Dokumenttielokuva
Kansantieteellinen dokumenttielokuva esittelee katsojalleen vieraita ja eksoottisia kulttuureita, kansoja ja tapoja. Sen esiintyjät ovat usein vähemmistökansojen edustajia. Kansantieteellisiä dokumentteja tehdään viihteeksi, valistukseksi tai katoavien kulttuurien elämän tallentamiseksi. Varhaisimpia ja merkittävimpiä kansantieteellisiä dokumenttielokuvia on Robert J. Flahertyn "Nanook, pakkasen poika" (1922). Viime vuosikymmeninä alkuperäiskansat ovat alkaneet itsekin tehdä dokumentteja itsestään, omasta näkökulmastaan.
Frederick Wiseman
Wisemanin dokumenttielokuvissa ei ole musiikkia, juontoa tai haastatteluja, vaan hän antaa katsojan toimia tarkkailijana ja tehdä itse johtopäätöksensä. Tämän takia Frederick Wiseman luetaan yleensä cinéma vérité- ja direct cinema -koulukuntiin, vaikka Wiseman itse pitääkin elokuviaan "todellisuus-fiktioina": vaikka yksittäiset kohtaukset esitetään elokuvissa yleensä leikkaamattomina, annetaan elokuvalle jonkinlainen rakenne leikatessa, eikä sitä voi täten pitää täysin totuudellisena esityksenä. Cinéma véritéstä selvästi kauimpana ovat Wisemanin kaksi ensimmäistä dokumenttielokuvaa, joissa Wiseman yrittää selkeästi tuoda jotain esiin: "Siilipäiden revyyssä" vangin pakkoruokinta rinnastetaan nopeilla leikkauksilla kuolleen ruumiin balsamointiin, ja "High Schoolissa" (1968) Wiseman paljastaa koulun vanhoillisen kasvatuksen kaksinaismoraalisuuden näyttämällä kuvia piukasti pukeutuneista tytöistä urheilemassa liikuntatunnilla.