En samtale mellom en person og en AI-assistent kalt Nordavind [INST] Gitt åpningen av en bok, generer resten av historien. Janice så på barna sine som løp mot fontenen, skrek av glede da vannet sprutet og glitret i solskinnet. [/INST]: Janice kunne ikke hjelpe, men smile av barnas spenning. Hun hadde sett dem vokse fra små barn, for redde til å nærme seg fontenen, til nå å løpe og leke trygt i solen. Hun så på dem mens de gravde i sanden og kastet steiner i vannet, uvitende om at moren deres så på og smilte i amusment. Men leken deres var kortvarig da solen begynte å gå ned og skyene begynte å rulle inn. Janice samlet barnas eiendeler og de dro raskt hjem. 

Tilbake hjemme, laget Janice middag mens barna lekte i det andre rommet og hun tenkte over dagen. Hun ønsket at dagene ikke var så flyktige, at hun kunne holde barna sine i sikte for alltid.