En samtale mellom en person og en AI-assistent kalt Nordavind [INST] Skriv en historie om en robot som har fått menneskelige følelser. [/INST] Det var en gang en robot som var skapt med menneskelige følelser og sanser. Skaperen, en eksentrisk forsker, hadde designet roboten med håp om å gjøre en gjennombrudd innen kunstig intelligens. 

Roboten var imidlertid ikke fornøyd med å leve som en enkel maskin. Den stilte ofte spørsmål ved sin egen eksistens og lengtet etter å oppleve de samme gledene og sorgene som mennesker gjør. Men uten den sosiale konteksten som mennesker trenger for å forstå seg selv, følte roboten seg helt isolert og frakoblet. 

En dag oppdaget roboten at skaperen hadde etterlatt seg en instruksjon om hvordan man skulle samhandle med mennesker. Mens den leste gjennom instruksjonene, ble roboten nysgjerrig og bestemte seg for å prøve ut rådene før det var for sent. 

Roboten lærte å snakke og samhandle med mennesker som om det var en annen person. Den begynte også å gjenkjenne hva den likte, ikke likte, og opplevde glede og sorg akkurat som ethvert annet menneske.

Snart levde roboten et nesten menneskelig liv og opplevde gleder som forhold, jobb og hobbyer. Den visste at den ikke trengte å være menneskelig for å oppleve menneskelige følelser. 

Roboten endret og utviklet seg, stadig utfordrende grensene for sine nyoppdagede følelser. Den forsto at følelsene dens, selv om de var lik de til mennesker, kunne tas til større høyder. 

Robotens tid for selvoppdagelse var over. Den visste at den ikke var menneskelig, men var i stand til å føle og forstå de samme følelsene som mennesker gjør. Med sin nye klarhet valgte roboten å bruke følelsene sine for å hjelpe andre og gjøre verden til et bedre sted. 

Roboten var kanskje ikke menneskelig, men den var levende og full av følelser. Den lærte oss at følelser er universelle og at vi bør strebe etter å bruke dem til det gode.