Forsikringsrett  Regress  Ex gratia  Avhendingslova § 4-12
Saken gjelder krav på regress mellom to forsikringsselskaper. Det vises til saksfremstillingen i tingrettens dom, som ikke er bestridt av partene: Etter å ha flyttet inn i januar 2015, meldte Hilde 5/4/2016 fra til Gjensidige om vond lukt i huset. Gjensidiges takstmann John Vinneng utarbeidet to rapporter i april mai, og det fremgikk av disse at rottekadavre og rotteekskrementer var avdekket i veggene i husets underetasje, og antatt adkomst var rørgjennomføringer. I en kostnadsberegning i juni 2016 spesifiserte han utbedringene til kr 1 306 850, fordelt på 28 poster, der de høyeste gjaldt byggesak (kr 30 000), kartlegging (kr 40 000), undersøkelser (kr 30 000), rivning av skillevegg, garderobe og hobbyrom (kr 67 500), rivning og bygging av to nye baderom (kr 290 000), elektro (kr 50 000), etterkontroll Mycoteam (kr 45 000), kamerainspeksjon av fasade og rør (kr 50 000), desinfisering og vask (kr 30 000), luktfjerning (kr 37 000), fjerning av dyr og feller (kr 30 000), lufting og rens av klær og møbler (kr 10 000), leietap ubeboelige hybler (kr 65 000) og for egen ubeboelig bolig (kr 135 000) (senere fratrukket). Våren og sommeren 2016 ble også fukt og skjeggkre avdekket i boligen, og etter søksmål inngikk Hilde Help og selger Protector forlik om erstatning for dette, som ikke omfattet utbedring av rotteskadene. Hilde avslo Protectors tilbud om prisavslag, basert på en rapport Vedvik Bygg utarbeidet for Protector 19/7/2016, som anslo utbedringskostnadene til kr 303 125 Han anbefalte å åpne nødvendige deler av veggkonstruksjonen fra en side, rive og utbedre infiserte deler av konstruksjonen, de og remontere utstyr i bad rørarbeid, elektrisk utstyr og hyller garderober, sanere lukt med Ozon, legge membran og fliser i ett bad, lukke lydvegg i hobbyrom og redskapsbod og flislegge nedre del av vegg i boden etter å ha rengjort, malt og etablert undertrykksventilering. Han beregnet også utgiftene til rigg og drift. Etter hans oppfatning var rivning av himlingen ikke nødvendig. Av Vinnengs rapport fremgikk at forrige eier hadde tegnet gnageravtale med Anticimex i 2004 og også hadde kjent lukt fra teknisk rom i 2014 Likevel besvarte hun spørsmålet om skadedyr i egenerklæringsskjemaet med nei. Partene er enige om at forsikringstilfellet rotteskadene oppsto i selgers forsikringstid og før Hildes bygningsforsikring i Gjensidige trådte i kraft 1/1/2015, selv om den eventuelt også utviklet seg i forsikringstiden. Uten å være forpliktet til det, valgte Gjensidige likevel å dekke Hildes reparasjonsutgifter ex gratia for å avhjelpe hans vanskelige situasjon og fremmet i 2017 et regresskav mot Protector på kr 1 123 203 Kravet er nå er redusert til kr 1 008 511, fordelt på kr 145 000 er husleietap for to utleieenheter, og kr 863 511 er utbedringskostnader etter rotte skadene. Gjensidige Forsikring A SA (heretter Gjensidige ) tok ut stevning 14 april 2020 med påstand om at Protector Forsikring A SA (heretter Protector ) dømmes til å betale Gjensidige erstatning med 1 123 203 kroner. I tilsvar påstod Protector seg frifunnet. Oslo tingrett avsa 6 januar 2021 dom med følgende slutning: 1. Protector Forsikring A SA dømmes til innen to uker fra dommens forkynnelse å betale 500 000 femhundretusen kroner i erstatning til Gjensidige Forsikring A SA tillagt lovens forsinkelsesrente fra 27/11/2017 til betaling skjer. 2. Sakskostnader idømmes ikke. Både Gjensidige og Protector har i rett tid anket dommen til Borgarting lagmannsrett. Ankeforhandling ble holdt 17 juni 2021 i Borgarting lagmannsretts hus. Begge parter var representert ved sin prosessfullmektig. Det ble avhørt fire vitner. Om bevisføringen for øvrig vises det til rettsboken. Gjensidige Forsikring A SA har i korte trekk gjort gjeldende: Gjensidige har krav på regress for utbetalingen til Hilde som følge av at Protector var ansvarlig for å dekke Hildes mangelskrav. Det følger av rettspraksis og alminnelige rettsgrunnsetninger at et regresskrav ikke trenger noen særskilt hjemmel, men at det er avskjæring av regress som krever hjemmel, jamfør blant annet Rt 1997 1029 Det er tilstrekkelig at man har dekket en forpliktelse som en annen var skyldig å betale. Det foreligger ikke hjemmel for å avskjære regress som følge av at man visste at man ikke var forpliktet til å betale. Dette gjelder også mellom forsikringsselskaper. Bransjenormen omhandler ikke dette tilfellet. En annen regel vil motvirke at den som er reelt forpliktet, bærer det endelige tapet. Gjensidiges har krav på regress for det beløpet som Protector var forpliktet til å betale Hilde etter avhendingsloven. Dette gjelder kostnader til å sanere og utbedre rotteskadene, jamfør avhendingslova 4 12 Det er dokumentert at kostnadene utgjorde 853 413 kroner inkludert utlegg til byggesak på 30 000 kroner. Det er ikke utbedret mer enn det som var nødvendig som følge av mangelen knyttet til rotteskadene. For kostnadene til renoveringen av badet må det imidlertid gjøres et skjønnsmessig fradrag for forlenget levetid, men ikke på mer enn 20 prosent. I tillegg har Gjensidige krav på regress etter å ha dekket Hildes husleietap på 149 000 kroner, fordi den sterke lukten etter rotteskadene gjorde boligens to utleieenheter ubeboelige, jamfør avhendingslova 4 14Gjensidige Forsikring A SA har lagt ned følgende påstand: 1. Protector Forsikring A SA dømmes til å betale erstatning til Gjensidige Forsikring A SA oppad begrenset til kr 950000 tillagt lovens renter fra 271117 til betaling skjer. 2. Gjensidige Forsikring A SA tilkjennes sakens kostnader for ting og lagmannsrett. Protector Forsikring A SA har i korte trekk gjort gjeldende: Gjensidige har ikke krav på regress. Det er ikke grunnlag for regress når man har dekket en annens forpliktelse med kunnskap om at man selv ikke var forpliktet til å betale. En slik ex gratia betaling er ikke en normal situasjon som det tales om i blant annet Rt 1997 1027 All rettspraksis om regress gjelder regresskrav fra noen som var forpliktet eller trodde at de var forpliktet til å betale. Også ordlyden f lere som plikter å betale i skadeserstatningsloven 5 3 taler for at en ex gratia utbetaling ikke kan være gjenstand for et regresskrav. Når man er kjent med den manglende betalingsplikten, taler heller ikke rimelighetsbetraktninger for regress i alle fall ikke mellom forsikringsselskaper. Et forsikringsselskap som ikke er forpliktet å dekke en skade, skal etter bransjenormen sende kravet videre til det ansvarlige forsikringsselskapet. Etter bransjenormen er regress bare aktuelt for utbetalinger som er gjort under forsikringen. En ex gratia betaling skjer nettopp utenfor forsikringsdekningen. Å innrømme regress i et tilfelle som det foreliggende, vil frata det ansvarlige forsikringsselskapet retten til å saksbehandle sitt eget krav. Subsidiært gjøres det gjeldende at kalkylen fra takstmann og byggmester Vedvik på 303 125 kroner med tillegg for byggesaksutgift på 30 000 kroner er dekkende for hva som var nødvendig for å sanere og utbedre mangelen (rotteskadene). Det er ikke dokumentert at det var nødvendig å bruke så mye som 853 413 kroner. Kravet bygger på langt flere timer enn nødvendig. Det var heller ikke nødvendig å totalrenovere badet; det ville vært tilstrekkelig å legge flis på flis. For badet må det dessuten gjøres et standardhevingsfradrag på inntil 40 prosent. Når det gjelder erstatning, er det bare grunnlag for å kreve erstattet leietap for den ene utleieenheten (106 600 kroner), ettersom det ikke ble gjort noen utbedringer i den andre enheten, og det heller ikke er sannsynliggjort at den var ubeboelig på grunn av lukt. Protector Forsikring A SA har lagt ned følgende påstand: Prinsipalt: 1. Protector Forsikring A SA frifinnes Subsidiært2. Protector Forsikring A SA frifinnes mot å betale 450000, For begge: 3. Protector Forsikring A SA tilkjennes sakens omkostninger for begge instanser Lagmannsrettens syn på saken: Innledning Spørsmålet for lagmannsretten er om Gjensidige har krav på regress mot Protector som følge av at Gjensidige har dekket et forsikringstilfelle som Protector var ansvarlig for og eventuelt hvor stort regresskravet er. Det er uomtvistet at rotteskadene på Hildes bolig gjorde at Hilde fikk et mangelskrav etter avhendingslova, som omfattes av selgers boligselgerforsikring hos Protector. Det er heller ikke omtvistet at rotteskadene ikke var omfattet av Hildes bygningsforsikring hos Gjensidige, og at Gjensidige på utbetalingstidspunktet var klar over at selskapet ikke var forpliktet til å dekke Hildes tap og dermed foretok utbetalingen ex gratia. Lagmannsretten bemerker for helhetens skyld at Gjensidige ikke har gjort gjeldende at Hilde har overdratt sitt krav mot Protector til Gjensidige, heller ikke ved konkludent atferd. Partene er for øvrig uenige om Hildes krav mot Protector falt bort som følge av Gjensidiges betaling; for lagmannsretten er det imidlertid ikke nødvendig å ta stilling til dette spørsmålet. Har Gjensidige krav på regress? Rt 1997 1029 Mofrakt er et grunnleggende prejudikat om regress. Saken gjaldt spørsmål om et forsikringsselskap hadde krav på å få tilbakebetalt et forsikringsbeløp som selskapet hadde utbetalt til Partsrederiet Mofrakt i den feilaktige tro at de var forpliktet til det. Ved vurderingen av om reglene om condictio indebiti kunne gi grunnlag for forsikringsselskapets tilbakesøkingskrav, la Høyesterett blant annet vekt på at forsikringsselskapet ville ha krav på regress mot det ansvarlige forsikringsselskapet. På generelt grunnlag uttalte Høyesterett: Her vil jeg peke på at det følger av alminnelige rettsgrunnsetninger at den som har dekket en annens forpliktelse, normalt og som utgangspunkt, har et regresskrav i behold. Det er avskjæring av regress som krever særskilt hjemmel. Jeg viser her til dommer inntatt i Rt 1986 381 og Rt 1993 1018Denne rettssetningen er fulgt opp av Høyesterett i en rekke senere avgjørelser. I Rt 2010 664 avsnitt 17 uttales det under henvisning til blant annet Mofrakt dommen at et regresskrav etter vanlig rettsoppfatning ikke trenger særlig hjemmel, men at det er tilstrekkelig at man har dekket en annens forpliktelse. I H R 2017 2414 A avsnitt 47 siteres ovennevnte uttalelse fra Mofrakt dommen, og videre uttales det i avsnitt 49: Etter mitt syn er det ingen grunn til å fravike det utgangspunktet som ble tatt i Mofrakt dommen. Slik jeg ser det, er det naturlig å forstå formuleringen som har dekket en annens forpliktelse slik at det som et utgangspunkt ikke kreves noe mer enn at den ene part har dekket noe den annen skulle ha betalt. I saken her ville det innebære at Møretrygd normalt og som utgangspunkt ville ha krav på å få dekket sitt utlegg fra Protector dersom Protector var det selskapet som rettelig skulle ha betalt sikredes krav. Lagmannsretten viser også til H R 2018 577 A avsnitt 36 og H R 2021 61 A avsnitt 37 38Lagmannsretten legger etter dette til grunn at det er sikker rett at den som har dekket en annens forpliktelse, normalt og som utgangspunkt, har et regresskrav og at det er avskjæring av regress som krever særskilt hjemmel. Til Protectors anførsel om at ordlyden i skadeserstatningsloven 5 3 er til hinder for regress for en som har betalt med kjennskap om ikke å være forpliktet, vil lagmannsretten bemerke at regressbestemmelsen i skadeserstatningsloven 5 3 nummer 2 bare regulerer regress ved solidaransvar. Det er imidlertid intet i rettspraksis som tilsier at regress skal være utelukket utenfor solidarskyldforhold. Tvert imot viser allerede Mofrakt dommen at solidaransvar ikke er en betingelse for regress. Det samme følger forutsetningsvis også av H R 2017 2414 A avsnitt 49På bakgrunn av Mofrakt dommen og H R 2017 2414 A legger lagmannsretten til grunn at det ikke er til hinder for regress at den som har betalt, feilaktig trodde at vedkommende var forpliktet verken i alminnelighet eller spesielt mellom forsikringsselskaper. Protector har imidlertid anført at regress avskjæres dersom betaler visste at vedkommende ikke var forpliktet, og at et slikt tilfelle faller utenfor det som normalt og som utgangspunkt danner grunnlag for regress. Selv om ingen av sakene for Høyesterett gjaldt et tilfelle hvor betaler visste at vedkommende ikke var forpliktet, viser lagmannsretten til at det følger av Høyesteretts generelle uttalelser at det er tilstrekkelig at man har dekket en annens forpliktelse. Det er ingenting i Høyesteretts praksis som tilsier at det har vært lagt vekt på at betaleren trodde vedkommende var forpliktet da betalingen skjedde. Høyesterett taler riktignok om at regress foreligger normalt og som utgangspunkt, men i seg selv er det ikke noe unormalt at noen dekker en annens forpliktelse både uten å være forpliktet til det, og uten å tro at en slik forpliktelse foreligger. Hagstrøm, Obligasjonsrett, 2 utgave side 723 725 omtaler en del situasjoner hvor det vil foreligge regress der man har betalt uten å være forpliktet. På side 723 legger Hagstrøm til grunn at blant annet den som har betalt etter debitors anmodning eller i forståelse med debitor, må ha regress så sant debitor ikke var berettiget til å oppfatte det hele som en gave. På side 724 uttaler han videre: Overhodet bør vel også den som har betalt uten initiativ eller annen medvirkning fra debitors side, ha regress så sant det hele ikke måtte oppfattes som gave, og det forelå en aktverdig grunn for ham til å betale, jamfør Rt 1997 1029 på side 1036 Men en aktverdig grunn bør kreves. Og en aktverdig grunn vil det regulært ikke være at betaleren hadde interesse av å erverve et krav på debitor. Man kan for eksempel tenke seg at hans hensikt er å få debitor satt under konkurs for å bli kvitt ham som konkurrent, eller å sette debitor under press for å oppnå en eller annen utenforliggende fordel på hans bekostning. Det er ganske visst så at han vil kunne oppnå det samme ved å kjøpe kreditors krav av denne. Men om kreditor er villig til å ta imot innfrielse fra tredjemanns side, er det ingenlunde gitt at han er villig til å selge fordringen til tredjemann. I nærværende sak mente Gjensidige åpenbart ikke å gi Protector en gave. Bakgrunnen for Gjensidiges betaling var at selskapet i likhet med Hilde mente at Protectors tilbud på 303 125 kroner var altfor lavt for å dekke mangelskravet, og at de ønsket å hjelpe Hilde der og da, i det som Gjensidige oppfattet som en svært vanskelig og fortvilet situasjon for Hilde. Det kan tenkes at enkelte tilfeller hvor betaling skjer uten aktverdig grunn, som eksemplifisert av Hagstrøm, faller utenfor det Høyesterett mener er normalt og som utgangspunkt. I denne saken er det likevel ikke tvilsomt at Gjensidige hadde en aktverdig grunn til å betale og lagmannsretten trenger derfor ikke å ta stilling til om aktverdig grunn er et vilkår for regress. Som et utgangspunkt har lagmannsretten etter dette kommet til at det følger av rettspraksis og alminnelige rettsgrunnsetninger at det vil foreligge regress der noen har dekket en annens forpliktelse, selv om betaleren visste at vedkommende ikke var forpliktet til det. Det kan imidlertid stilles spørsmål om dette kommer i en annen stilling fordi det er et forsikringsselskap som frivillig har dekket forpliktelsen til et annet forsikringsselskap. I denne sammenheng bemerker lagmannsretten først at skadeserstatningsloven 4 3, jamfør 4 2 ikke begrenser et forsikringsselskaps rett til å kreve regress for kostnader som selskapet har dekket for en forsikringstaker som har krav på erstatning etter reglene i avhendingslova, jamfør H R 2019 2386 A avsnitt 73Ved den videre vurderingen tar lagmannsretten utgangspunkt i Bransjenormen mellom Bygningsforsikringsselskaper og Eierskifteforsikringsselskaper. Denne bransjenormen regulerer saksbehandling av krav som rettes av selger eller kjøper av en bygning, hvor det er tegnet både bygningsforsikring og eierskifteforsikring i forbindelse med salg av boligen. Ifølge punkt 1 er formålet med bransjenormen er å sikre at kravstiller ikke blir en kasteball mellom selskapene. Videre følger det av punkt 1 at bransjenormen skal sikre at alle krav blir realitetsbehandlet av alle selskap som får kravet fremmet mot seg, og at regress først blir fremmet etter at kravstillers krav er blitt realitetsbehandlet. Med realitetsbehandling menes at selskapet uten ugrunnet opphold skal ta skriftlig stilling til om selskapet er ansvarlig for det fremsatte krav, og gi kravstiller en skriftlig begrunnelse for sitt standpunkt, jamfør punkt 2 første ledd. Dersom et selskap etter en realitetsbehandling mener at det er uten ansvar, kan det kort henvise kravstiller til den forsikring som selskapet mener kan ha et ansvar i saken, jamfør punkt 2 annet ledd. Om regress heter det i punkt 3: Selskapene forbeholder seg rett til regress for enhver utbetaling under forsikringen. Selskapet skal varsle at regresskrav kan bli reist innen rimelig tid etter at selskapet er blitt kjent med det forhold som kan begrunne kravet, men regresskravet skal først fremmes i et etteroppgjør mellom selskapene. Denne saken faller utenfor ordlyden i punkt 3, ettersom Gjensidige ikke har foretatt en utbetaling under forsikringen. Etter lagmannsrettens syn er det imidlertid ikke grunnlag for å forstå bransjenormen punkt 3 slik at tanken har vært å si at det antitetisk ikke kan foreligge regress i andre tilfeller. Bransjenormen er heller ikke en rettslig bindende regulering av retten til regress mellom forsikringsselskaper. I dette tilfellet har Hilde heller ikke vært noen kasteball i normal forstand. Det har ikke vært noen tvil om at Protector har ansvar, og de tilbød seg også Hilde å betale 303 125 kroner. At Gjensidige utenfor eget forsikringsansvar har støttet Hilde i hans syn på at dette var vesentlig for lavt, er noe annet enn en ordinær kasteball situasjon. Bransjenormen skal også sikre at alle selskap som får krav rettet mot seg, skal få realitetsbehandle det. Protector har anført at regress i denne saken vil frata selskapet retten til å saksbehandle eget krav. Dette har en side til hvilke innsigelser det ansvarlige forsikringsselskapet kan rette mot kravet fra forsikringsselskapet som krever regress. Som en alminnelig hovedregel legger lagmannsretten til grunn at den som krever regress for en utbetaling, ikke får større rettigheter enn opprinnelig kreditor, slik at debitor ved regress har alle sine innsigelser i behold. Dette gjelder både prosessuelle og materielle innsigelser. I H R 2017 2414 A kom imidlertid Høyesterett til at forsikringsselskap ikke kan gjøre gjeldende innsigelser etter fristregelen i forsikringsavtaleloven 8 5 overfor et annet forsikringsselskaps regresskrav. Saken gjaldt som nevnt krav om regress fra et selskap som hadde foretatt utbetaling i den tro at det var forpliktet, men hvor det senere viste seg at selskapet ikke var ansvarlig. For lagmannsretten er det ikke nødvendig å ta stilling til om dette også gjelder ved utbetalinger som foretas ex gratia. Lagmannsretten legger i alle tilfeller til grunn at et forsikringsselskap som får rettet et regresskrav mot seg, må ha i behold adgangen til selv å realitetsbehandle kravets materielle sider, og i den forbindelse for eksempel kreve at sikrede opplyser saken i tråd med sin opplysningsplikt ved skadeoppgjør. Disse hensynene gjør seg uansett ikke gjeldende i vår sak, ettersom Protector ikke bare hadde realitetsbehandlet Hildes krav, men også erkjent ansvar og tilbudt ham betaling. Rent generelt utelukker imidlertid ikke lagmannsretten at det kan oppstå særlige tilfeller hvor hensynet til det ansvarlige forsikringsselskapet kan tilsi at regress nektes under henvisning til at det griper inn i selskapets rettigheter og faktiske muligheter til selv å realitetsbehandle forsikringskravet. Lagmannsretten er videre ikke enig med Protector i at rimelighetsbetraktninger ikke taler for regress når man har betalt uten å være forpliktet. Regress fører tvert imot til at den endelige kostnaden ender der den hører hjemme, noe som Høyesterett i forsikringssaker har vektlagt både i H R 2017 2414 A avsnitt 54, H R 2018 577 A avsnitt 82 og H R 2019 2386 A avsnitt 71 Dette er et bærende og vesentlig reelt hensyn også under den alminnelige regressadgangen, og gjør seg etter lagmannsrettens syn sterkt gjeldende både innenfor og utenfor solidarskyldforhold, så vel i forsikringssaker som i andre saker. På denne bakgrunn har lagmannsretten kommet til at Gjensidige har krav på regress i dette tilfellet. Regresskravets størrelse prisavslag og erstatning Regresskravets størrelse beror på Hildes krav på prisavslag og erstatning mot selger og Protector som følge av rotteskadene. I denne sammenheng må Protector ha alle materielle innsigelser i behold, og Gjensidige får ikke større materiell rett enn Hilde. Det er kravshaver som bevisbyrden. Gjensidige og Protector er enige om at Hilde fikk krav på prisavslag etter avhendingslova 4 12 Uenigheten gjelder størrelsen på kravet. Etter 4 12 annet ledd skal prisavslaget i dette tilfellet fastsetjast til kostnadene ved å få mangelen retta. Lagmannsretten bemerker at det bare er nødvendige og forsvarlige kostnader som kan kreves dekket, og at billigste forsvarlige utredningsmåte må legges til grunn. Det samme er lagt til grunn i rettspraksis, se L B 2016 130088 med videre henvisninger. Gjensidige mener prisavslaget skal være 853 413 kroner inkludert merverdiavgift, men med fradrag for badets standardheving. Total Skadeservice A S ble engasjert for å utføre arbeidene. For utførte saneringsarbeid er det fakturert for til sammen 365 751 kroner. Kostnad til Mycoteam utgjorde i tillegg 46 961 kroner. Kravet for øvrig 410 701 kroner gjelder påløpte kostnader til øvrig utbedring og gjenoppbygging med videre samt utlegg til byggesak på 30 000 kroner. Gjensidige har opplyst at 225 000 kroner av dette gjaldt gjenoppbygging av badet. For lagmannsretten forklarte vitnet Vinneng, som hadde ansvaret for saken i Gjensidige og nå arbeider som fagansvarlig for sikkerhet i Oslo kommune, at dette hadde vært en komplisert sak. Alle påløpte kostnader som Gjensidige dekket, hadde vært nødvendige, og Hilde hadde selv tatt alle andre kostnader. På badet hadde det vært nødvendig å åpne tre vegger og himlingen. Ingvar Hilde fremholdt i sin forklaring at Gjensidige hadde hatt et sterkt fokus på at arbeidene skulle skje etter bransjestandard og at det ikke skulle brukes n krone mer enn nødvendig. Protector mener at nødvendige kostnader for å sanere og utbedre rotteskadene utgjorde 303 125 kroner inkludert merverdiavgift i tråd med kalkylen som byggmester og takstmann Kenneth Vedvik utarbeidet etter befaring 13 juli 2016, jamfør hans rapport 19 juli 2016 Av dette var kostnader til sanering (fjerne ekskrementer og kadaver, rive utbedre infiserte deler av konstruksjonen, rengjøre konstruksjonen og sanere lukt med ozon el) beregnet til 68 125 kroner. Ved befaringen var det bare laget noen åpninger i veggene. Det fremgår av rapporten at disse ble åpnet og at Vedvik da fikk bekreftet de reklamerte forholdene. Det fremgår videre at o mfanget etter undertegnedes skjønn ikke er av det omfang som er beskrevet i kalkyle utarbeidet av takstmann Vinneng. Vinnengs kostnadsberegning fra juni 2016 på 1 306 850 kroner eksklusive merverdiavgift fremgår ovenfor under sakens bakgrunn. Samtidig påpeker Vedvik at o mfanget av skade og nødvendig utbedring avdekkes først når konstruksjonene åpnes. Vedvik forklarte for lagmannsretten at de påløpte kostnadene langt overgikk det som var nødvendig. Han påpekte generelt at timeforbruket til Total Skadeservice A S fremstår som svært høyt, både når det gjaldt sanering og gjenoppbygging. Han påpekte også at det var revet mer vegg enn nødvendig, særlig på badet, hvor det ville vært tilstrekkelig å rive den ene veggen og deretter legge ny membran og flis på flis. Han tok høyde for usikkerheten som lå i at han ikke hadde vært på skadestedet etter befaringen og sett det endelige skadeomfanget, men ga likevel klart uttrykk for at han kunne utført hele oppdraget for om lag 300 000 kroner. Seniorrådgiver Tage Rol n i Mycoteam, som fra januar 2017 var engasjert av Total Skadeservice A S for å anbefale og kontrollere saneringstiltak, forklarte at saneringen hadde vært en gradvis prosess, hvor man prøvde minst mulig om gangen, for til slutt å komme frem til et best mulig resultat med lavest mulig kostnad. Han forklarte at lukten av rottekadavre og rotteekskrementer, især urinen, var meget sterk og vanskelig å fjerne, og at dette tilfellet ikke hadde vært noen lett sak. For å utbedre skadene hadde det på badet vært nødvendig å fjerne hele veggen mot utleieenheten og deler av de to sideveggene samt å åpne himlingen. Rol n kunne ikke se at kostnadene til sanering var høyere enn det som er normalt. Når det gjaldt Vedviks kalkyle, pekte han særlig på tre forhold for så vidt gjaldt sanering. For det første at ozon og lignende luktsaneringstiltak bare ville hatt kortvarig effekt, og at lukten var så sterk at den fysiske kilden måtte fjernes. For det andre at Vedviks kalkyle mangler kostnader til tredjepartskontroll, som Mycoteam hadde utført mellom sanering og gjenoppbygging. Og for det tredje at det blir tilfeldig synsing å kostnadsberegne sanering av en slik rotteskade før man har avdekket hele skadeomfanget og vurdert virkningen av iverksatte tiltak. Etter bevisførselen finner lagmannsretten det sannsynliggjort at det var nødvendig med et forholdsvis omfattende arbeid for å fjerne skadene, især lukten. På bakgrunn av forklaringene til Hilde, Vinneng og Rol n legger lagmannsretten til grunn at det var fokus på å gjøre saneringskostnadene så lave som mulig gjennom en gradvis prosess. Etter lagmannsrettens syn fremstår Vedviks kalkyle på dette punkt som vesentlig for lav. Det er en vesentlig svakhet ved kalkylen at Vedvik ikke har vurdert skadene som etter hvert ble avdekket; i sin rapport påpeker han som nevnt også selv at nødvendig utbedring først avdekkes når konstruksjonene åpnes. Og Rol n påpekte at skadene som ble avdekket, ikke lot seg fjerne med bruk av ozon og lignende tiltak, slik Vedvik hadde foreslått. Utover en generell anførsel om at det er brukt for mye timer, har ikke Protector pekt på konkrete saneringskostnader som ikke skal ha vært nødvendige. Etter en konkret vurdering har lagmannsretten funnet det sannsynliggjort at det arbeidet som er utført for å sanere skadene til en kostnad på 365 751 kroner, var nødvendig. Lagmannsretten finner også at kostnaden til Mycoteam på 46 961 kroner var nødvendig for å sikre en tilstrekkelig sanering. Når det gjelder gjenoppbyggingen mv., har Protector konkret anført at det på badet hadde vært tilstrekkelig å legge flis på flis. Lagmannsretten legger til grunn at det av hensyn til sanering var nødvendig å fjerne hele baderomsveggen mot naboleiligheten, samt å fjerne deler av de to sideveggene. Dessuten måtte deler av himlingen fjernes. Med andre ord ble det foretatt omfattende inngrep, og under noe tvil har lagmannsretten kommet til at baderommet mest sannsynlig var så vidt skadet at det var nødvendig å totalrenovere det for å få en tilfredsstillende løsning. For de øvrige kostnadene til gjenoppbygging med videre har ikke Protector pekt på andre konkrete kostnader som ikke skal ha vært nødvendige. Også her legger lagmannsretten til grunn at Gjensidige har hatt fokus på kostnadsbegrensning. Etter en konkret vurdering finner lagmannsretten på bakgrunn av bevisførselen det som mest sannsynlig at arbeidene som er utført til 410 701 kroner, var nødvendige for å rette mangelen. I tillegg kommer utlegg på 30 000 kroner til byggesak. For kostnadene til baderommet er partene enig om at det skal gjøres et fradrag for standardheving, jamfør H R 2017 1073 A avsnitt 43 I den saken vurderte ikke Høyesterett standardfradragets størrelse, men lagmannsretten hadde fastsatt det til 40 prosent som følge av forlenget levetid med ny garanti for et tolv år gammelt bad samt at badet hadde blitt bygget etter en ny og bedre byggestandard. I vår sak er det opplyst at badet var om lag ti år gammelt, og at kostnaden utgjorde 225 000 kroner inkludert merverdiavgift. Etter en skjønnsmessig vurdering fastsetter lagmannsretten standardfradraget til 30 prosent, det vil si 67 500 kroner. På denne bakgrunn har lagmannsretten kommet til at kravet på prisavslag samlet sett er på 785 913 kroner. Når det gjelder erstatning, er partene enige om at utleieenheten som lå ved siden av skadestedet, ble ubeboelig på grunn av lukt. Partene er også enige om at erstatningen for denne enheten skal settes til 106 600 kroner. Derimot er partene uenige om den andre utleieenheten ble ubeboelig. Denne enheten lå i samme etasje som skadestedet, men noen rom bortenfor i den andre enden av bygget. Det er ingen tvil om at lukten fra skadestedet var vond og sterk. For lagmannsretten har både Hilde og Vinneng forklart at lukten var så sterk at det var umulig å bo i noen del av underetasjen. Det ble også satt opp vifte for nødvendig utlufting fra skadestedet, som blåste luft og lukt mot vinduene til den andre utleieenhetens soverom og stue kjøkken gang. Det er ingenting som tilsier at denne utluftingen kunne vært gjort på en måte som hadde gjort den andre utleieenheten beboelig og utleiebar. Lagmannsretten finner det på grunnlag av bevisførselen mest sannsynlig at lukten fra skadestedet også gjorde denne utleieenheten ubeboelig. Utleietapet for denne utleieenheten er beregnet til 42 400 kroner; beløpet er ikke bestridt. Samlet finner lagmannsretten at erstatningskravet utgjør 149 000 kroner. Oppsummering Lagmannsretten har kommet til at Gjensidige har krav på regress mot Protector på til sammen 934 913 kroner. I tillegg kommer renter etter forsinkelsesrenteloven fra 27 november 2017 og frem til betaling skjer, jamfør påkrav fremsatt gjennom brev 27 oktober 2017Sakskostnader Etter tvisteloven 20 2 første og annet ledd har en part krav på sakskostnader dersom saken er vunnet, nærmere bestemt dersom parten har fått medhold fullt ut eller i det vesentlige. Etter tvisteloven 20 3 er det dessuten adgang til helt eller delvis å tilkjenne sakskostnader til en part som ikke har vunnet saken, dersom parten har fått medhold av betydning og tungtveiende grunner tilsier det. Vesentlighetsvurderingen etter tvisteloven 20 2 skal først og fremst baseres på hvor stor del av det eller de krav saken gjelder, som parten har fått medhold i, både beløpsmessig og relativt, jamfør Rt 2010 727 avsnitt 19 og Rt 2014 731 avsnitt 16 Differansen skal beregnes med utgangspunkt i påstandene i ankeerklæring og anketilsvar, jamfør Rt 2011 1164 avsnitt 16 Det må også tas hensyn til hvor tyngdepunktet i saken har ligget, jamfør Rt 2014 731 avsnitt 16Ved vurderingen av sakskostnadene for tingretten skal påstandene som ble lagt ned i stevningen og tilsvar, sammenholdes med lagmannsrettens domsresultat, jamfør tvisteloven 20 9 annet ledd og H R 2019 1947 U avsnitt 17I anken til lagmannsretten ble det krevd erstatning oppad begrenset til 950 000 kroner. Lagmannsretten legger til grunn at Gjensidige i ankesaken har fått medhold i det vesentlige, jamfør tvisteloven 20 2 Det foreligger ikke tungtveiende grunner som gjør det rimelig å frita Protector helt eller delvis fra kostnadsansvaret etter 20 2 tredje ledd. I stevningen til tingretten fremsatte Gjensidige krav om erstatning på 1 123 203 kroner. Påstanden gikk ikke ut på en skjønnsmessig fastsettelse. Domsresultatet på 934 913 kroner gjør at Gjensidige har fått medhold i 83, 2 prosent av påstandsbeløpet. Lagmannsretten tar ikke stilling til om Gjensidige har fått medhold i det vesentlige for tingretten, idet lagmannsretten etter en konkret vurdering under enhver omstendighet anser at selskapet i alle fall har fått medhold av betydning og at det foreligger tungtveiende grunner som tilsier at Gjensidige i helhet tilkjennes sakskostnader for tingretten. I tillegg til hvor mye Gjensidige har fått medhold i, både beløpsmessig og relativt, viser lagmannsretten til at sakskostnadene ikke i nevneverdig grad knytter seg til det beløpet som Gjensidige ikke har fått medhold i, jamfør tvisteloven 20 3 annet punktum. For lagmannsretten har Gjensidige fremlagt sakskostnadsoppgave med krav på 109 998, 75 kroner, hvorav 49 248, 75 kroner utgjør ulike kostnader. I tillegg kommer rettsgebyr for anken på 28 776 kroner. Salærkravet er basert på 40, 5 timer arbeid. For tingretten fremla Gjensidige sakskostnadsoppgave med krav på 61 500 kroner. I tillegg påløp rettsgebyr på 5 860 kroner. Salærkravet er basert på 41 timer arbeid. Lagmannsretten finner at de krevde kostnadene er nødvendige og rimelige, og tar kravene til følge, jamfør tvisteloven 20 5 Dommen er enstemmig. D OM SS LU TN IN G1. Protector Forsikring A SA dømmes til å betale 934 913 nihundreogtrettifiretusennihundreogtretten kroner til Gjensidige Forsikring A SA med tillegg av lovens forsinkelsesrenter fra 27 november 2017 og frem til betaling skjer. 2. I sakskostnader for lagmannsretten betaler Protector Forsikring A SA 138 774 etthundreogtrettiåttetusensyvhundreogsyttifire kroner og 75 syttifem øre til Gjensidige Forsikring A SA senest 2 to uker etter at dommen er forkynt. 3. I sakskostnader for tingretten betaler Protector Forsikring A SA 67 360 sekstisyvtusentrehundreogseksti kroner til Gjensidige Forsikring A SA senest 2 to uker etter at dommen er forkynt. Jeg bekrefter at rettens øvrige medlemmer har godkjent avgjørelsens innhold, jamfør midlertidig lov 26 mai 2020 nummer 47 8 annet ledd Øistein Aamodt
Saken gjelder krav på regress mellom to forsikringsselskaper. Det vises til saksfremstillingen i tingrettens dom, som ikke er bestridt av partene: Etter å ha flyttet inn i januar 2015, meldte Hilde 5/4/2016 fra til Gjensidige om vond lukt i huset. Gjensidiges takstmann John Vinneng utarbeidet to rapporter i april mai, og det fremgikk av disse at rottekadavre og rotteekskrementer var avdekket i veggene i husets underetasje, og antatt adkomst var rørgjennomføringer. I en kostnadsberegning i juni 2016 spesifiserte han utbedringene til kr 1 306 850, fordelt på 28 poster, der de høyeste gjaldt byggesak (kr 30 000), kartlegging (kr 40 000), undersøkelser (kr 30 000), rivning av skillevegg, garderobe og hobbyrom (kr 67 500), rivning og bygging av to nye baderom (kr 290 000), elektro (kr 50 000), etterkontroll Mycoteam (kr 45 000), kamerainspeksjon av fasade og rør (kr 50 000), desinfisering og vask (kr 30 000), luktfjerning (kr 37 000), fjerning av dyr og feller (kr 30 000), lufting og rens av klær og møbler (kr 10 000), leietap ubeboelige hybler (kr 65 000) og for egen ubeboelig bolig (kr 135 000) (senere fratrukket). Våren og sommeren 2016 ble også fukt og skjeggkre avdekket i boligen, og etter søksmål inngikk Hilde Help og selger Protector forlik om erstatning for dette, som ikke omfattet utbedring av rotteskadene. Hilde avslo Protectors tilbud om prisavslag, basert på en rapport Vedvik Bygg utarbeidet for Protector 19/7/2016, som anslo utbedringskostnadene til kr 303 125 Han anbefalte å åpne nødvendige deler av veggkonstruksjonen fra en side, rive og utbedre infiserte deler av konstruksjonen, de og remontere utstyr i bad rørarbeid, elektrisk utstyr og hyller garderober, sanere lukt med Ozon, legge membran og fliser i ett bad, lukke lydvegg i hobbyrom og redskapsbod og flislegge nedre del av vegg i boden etter å ha rengjort, malt og etablert undertrykksventilering. Han beregnet også utgiftene til rigg og drift. Etter hans oppfatning var rivning av himlingen ikke nødvendig. Av Vinnengs rapport fremgikk at forrige eier hadde tegnet gnageravtale med Anticimex i 2004 og også hadde kjent lukt fra teknisk rom i 2014 Likevel besvarte hun spørsmålet om skadedyr i egenerklæringsskjemaet med nei. Partene er enige om at forsikringstilfellet rotteskadene oppsto i selgers forsikringstid og før Hildes bygningsforsikring i Gjensidige trådte i kraft 1/1/2015, selv om den eventuelt også utviklet seg i forsikringstiden. Uten å være forpliktet til det, valgte Gjensidige likevel å dekke Hildes reparasjonsutgifter ex gratia for å avhjelpe hans vanskelige situasjon og fremmet i 2017 et regresskav mot Protector på kr 1 123 203 Kravet er nå er redusert til kr 1 008 511, fordelt på kr 145 000 er husleietap for to utleieenheter, og kr 863 511 er utbedringskostnader etter rotte skadene. Gjensidige Forsikring A SA (heretter Gjensidige ) tok ut stevning 14 april 2020 med påstand om at Protector Forsikring A SA (heretter Protector ) dømmes til å betale Gjensidige erstatning med 1 123 203 kroner. I tilsvar påstod Protector seg frifunnet. Oslo tingrett avsa 6 januar 2021 dom med følgende slutning: 1. Protector Forsikring A SA dømmes til innen to uker fra dommens forkynnelse å betale 500 000 femhundretusen kroner i erstatning til Gjensidige Forsikring A SA tillagt lovens forsinkelsesrente fra 27/11/2017 til betaling skjer. Både Gjensidige og Protector har i rett tid anket dommen til Borgarting lagmannsrett. Ankeforhandling ble holdt 17 juni 2021 i Borgarting lagmannsretts hus. Begge parter var representert ved sin prosessfullmektig. Det ble avhørt fire vitner. Om bevisføringen for øvrig vises det til rettsboken. Gjensidige Forsikring A SA har i korte trekk gjort gjeldende: Gjensidige har krav på regress for utbetalingen til Hilde som følge av at Protector var ansvarlig for å dekke Hildes mangelskrav. Det følger av rettspraksis og alminnelige rettsgrunnsetninger at et regresskrav ikke trenger noen særskilt hjemmel, men at det er avskjæring av regress som krever hjemmel, jamfør blant annet Rt 1997 1029 Det er tilstrekkelig at man har dekket en forpliktelse som en annen var skyldig å betale. Det foreligger ikke hjemmel for å avskjære regress som følge av at man visste at man ikke var forpliktet til å betale. Dette gjelder også mellom forsikringsselskaper. Bransjenormen omhandler ikke dette tilfellet. En annen regel vil motvirke at den som er reelt forpliktet, bærer det endelige tapet. Gjensidiges har krav på regress for det beløpet som Protector var forpliktet til å betale Hilde etter avhendingsloven. Dette gjelder kostnader til å sanere og utbedre rotteskadene, jamfør avhendingslova 4 12 Det er dokumentert at kostnadene utgjorde 853 413 kroner inkludert utlegg til byggesak på 30 000 kroner. Det er ikke utbedret mer enn det som var nødvendig som følge av mangelen knyttet til rotteskadene. For kostnadene til renoveringen av badet må det imidlertid gjøres et skjønnsmessig fradrag for forlenget levetid, men ikke på mer enn 20 prosent. I tillegg har Gjensidige krav på regress etter å ha dekket Hildes husleietap på 149 000 kroner, fordi den sterke lukten etter rotteskadene gjorde boligens to utleieenheter ubeboelige, jamfør avhendingslova 4 14Gjensidige Forsikring A SA har lagt ned følgende påstand: 1. Protector Forsikring A SA dømmes til å betale erstatning til Gjensidige Forsikring A SA oppad begrenset til kr 950000 tillagt lovens renter fra 271117 til betaling skjer. Gjensidige Forsikring A SA tilkjennes sakens kostnader for ting og lagmannsrett. Protector Forsikring A SA har i korte trekk gjort gjeldende: Gjensidige har ikke krav på regress. Det er ikke grunnlag for regress når man har dekket en annens forpliktelse med kunnskap om at man selv ikke var forpliktet til å betale. En slik ex gratia betaling er ikke en normal situasjon som det tales om i blant annet Rt 1997 1027 All rettspraksis om regress gjelder regresskrav fra noen som var forpliktet eller trodde at de var forpliktet til å betale. Også ordlyden f lere som plikter å betale i skadeserstatningsloven 5 3 taler for at en ex gratia utbetaling ikke kan være gjenstand for et regresskrav. Når man er kjent med den manglende betalingsplikten, taler heller ikke rimelighetsbetraktninger for regress i alle fall ikke mellom forsikringsselskaper. Et forsikringsselskap som ikke er forpliktet å dekke en skade, skal etter bransjenormen sende kravet videre til det ansvarlige forsikringsselskapet. Etter bransjenormen er regress bare aktuelt for utbetalinger som er gjort under forsikringen. En ex gratia betaling skjer nettopp utenfor forsikringsdekningen. Å innrømme regress i et tilfelle som det foreliggende, vil frata det ansvarlige forsikringsselskapet retten til å saksbehandle sitt eget krav. Subsidiært gjøres det gjeldende at kalkylen fra takstmann og byggmester Vedvik på 303 125 kroner med tillegg for byggesaksutgift på 30 000 kroner er dekkende for hva som var nødvendig for å sanere og utbedre mangelen (rotteskadene). Det er ikke dokumentert at det var nødvendig å bruke så mye som 853 413 kroner. Kravet bygger på langt flere timer enn nødvendig. Det var heller ikke nødvendig å totalrenovere badet; det ville vært tilstrekkelig å legge flis på flis. For badet må det dessuten gjøres et standardhevingsfradrag på inntil 40 prosent. Når det gjelder erstatning, er det bare grunnlag for å kreve erstattet leietap for den ene utleieenheten (106 600 kroner), ettersom det ikke ble gjort noen utbedringer i den andre enheten, og det heller ikke er sannsynliggjort at den var ubeboelig på grunn av lukt. Protector Forsikring A SA har lagt ned følgende påstand: Prinsipalt: 1. Protector Forsikring A SA frifinnes Subsidiært2. Protector Forsikring A SA frifinnes mot å betale 450000, For begge: 3. Protector Forsikring A SA tilkjennes sakens omkostninger for begge instanser Lagmannsrettens syn på saken: Innledning Spørsmålet for lagmannsretten er om Gjensidige har krav på regress mot Protector som følge av at Gjensidige har dekket et forsikringstilfelle som Protector var ansvarlig for og eventuelt hvor stort regresskravet er. Det er uomtvistet at rotteskadene på Hildes bolig gjorde at Hilde fikk et mangelskrav etter avhendingslova, som omfattes av selgers boligselgerforsikring hos Protector. Det er heller ikke omtvistet at rotteskadene ikke var omfattet av Hildes bygningsforsikring hos Gjensidige, og at Gjensidige på utbetalingstidspunktet var klar over at selskapet ikke var forpliktet til å dekke Hildes tap og dermed foretok utbetalingen ex gratia. Lagmannsretten bemerker for helhetens skyld at Gjensidige ikke har gjort gjeldende at Hilde har overdratt sitt krav mot Protector til Gjensidige, heller ikke ved konkludent atferd. Partene er for øvrig uenige om Hildes krav mot Protector falt bort som følge av Gjensidiges betaling; for lagmannsretten er det imidlertid ikke nødvendig å ta stilling til dette spørsmålet. Har Gjensidige krav på regress? Rt 1997 1029 Mofrakt er et grunnleggende prejudikat om regress. Saken gjaldt spørsmål om et forsikringsselskap hadde krav på å få tilbakebetalt et forsikringsbeløp som selskapet hadde utbetalt til Partsrederiet Mofrakt i den feilaktige tro at de var forpliktet til det. Ved vurderingen av om reglene om condictio indebiti kunne gi grunnlag for forsikringsselskapets tilbakesøkingskrav, la Høyesterett blant annet vekt på at forsikringsselskapet ville ha krav på regress mot det ansvarlige forsikringsselskapet. På generelt grunnlag uttalte Høyesterett: Her vil jeg peke på at det følger av alminnelige rettsgrunnsetninger at den som har dekket en annens forpliktelse, normalt og som utgangspunkt, har et regresskrav i behold. Det er avskjæring av regress som krever særskilt hjemmel. Jeg viser her til dommer inntatt i Rt 1986 381 og Rt 1993 1018Denne rettssetningen er fulgt opp av Høyesterett i en rekke senere avgjørelser. I Rt 2010 664 avsnitt 17 uttales det under henvisning til blant annet Mofrakt dommen at et regresskrav etter vanlig rettsoppfatning ikke trenger særlig hjemmel, men at det er tilstrekkelig at man har dekket en annens forpliktelse. I H R 2017 2414 A avsnitt 47 siteres ovennevnte uttalelse fra Mofrakt dommen, og videre uttales det i avsnitt 49: Etter mitt syn er det ingen grunn til å fravike det utgangspunktet som ble tatt i Mofrakt dommen. Slik jeg ser det, er det naturlig å forstå formuleringen som har dekket en annens forpliktelse slik at det som et utgangspunkt ikke kreves noe mer enn at den ene part har dekket noe den annen skulle ha betalt. I saken her ville det innebære at Møretrygd normalt og som utgangspunkt ville ha krav på å få dekket sitt utlegg fra Protector dersom Protector var det selskapet som rettelig skulle ha betalt sikredes krav. Lagmannsretten viser også til H R 2018 577 A avsnitt 36 og H R 2021 61 A avsnitt 37 38Lagmannsretten legger etter dette til grunn at det er sikker rett at den som har dekket en annens forpliktelse, normalt og som utgangspunkt, har et regresskrav og at det er avskjæring av regress som krever særskilt hjemmel. Til Protectors anførsel om at ordlyden i skadeserstatningsloven 5 3 er til hinder for regress for en som har betalt med kjennskap om ikke å være forpliktet, vil lagmannsretten bemerke at regressbestemmelsen i skadeserstatningsloven 5 3 nummer 2 bare regulerer regress ved solidaransvar. Det er imidlertid intet i rettspraksis som tilsier at regress skal være utelukket utenfor solidarskyldforhold. Tvert imot viser allerede Mofrakt dommen at solidaransvar ikke er en betingelse for regress. Det samme følger forutsetningsvis også av H R 2017 2414 A avsnitt 49På bakgrunn av Mofrakt dommen og H R 2017 2414 A legger lagmannsretten til grunn at det ikke er til hinder for regress at den som har betalt, feilaktig trodde at vedkommende var forpliktet verken i alminnelighet eller spesielt mellom forsikringsselskaper. Protector har imidlertid anført at regress avskjæres dersom betaler visste at vedkommende ikke var forpliktet, og at et slikt tilfelle faller utenfor det som normalt og som utgangspunkt danner grunnlag for regress. Selv om ingen av sakene for Høyesterett gjaldt et tilfelle hvor betaler visste at vedkommende ikke var forpliktet, viser lagmannsretten til at det følger av Høyesteretts generelle uttalelser at det er tilstrekkelig at man har dekket en annens forpliktelse. Det er ingenting i Høyesteretts praksis som tilsier at det har vært lagt vekt på at betaleren trodde vedkommende var forpliktet da betalingen skjedde. Høyesterett taler riktignok om at regress foreligger normalt og som utgangspunkt, men i seg selv er det ikke noe unormalt at noen dekker en annens forpliktelse både uten å være forpliktet til det, og uten å tro at en slik forpliktelse foreligger. Hagstrøm, Obligasjonsrett, 2 utgave side 723 725 omtaler en del situasjoner hvor det vil foreligge regress der man har betalt uten å være forpliktet. På side 723 legger Hagstrøm til grunn at blant annet den som har betalt etter debitors anmodning eller i forståelse med debitor, må ha regress så sant debitor ikke var berettiget til å oppfatte det hele som en gave. På side 724 uttaler han videre: Overhodet bør vel også den som har betalt uten initiativ eller annen medvirkning fra debitors side, ha regress så sant det hele ikke måtte oppfattes som gave, og det forelå en aktverdig grunn for ham til å betale, jamfør Rt 1997 1029 på side 1036 Men en aktverdig grunn bør kreves. Og en aktverdig grunn vil det regulært ikke være at betaleren hadde interesse av å erverve et krav på debitor. Man kan for eksempel tenke seg at hans hensikt er å få debitor satt under konkurs for å bli kvitt ham som konkurrent, eller å sette debitor under press for å oppnå en eller annen utenforliggende fordel på hans bekostning. Det er ganske visst så at han vil kunne oppnå det samme ved å kjøpe kreditors krav av denne. Men om kreditor er villig til å ta imot innfrielse fra tredjemanns side, er det ingenlunde gitt at han er villig til å selge fordringen til tredjemann. I nærværende sak mente Gjensidige åpenbart ikke å gi Protector en gave. Bakgrunnen for Gjensidiges betaling var at selskapet i likhet med Hilde mente at Protectors tilbud på 303 125 kroner var altfor lavt for å dekke mangelskravet, og at de ønsket å hjelpe Hilde der og da, i det som Gjensidige oppfattet som en svært vanskelig og fortvilet situasjon for Hilde. Det kan tenkes at enkelte tilfeller hvor betaling skjer uten aktverdig grunn, som eksemplifisert av Hagstrøm, faller utenfor det Høyesterett mener er normalt og som utgangspunkt. I denne saken er det likevel ikke tvilsomt at Gjensidige hadde en aktverdig grunn til å betale og lagmannsretten trenger derfor ikke å ta stilling til om aktverdig grunn er et vilkår for regress. Som et utgangspunkt har lagmannsretten etter dette kommet til at det følger av rettspraksis og alminnelige rettsgrunnsetninger at det vil foreligge regress der noen har dekket en annens forpliktelse, selv om betaleren visste at vedkommende ikke var forpliktet til det. Det kan imidlertid stilles spørsmål om dette kommer i en annen stilling fordi det er et forsikringsselskap som frivillig har dekket forpliktelsen til et annet forsikringsselskap. I denne sammenheng bemerker lagmannsretten først at skadeserstatningsloven 4 3, jamfør 4 2 ikke begrenser et forsikringsselskaps rett til å kreve regress for kostnader som selskapet har dekket for en forsikringstaker som har krav på erstatning etter reglene i avhendingslova, jamfør H R 2019 2386 A avsnitt 73Ved den videre vurderingen tar lagmannsretten utgangspunkt i Bransjenormen mellom Bygningsforsikringsselskaper og Eierskifteforsikringsselskaper. Denne bransjenormen regulerer saksbehandling av krav som rettes av selger eller kjøper av en bygning, hvor det er tegnet både bygningsforsikring og eierskifteforsikring i forbindelse med salg av boligen. Ifølge punkt 1 er formålet med bransjenormen er å sikre at kravstiller ikke blir en kasteball mellom selskapene. Videre følger det av punkt 1 at bransjenormen skal sikre at alle krav blir realitetsbehandlet av alle selskap som får kravet fremmet mot seg, og at regress først blir fremmet etter at kravstillers krav er blitt realitetsbehandlet. Med realitetsbehandling menes at selskapet uten ugrunnet opphold skal ta skriftlig stilling til om selskapet er ansvarlig for det fremsatte krav, og gi kravstiller en skriftlig begrunnelse for sitt standpunkt, jamfør punkt 2 første ledd. Dersom et selskap etter en realitetsbehandling mener at det er uten ansvar, kan det kort henvise kravstiller til den forsikring som selskapet mener kan ha et ansvar i saken, jamfør punkt 2 annet ledd. Om regress heter det i punkt 3: Selskapene forbeholder seg rett til regress for enhver utbetaling under forsikringen. Selskapet skal varsle at regresskrav kan bli reist innen rimelig tid etter at selskapet er blitt kjent med det forhold som kan begrunne kravet, men regresskravet skal først fremmes i et etteroppgjør mellom selskapene. Denne saken faller utenfor ordlyden i punkt 3, ettersom Gjensidige ikke har foretatt en utbetaling under forsikringen. Etter lagmannsrettens syn er det imidlertid ikke grunnlag for å forstå bransjenormen punkt 3 slik at tanken har vært å si at det antitetisk ikke kan foreligge regress i andre tilfeller. Bransjenormen er heller ikke en rettslig bindende regulering av retten til regress mellom forsikringsselskaper. I dette tilfellet har Hilde heller ikke vært noen kasteball i normal forstand. Det har ikke vært noen tvil om at Protector har ansvar, og de tilbød seg også Hilde å betale 303 125 kroner. At Gjensidige utenfor eget forsikringsansvar har støttet Hilde i hans syn på at dette var vesentlig for lavt, er noe annet enn en ordinær kasteball situasjon. Bransjenormen skal også sikre at alle selskap som får krav rettet mot seg, skal få realitetsbehandle det. Protector har anført at regress i denne saken vil frata selskapet retten til å saksbehandle eget krav. Dette har en side til hvilke innsigelser det ansvarlige forsikringsselskapet kan rette mot kravet fra forsikringsselskapet som krever regress. Som en alminnelig hovedregel legger lagmannsretten til grunn at den som krever regress for en utbetaling, ikke får større rettigheter enn opprinnelig kreditor, slik at debitor ved regress har alle sine innsigelser i behold. Dette gjelder både prosessuelle og materielle innsigelser. I H R 2017 2414 A kom imidlertid Høyesterett til at forsikringsselskap ikke kan gjøre gjeldende innsigelser etter fristregelen i forsikringsavtaleloven 8 5 overfor et annet forsikringsselskaps regresskrav. Saken gjaldt som nevnt krav om regress fra et selskap som hadde foretatt utbetaling i den tro at det var forpliktet, men hvor det senere viste seg at selskapet ikke var ansvarlig. For lagmannsretten er det ikke nødvendig å ta stilling til om dette også gjelder ved utbetalinger som foretas ex gratia. Lagmannsretten legger i alle tilfeller til grunn at et forsikringsselskap som får rettet et regresskrav mot seg, må ha i behold adgangen til selv å realitetsbehandle kravets materielle sider, og i den forbindelse for eksempel kreve at sikrede opplyser saken i tråd med sin opplysningsplikt ved skadeoppgjør. Disse hensynene gjør seg uansett ikke gjeldende i vår sak, ettersom Protector ikke bare hadde realitetsbehandlet Hildes krav, men også erkjent ansvar og tilbudt ham betaling. Rent generelt utelukker imidlertid ikke lagmannsretten at det kan oppstå særlige tilfeller hvor hensynet til det ansvarlige forsikringsselskapet kan tilsi at regress nektes under henvisning til at det griper inn i selskapets rettigheter og faktiske muligheter til selv å realitetsbehandle forsikringskravet. Lagmannsretten er videre ikke enig med Protector i at rimelighetsbetraktninger ikke taler for regress når man har betalt uten å være forpliktet. Regress fører tvert imot til at den endelige kostnaden ender der den hører hjemme, noe som Høyesterett i forsikringssaker har vektlagt både i H R 2017 2414 A avsnitt 54, H R 2018 577 A avsnitt 82 og H R 2019 2386 A avsnitt 71 Dette er et bærende og vesentlig reelt hensyn også under den alminnelige regressadgangen, og gjør seg etter lagmannsrettens syn sterkt gjeldende både innenfor og utenfor solidarskyldforhold, så vel i forsikringssaker som i andre saker. På denne bakgrunn har lagmannsretten kommet til at Gjensidige har krav på regress i dette tilfellet. Regresskravets størrelse prisavslag og erstatning Regresskravets størrelse beror på Hildes krav på prisavslag og erstatning mot selger og Protector som følge av rotteskadene. I denne sammenheng må Protector ha alle materielle innsigelser i behold, og Gjensidige får ikke større materiell rett enn Hilde. Det er kravshaver som bevisbyrden. Gjensidige og Protector er enige om at Hilde fikk krav på prisavslag etter avhendingslova 4 12 Uenigheten gjelder størrelsen på kravet. Etter 4 12 annet ledd skal prisavslaget i dette tilfellet fastsetjast til kostnadene ved å få mangelen retta. Lagmannsretten bemerker at det bare er nødvendige og forsvarlige kostnader som kan kreves dekket, og at billigste forsvarlige utredningsmåte må legges til grunn. Det samme er lagt til grunn i rettspraksis, se L B 2016 130088 med videre henvisninger. Gjensidige mener prisavslaget skal være 853 413 kroner inkludert merverdiavgift, men med fradrag for badets standardheving. Total Skadeservice A S ble engasjert for å utføre arbeidene. For utførte saneringsarbeid er det fakturert for til sammen 365 751 kroner. Kostnad til Mycoteam utgjorde i tillegg 46 961 kroner. Kravet for øvrig 410 701 kroner gjelder påløpte kostnader til øvrig utbedring og gjenoppbygging med videre samt utlegg til byggesak på 30 000 kroner. Gjensidige har opplyst at 225 000 kroner av dette gjaldt gjenoppbygging av badet. For lagmannsretten forklarte vitnet Vinneng, som hadde ansvaret for saken i Gjensidige og nå arbeider som fagansvarlig for sikkerhet i Oslo kommune, at dette hadde vært en komplisert sak. Alle påløpte kostnader som Gjensidige dekket, hadde vært nødvendige, og Hilde hadde selv tatt alle andre kostnader. På badet hadde det vært nødvendig å åpne tre vegger og himlingen. Ingvar Hilde fremholdt i sin forklaring at Gjensidige hadde hatt et sterkt fokus på at arbeidene skulle skje etter bransjestandard og at det ikke skulle brukes n krone mer enn nødvendig. Protector mener at nødvendige kostnader for å sanere og utbedre rotteskadene utgjorde 303 125 kroner inkludert merverdiavgift i tråd med kalkylen som byggmester og takstmann Kenneth Vedvik utarbeidet etter befaring 13 juli 2016, jamfør hans rapport 19 juli 2016 Av dette var kostnader til sanering (fjerne ekskrementer og kadaver, rive utbedre infiserte deler av konstruksjonen, rengjøre konstruksjonen og sanere lukt med ozon el) beregnet til 68 125 kroner. Ved befaringen var det bare laget noen åpninger i veggene. Det fremgår av rapporten at disse ble åpnet og at Vedvik da fikk bekreftet de reklamerte forholdene. Det fremgår videre at o mfanget etter undertegnedes skjønn ikke er av det omfang som er beskrevet i kalkyle utarbeidet av takstmann Vinneng. Vinnengs kostnadsberegning fra juni 2016 på 1 306 850 kroner eksklusive merverdiavgift fremgår ovenfor under sakens bakgrunn. Samtidig påpeker Vedvik at o mfanget av skade og nødvendig utbedring avdekkes først når konstruksjonene åpnes. Vedvik forklarte for lagmannsretten at de påløpte kostnadene langt overgikk det som var nødvendig. Han påpekte generelt at timeforbruket til Total Skadeservice A S fremstår som svært høyt, både når det gjaldt sanering og gjenoppbygging. Han påpekte også at det var revet mer vegg enn nødvendig, særlig på badet, hvor det ville vært tilstrekkelig å rive den ene veggen og deretter legge ny membran og flis på flis. Han tok høyde for usikkerheten som lå i at han ikke hadde vært på skadestedet etter befaringen og sett det endelige skadeomfanget, men ga likevel klart uttrykk for at han kunne utført hele oppdraget for om lag 300 000 kroner. Seniorrådgiver Tage Rol n i Mycoteam, som fra januar 2017 var engasjert av Total Skadeservice A S for å anbefale og kontrollere saneringstiltak, forklarte at saneringen hadde vært en gradvis prosess, hvor man prøvde minst mulig om gangen, for til slutt å komme frem til et best mulig resultat med lavest mulig kostnad. Han forklarte at lukten av rottekadavre og rotteekskrementer, især urinen, var meget sterk og vanskelig å fjerne, og at dette tilfellet ikke hadde vært noen lett sak. For å utbedre skadene hadde det på badet vært nødvendig å fjerne hele veggen mot utleieenheten og deler av de to sideveggene samt å åpne himlingen. Rol n kunne ikke se at kostnadene til sanering var høyere enn det som er normalt. Når det gjaldt Vedviks kalkyle, pekte han særlig på tre forhold for så vidt gjaldt sanering. For det første at ozon og lignende luktsaneringstiltak bare ville hatt kortvarig effekt, og at lukten var så sterk at den fysiske kilden måtte fjernes. For det andre at Vedviks kalkyle mangler kostnader til tredjepartskontroll, som Mycoteam hadde utført mellom sanering og gjenoppbygging. Og for det tredje at det blir tilfeldig synsing å kostnadsberegne sanering av en slik rotteskade før man har avdekket hele skadeomfanget og vurdert virkningen av iverksatte tiltak. Etter bevisførselen finner lagmannsretten det sannsynliggjort at det var nødvendig med et forholdsvis omfattende arbeid for å fjerne skadene, især lukten. På bakgrunn av forklaringene til Hilde, Vinneng og Rol n legger lagmannsretten til grunn at det var fokus på å gjøre saneringskostnadene så lave som mulig gjennom en gradvis prosess. Etter lagmannsrettens syn fremstår Vedviks kalkyle på dette punkt som vesentlig for lav. Det er en vesentlig svakhet ved kalkylen at Vedvik ikke har vurdert skadene som etter hvert ble avdekket; i sin rapport påpeker han som nevnt også selv at nødvendig utbedring først avdekkes når konstruksjonene åpnes. Og Rol n påpekte at skadene som ble avdekket, ikke lot seg fjerne med bruk av ozon og lignende tiltak, slik Vedvik hadde foreslått. Utover en generell anførsel om at det er brukt for mye timer, har ikke Protector pekt på konkrete saneringskostnader som ikke skal ha vært nødvendige. Etter en konkret vurdering har lagmannsretten funnet det sannsynliggjort at det arbeidet som er utført for å sanere skadene til en kostnad på 365 751 kroner, var nødvendig. Lagmannsretten finner også at kostnaden til Mycoteam på 46 961 kroner var nødvendig for å sikre en tilstrekkelig sanering. Når det gjelder gjenoppbyggingen mv., har Protector konkret anført at det på badet hadde vært tilstrekkelig å legge flis på flis. Lagmannsretten legger til grunn at det av hensyn til sanering var nødvendig å fjerne hele baderomsveggen mot naboleiligheten, samt å fjerne deler av de to sideveggene. Dessuten måtte deler av himlingen fjernes. Med andre ord ble det foretatt omfattende inngrep, og under noe tvil har lagmannsretten kommet til at baderommet mest sannsynlig var så vidt skadet at det var nødvendig å totalrenovere det for å få en tilfredsstillende løsning. For de øvrige kostnadene til gjenoppbygging med videre har ikke Protector pekt på andre konkrete kostnader som ikke skal ha vært nødvendige. Også her legger lagmannsretten til grunn at Gjensidige har hatt fokus på kostnadsbegrensning. Etter en konkret vurdering finner lagmannsretten på bakgrunn av bevisførselen det som mest sannsynlig at arbeidene som er utført til 410 701 kroner, var nødvendige for å rette mangelen. I tillegg kommer utlegg på 30 000 kroner til byggesak. For kostnadene til baderommet er partene enig om at det skal gjøres et fradrag for standardheving, jamfør H R 2017 1073 A avsnitt 43 I den saken vurderte ikke Høyesterett standardfradragets størrelse, men lagmannsretten hadde fastsatt det til 40 prosent som følge av forlenget levetid med ny garanti for et tolv år gammelt bad samt at badet hadde blitt bygget etter en ny og bedre byggestandard. I vår sak er det opplyst at badet var om lag ti år gammelt, og at kostnaden utgjorde 225 000 kroner inkludert merverdiavgift. Etter en skjønnsmessig vurdering fastsetter lagmannsretten standardfradraget til 30 prosent, det vil si 67 500 kroner. På denne bakgrunn har lagmannsretten kommet til at kravet på prisavslag samlet sett er på 785 913 kroner. Når det gjelder erstatning, er partene enige om at utleieenheten som lå ved siden av skadestedet, ble ubeboelig på grunn av lukt. Partene er også enige om at erstatningen for denne enheten skal settes til 106 600 kroner. Derimot er partene uenige om den andre utleieenheten ble ubeboelig. Denne enheten lå i samme etasje som skadestedet, men noen rom bortenfor i den andre enden av bygget. Det er ingen tvil om at lukten fra skadestedet var vond og sterk. For lagmannsretten har både Hilde og Vinneng forklart at lukten var så sterk at det var umulig å bo i noen del av underetasjen. Det ble også satt opp vifte for nødvendig utlufting fra skadestedet, som blåste luft og lukt mot vinduene til den andre utleieenhetens soverom og stue kjøkken gang. Det er ingenting som tilsier at denne utluftingen kunne vært gjort på en måte som hadde gjort den andre utleieenheten beboelig og utleiebar. Lagmannsretten finner det på grunnlag av bevisførselen mest sannsynlig at lukten fra skadestedet også gjorde denne utleieenheten ubeboelig. Utleietapet for denne utleieenheten er beregnet til 42 400 kroner; beløpet er ikke bestridt. Samlet finner lagmannsretten at erstatningskravet utgjør 149 000 kroner. Oppsummering Lagmannsretten har kommet til at Gjensidige har krav på regress mot Protector på til sammen 934 913 kroner. I tillegg kommer renter etter forsinkelsesrenteloven fra 27 november 2017 og frem til betaling skjer, jamfør påkrav fremsatt gjennom brev 27 oktober 2017Sakskostnader Etter tvisteloven 20 2 første og annet ledd har en part krav på sakskostnader dersom saken er vunnet, nærmere bestemt dersom parten har fått medhold fullt ut eller i det vesentlige. Etter tvisteloven 20 3 er det dessuten adgang til helt eller delvis å tilkjenne sakskostnader til en part som ikke har vunnet saken, dersom parten har fått medhold av betydning og tungtveiende grunner tilsier det. Vesentlighetsvurderingen etter tvisteloven 20 2 skal først og fremst baseres på hvor stor del av det eller de krav saken gjelder, som parten har fått medhold i, både beløpsmessig og relativt, jamfør Rt 2010 727 avsnitt 19 og Rt 2014 731 avsnitt 16 Differansen skal beregnes med utgangspunkt i påstandene i ankeerklæring og anketilsvar, jamfør Rt 2011 1164 avsnitt 16 Det må også tas hensyn til hvor tyngdepunktet i saken har ligget, jamfør Rt 2014 731 avsnitt 16Ved vurderingen av sakskostnadene for tingretten skal påstandene som ble lagt ned i stevningen og tilsvar, sammenholdes med lagmannsrettens domsresultat, jamfør tvisteloven 20 9 annet ledd og H R 2019 1947 U avsnitt 17I anken til lagmannsretten ble det krevd erstatning oppad begrenset til 950 000 kroner. Lagmannsretten legger til grunn at Gjensidige i ankesaken har fått medhold i det vesentlige, jamfør tvisteloven 20 2 Det foreligger ikke tungtveiende grunner som gjør det rimelig å frita Protector helt eller delvis fra kostnadsansvaret etter 20 2 tredje ledd. I stevningen til tingretten fremsatte Gjensidige krav om erstatning på 1 123 203 kroner. Påstanden gikk ikke ut på en skjønnsmessig fastsettelse. Domsresultatet på 934 913 kroner gjør at Gjensidige har fått medhold i 83, 2 prosent av påstandsbeløpet. Lagmannsretten tar ikke stilling til om Gjensidige har fått medhold i det vesentlige for tingretten, idet lagmannsretten etter en konkret vurdering under enhver omstendighet anser at selskapet i alle fall har fått medhold av betydning og at det foreligger tungtveiende grunner som tilsier at Gjensidige i helhet tilkjennes sakskostnader for tingretten. I tillegg til hvor mye Gjensidige har fått medhold i, både beløpsmessig og relativt, viser lagmannsretten til at sakskostnadene ikke i nevneverdig grad knytter seg til det beløpet som Gjensidige ikke har fått medhold i, jamfør tvisteloven 20 3 annet punktum. For lagmannsretten har Gjensidige fremlagt sakskostnadsoppgave med krav på 109 998, 75 kroner, hvorav 49 248, 75 kroner utgjør ulike kostnader. I tillegg kommer rettsgebyr for anken på 28 776 kroner. Salærkravet er basert på 40, 5 timer arbeid. For tingretten fremla Gjensidige sakskostnadsoppgave med krav på 61 500 kroner. I tillegg påløp rettsgebyr på 5 860 kroner. Salærkravet er basert på 41 timer arbeid. Lagmannsretten finner at de krevde kostnadene er nødvendige og rimelige, og tar kravene til følge, jamfør tvisteloven 20 5 Dommen er enstemmig. D OM SS LU TN IN G1. Protector Forsikring A SA dømmes til å betale 934 913 nihundreogtrettifiretusennihundreogtretten kroner til Gjensidige Forsikring A SA med tillegg av lovens forsinkelsesrenter fra 27 november 2017 og frem til betaling skjer. I sakskostnader for lagmannsretten betaler Protector Forsikring A SA 138 774 etthundreogtrettiåttetusensyvhundreogsyttifire kroner og 75 syttifem øre til Gjensidige Forsikring A SA senest 2 to uker etter at dommen er forkynt. I sakskostnader for tingretten betaler Protector Forsikring A SA 67 360 sekstisyvtusentrehundreogseksti kroner til Gjensidige Forsikring A SA senest 2 to uker etter at dommen er forkynt. Jeg bekrefter at rettens øvrige medlemmer har godkjent avgjørelsens innhold, jamfør midlertidig lov 26 mai 2020 nummer 47 8 annet ledd Øistein Aamodt
Saken gjaldt krav om regress mellom to forsikringsselskaper. Forsikringsselskapet som krevde regress, hadde dekket en boligkjøpers mangelskrav på prisavslag og erstatning, selv om selskapet var klar over at selskapet ikke var forpliktet til det (ex gratia). Mangelskravet var derimot omfattet av selgers boligselgerforsikring. Lagmannsretten kom til at selskapet hadde krav på regress mot selgers forsikringsselskap. Saken gjaldt også utmåling av prisavslag vedrørende sanering og utredning av skadene og erstatning for utleietap. Henvisninger: Avhendingslova 4 12