Markian Popov
Popov aloitti sotilasuransa nuorena Venäjän sisällissodassa. Sodan jälkeen hän opiskeli Neuvostoliiton sotilaskouluissa ja eteni urallaan verrattain nopeasti. Hän oli kenraaliluutnantti ja Leningradin sotilaspiirin komentaja, kun Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon kesällä 1941. Popov osallistui useiden ratkaisevien taisteluiden johtoon toisen maailmansodan aikana. Hänet ylennettiin puna-armeijan toiseksi korkeimpaan armeijakenraalin sotilasarvoon 1943. Hän ei kuitenkaan nauttinut Stalinin luottamuksesta, minkä vuoksi hänen uransa oli epätasainen hänen pätevyydestään huolimatta. Hänet alennettiin sodan lopulla epäonnistuneen Riian valtausyrityksen jälkeen. Häntä väheksyttiin sodanjälkeisessä neuvostoliittolaisessa historiankirjoituksessa. Hänen maineensa ja arvonsa palautettiin vasta Stalinin kuoltua ja Nikita Hruštšovin noustua valtaan. Hruštšov ja Popov olivat tehneet yhteistyötä Stalingradin taistelun aikana, ja hänen uransa lähti uuteen nousuun 1954. Popov kuoli tapaturmaisesti Moskovassa 1969.
Mihail Loris-Melikov
Loris-Melikov oli armenialaisen kauppiaan poika. Hän kävi Lazarevin itämaisten kielten koulua Moskovassa ja kaartin kadettikoulua Pietarissa ennen liittymistään husaarirykmenttiin vuonna 1843. Hän palveli pitkään Kaukasuksella ja toimi vuosina 1863–1875 Terekin alueen kuvernöörinä. Hänet ylennettiin 1856 kenraalimajuriksi ja 1875 kenraaliksi. Turkin sodassa (1877–1878) hän komensi Kaukasuksella armeijaa suuriruhtinas Mihail Nikolajevitšin sijaisena. Aluksi hyökkäykset epäonnistuivat ja venäläiset joukot joutuivat perääntymään, mutta loka–marraskuussa 1877 Loris-Melikov onnistui etenemään menestyksekkäästi. Hän sai suuren osan turkkilaisista sotavangiksi ja valtasi rynnäköllä Karsin kaupungin. Hänet palkittiin seuraavana vuonna kreivin arvolla.