Mikä ruotujakolaitos oli?
Ruotujakolaitos
Ruotujakolaitos (ruots. "indelningsverket") oli kuningas Kaarle XI:n Ruotsissa ja Suomessa 1680-luvulla toimeenpanema sotalaitoksen uudistus. Maatiloista muodostettiin 2–6 talon ryhmiä, ruotuja, jotka kukin joutuivat kustantamaan yhden sotilaan varusteineen ja aseineen. Ruotu järjesti palvelusajaksi sotilaalle myös torpan ja palan viljelysmaata. Ruotusotamiehen perhe sai elantonsa tämän torpan maasta ja kotieläimistä. Ruotujakolaitoksen puitteissa hoidettiin myös armeijan päällystön sekä joidenkin siviilivirkamiesten rahoitus. Ruotsissa ruodutuksesta päätettiin vuosina 1680–1682. Ruotujako liittyy läheisesti veropalkkalaitokseen, jonka mukaan tiettyjen maatilojen verot osoitettiin tietyn viranhaltijan (upseerin) palkan maksamiseen.
Tarkoitus oli luoda yhtenäinen vakinaisen sotamiehenpidon järjestelmä koko valtakuntaan, mutta kukin maakunta sai päättää itsenäisesti siirtymisen aikataulusta. Ruotsin läänit suostuivat ruodutukseen vuoteen 1688 mennessä. Suomessa ruotsalaiseen ylhäisaateliin kuuluva Viipurin ja Savonlinnan läänin maaherra Carl von Falkenberg neuvotteli ruotujakolaitoksesta kaikkien Suomen läänien talonpoikien kanssa. Viipurin ja Savonlinnan, Turun ja Porin, Hämeen ja Uudenmaan läänit liittyivät siihen vuoteen 1696 mennessä, Pohjanmaa vasta vuonna 1733.. Ruotujakolaitoksen toimeenpanon jälkeen Suomessa ylläpidetty sotaväki käsitti vajaat 11 000 miestä.
Uumajan raatihuone
Raatihuoneessa oli kokoustila kaupunginvaltuustolle sekä toimistotilat. Läntinen osa rakennuksesta oli alun perin varattu oikeudelliselle järjestelmälle ja johtojärjestelmälle, jossa poliisiasema ja pidätetyt pääkerroksessa ja oikeussali yläkerrassa. Myöhemmin koko läntinen osa rakennuksesta tuli Uumajan käräjäoikeuden käyttöön. Muutaman vuoden ajan pohjakerroksessa oli lennätinlaitos ja postitoimisto sekä kellarissa huutokauppakamari.