Kirkkokari
Perimätiedon mukaan talonpoika Lalli surmasi Piispa Henrikin tammikuussa 1156 Köyliönjärven jäällä. Läheisestä saaresta muodostui myöhemmin keskiajalla pyhiinvaelluspaikka, jonne viimeistään 1400-luvun alussa rakennettiin Köyliön ensimmäinen kirkko tai kappeli. Se oli käytössä ainakin sadan vuoden ajan. Kirkkokari oli Pyhän Henrikin tienä tunnetun pyhiinvaellusreitin alkuperäinen lähtöpaikka, josta suunnattiin kohti piispa Henrikin hautapaikkaa Nousiaisten kirkkoa. Myöhemmin reitiksi vakiintui Turun tuomiokirkosta Kokemäellä sijaitsevaan Pyhän Henrikin saarnahuoneeseen johtava kulkureittien yhdistelmä, joka kulki myös Kirkkokarin kautta. Pyhiinvaellusperinne jatkui uskonpuhdistuksesta huolimatta ainakin 1600-luvulle saakka, jolloin Kirkkokarin tuntumassa mantereen puolella järjestettiin myös vilkkaita markkinoita. Niiden yhteydessä saarella pidettiin säännöllisesti jumalanpalveluksia. Pyhiinvaellukset ja uhrilahjojen tuonti Kirkkokarille hiipuivat lopullisesti vasta 1700-luvun aikana.
Köyliönjärvi
Jääkauden jälkeisen maankohoamisen seurauksena Säkylän Pyhäjärvi ja Köyliönjärvi muodostivat yhdessä laajan merenlahden, jonka suuta vartioi suuri ja nykyään Linturin kallioylänkönä tunnettu muinainen saari. Lahden suut saaren molemmin puolin alkoivat kaventua, ja kun merenpinta aaltoili korkeudella, joka on nykyään alle 50 metriä merenpinnan yläpuolella, alkoi järvialtaan kuroutuminen irti merestä. Samalla järvet erkaantuivat toisistaan lopullisesti, kun järvien välinen kapea salmi maatui lähes kokonaan. Lopullinen kuroutuminen ja Köyliönjärven muodostuminen tapahtui noin 5 600–5 500 vuotta sitten.