Utlendingsrett  Utenlandsk arbeidskraft  Utlendingsloven § 108
Politimesteren i Oslo har ved forelegg av 26 februar 2020 satt virksomhet1 A S, organisasjonsnummer organisasjonsnummer, under tiltale for overtredelse av: Utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a, jamfør strl 27for forsettlig eller grovt uaktsomt å ha gjort bruk av en utlendings arbeidskraft når utlendingen ikke har nødvendig tillatelse etter loven Når et straffebud er overtrådt av noen som har handlet på vegne av et foretak, kan foretaket straffes. Grunnlag: Torsdag 31 oktober 2019 klokka 1045 i adresse2 i Oslo og andre steder hadde selskapet A arbeid for seg til tross for at han ikke hadde arbeidstillatelse i riket. virksomhet1 A S vedtok ikke forelegget, og forelegget trer i stedet for tiltalebeslutning, jamfør straffeprosessloven 268 Oslo tingrett avsa 27 august 2020 dom med slik domsslutning: virksomhet1 A S, organisasjonsnummer organisasjonsnummer, dømmes for overtredelse av utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a jamfør straffeloven 27 til å betale en bot på 60 000 sekstitusen kroner. virksomhet1 A S har anket dommen til Borgarting lagmannsrett. Anken gjelder bevisbedømmelsen og lovanvendelsen under skyldspørsmålet. Den er henvist til ankeforhandling. Ankeforhandling er holdt 17 februar 2021 i Borgarting lagmannsretts hus. Daglig leder og styreleder i virksomhet1 A S, B, og tre vitner har gitt forklaring. Øvrig bevisførsel fremgår av rettsboken. Aktor la ned slik påstand: virksomhet1 A S, organisasjonsnummer dømmes for overtredelse av utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a, jamfør straffeloven 27til: å betale en bot stor kr 60000Forsvarer la ned slik påstand: virksomhet1 A S frifinnes, subsidiært anses på mildeste måte. Lagmannsretten ser slik på saken: Skyldspørsmålet Etter utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a straffes den som forsettlig eller grovt uaktsomt gjør bruk av en utlendings arbeidskraft når utlendingen ikke har nødvendig tillatelse etter loven. Det følger av utlendingsloven 55 at en utlending som akter å ta arbeid mot eller uten vederlag, må ha oppholdstillatelse som gir rett til å ta arbeid. For å straffe virksomhet1 A S er det ikke nødvendig å påvise at noen enkeltperson har utvist skyld, men det må påvises at noen som har handlet på vegne av foretaket kan straffes, jamfør straffeloven 27 første ledd. For at noen kan straffes må de objektive vilkårene for straff være oppfylt. Dette omfatter også anonyme og kumulative feil. Lagmannsretten må i tillegg finne at foretaket bør ilegges straff, jamfør straffeloven 27 første ledd første punktum, jamfør 28 I denne vurderingen er det blant annet relevant å legge vekt på om noen som har handlet på vegne av foretaket har utvist skyld, og eventuelt graden av skyld, jamfør straffeloven 28 første ledd bokstav b. Det er på det rene at A ikke hadde tillatelse til å arbeide i Norge på tidspunktet omfattet av tiltalen. Som følge av hendelsen omtalt i tiltalen ble han i Utlendingsdirektoratets vedtak 1 november 2019 utvist fra Norge, med et innreiseforbud på to år. A påklaget vedtaket. Ved Utlendingsnemndas vedtak 20 mars 2020 ble klagen ikke tatt til følge. Vedtaket er begjært omgjort av A. Utlendingsmyndighetene har ikke tatt stilling til omgjøringsbegjæringen. For å gjøre bruk av noens arbeidskraft i utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a s forstand, kreves ikke noe ordnet arbeidsforhold eller kontrakt, og heller ikke at arbeidet utføres mot vederlag. På den annen side må det avgrenses mot for eksempel normale vennetjenester og ordinære håndsrekninger. Det vises til Grete Brochmann m. fl., Utlendingsloven kommentarutgave side 603 med videre henvisninger. Som eksempler er det i kommentarutgaven vist til at det ikke er arbeid å hjelpe en forbipasserende med å skifte dekk ved punktering eller bistå en venn med flytting. Begrunnelsen for at arbeidstakerbegrepet skal forstås vidt, og at også ulønnet arbeid omfattes, er at man ønsker å unngå omgåelser. Bestemmelsens formål tilsier at man ikke trekker noen snever grense for hva som er arbeid i lovens forstand, og at en sammenligning med arbeidsbegrepet i for eksempel skatteloven har begrenset interesse. Ved bevisbedømmelsen av om virksomhet1 A S har gjort bruk av As arbeidskraft skal enhver rimelig og fornuftig tvil komme tiltalte til gode. Bevisvurderingen beror ofte på en vurdering av flere momenter som hver for seg kan ha ulik bevisstyrke. Det kreves ikke at hvert enkelt moment skal være bevist utover enhver rimelig tvil, så lenge det etter en samlet vurdering av momentene ikke er rimelig tvil om konklusjonen. Dette må også gjelde når et mulig straffbart forhold som ikke omfattes av tiltalen, er trukket inn som et bevismoment. jamfør Rt 2005 1353 avsnitt 14 Det er påtalemyndigheten som har bevisbyrden. Tiltalte skal ikke måtte bevise sin uskyld. Når det senere i dommen under behandlingen av straffekravet heter at noe er bevist, mener lagmannsretten at det er bevist ut over enhver rimelig tvil. Lagmannsretten går etter dette over til å vurdere om virksomhet1 A S har gjort bruk av As arbeidskraft den dagen tiltalen gjelder. Ved denne vurderingen har lagmannsretten delt seg i et flertall og et mindretall. Som utgangspunkt for bevisvurderingen viser en samlet lagmannsrett til at A ble observert av politibetjentene Kristian Hellenes og Øyvind Ødegaard Bergh den 31 oktober 2019, cirka klokken 1000, utenfor malingsbutikken Fl gger Farve i Ekebergveien på Ljan i Oslo. A kom kjørende i en Volvo V70. Han parkerte utenfor malingsbutikken og gikk deretter inn i butikken. Han kom ut igjen med to malingsspann, satte seg i bilen og kjørte av gårde. Politibetjentene Hellenes og Ødegaard søkte opp Volvoen i sine registre og fant at den sto registrert på B. De reagerte på at føreren av bilen så yngre ut enn den registrerte eieren som var født i 1982 Politiet fulgte derfor etter Volvoen til adresse2 i Oslo. Der så de at A bar malingspannene inn i boligen. I boligen pågikk renoveringsarbeider, og Hellenes og Bergh bestemte seg for å gjennomføre en kontroll av arbeidene. Inne i boligen var det to latviere som var i arbeid. De snakket ikke norsk, og var ifølge politibetjent Bergh heller ikke veldig gode i engelsk. A snakket svensk, og det var stort sett han som snakket med politibetjentene på stedet. A bar en veske over skulderen. Ifølge Bergh bar han denne vesken også da han gikk inn i malerbutikken på Ljan. Vesken inneholdt flere kvitteringer fra kjøp som typisk kunne knyttes til oppussingsprosjekter. Blant kvitteringene var kvitteringen fra det aktuelle kjøpet av de to malingsspannene fra malingsbutikken på Ljan. Vesken inneholdt i tillegg to bankkort som sto i Bs navn, samt et Master Card som det er usikkert hvem som eide. A bar i tillegg en telefon da han ble påtruffet av politiet. Om telefonen var i vesken eller i en lomme, er usikkert. Han samtykket til at politiet fikk se på innholdet i telefonen. I telefonen var det lagret bilder av oppussingsarbeider, herunder verktøy og materialer. Det var også lagret tekstmeldinger som var sendt 23 oktober 2019, og som politiet mener er skrevet av A. A hadde også med seg sitt polske førerkort. Om dette var i vesken eller om han hadde det i en lomme, er usikkert. I bilen sammen med A satt en eldre mann. A og B er brødre, og det er på det rene at den eldre mannen er faren deres. Faren ble med inn i boligen da A gikk inn med malingsspannene. Det er ikke fra politiets side anført at faren deltok i noe av arbeidet. B har i lagmannsretten forklart at virksomhet1 A S arbeidet med totalrenovering av boligen i adresse2 i Oslo blant annet den dagen tiltalen omhandler. Han har forklart at to andre firmaer var leid inn for å utføre arbeidene. Han har videre forklart at han selv, sammen med en annen ansatt, pleide å handle varer for selskapet. Han har videre forklart at broren hans, A, ofte var i Norge for å trene kampsport, og at faren hans også var kommet på besøk fra land noen dager før tidspunktet omhandlet i tiltalen. Den aktuelle dagen (31. oktober 2019) skulle broren vise faren deres hva B arbeidet medicinae Broren og faren fikk derfor låne Bs bil, og de kjørte til adresse2. B har forklart at han var på jobb på virksomhet2 denne dagen. Han hadde lagt igjen vesken sin med mobiltelefonen i boligen i adresse2, og han ba faren og broren om ta denne med ettersom de uansett skulle dit. B forklarte videre at da faren og broren kom til adresse2 fikk de vite at arbeiderne var tomme for maling. Ettersom Bs telefonen lå i vesken fikk arbeiderne ikke tak i B, og faren tilbød derfor at de kunne kjøre og hente malingen. A har i lagmannsretten i all hovedsak forklart seg likt som B om hvorfor han kjørte til malingsbutikken og hentet to spann med maling som han leverte i adresse2. Han har nektet for at telefonen og eller vesken som han bar, tilhørte ham. Han har i likhet med B forklart at eiendelene tilhørte broren og at broren ba ham om å hente dem i adresse2, da han likevel skulle vise stedet for faren. A har i tillegg forklart at han ofte var i Norge for å trene kampsport og at han i tillegg var student. Han bodde som regel hos broren når han var i Norge, og var ofte sammen med ham, også på brorens arbeidsplasser. A har bestridt at han kan ha hatt tid til å utføre arbeid for virksomhet1 A S ved siden av trening og studier. Lagmannsrettens flertall, bestående av lagdommerne Skirstad Pollen og Fosmark og meddommerne Enge, Andersen og Tjåland, finner det bevist utover enhver rimelig tvil at virksomhet1 A S har gjort bruk av As arbeidskraft den 31 oktober 2019, slik det fremgår av tiltalen. Flertallet mener det ut fra politibetjentenes observasjoner, sammenholdt med det som ble funnet i vesken og på telefonen som A bar da han ble påtruffet av politiet, er utenkelig at A hentet malingsspannene uten at dette var et oppdrag fra selskapet. Flertallet finner det ikke avgjørende at det ikke er bevis for at han fikk noen betaling for oppdraget. Flertallet har ved bevisvurderingen lagt vekt på at politibetjent Bergh observerte at A bar på vesken med alle kvitteringene og betalingskortene også da han skulle inn i malingsbutikken. Dette er vanskelig å forene med at han bare skulle hente bagen for broren. For flertallet er det også av vesentlig betydning at han nødvendigvis kunne koden på betalingskortet da han betalte for malingen. Videre har flertallet lagt vekt på at han la kvitteringen tilbake i vesken sammen med alle de andre kvitteringene. Samlet sett knytter dette A til virksomheten på en måte som underbygger at han gjorde dette som et arbeid for selskapet, og ikke som en vennetjeneste eller ordinær håndsrekning. For flertallet er det ikke avgjørende at det i vesken var kvitteringer fra et tidsrom da A beviselig var i utlandet. Det utelukker ikke at A benyttet vesken når han sto for innkjøpene, mens det var andre som gjorde innkjøp for selskapet og brukte vesken i de periodene han ikke var tilgjengelig. Flertallet har ved bevisvurderingen også lagt vekt på politibetjent Berghs forklaring om at A på gjentatte spørsmål fra Bergh nektet for at han hadde stoppet noen steder under kjøreturen til adresse2. Først etter å ha blitt konfrontert med at politiet hadde sett at ham komme ut med to spann med maling fra malingsbutikken erkjente han dette. Han forklarte da at broren hadde bedt ham om å kjøpe malingen på vei til adresse2. Dette er annerledes enn det han har forklart i lagmannsretten. Selv om det ikke ble brukt tolk under forklaringen på stedet, er ikke flertallet i tvil om at A forsøkte å unndra opplysningen om at han hadde hentet maling for selskapet. Ved den samlede bevisvurderingen har flertallet videre lagt betydelig vekt på at den finner det bevist at A disponerte telefonen som inneholdt bilder fra ulike oppussingsprosjekter, samt materialer og utstyr. Det er ikke i tvil om at telefonen ble brukt som ledd i arbeid for selskapet. Flertallet finner det ikke avgjørende om A disponerte telefonen alene eller om også B disponerte denne, ei heller hvem den sto registrert på. Det er heller ikke avgjørende om telefonen lå i vesken eller om A hadde den i lommen. For flertallet er det derimot av avgjørende betydning at A kunne koden til telefonen da politiet ba om den, og at tekstmeldingen som er sendt til D 23 oktober 2019, etter flertallets syn, ikke kan være sendt av andre enn A. Meldingene omhandler innkjøp og organisering av arbeider. Meldingen er skrevet med enkelte svenske ord, og det fremgår at den som har skrevet meldingene skulle reise til utlandet dagen etter, hvorpå D ønsket ham lykke til. Flertallet setter dette i sammenheng med at A reiste til Malta for å konkurrere 24 oktober 2019 Flertallet mener etter dette at innholdet på telefonen klart knytter A til virksomheten i virksomhet1 A S. For flertallet er det også et moment at A var til stede under en kontroll ved Bs bilverksted tidligere i 2019, og at politiet da fant en kontrollseddel fra E U kontroll på As mobiltelefon. Flertallet finner det etter dette ikke avgjørende at A var aktiv idrettsutøver, og at han også var student. Slik flertallet vurderer det, innebærer ikke dette at han ikke i tillegg kunne gjøre arbeid for virksomhet1 A S. Samlet sett mener flertallet at det er grunnlag for å fastslå at virksomhet1 A S brukte As arbeidskraft den 31 oktober 2019 da A kjørte til Ljan og kjøpte de to malingsspannene og fraktet dem til adresse2. Flertallet er ikke i tvil om at det var B som organiserte det slik at selskapet gjorde bruk av As arbeidskraft. Det er ikke tvilsomt at han som daglig leder og styreleder for virksomhet1 A S, handlet på vegne av selskapet. Om det var B eller n av latvierne som rent faktisk ba A om å kjøpe den aktuelle malingen, er da uten betydning for skyldspørsmålet. Flertallet finner etter dette at vilkårene for straff etter utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a, jamfør 27 er til stede. Med de strenge beviskravene som er i straffesaker mener lagmannsrettens mindretall, bestående av meddommerne Berge Hansen og Hansen, at man ikke kan utelukke forklaringene til B og A om at A dro til adresse2 for å vise faren hva B drev med, og at han der tilbød seg å hente to malingsspann. Mindretallet mener man ikke kan utelukke at dette var en enkeltstående vennetjeneste. For mindretallet er det et vesentlig moment at A og B er brødre. Det fremstår da på ingen måte utenkelig at formålet med å dra til arbeidsplassen var å vise faren hva sønnen drev med, og det er naturlig at A som bror ga selskapet en håndstrekning da han først var der. Ved bevisvurderingen har det for mindretallet vært av sentral betydning at det ikke er bevismessig grunnlag for å konkludere med at telefonen og eller vesken tilhørte eller ble disponert av A. Som påpekt av forsvarer, er flere av kvitteringene som ble funnet i vesken, fra en periode da A var på Malta. Mindretallet legger etter bevisførselen til grunn at A var på reise til Malta fra 24 til 28 oktober 2019 Av de 17 kvitteringer som ble funnet i vesken, var seks fra tidsrommet da A ikke var i Norge. Dette medfører at det er rimelig tvil med hensyn til om vesken tilhørte og eller ble disponert av A. Mindretallet peker også på at politibetjentene Hellenes og Bergh ikke kunne huske om telefonen lå i vesken eller om A bar den på seg. Ettersom det er tvil om vesken tilhørte og eller ble disponert av A, medfører dette at det også er tvil med hensyn til om telefonen var As eller brorens. Mindretallet viser dessuten til at politiet ikke har undersøkt hvem som hadde tegnet abonnementet til telefonen. Mindretallet kan heller ikke se at innholdet på telefonen i seg selv beviser at den tilhørte A. At det er sendt tekstmeldinger som har enkelte svenske ord, og med en tekst som kan tyde på at avsenderen skal reise til utlandet på et tidspunkt da A beviselig reiste til Malta, finner ikke mindretallet ut fra den samlede bevisvurderingen avgjørende. Tekstmeldingene er sendt til en D som politiet ikke vet hvem er, og det er ikke uvanlig at fremmedspråklige skriver en blanding av norsk og svensk. Selve innholdet i tekstmeldingene er etter mindretallets syn ikke selvforklarende og ikke tilstrekkelig som bevis for at det var A som skrev disse. At A bar telefonen da han ble påtruffet av politiet, og at han kunne koden er derfor etter mindretallets syn ikke tilstrekkelig til å konkludere med at han disponerte denne som ledd i et arbeid for virksomhet1 A S. Mindretallet mener man ikke kan se bort fra As forklaring om at han kunne koden fordi han lånte brorens telefon til å surfe på internett når han var i Norge. Mindretallet har vurdert betydningen av at A på gjentatte spørsmål fra politibetjent Bergh på stedet nektet for å ha stoppet innom noe sted før han kom til adresse2. Mindretallet finner ikke å tillegge dette nevneverdig vekt. Det ble ikke brukt tolk under forklaringen på stedet. Mindretallet mener det da ikke kan utelukkes at A misforsto spørsmålet, eller at han formulerte seg uriktig. Mindretallet peker også på at det ikke er gjennomført avhør av A etter dette, og han forklarte seg ikke for tingretten. Mindretallet har også vurdert betydningen av at politibetjent Bergh oppfattet at de to latvierne som var på arbeidsplassen, formidlet at A hadde vært der flere ganger tidligere. Heller ikke dette finner mindretallet å tillegge nevneverdig vekt. Det er uomtvistet at de to latvierne ikke snakket norsk. Bergh har dessuten forklart at de snakket dårlig engelsk, og at kommunikasjonen skjedde ved gestikulering og ved bruk av enkeltstående ord. Etter mindretallets syn gir dette rom for misforståelser. Det er derfor tvil med hensyn til om det Bergh oppfattet at latvierne formidlet, medfører riktighet. Til sist nevner mindretallet at den ikke finner å kunne legge nevneverdig vekt på at A er blitt stoppet n gang tidligere i 2019 under en kontroll av brorens arbeidsplass, virksomhet2. Under denne kontrollen ble det funnet et bilde av en E U kontrollseddel på As telefon. Denne kontrollen ble ikke fulgt opp overfor selskapet eller A verken forvaltningsrettslig eller strafferettslig og den er lite opplyst for lagmannsretten. Mindretallet mener det etter dette ikke er ført beviser som i tilstrekkelig grad knytter A til virksomhet1 A S, og som underbygger at han utførte arbeid for virksomhet1 A S denne dagen. I lys av det strenge strafferettslige beviskravet mener mindretallet man ikke kan utelukke at A av egen vilje hentet de to malingsspannene, og at dette var en enkeltstående vennetjeneste. Mindretallet mener den enkeltstående hjelpen som broren i denne situasjonen tilbød virksomhet1 A S, ikke innebærer at selskapet har gjort bruk av As arbeidskraft. Forholdet rammes derfor ikke av straffebudet i utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a, jamfør straffeloven 27Reaksjonsfastsettelsen I samsvar med flertallets syn legger retten til grunn at vilkårene for å domfelle virksomhet1 A S for overtredelse av utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a, jamfør straffeloven 27, er til stede. Spørsmålet er etter dette om foretaksstraff skal idømmes, og hvor høy boten i tilfelle skal være. Dette beror på en skjønnsmessig vurdering av en rekke momenter, hvor de viktigste er opplistet i straffeloven 28Lagmannsretten er etter en skjønnsmessig helhetsvurdering av momentene nevnt i straffeloven 28, kommet til at foretaksstraff skal idømmes virksomhet1 A S. Utlendingsloven 108 tredje ledd skal ivareta viktige innvandringspolitiske hensyn og bruk av ulovlig arbeidskraft undergraver både innvandringspolitiske og arbeidsrettslige verdier, jamfør også de momenter Høyesterett fremhevet i Rt 2010 1118 Det er grunn til å tro at mørketallene er store, og det bør derfor reageres med en følbar reaksjon som virkemiddel for å hindre slik kriminalitet. Det er videre lagt vekt på at lagmannsretten finner det bevist at overtredelsen er begått ved forsett, at den fremmet foretakets interesser og at den ga foretaket en fordel. Selv om selskapet bare har gjort bruk av n person til å kjøpe og hente to spann maling, er overtredelsen samlet sett tilstrekkelig grov til at det ut fra allmennpreventive grunner bør utmåles foretaksstraff. Strafferammen for overtredelse av utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a er bot eller fengsel i inntil to år. I og med at siktede er et foretak, er det bot som er den aktuelle reaksjonen, jamfør straffeloven 27, jamfør 28 Momentene nevnt i straffeloven 28, skal tillegges vekt ved straffutmålingen. Listen er ikke uttømmende. Forarbeidene til bestemmelsen gir ikke spesiell veiledning for vurdering av straffenivået. Det er også begrenset rettspraksis om bestemmelsen. Rt 2010 1118 og Rt 2015 1217 som omhandler brudd på utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a, er begge mer alvorlige enn vår sak, og gir liten veiledning ved den konkrete straffutmålingen. Aktor har vist til direktiv for straffesaksbehandlingen ved Oslo politidistrikt (bøtedirektivet). Direktivet ble innført i april 2019 og er felles for Oslo, Øst, Sør Øst, Sør Vest og Agder politidistrikt. Formålet med bøtedirektivet er å fremme likebehandling på tvers av distriktene ved utstedelse av forelegg, se innledningen til direktivet. Direktivet oppstiller normalbøtesatser for en rekke mindre alvorlige lovovertredelser. Et slikt bøtedirektiv er en intern instruks for politidistriktet som ikke binder domstolens straffutmåling. Som nevnt over, angir straffeloven 28 en rekke momenter det skal legges vekt på ved utmålingen. Etter lagmannsrettens syn er det slik også bøtedirektivet legger opp til ved fastsettelsen av normalnivået naturlig å ta utgangspunkt i hvor mange utlendinger som har jobbet ulovlig, og hvor lang tidsperiode det er tale om. I foreliggende sak er det tale om n person som har kjøpt og hentet maling ved n anledning. For ulovlig bruk av utenlandsk arbeidskraft oppstiller bøtedirektivet for profesjonelle arbeidsgivere et nivå på 50 000 kroner for ett dagsverk for n arbeider. Det nivået som følger av bøtedirektivet gir etter lagmannsrettens syn et fornuftig utgangspunkt for fastsettelsen av foretaksstraffen. Dette nivået tar inn i seg de allmennpreventive hensyn som gjør seg gjeldende ved utmålingen, jamfør straffeloven 28 bokstav a. Tingretten fastsatte boten til 60 000 kroner som følge av at forelegget ikke ble vedtatt. Lagmannsretten finner samlet sett at dette er en passende reaksjonen. Lagmannsretten har funnet noe veiledning i L B 2019 7852, der anke over Oslo tingretts dom 30 november 2018 (T OS LO 2018 161574) ble nektet fremmet. Et aksjeselskap var av tingretten ilagt foretaksstraff på 75 000 kroner for overtredelse av utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a, jamfør straffeloven 27 Selskapet hadde 8 mars 2017 gjort bruk av arbeidskraften til en person uten arbeidstillatelse. virksomhet1 A S er ilagt en bot, og saksomkostninger idømmes ikke. Dommen er avsagt med den dissens som fremgår foran. D OM SS LU TN IN G virksomhet1 A S, organisasjonsnummer organisasjonsnummer, dømmes for overtredelse av utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a, jamfør straffeloven 27 til å betale en bot på 60 000 sekstitusen kroner. Jeg bekrefter at rettens øvrige medlemmer har godkjent avgjørelsens innhold, jamfør midlertidig lov 26 mai 2020 nummer 47 8 andre ledd. Ida Skirstad Pollen
Politimesteren i Oslo har ved forelegg av 26 februar 2020 satt virksomhet1 A S, organisasjonsnummer organisasjonsnummer, under tiltale for overtredelse av: Utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a, jamfør strl 27for forsettlig eller grovt uaktsomt å ha gjort bruk av en utlendings arbeidskraft når utlendingen ikke har nødvendig tillatelse etter loven Når et straffebud er overtrådt av noen som har handlet på vegne av et foretak, kan foretaket straffes. Grunnlag: Torsdag 31 oktober 2019 klokka 1045 i adresse2 i Oslo og andre steder hadde selskapet A arbeid for seg til tross for at han ikke hadde arbeidstillatelse i riket. virksomhet1 A S vedtok ikke forelegget, og forelegget trer i stedet for tiltalebeslutning, jamfør straffeprosessloven 268 Oslo tingrett avsa 27 august 2020 dom med slik domsslutning: virksomhet1 A S, organisasjonsnummer organisasjonsnummer, dømmes for overtredelse av utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a jamfør straffeloven 27 til å betale en bot på 60 000 sekstitusen kroner. virksomhet1 A S har anket dommen til Borgarting lagmannsrett. Anken gjelder bevisbedømmelsen og lovanvendelsen under skyldspørsmålet. Den er henvist til ankeforhandling. Ankeforhandling er holdt 17 februar 2021 i Borgarting lagmannsretts hus. Daglig leder og styreleder i virksomhet1 A S, B, og tre vitner har gitt forklaring. Øvrig bevisførsel fremgår av rettsboken. Aktor la ned slik påstand: virksomhet1 A S, organisasjonsnummer dømmes for overtredelse av utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a, jamfør straffeloven 27til: å betale en bot stor kr 60000Forsvarer la ned slik påstand: virksomhet1 A S frifinnes, subsidiært anses på mildeste måte. Lagmannsretten ser slik på saken: Skyldspørsmålet Etter utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a straffes den som forsettlig eller grovt uaktsomt gjør bruk av en utlendings arbeidskraft når utlendingen ikke har nødvendig tillatelse etter loven. Det følger av utlendingsloven 55 at en utlending som akter å ta arbeid mot eller uten vederlag, må ha oppholdstillatelse som gir rett til å ta arbeid. For å straffe virksomhet1 A S er det ikke nødvendig å påvise at noen enkeltperson har utvist skyld, men det må påvises at noen som har handlet på vegne av foretaket kan straffes, jamfør straffeloven 27 første ledd. For at noen kan straffes må de objektive vilkårene for straff være oppfylt. Dette omfatter også anonyme og kumulative feil. Lagmannsretten må i tillegg finne at foretaket bør ilegges straff, jamfør straffeloven 27 første ledd første punktum, jamfør 28 I denne vurderingen er det blant annet relevant å legge vekt på om noen som har handlet på vegne av foretaket har utvist skyld, og eventuelt graden av skyld, jamfør straffeloven 28 første ledd bokstav b. Det er på det rene at A ikke hadde tillatelse til å arbeide i Norge på tidspunktet omfattet av tiltalen. Som følge av hendelsen omtalt i tiltalen ble han i Utlendingsdirektoratets vedtak 1 november 2019 utvist fra Norge, med et innreiseforbud på to år. Ved Utlendingsnemndas vedtak 20 mars 2020 ble klagen ikke tatt til følge. Vedtaket er begjært omgjort av A. Utlendingsmyndighetene har ikke tatt stilling til omgjøringsbegjæringen. For å gjøre bruk av noens arbeidskraft i utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a s forstand, kreves ikke noe ordnet arbeidsforhold eller kontrakt, og heller ikke at arbeidet utføres mot vederlag. På den annen side må det avgrenses mot for eksempel normale vennetjenester og ordinære håndsrekninger. Det vises til Grete Brochmann m. fl., Utlendingsloven kommentarutgave side 603 med videre henvisninger. Som eksempler er det i kommentarutgaven vist til at det ikke er arbeid å hjelpe en forbipasserende med å skifte dekk ved punktering eller bistå en venn med flytting. Begrunnelsen for at arbeidstakerbegrepet skal forstås vidt, og at også ulønnet arbeid omfattes, er at man ønsker å unngå omgåelser. Bestemmelsens formål tilsier at man ikke trekker noen snever grense for hva som er arbeid i lovens forstand, og at en sammenligning med arbeidsbegrepet i for eksempel skatteloven har begrenset interesse. Ved bevisbedømmelsen av om virksomhet1 A S har gjort bruk av As arbeidskraft skal enhver rimelig og fornuftig tvil komme tiltalte til gode. Bevisvurderingen beror ofte på en vurdering av flere momenter som hver for seg kan ha ulik bevisstyrke. Det kreves ikke at hvert enkelt moment skal være bevist utover enhver rimelig tvil, så lenge det etter en samlet vurdering av momentene ikke er rimelig tvil om konklusjonen. Dette må også gjelde når et mulig straffbart forhold som ikke omfattes av tiltalen, er trukket inn som et bevismoment. jamfør Rt 2005 1353 avsnitt 14 Det er påtalemyndigheten som har bevisbyrden. Tiltalte skal ikke måtte bevise sin uskyld. Når det senere i dommen under behandlingen av straffekravet heter at noe er bevist, mener lagmannsretten at det er bevist ut over enhver rimelig tvil. Lagmannsretten går etter dette over til å vurdere om virksomhet1 A S har gjort bruk av As arbeidskraft den dagen tiltalen gjelder. Ved denne vurderingen har lagmannsretten delt seg i et flertall og et mindretall. Som utgangspunkt for bevisvurderingen viser en samlet lagmannsrett til at A ble observert av politibetjentene Kristian Hellenes og Øyvind Ødegaard Bergh den 31 oktober 2019, cirka klokken 1000, utenfor malingsbutikken Fl gger Farve i Ekebergveien på Ljan i Oslo. A kom kjørende i en Volvo V70. Han parkerte utenfor malingsbutikken og gikk deretter inn i butikken. Han kom ut igjen med to malingsspann, satte seg i bilen og kjørte av gårde. Politibetjentene Hellenes og Ødegaard søkte opp Volvoen i sine registre og fant at den sto registrert på B. De reagerte på at føreren av bilen så yngre ut enn den registrerte eieren som var født i 1982 Politiet fulgte derfor etter Volvoen til adresse2 i Oslo. Der så de at A bar malingspannene inn i boligen. I boligen pågikk renoveringsarbeider, og Hellenes og Bergh bestemte seg for å gjennomføre en kontroll av arbeidene. Inne i boligen var det to latviere som var i arbeid. De snakket ikke norsk, og var ifølge politibetjent Bergh heller ikke veldig gode i engelsk. A snakket svensk, og det var stort sett han som snakket med politibetjentene på stedet. A bar en veske over skulderen. Ifølge Bergh bar han denne vesken også da han gikk inn i malerbutikken på Ljan. Vesken inneholdt flere kvitteringer fra kjøp som typisk kunne knyttes til oppussingsprosjekter. Blant kvitteringene var kvitteringen fra det aktuelle kjøpet av de to malingsspannene fra malingsbutikken på Ljan. Vesken inneholdt i tillegg to bankkort som sto i Bs navn, samt et Master Card som det er usikkert hvem som eide. A bar i tillegg en telefon da han ble påtruffet av politiet. Om telefonen var i vesken eller i en lomme, er usikkert. Han samtykket til at politiet fikk se på innholdet i telefonen. I telefonen var det lagret bilder av oppussingsarbeider, herunder verktøy og materialer. Det var også lagret tekstmeldinger som var sendt 23 oktober 2019, og som politiet mener er skrevet av A. A hadde også med seg sitt polske førerkort. Om dette var i vesken eller om han hadde det i en lomme, er usikkert. I bilen sammen med A satt en eldre mann. A og B er brødre, og det er på det rene at den eldre mannen er faren deres. Faren ble med inn i boligen da A gikk inn med malingsspannene. Det er ikke fra politiets side anført at faren deltok i noe av arbeidet. B har i lagmannsretten forklart at virksomhet1 A S arbeidet med totalrenovering av boligen i adresse2 i Oslo blant annet den dagen tiltalen omhandler. Han har forklart at to andre firmaer var leid inn for å utføre arbeidene. Han har videre forklart at han selv, sammen med en annen ansatt, pleide å handle varer for selskapet. Han har videre forklart at broren hans, A, ofte var i Norge for å trene kampsport, og at faren hans også var kommet på besøk fra land noen dager før tidspunktet omhandlet i tiltalen. Den aktuelle dagen (31. oktober 2019) skulle broren vise faren deres hva B arbeidet medicinae Broren og faren fikk derfor låne Bs bil, og de kjørte til adresse2. B har forklart at han var på jobb på virksomhet2 denne dagen. Han hadde lagt igjen vesken sin med mobiltelefonen i boligen i adresse2, og han ba faren og broren om ta denne med ettersom de uansett skulle dit. B forklarte videre at da faren og broren kom til adresse2 fikk de vite at arbeiderne var tomme for maling. Ettersom Bs telefonen lå i vesken fikk arbeiderne ikke tak i B, og faren tilbød derfor at de kunne kjøre og hente malingen. A har i lagmannsretten i all hovedsak forklart seg likt som B om hvorfor han kjørte til malingsbutikken og hentet to spann med maling som han leverte i adresse2. Han har nektet for at telefonen og eller vesken som han bar, tilhørte ham. Han har i likhet med B forklart at eiendelene tilhørte broren og at broren ba ham om å hente dem i adresse2, da han likevel skulle vise stedet for faren. A har i tillegg forklart at han ofte var i Norge for å trene kampsport og at han i tillegg var student. Han bodde som regel hos broren når han var i Norge, og var ofte sammen med ham, også på brorens arbeidsplasser. A har bestridt at han kan ha hatt tid til å utføre arbeid for virksomhet1 A S ved siden av trening og studier. Lagmannsrettens flertall, bestående av lagdommerne Skirstad Pollen og Fosmark og meddommerne Enge, Andersen og Tjåland, finner det bevist utover enhver rimelig tvil at virksomhet1 A S har gjort bruk av As arbeidskraft den 31 oktober 2019, slik det fremgår av tiltalen. Flertallet mener det ut fra politibetjentenes observasjoner, sammenholdt med det som ble funnet i vesken og på telefonen som A bar da han ble påtruffet av politiet, er utenkelig at A hentet malingsspannene uten at dette var et oppdrag fra selskapet. Flertallet finner det ikke avgjørende at det ikke er bevis for at han fikk noen betaling for oppdraget. Flertallet har ved bevisvurderingen lagt vekt på at politibetjent Bergh observerte at A bar på vesken med alle kvitteringene og betalingskortene også da han skulle inn i malingsbutikken. Dette er vanskelig å forene med at han bare skulle hente bagen for broren. For flertallet er det også av vesentlig betydning at han nødvendigvis kunne koden på betalingskortet da han betalte for malingen. Videre har flertallet lagt vekt på at han la kvitteringen tilbake i vesken sammen med alle de andre kvitteringene. Samlet sett knytter dette A til virksomheten på en måte som underbygger at han gjorde dette som et arbeid for selskapet, og ikke som en vennetjeneste eller ordinær håndsrekning. For flertallet er det ikke avgjørende at det i vesken var kvitteringer fra et tidsrom da A beviselig var i utlandet. Det utelukker ikke at A benyttet vesken når han sto for innkjøpene, mens det var andre som gjorde innkjøp for selskapet og brukte vesken i de periodene han ikke var tilgjengelig. Flertallet har ved bevisvurderingen også lagt vekt på politibetjent Berghs forklaring om at A på gjentatte spørsmål fra Bergh nektet for at han hadde stoppet noen steder under kjøreturen til adresse2. Først etter å ha blitt konfrontert med at politiet hadde sett at ham komme ut med to spann med maling fra malingsbutikken erkjente han dette. Han forklarte da at broren hadde bedt ham om å kjøpe malingen på vei til adresse2. Dette er annerledes enn det han har forklart i lagmannsretten. Selv om det ikke ble brukt tolk under forklaringen på stedet, er ikke flertallet i tvil om at A forsøkte å unndra opplysningen om at han hadde hentet maling for selskapet. Ved den samlede bevisvurderingen har flertallet videre lagt betydelig vekt på at den finner det bevist at A disponerte telefonen som inneholdt bilder fra ulike oppussingsprosjekter, samt materialer og utstyr. Det er ikke i tvil om at telefonen ble brukt som ledd i arbeid for selskapet. Flertallet finner det ikke avgjørende om A disponerte telefonen alene eller om også B disponerte denne, ei heller hvem den sto registrert på. Det er heller ikke avgjørende om telefonen lå i vesken eller om A hadde den i lommen. For flertallet er det derimot av avgjørende betydning at A kunne koden til telefonen da politiet ba om den, og at tekstmeldingen som er sendt til D 23 oktober 2019, etter flertallets syn, ikke kan være sendt av andre enn A. Meldingene omhandler innkjøp og organisering av arbeider. Meldingen er skrevet med enkelte svenske ord, og det fremgår at den som har skrevet meldingene skulle reise til utlandet dagen etter, hvorpå D ønsket ham lykke til. Flertallet setter dette i sammenheng med at A reiste til Malta for å konkurrere 24 oktober 2019 Flertallet mener etter dette at innholdet på telefonen klart knytter A til virksomheten i virksomhet1 A S. For flertallet er det også et moment at A var til stede under en kontroll ved Bs bilverksted tidligere i 2019, og at politiet da fant en kontrollseddel fra E U kontroll på As mobiltelefon. Flertallet finner det etter dette ikke avgjørende at A var aktiv idrettsutøver, og at han også var student. Slik flertallet vurderer det, innebærer ikke dette at han ikke i tillegg kunne gjøre arbeid for virksomhet1 A S. Samlet sett mener flertallet at det er grunnlag for å fastslå at virksomhet1 A S brukte As arbeidskraft den 31 oktober 2019 da A kjørte til Ljan og kjøpte de to malingsspannene og fraktet dem til adresse2. Flertallet er ikke i tvil om at det var B som organiserte det slik at selskapet gjorde bruk av As arbeidskraft. Det er ikke tvilsomt at han som daglig leder og styreleder for virksomhet1 A S, handlet på vegne av selskapet. Om det var B eller n av latvierne som rent faktisk ba A om å kjøpe den aktuelle malingen, er da uten betydning for skyldspørsmålet. Flertallet finner etter dette at vilkårene for straff etter utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a, jamfør 27 er til stede. Med de strenge beviskravene som er i straffesaker mener lagmannsrettens mindretall, bestående av meddommerne Berge Hansen og Hansen, at man ikke kan utelukke forklaringene til B og A om at A dro til adresse2 for å vise faren hva B drev med, og at han der tilbød seg å hente to malingsspann. Mindretallet mener man ikke kan utelukke at dette var en enkeltstående vennetjeneste. For mindretallet er det et vesentlig moment at A og B er brødre. Det fremstår da på ingen måte utenkelig at formålet med å dra til arbeidsplassen var å vise faren hva sønnen drev med, og det er naturlig at A som bror ga selskapet en håndstrekning da han først var der. Ved bevisvurderingen har det for mindretallet vært av sentral betydning at det ikke er bevismessig grunnlag for å konkludere med at telefonen og eller vesken tilhørte eller ble disponert av A. Som påpekt av forsvarer, er flere av kvitteringene som ble funnet i vesken, fra en periode da A var på Malta. Mindretallet legger etter bevisførselen til grunn at A var på reise til Malta fra 24 til 28 oktober 2019 Av de 17 kvitteringer som ble funnet i vesken, var seks fra tidsrommet da A ikke var i Norge. Dette medfører at det er rimelig tvil med hensyn til om vesken tilhørte og eller ble disponert av A. Mindretallet peker også på at politibetjentene Hellenes og Bergh ikke kunne huske om telefonen lå i vesken eller om A bar den på seg. Ettersom det er tvil om vesken tilhørte og eller ble disponert av A, medfører dette at det også er tvil med hensyn til om telefonen var As eller brorens. Mindretallet viser dessuten til at politiet ikke har undersøkt hvem som hadde tegnet abonnementet til telefonen. Mindretallet kan heller ikke se at innholdet på telefonen i seg selv beviser at den tilhørte A. At det er sendt tekstmeldinger som har enkelte svenske ord, og med en tekst som kan tyde på at avsenderen skal reise til utlandet på et tidspunkt da A beviselig reiste til Malta, finner ikke mindretallet ut fra den samlede bevisvurderingen avgjørende. Tekstmeldingene er sendt til en D som politiet ikke vet hvem er, og det er ikke uvanlig at fremmedspråklige skriver en blanding av norsk og svensk. Selve innholdet i tekstmeldingene er etter mindretallets syn ikke selvforklarende og ikke tilstrekkelig som bevis for at det var A som skrev disse. At A bar telefonen da han ble påtruffet av politiet, og at han kunne koden er derfor etter mindretallets syn ikke tilstrekkelig til å konkludere med at han disponerte denne som ledd i et arbeid for virksomhet1 A S. Mindretallet mener man ikke kan se bort fra As forklaring om at han kunne koden fordi han lånte brorens telefon til å surfe på internett når han var i Norge. Mindretallet har vurdert betydningen av at A på gjentatte spørsmål fra politibetjent Bergh på stedet nektet for å ha stoppet innom noe sted før han kom til adresse2. Mindretallet finner ikke å tillegge dette nevneverdig vekt. Det ble ikke brukt tolk under forklaringen på stedet. Mindretallet mener det da ikke kan utelukkes at A misforsto spørsmålet, eller at han formulerte seg uriktig. Mindretallet peker også på at det ikke er gjennomført avhør av A etter dette, og han forklarte seg ikke for tingretten. Mindretallet har også vurdert betydningen av at politibetjent Bergh oppfattet at de to latvierne som var på arbeidsplassen, formidlet at A hadde vært der flere ganger tidligere. Heller ikke dette finner mindretallet å tillegge nevneverdig vekt. Det er uomtvistet at de to latvierne ikke snakket norsk. Bergh har dessuten forklart at de snakket dårlig engelsk, og at kommunikasjonen skjedde ved gestikulering og ved bruk av enkeltstående ord. Etter mindretallets syn gir dette rom for misforståelser. Det er derfor tvil med hensyn til om det Bergh oppfattet at latvierne formidlet, medfører riktighet. Til sist nevner mindretallet at den ikke finner å kunne legge nevneverdig vekt på at A er blitt stoppet n gang tidligere i 2019 under en kontroll av brorens arbeidsplass, virksomhet2. Under denne kontrollen ble det funnet et bilde av en E U kontrollseddel på As telefon. Denne kontrollen ble ikke fulgt opp overfor selskapet eller A verken forvaltningsrettslig eller strafferettslig og den er lite opplyst for lagmannsretten. Mindretallet mener det etter dette ikke er ført beviser som i tilstrekkelig grad knytter A til virksomhet1 A S, og som underbygger at han utførte arbeid for virksomhet1 A S denne dagen. I lys av det strenge strafferettslige beviskravet mener mindretallet man ikke kan utelukke at A av egen vilje hentet de to malingsspannene, og at dette var en enkeltstående vennetjeneste. Mindretallet mener den enkeltstående hjelpen som broren i denne situasjonen tilbød virksomhet1 A S, ikke innebærer at selskapet har gjort bruk av As arbeidskraft. Forholdet rammes derfor ikke av straffebudet i utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a, jamfør straffeloven 27Reaksjonsfastsettelsen I samsvar med flertallets syn legger retten til grunn at vilkårene for å domfelle virksomhet1 A S for overtredelse av utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a, jamfør straffeloven 27, er til stede. Spørsmålet er etter dette om foretaksstraff skal idømmes, og hvor høy boten i tilfelle skal være. Dette beror på en skjønnsmessig vurdering av en rekke momenter, hvor de viktigste er opplistet i straffeloven 28Lagmannsretten er etter en skjønnsmessig helhetsvurdering av momentene nevnt i straffeloven 28, kommet til at foretaksstraff skal idømmes virksomhet1 A S. Utlendingsloven 108 tredje ledd skal ivareta viktige innvandringspolitiske hensyn og bruk av ulovlig arbeidskraft undergraver både innvandringspolitiske og arbeidsrettslige verdier, jamfør også de momenter Høyesterett fremhevet i Rt 2010 1118 Det er grunn til å tro at mørketallene er store, og det bør derfor reageres med en følbar reaksjon som virkemiddel for å hindre slik kriminalitet. Det er videre lagt vekt på at lagmannsretten finner det bevist at overtredelsen er begått ved forsett, at den fremmet foretakets interesser og at den ga foretaket en fordel. Selv om selskapet bare har gjort bruk av n person til å kjøpe og hente to spann maling, er overtredelsen samlet sett tilstrekkelig grov til at det ut fra allmennpreventive grunner bør utmåles foretaksstraff. Strafferammen for overtredelse av utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a er bot eller fengsel i inntil to år. I og med at siktede er et foretak, er det bot som er den aktuelle reaksjonen, jamfør straffeloven 27, jamfør 28 Momentene nevnt i straffeloven 28, skal tillegges vekt ved straffutmålingen. Listen er ikke uttømmende. Forarbeidene til bestemmelsen gir ikke spesiell veiledning for vurdering av straffenivået. Det er også begrenset rettspraksis om bestemmelsen. Rt 2010 1118 og Rt 2015 1217 som omhandler brudd på utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a, er begge mer alvorlige enn vår sak, og gir liten veiledning ved den konkrete straffutmålingen. Aktor har vist til direktiv for straffesaksbehandlingen ved Oslo politidistrikt (bøtedirektivet). Direktivet ble innført i april 2019 og er felles for Oslo, Øst, Sør Øst, Sør Vest og Agder politidistrikt. Formålet med bøtedirektivet er å fremme likebehandling på tvers av distriktene ved utstedelse av forelegg, se innledningen til direktivet. Direktivet oppstiller normalbøtesatser for en rekke mindre alvorlige lovovertredelser. Et slikt bøtedirektiv er en intern instruks for politidistriktet som ikke binder domstolens straffutmåling. Som nevnt over, angir straffeloven 28 en rekke momenter det skal legges vekt på ved utmålingen. Etter lagmannsrettens syn er det slik også bøtedirektivet legger opp til ved fastsettelsen av normalnivået naturlig å ta utgangspunkt i hvor mange utlendinger som har jobbet ulovlig, og hvor lang tidsperiode det er tale om. I foreliggende sak er det tale om n person som har kjøpt og hentet maling ved n anledning. For ulovlig bruk av utenlandsk arbeidskraft oppstiller bøtedirektivet for profesjonelle arbeidsgivere et nivå på 50 000 kroner for ett dagsverk for n arbeider. Det nivået som følger av bøtedirektivet gir etter lagmannsrettens syn et fornuftig utgangspunkt for fastsettelsen av foretaksstraffen. Dette nivået tar inn i seg de allmennpreventive hensyn som gjør seg gjeldende ved utmålingen, jamfør straffeloven 28 bokstav a. Tingretten fastsatte boten til 60 000 kroner som følge av at forelegget ikke ble vedtatt. Lagmannsretten finner samlet sett at dette er en passende reaksjonen. Lagmannsretten har funnet noe veiledning i L B 2019 7852, der anke over Oslo tingretts dom 30 november 2018 (T OS LO 2018 161574) ble nektet fremmet. Et aksjeselskap var av tingretten ilagt foretaksstraff på 75 000 kroner for overtredelse av utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a, jamfør straffeloven 27 Selskapet hadde 8 mars 2017 gjort bruk av arbeidskraften til en person uten arbeidstillatelse. virksomhet1 A S er ilagt en bot, og saksomkostninger idømmes ikke. Dommen er avsagt med den dissens som fremgår foran. D OM SS LU TN IN G virksomhet1 A S, organisasjonsnummer organisasjonsnummer, dømmes for overtredelse av utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a, jamfør straffeloven 27 til å betale en bot på 60 000 sekstitusen kroner. Jeg bekrefter at rettens øvrige medlemmer har godkjent avgjørelsens innhold, jamfør midlertidig lov 26 mai 2020 nummer 47 8 andre ledd.
Lagmannsrettens flertall kom som tingretten til at et foretak hadde gjort bruk av utenlandsk arbeidskraft uten nødvendig tillatelse. Utlendingen hadde kjøpt og hentet maling i forbindelse med renoveringsarbeider. Dette innebar et brudd på utlendingsloven 108 tredje ledd bokstav a. Lagmannsretten fant som tingretten at foretaksstraff skulle idømmes, og fastsatte boten til 60 000 kroner, jamfør straffeloven 27, jamfør 28 Henvisninger: Utlendingsloven 108 Straffeloven 27, 28