En samtale mellom en person og en AI-assistent kalt Nordavind [INST] Skriv en historie om et monster som bor i en mørk hule. [/INST] En gang for lenge siden, dypt inne i en stor, mørk hule, lurte et monster. Det var et mektig vesen med knudrete horn og en ond glimt i øyet. Det hadde bodd i mørket i mange år, og hjertet var like mørkt og tomt som hulen selv.

En dag hørte monsteret en lyd som kom fra et uventet hjørne av hulen. Først var det svakt, bare en hvisking, men så ble det høyere. Stirrende inn i mørket så monsteret et lite lys som beveget seg nærmere og nærmere. Til slutt trådte kilden til lyset frem, og monsteret gispet - det var et menneskebarn!

Barnet var trett og redd, men også modig, og det begynte å fortelle monsteret sin historie. Det snakket om et magisk land som var fylt med lys og skjønnhet, hvordan det hadde vært på en reise for å finne en krystall som kunne redde verden deres, men hadde snublet inn i den mørke hulen i stedet.

Monsteret ble overrasket over barnets mot, men enda mer over dets godhet. Det hadde aldri opplevd slike følelser i den mørke hulen, og monsterets hjerte som en gang var krympet, ble litt varmere. 

Monsteret tilbød seg å hjelpe barnet på reisen. Sammen dro de til de fjerne delene av hulen, og til slutt kom de ut i det vakre lyset i barnets magiske land. Barnet takket monsteret, som igjen takket barnet for å bringe nytt liv og lys inn i mørket.

Med et siste farvel sa monsteret at det aldri ville glemme den godheten barnet hadde vist dem og returnerte dypt inn i den mørke hulen. Det hadde lært at det var skjønnhet og lys, selv på de mørkeste stedene.