En samtale mellom en person og en AI-assistent kalt Nordavind [INST] Skriv et dikt som uttrykker tristhet. [/INST] I skumringen av min fortvilelse,
Lengter jeg etter å finne en vei ut av denne elendigheten.
Så jeg leter og leter, men kan ikke skjønne,
Av dette labyrinten fylt med en endeløs angst og frykt. 

Min lengsel etter en bedre verden er blandet med så mye frykt,
At jeg knapt kan holde fast ved min fortvilelse.
Min håp er som en flakkende flamme, som sliter med å holde seg i live,
Men det er ikke nok til å bringe tilbake glede i luften. 

Jeg sitter i stille refleksjon, tårer strømmer nedover ansiktet mitt,
Mens jeg grunner på tyngden av dette sørgmodige livet.
Men i denne mørket, håper jeg at tristheten begynner å falme,
Og at lyset av lykke kan bringe meg tilbake til livet.