english: How can human-made squiggles on a page reflect lights into our eyes that send signals to our brains that we logically and emotionally decode as complex narratives that move us to fight, cry, sing, and think, that are strong enough not only to hold up a world that is completely invented by the author, but also to change the reader's perspective on the real world that resumes only when the final squiggle is reached?
non_english: Як можуть людські каракулі на сторінках відображати світло в наших очах, що посилає сигнали в наш мозок, які ми логічно та емоційно дешифруємо як цілісні оповіді, які змушують нас боротися, плакати, співати та думати, що ми достатньо сильні не лише тримати світ, повністю вигаданий автором, а ще й змінити погляди читача на реальний світ, що повертається назад, лише коли прочитана остання літера?