Honkobackharjun jätinkirkko
Jätinkirkko on puolisuunnikkaan muotoisen kivivallin erottama raivattu alue muinaisjäännösalueen eteläpäässä. Se on 25 metriä pitkä ja 20 metriä leveä. Kivivallit ovat 2–3 metriä leveät ja 50–70 senttimetriä korkeat. Ne on rakennettu 20–80 senttimetrin kokoisista kivistä. Pohjoisvallissa on kivien joukossa myös maata ja soraa. Jätinkirkon pituusakselin suuntaus on 3° pohjoissuunnasta vastapäivään eli lähes pohjoiseen. Eteläinen sivu on hieman viisto muihin sivuihin nähden, koska länsivalli on noin viisi metriä itäistä vallia pitempi. Itävallin sisäpuoli oli paikoin huolellisesti rakennettu kulmikkaita kiviä pinoamalla. Sen koillispäässä sijaitsevasta portista etelään päävallia seuraa toinen pienempi valli. Kaksoisvallin sisävalli on mahdollisesti rakennettu itävallin kivistä, koska se on rakenteeltaan epämääräisempi ja hajonneempi kuin muut vallit. Jätinkirkon suurin sisämitta on 18 metriä ja sen kohtisuora leveys on 9–12 metriä. Jätinkirkon sisäpiha on raivattu puhtaaksi kivistä kun taas sen ulkopuolinen alue on hyvin kivistä.
Pattijoen Kastelli
He mittasivat jätinkirkon pituudeksi 58 metriä ja leveydeksi 33 metriä. Ailio oli ensimmäisellä matkallaan mitannut vallin korkeudeksi ulkopuolelta tarkasteltuna 2,25 metriä ja sisäpuolelta 0,17 metriä. Hän oli huomannut kuusi porttia ja että vallissa oli joissakin kohdissa muitakin painaumia. He avasivat myös vallia ja huomasivat, että se ei vaikuttanut ihmisen rakentamalta vaan kivet olivat lajittuneet. Tämä näkyi siinä, että vallin sisäosa koostui mullasta, hiekasta ja pienirakeisesta sorasta ja vallin pinnalla oli suuremmat kivet. Tutkiessaan vallikehän sisäosia vallipihan pohjoisosasta noin 30 m² alalta he löysivät sieltä kaksi liuskeista nuolenkärkeä, liuskeisen veitsen tai -sahan, iskukiven, kappaleen reikäkiven teelmää, kivihioimen, kvartsisen kaapimen sekä paljon kivien työstämisestä syntyneitä iskoksia. Kaikki esineet olivat rikkinäisiä ja niiden muotoilu viittasi kivikauteen. Vallialueen ulkopuolelta he tutkivat kahta kiviröykkiötä. Toisen röykkiön oli Calamnius tutkinut aiemmin ja toinen oli tutkimatta. Myös se vaikutti olevan luonnon paikalleensa muovaamaksi eikä ihmisen hautaamisesta löytynyt merkkejä. Vallin sisäosasta ei silloin löytynyt pitkäaikaisesta asumisesta kertovia merkkejä. Vallissa olevat ”aukot” selitti Ailio ihmisen itselleen ampuma-aukoiksi raivaamia.