Psykedeeliterapia
Psykedeeliterapia viittaa sellaisiin terapian muotoihin, joiden etenemistä avustetaan jollain psykedeelisellä aineella. Yleisimmin käytettyjä ovat serotoniinijärjestelmän kautta vaikuttavat aineet kuten LSD, psilosybiini ja MDMA. "Mieltä ilmentävää" tarkoittavan psykedeeli-termin käyttäminen tässä yhteydessä hallusinogeeni-termin sijaan painottaa että näitä aineita terapian osana hyödyntävät psykiatrit luottavat psykedeelien tuottaman, psyykeä luotaavan tilan terapeuttiseen hyötyyn. Psykedeelisen terapian puolestapuhujat uskovat psykedeelien tehostavan potilaan omia psykoanalyyttisia kykyjä, helpottaen tavanomaisessa psykoterapiassa etenemistä. Joidenkin potentiaalisten hoitojen osalta tunnetaan myös taudinkuvaan liittyviä farmakologisia vaikutuksia.
Psilosybiinisienet
Sienten vaikuttavia aineita tutkittiin laajasti muiden psykedeelien kuten LSD:n ohella 1950- ja 1960-luvulla, jolloin turvallisuuskäytännöt olivat vielä kehittymättömiä, eikä esimerkiksi yksilön henkilökohtaista tilaa ja ympäristön merkitystä (ns. "set & setting") ymmärretty. Joskus psykedeelejä saatettiin antaa täysin koehenkilön tietämättä sitoen tämän sairaalasänkyyn kokeen ajaksi. Myöhemmissä tutkimuksissa, joihin kuului enemmän koehenkilön valmistelua ja tukea aineen vaikutuksen aikana havaittiin vähemmän ahdistusta ja pelkotiloja sekä enemmän positiivisiksi miellettyjä kokemuksia.