Sagaholmin hautakumpu
Sagaholmin hautakumpu oli Skandinavian pronssikaudella rakennettu hautakumpu, joka sijaitsi Ruotsissa Jönköpingissä Vätternjärven eteläpäässä. Jäänteitä hautakummun vainajasta ei kaivauksissa löydetty, mutta sen sijaan löydettiin 46 hiekkakivestä valmistettua kivilaattaa, joista 15 kiven pintaan oli hakattu kalliopiiroksista tuttuja kuvioita. Hautakumpu on arkeologisten kaivauksien jälkeen poistettu ja tasoitettu. Alueella on nykyään teollisuusalue. Sagaholmin nimi tulee lähellä sijainneen torpan nimestä.
Skandinavian pronssikausi
Pronssin valmistamiseksi tarvitsee sulaan kupariin sekoittaa 10–20 % tinaa, mutta vaikka kuparia esiintyi Euroopassa yleisesti, oli siellä tinaa erittäin vähän. Pronssia käyttävän yhteisön tuli tämän vuoksi vaihtoehtoisesti joko ostaa valmiita pronssiesineitä, ostaa molempia tai toista raaka-ainetta ja valaa esineet itse, tai hallita käytössään olevaa kupari- ja tinamalmiota ja samalla kontroloida sieltä käytävää kauppaa muualle. Skandinavian pronssikulttuurissa hankittiin tarvittavat pronssiesineet aluksi valmiina, mutta myöhemmin niitä kierrätettiin sulattamalla ne uudelleen ja valamalla niistä uusia esineitä. Metalliesineistä tehdyt tutkimukset osoittavat, että näin toimittiin Etelä-Skandinavaissa koko pronssikauden ajan, vaikka Ruotsissa on useita kuparimalmioita ja esimerkiksi Britanniasta oli viety tinaa Välimeren maihin yli 1 000 vuotta. Verrattaessa Skandinavian pronssikulttuuria muihin eurooppalaisiin samanaikaisiin kuttuureihin, erottuu se muista arkeologisesti rikkaana pronssiesineiden löytöalueena.
Pronssikausi opittiin tuntemaan vuoden 1836 jälkeen, kun tanskalainen Christian Thomsen julkaisi kuuluisaksi tulevan kolmen aikakauden jaottelunsa. Siinä kaivauksien löydöt liitettiin kivikauteen, mikäli löydöt eivät sisältäneet metalliesineitä, tai pronssikauteen, mikäli löytöjen metalleissa ei esiintynyt rautaesineitä, tai sitten rautakauteen, mikäli rautaesineitä esiintyi eivätkä ne olleet historialliselta ajalta. Tämä jaottelu sopi erityisesti tanskalaisiin arkeologisiin löytöihin hyvin ja sillä voitiin ajoittaa tehdyt löydöt karkeasti oikein. Kaivauksissa oli havaittu, että rautakauden esineet olivat lähellä maanpintaa, pronssikauden esineet syvemmällä kuin rautaesineet ja kivikauden esineet kaikista syvimmällä. Jaottelu ilmaisi myös yhteisöjen kehitystilaa ”darwinistisella” tavalla. Löytöjen määrän kasvaessa, voitiin esinetyyppien avulla jaotella aikakauset tarkemmin. Oscar Montelius julkaisi vuonna 1885 kuusiperiodisen jaottelun skandinavisen pronssikauden eri vaiheista ja se perustui tiettyjen esinetyyppien muotoilun ja koristelun kehityksen tuntemiseen.