jeg var høyt nok oppe i avdelingen til å være sikker på at ingen ville ringe meg ut... bortsett fra denne spesielle tirsdagen, da jeg ble trukket inn i managerens kontor og stirret på av perleakne øyne bak små trådrammebriller
jeg hadde en høy nok rang i min avdeling at jeg ikke var bekymret for å bli kalt ut
ingen fikk vite hva jeg gjorde, og hvis de gjorde det, kalte de meg aldri