at han ble presset av C til å påta seg skylden for å ha skutt fornærmede. Mindretallet har for det første sett hen til at brødrene ble utpekt av fornærmede som gjerningsmenn da de etter skytingen traff på hverandre ved adresse4 på Bjølsen den aktuelle kvelden. For det annet har mindretallet særlig sett hen til at D og C i etterkant av skyteepisoden opptrådte på en måte som underbygger straffeskyld for minst en av dem. Mindretallet legger til grunn at begge to slo av mobiltelefonene sine i tiden etter skytingen, noe som det er vanlig å gjøre i kriminelle miljøer i forbindelse med kriminalitet, slik at politiet skal hindres i etterforskningen. Det at brødrene også umiddelbart reiste mot sted1 og så videre til Kastrup, for så å fly til Pakistan påfølgende dag, tyder etter mindretallets mening på det samme. Mindretallet mener at brødrene forsøkte å unndra seg straffeforfølgning. Det vises herunder til at brødrene først etter fire måneder returnerte til Norge. For det tredje er det etter mindretallets mening også klare holdepunkter for at det var brødrene som hentet våpenet, da de etter egne forklaringer var innom hjemme på Mortensrud forut for skyteepisoden. For mindretallet er det således ikke bevist utover enhver rimelig og fornuftig tvil at tiltalte er skytteren i saken. Tiltalte blir i tråd med flertallets syn å domfelle etter tiltalebeslutningen post I. Tiltalebeslutningen post I I skyldspørsmålet Lagmannsretten har også for denne delen av saken delt seg i et flertall og et mindretall. Lagmannsrettens flertall finner som følge av bevisvurderingen for tiltalebeslutningen post I at tiltalte har forsøkt å pådra C domfellelse for drapsforsøket på fornærmede, ved at han i politiavhør 6 november 2020 forklarte at det var C som avfyrte de aktuelle skuddene på Bjølsen 10 januar 2020Tiltalte forklarte seg slik med hensikt. Han har dermed etter flertallets syn handlet forsettlig. Mindretallet finner som følge av mindretallets bevisvurderingen for tiltalebeslutningen post I at det heller ikke er bevist utover enhver rimelig tvil at tiltalte urettmessig har forsøkt å pådra C domfellelse for drapsforsøk på fornærmede. Tiltalte skal i tråd med flertallets syn domfelles for overtredelse av straffeloven 223, jamfør 222 i samsvar med tiltalebeslutningen post I I. Tiltalebeslutningen post I II skyldspørsmålet Lagmannsrettens flertall finner som følge av bevisvurderingen for tiltalebeslutningen post I at tiltalte ulovlig hadde med seg skarpladd våpen på offentlig sted, til tid og på sted som beskrevet i tiltalebeslutningen post I. Overtredelsen anses grov fordi våpenet var ladd og fordi bevæpningen var særlig farlig og samfunnsskadelig. Tiltalte har etter flertallets syn handlet forsettlig. Mindretallet finner som følge av bevisvurderingen for tiltalebeslutningen post I at det heller ikke er bevist utover enhver rimelig og fornuftig tvil at tiltalte ulovlig bar skarpladd våpen på offentlig sted. Tiltalte skal i tråd med flertallets syn domfelles for overtredelse av straffeloven 189 første ledd bokstav a), jamfør 189 a i samsvar med tiltalebeslutningen post I II. Det bemerkes at det i tiltalebeslutningen har falt ut en henvisning til 189 a, men som repareres ved at ordlyden i bestemmelsen fremgår av tiltaleposten. Straffutmåling A er en 20 år gammel mann som for tiden soner en annen fengselsstraff. Han er uten fast inntekt. Det skal utmåles straff for ett forsøk på drap, ett tilfelle av å ha gitt uriktige opplysninger til politiet for å forsøke å pådra noen en siktelse eller domfellelse, ett grovt tilfelle av ulovlig bæring av skytevåpen på offentlig sted og ett tilfelle av å uten lovlig atkomst være i besittelse av narkotika. Sistnevnte forhold ble rettskraftig avgjort i Oslo tingretts dom 18 juni 2021Det skal utmåles en straff for flere lovbrudd, og straffutmålingsregelen i straffeloven 79 bokstav a) får anvendelse. Ved utmåling av straff for flere straffbare handlinger anvendes straffskjerpelsesprinsippet. Det tas utgangspunkt i det mest alvorlige forholdet og gis et passende tillegg for de øvrige overtredelsene, jamfør for eksempel H R 2021 372 U med henvisning til tidligere avgjørelser. I denne saken er det drapsforsøket som må anses som det mest alvorlige forholdet. Strafferammen for drap etter straffeloven 275 er fengsel mellom åtte år og 21 år. I forarbeidene til straffeloven er det uttalt at normalstraffen for ordinære fullbyrdede drap ikke bør settes under fengsel i 12 år, jamfør Ot. nr. 22 (2008 2009) side 185 Det følger av straffeloven 80 bokstav b) at straffen kan settes under minstestraffen ved forsøk, og etter straffeloven 78 bokstav a) skal det ved utmålingen av straff i formildende retning især tas i betraktning at det dreier seg om en forsøkshandling. Drapsforsøk skal etter dette normalt straffes vesentlig mildere enn et fullbyrdet drap. Det er ikke etablert et normalstraffenivå for forsøk på drap. I H R 2019 714 A heter det i avsnitt 12 14: Når det for forsettlige overtredelser langt på vei er etablert et normalstraffenivå som danner et fast utgangspunkt ved straffutmålingen, kunne det vært praktisk nyttig å gjøre det samme for forsøkshandlinger. Høyesterett har imidlertid i flere avgjørelser fremhevet at fordi sakene kan ha svært forskjellig karakter, er det vanskelig å angi et bestemt straffenivå for forsøk på drap, se blant annet Rt 2012 1095 avsnitt 17 med videre henvisning til Rt 2002 1451 I Rt 2011 1017 avsnitt 27 uttaler førstvoterende følgende om fastsettelse av straff for forsøk på voldtekt: Det ville vært til betydelig praktisk nytte om det hadde vært mulig å angi nærmere hvor mye lavere straffen skal være i forsøkstilfellene, men forsøkshandlingene er av så vidt forskjellig karakter at det ikke lar seg gjøre å gi slik veiledning. Det vil blant annet måtte vektlegges i hvilken utstrekning forsøket omfatter fullbyrdelse av handlinger som kunne vært straffet etter alternative bestemmelser, varighet og intensitet av forsøket, og hva som er årsaken til at forsøket oppgis. Det som uttales her, gjelder helt ut på samme måte for forsøk på drap. Jeg nevner særlig at forsøk på drap i mange tilfeller leder til alvorlig kroppsskade, noe som i så fall må tillegges betydelig vekt ved straffutmålingen. Lagmannsretten har funnet veiledning til straffutmålingen i rettspraksis. I ovennevnte avgjørelse ble tiltalte dømt til en straff av fengsel i seks år. Den domfelte hadde forsøkt å drepe sin tidligere samboer ved å kaste henne ut fra en balkong åtte meter over bakkenivå. Drapsforsøket pågikk over flere minutter, og det ble underveis utøvd betydelig vold. Fornærmede ble imidlertid ikke sterkt skadet, og hun ble ikke påført varige fysiske skader. I Borgarting lagmannsretts dom inntatt i L B 2019 15436 hadde tiltalte forsøkt å kutte fornærmede i halsen med kniv ved to anledninger. Som følge av fornærmedes snarrådighet, ble han ikke truffet av kniven og dermed heller ikke fysisk skadet. Ved straffutmålingen la lagmannsretten stor vekt på at fornærmede ikke hadde blitt påført fysisk skade og kom til at straffen isolert sett lå på fem års fengsel. Dette ble også det endelige resultatet i dommen. I Frostating lagmannsretts dom inntatt i L F 2021 4322 hadde tiltalte skutt to ganger mot fornærmede, hvorav det ene skuddet traff tiltalte i magen og i underarmen. Ved straffutmålingen la lagmannsretten stor vekt på at han var påført en varig fysisk skade ved at han ble påført sterke smerter i underarmen. Videre så retten i skjerpende retning hen til at skytingen fant sted på åpen gate med mye ferdsel. På den annen side la retten vekt på at fornærmede gjennom sin adferd hadde bidratt til at situasjonen, som var et pengeoppgjør i kriminell kontekst, eskalerte. Samtidig la retten til grunn at tiltalte ikke hadde drapshensikt, men kun sannsynlighetsforsett. Straffen ble satt til seks års fengsel. Dette innbefattet også to andre mindre overtredelser, og tiltalte var tidligere domfelt for voldsovertredelser. Gjennomgangen av noenlunde sammenlignbar rettspraksis gir ikke et entydig bilde på hva som er korrekt straffenivå i denne saken. De omtalte avgjørelsene representerer både likhet og ulikhet med vår sak. Her fant det straffbare forholdet sted i offentlig rom mot en person som ikke var deltager i konflikt med tiltalte. Fornærmede var videre ukjent for tiltalte. Lagmannsretten mener at det ikke kan legges til grunn at fornærmede gjennom sin atferd har bidratt til at situasjonen rundt skytingen eskalerte. Fornærmede ble påført en alvorlig skuddskade med stort skadepotensiale da han ble skutt i armen, men skaden vil ikke medføre langtidsvirkning av betydning. Tiltalte har ikke hatt drapshensikt, kun sannsynlighetsforsett da han avfyrte skuddet som traff. Alt i alt mener lagmannsretten at drapsforsøket isolert sett tilsier en straff på omkring seks års fengsel før skjerpende og formildende omstendigheter tas i betraktning. Straffutmålingen skal også omfatte overtredelsen av straffeloven 223, jamfør 222 (tiltabeslutningen post I I). Lagmannsretten finner at straffenivået for falsk anklage om drapsforsøk isolert sett ligger på fengsel i rundt seks måneder. Retten har her funnet støtte i Rt 2012 1302Videre skal straffutmålingen omfatte overtredelse av straffeloven 189 bokstav a), jamfør 189 a, som gjelder grov bevæpning med skytevåpen på offentlig sted (tiltalebeslutningen post I II). Det er sett særlig hen til at tiltalte bragte med seg et skarpladd våpen til et område midt i Oslo hvor det bor mange barnefamilier. Lagmannsretten finner at straffenivået isolert sett ligger på fengsel i seks måneder. Retten har funnet støtte i Rt 2014 1302, som riktignok omhandlet tidligere tilsvarende bestemmelse i våpenloven, som hadde ett års høyere strafferamme enn straffeloven 189 a. Det fremgår imidlertid av forarbeidene til straffeloven 189 a at endringen i strafferamme ikke tok sikte på å endre forholdet til relevant rettspraksis. Straffutmålingen skal også omfatte overtredelse av legemiddelloven 31 annet ledd, jamfør 24 første ledd (tiltalebeslutningen post I V), som gjelder besittelse av 0, 2 gram marihuana. Forholdet ble rettskraftig avgjort i Oslo tingretts dom og er et bøteforhold. Bot ilegges imidlertid ikke, da dette anses som en skjerpende omstendighet. Lagmannsretten finner etter dette straffen for de fire tiltalepostene ved samlet pådømmelse i medhold av straffeloven 79 bokstav a), forut for hensyntagen til tiltaltes alder, ligger på rundt 6 år og 8 måneder. Den helt dominerende straffereduserende omstendighet i denne saken er imidlertid tiltaltes unge alder. Tiltalte var 17 år og nesten 11 måneder gammel da drapsforsøket fant sted. Det følger av straffeloven 33 første ledd første punktum at den som var under 18 år på handlingstidspunktet bare kan idømmes ubetinget fengsel når det er særlig påkrevd. Videre følger det av straffeloven 78 første ledd bokstav i) at det i formildende retning især skal tas i betraktning at lovbryteren var under 18 år på handlingstidspunktet. Lagmannsretten konstaterer innledningsvis at det er særlig påkrevd å idømme ubetinget fengsel i denne saken. Det er tale om en alvorlig straffesak hvor kun flaks har ledet til at liv ikke gikk tapt. Forsvarer har ikke påstått ungdomsstraff for lagmannsretten, og lagmannsretten finner dette heller ikke aktuelt. Det vises til at personundersøkelse foretatt av tiltalte våren 2021 konkluderte med at han ikke var egnet for ungdomsstraff. Videre er tiltalte i gang med soning av Borgarting lagmannsretts dom av 8 juli 2021 på 3 år og 4 måneder fengsel. Dette leder etter lagmannsrettens syn til at ubetinget fengselsstraff nå er særlig påkrevd. Det skal imidlertid gjøres et betydelig fradrag i fengselsstraffen siden tiltalte var under 18 år da den mest alvorlige straffbare handlingen fant sted. Lagmannsretten har funnet noe veiledning i rettspraksis på området, likevel slik at de domfelte i de aktuelle avgjørelsene har vært betraktelig lengre unna myndighetsalder enn det tiltalte var på gjerningstidspunktet. Lagmannsretten er kommet til at straffen skal reduseres med ett år og seks måneder grunnet at tiltalte kun var 17 år og 11 måneder på gjerningstidspunktet for drapsforsøket. Lagmannsrettens foreløpige konklusjon er etter dette at straffen for de fire postene i tiltalebeslutningen tilsier en straff på fengsel i fem år og to måneder. Det oppstår imidlertid etterskuddsproblematikk her som følge av at lovbruddene i saken er begått forut for Borgarting lagmannsretts dom av 8 juli 2021, hvor tiltalte ble dømt til en fellesdom på tre år og fire måneders fengsel. Dommen omfattet en overtredelse av straffeloven 274 første ledd, jamfør 273, samt en tidligere domfellelse for overtredelse av straffeloven 272, jamfør 271, jamfør 15 og straffeloven 327, jamfør 15Det følger av straffeloven 82 annet ledd at v ed straffutmålingen gjelder 79 tilsvarende. Det skal tas hensyn til hva en passende straff ville vært ved samtidig pådømmelse, og den samlede straffen må ikke være strengere enn om alle forholdene hadde vært pådømt samtidig. Dersom samtlige straffbare forhold var pådømt samtidig, ville fortsatt drapsforsøket vært det mest alvorlige og dermed også styrende for det endelige resultatet. Dommen fra Borgarting lagmannsrett ville i en slik hypotetisk situasjon gitt et påslag til herværende sak på to års fengsel. Det ville gitt en samlet dom på syv år og to måneders fengsel. Da tiltalte allerede er i gang med soningen av Borgarting lagmannsretts dom av 8 juli 2021 på tre år og fire måneders fengsel, er det naturlig at det nå avsies en tilleggsdom til denne, jamfør utgangspunktet i straffeloven 82 første ledd. Dette innebærer at det nå avsies en tilleggsdom for de fire straffbare forholdene i vår sak på fengsel i tre år og ti måneder. Til fradrag i straffen kommer 32 dager for utholdt varetekt, jamfør straffeloven 837 Erstatning Bistandsadvokaten har på vegne av fornærmede fremmet krav på oppreisningserstatning og erstatning for ødelagte klær. Når det gjelder tingsskaden, har forsvarer ikke hatt innvendinger, gitt domfellelse etter tiltalen. Bistandsadvokaten har krevd erstatning for ødelagte eiendeler, jamfør skadeerstatningsloven 4 1 Dette omfatter fornærmedes Peak Performance jakke og Nike Air Max sko, som skal ha blitt ødelagt i forbindelse med skuddskaden. Bistandsadvokaten har på vegne av fornærmede anslått det økonomiske tapet til 6000 kroner for jakken og 1000 kroner for skoene. Lagmannsretten legger verdianslagene for kravene til grunn. Kravene tas etter dette til følge. Bistandsadvokaten har på vegne av fornærmede videre krevd oppreisningserstatning fastsatt etter rettens skjønn, jamfør skadeerstatningsloven 3 5 første ledd bokstav a). Han har anført at oppreisningserstatning etter rettspraksis generelt synes å ligge på omkring 150 000 kroner og at det ikke er grunn til å sette beløpet lavere som følge av fornærmedes egen opptreden, slik tingretten gjorde. Forsvarer har ikke bestridt at det er grunnlag for å idømme oppreisningserstatning, gitt domfellelse etter tiltalen. Han har imidlertid bestridt at det er grunnlag for å idømme oppreisningserstatning med mer enn 100 000 kroner. Etter skadeerstatningsloven 3 5 første ledd bokstav a) kan den som forsettlig eller grovt uaktsomt volder skade på en person pålegges å betale den fornærmede en slik engangssum som retten finner rimelig til erstatning (oppreisning) for den voldte tort og smerte og for annen krenking eller skade av ikke økonomisk art. Idet tiltalte er domfelt i tråd med tiltalebeslutningen post I er vilkårene oppfylt, og lagmannsretten finner at et slikt engangsbeløp skal tilkjennes. Beløpets størrelse vil bero på en konkret vurdering hvor det blant annet skal legges vekt på handlingens objektive grovhet, skadevolderens skyld, fornærmedes subjektive opplevelse av krenkelsen og arten og omfanget av de påførte skadevirkninger. I denne saken ble fornærmede påført en skuddskade i underarmen, idet kulen gikk tvers gjennom armen. Som beskrevet under skyldspørsmålet, har ikke skuddskaden ledet til en varig skade, selv om det tok rundt et halvt år før armen var tilnærmet som før. Fornærmede har imidlertid vært preget psykisk av hendelsen ved at han har vært mer skvetten og hatt perioder med dårligere søvn og matlyst. Han har videre forsøkt psykologbistand. Generelt er forsøk på drap en meget alvorlig krenkelse, og beløpet vil derfor i slike saker ofte settes relativt høyt, selv om det ikke finnes et standardisert nivå, som for eksempel voldtektssaker. Rettspraksis kan likevel tyde på at det i mange saker som angår drapsforsøk er utmålt oppreisningserstatning på rundt 150 000 kroner. Dette er blant annet tilfelle i H R 2019 741 A, som også er omtalt under straffutmålingen. Lagmannsretten finner at dette i utgangspunktet også er riktig nivå i denne saken. I motsetning til tingretten, kan lagmannsretten ikke se at oppreisningserstatningen skal settes til et lavere beløp som følge av fornærmedes egen opptreden. Det er ubestridt at tiltalte og fornærmede var ukjent for hverandre og at de ikke hadde hatt kontakt forut for skyteepisoden på Bjølsen. Det forelå ingen konflikt mellom dem før de sto i den aktuelle konfrontasjonen hvor tiltalte trakk et skarpladd våpen mot den ubevæpnede fornærmede, som opprinnelig hadde vært på vei for å spille fotball. At fornærmede var til stede i den korte stunden det var kontakt mellom de to fraksjonene forut for skytingen, kan ikke lede til at oppreisningserstatningen nedsettes. Dette er således annerledes enn i avgjørelsen L F 2021 4322, som også er omtalt under straffutmålingen, hvor fornærmede åpenbart bidro til at situasjonen eskalerte. I nevnte sak ble oppreisningserstatningen satt til 130 000 kroner. Oppreisningserstatningen settes etter dette til 150 000 kroner. Oppfyllelsesfristen er to uker fra dommens forkynnelse, jamfør tvisteloven 19 78 Saksomkostninger Saksomkostninger er ikke påstått, og lagmannsretten finner heller ikke at det er grunnlag for å idømme saksomkostninger, jamfør straffeprosessloven 437 tredje ledd. Det er lagt vekt på at tiltalte for tiden er uten inntekt og at han nå dømmes til en lengre fengselsstraff. Avslutning Dommen er avsagt med slik dissens som fremgår over. Dommen er ikke avsagt innen lovens frist som følge av påskeferie og vanskeligheter med å finne tidspunkt for avsluttende domskonferanse for samtlige meddommere. Det ble avholdt første rådslagning umiddelbart etter avsluttet ankeforhandling, jamfør rettsboken. D OM SS LU TN IN G1. A, født 00/00/2002, dømmes for overtredelse av straffeloven 275, jamfør 16, straffeloven 223, jamfør 222 og straffeloven 189a jamfør 189 første ledd bokstav a). For disse forholdene og det forhold han ble rettskraftig dømt for i Oslo tingretts dom 18 juni 2021 dømmes han til 3 tre år og 10 ti måneder fengsel, jamfør straffeloven 79 bokstav a). Dette er en tilleggsdom til Borgarting lagmannsretts dom 8 juli 2021, jamfør straffeloven 82 Varetekt kommer til fradrag med 32 trettito dager, jamfør straffeloven 832A dømmes til å betale 150 000 etthundreogfemtitusen kroner oppreisningserstatning og 7 000 sjutusen kroner i erstatning for tingsskade til B innen 2 to uker fra dommens forkynnelse.
En 20 år gammel mann ble under dissens dømt til fengsel i 3 år og 10 måneder for forsøk på drap, jamfør straffeloven 275, jamfør 16 Han hadde skutt fornærmede med et skytevåpen på relativt kort avstand. Skuddet traff fornærmede i høyre underarm, men medførte ikke varig og alvorlig skadefølge. Flertallet fant at tiltalte hadde handlet med sannsynlighetsforsett. Tiltalte ble videre domfelt for overtredelse av straffeloven 223, jamfør 222 og 189a, jamfør 189 første ledd bokstav a. Straffen er en tilleggsdom til Borgarting lagmannsretts dom på 3 år og 4 måneders fengsel avsagt 8 juli 2021, jamfør straffeloven 82Henvisninger: Skadeserstatningsloven 3 5 Straffeloven 16, 82, 189, 189a, 222, 223, 275