Missä maassa Le Mansin suuronnettomuus tapahtui?
Le Mansin onnettomuus 1955
Onnettomuus aiheutti paljon keskustelua moottoriurheilun turvatoimista, sillä urheilutapahtuman hirvittävä uhriluku oli vaikea hyväksyä. Kiivaimmissa puheenvuoroissa moottoriurheilu haluttiin kieltää kokonaan, tai sille povattiin loppua. Ranskan sisäministeriö esti ensi toiminaan moottoriurheilutapahtumien järjestämisen kokonaan: muun muassa vuoden 1955 Ranskan GP sekä 12 tunnin kilpailu Reimsissä jätettiin ajamatta, ja muitakin katuradalla ajettuja kilpailuja peruttiin - monet lopullisesti. Kilpailun järjestäjät muokkasivat oma-aloitteisesti Le Mans-rataa marraskuun 1955 - kesäkuun 1956 välisenä aikana merkittävästi: rataa levennettiin muun muassa pääsuoralla, pääkatsomoa muutettiin mittavasti ja varikkoalue uudistettiin, sen jälkeistä haastavaa Dunlop-mutkaa loivennettiin, ja monet näkyvyyttä tai ajoneuvon hallintaa vaikeuttaneet nyppylät (mm. "Maison Blanche"-ratakohdassa, ks. Hawthornen videoitu ratakierros 1956 ja muutosten selostus) tasoitettiin. Radan yhteyteen rakennettiin sairaalarakennus leikkaussaleineen, ja sairaankuljetusautojen määrä moninkertaistettiin kuudesta kolmeenkymmeneenviiteen. Mittavien ja kalliiden muutosten vuoksi vuoden 1956 kilpailu pystyttiin järjestämään vasta heinäkuussa 1956, kun se oli tavallisesti järjestetty kesäkuussa.
Madame Roland
Kun Ranskan suuri vallankumous syttyi vuonna 1789, Roland toimi Lyonin teollisuuslaitosten kuninkaallisena ylitarkastajana. Madame Roland otti innokkaasti osaa miehensä töihin, ja vallankumous antoi hänelle mahdollisuuden yrittää toteuttaa tasavaltalaista aatetta. Alusta alkaen molemmat tukivat kapinallisten tavoitteita. He toimivat ensin Lyonin kirjeenvaihtajina paikallisessa sanomalehdessä, jota julkaisi vallankumouksen hetkelliseksi johtohahmoksi noussut Jacques Pierre Brissot. Helmikuussa 1791 Roland nimitettiin neuvottelemaan lainan ottamisesta Pariisin kansalliskokoukselta, ja pariskunta muutti Pariisiin puoleksi vuodeksi. Madame Roland käytti ajan hyödykseen ja liittyi välittömästi äärivasemmiston nimekkäimpien edustajien Robespierren ja Camille Desmoulinsin seuraan. Kevään aikana hän avasi ensimmäisen salonkinsa Hôtel Britanniquessa. Loppukesästä pariskunta palasi Lyoniin, jossa Roland sai kuulla, että hänen tarkastuspiirinsä oli lopetettu eikä häntä enää tarvittu.