Kuka aloitti Suomen sisällissodan?
Suomen sisällissota Etelä-Pohjanmaalla
Suomen sisällissodan tapahtumat Etelä-Pohjanmaalla käynnistyivät 27.–28. tammikuuta 1918, jolloin valkoiset aloittivat seudulla olleiden venäläisten varuskuntien valtauksen. Kyseessä oli kenraali C. G. E. Mannerheimin määräyksestä toteutettu operaatio, jota Pohjanmaalla pidetään myös koko sisällissodan alkuna. Paikalliset suojeluskunnat ottivat varuskunnat haltuunsa muutamassa päivässä tammikuun loppuun mennessä, jonka jälkeen sotatoimet maakunnassa olivat ohitse, kun rintamalinja asettui Etelä-Suomeen. Helmikuussa Etelä-Pohjanmaasta tuli valkoisen Suomen hallinnollinen ja sotilaallinen keskus. Vaasassa kokoontui Helsingistä paenneista senaattoreista muodostettu Vaasan senaatti ja valkoisen armeijan päämaja toimi maaliskuun jälkipuoliskolle saakka Seinäjoella. Maakunnassa koottiin myös merkittävä osa rintamalle lähetetyistä valkoisten joukoista.
Saksan interventio Suomen sisällissodassa
Saksalaismielinen pääministeri Svinhufvud kuitenkin hyväksyi sopimuksen, vaikka se tekikin Suomesta Saksan vasallivaltion ja vei jopa vastajulistetun itsenäisyyden. Senaatti kieltäytyi aluksi allekirjoittamasta sopimusta, mutta päätti hyväksyä Hjeltin sopiman intervention, koska ei uskonut Mannerheimin pystyvän kokoamaan sodan nopeaan ratkaisuun kykenevää armeijaa. Mannerheim puolestaan halusi mukaan saksalaisten suunnittelemaan Pietarin valtausoperaatioon, joten hän päätti lopulta suostua heidän apuunsa. Ehdoksi Mannerheim asetti, että Saksan joukot alistetaan hänen komentoonsa, mihin keisari Vilhelm II suostuikin 10. maaliskuuta. Tämän jälkeen senaatti ylensi Mannerheimin ratsuväenkenraaliksi, mikä varmisti, ettei saksalaisten joukossa ole yhtään sotilasarvoltaan ylempää upseeria. Mannerheim ja saksalaiset suhtautuivat alusta asti toisiinsa epäluuloisesti ja joukkojen komentajaksi määrätyn kenraalimajuri Rüdiger von der Goltzin on kerrottu jopa vihanneen häntä. Saksalaisten silmissä Mannerheim oli edelleen Venäjän armeijan kenraali, jonka arvioitiin olevan lojaalimpi vallasta syöstylle keisari Nikolai II:lle ja tämän kannattajille kuin Suomen valkoisille. Eduskunta hyväksyi sopimukset lopulta hiljaisuudessa vasta sisällissodan jo päätyttyä kesällä 1918.