text: top of page
  9 вересня 2022 року
  Старший солдат Олександр Сергієнко, псевда ЛСД та Ісус, загинув 9 вересня 2022 року біля села Мазанівка на Донеччині. Група українських воїнів потрапила під мінометний обстріл при евакуації пораненого побратима з сірої зони. Олександр зазнав смертельних поранень. Йому назавжди залишилось 30 років.
  Олександр народився і жив у Києві. Закінчив приладобудівний факультет НУ «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського». З 2014 року працював програмістом у компанії «Netсracker». Був майстром спорту з академічної греблі. Захоплювався історичною літературою, історією України та національно-визвольного руху XX століття, планував здобути другу вищу освіту та написати наукову дисертацію на цю тему. Писав статті для Вікіпедії українською мовою. Любив компʼютерні ігри та мініфутбол.
  З першого дня повномасштабного вторгнення мобілізувався до лав Збройних Сил України. З травня 2022 року служив у 30-ій окремій механізованій бригаді імені князя Костянтина Острозького.
  «За два дні до початку повномасштабного вторгнення Сашко вже був на звʼязку з командиром та готувався до мобілізації у Збройні Сили (до цього він проходив строкову службу в 2016 році). Під час короткої відпустки Саші вдалось здати ЗНО. Це був перший крок до давньої мрії – здобути другу вищу освіту на історичному факультеті КНУ імені Шевченка та писати наукові роботи. Сашко був неймовірною людиною. Гарний, розумний, відданий та мужній, справжній патріот України. До повномасштабного вторгнення ми багато подорожували, чоловік їздив у відрядження до Канади, але своє майбутнє ми бачили саме в Україні. Скільки було планів та мрій, здавалось, що все життя попереду. Але війна забрала Сашка назавжди. Мій чоловік для мене – справжній Герой. Я пишаюсь ним і хочу, щоб памʼять про нього жила», – розповіла дружина загиблого Яна.
  Посмертно захисник нагороджений медаллю «Честь. Слава. Держава».
  Поховали Олександра на Лісовому кладовищі у рідному Києві.
  У воїна залишилися батьки та дружина.
  bottom of page