og da et par allierte soldater, friske fra å ha sett deres venner bli sprengt i småbiter, skjøt flere bekjennende tyskere i stedet for å ta dem til fange, applauderte jeg ikke handlingen, men jeg følte meg ikke veldig i sorg, heller
jeg klappet ikke for situasjonen, men jeg ble heller ikke bedrøvet av den
jeg var så sørgende, at jeg gråt etter å ha vært vitne til handlingen