Suomen kalliomaalaukset
Suomen kalliomaalaukset ovat kallioihin ja siirtolohkareihin punamultamaalilla tehtyjä merkkejä, jotka ovat tutkimusten mukaan neoliittisen kivikauden ja pronssikauden ajalta. Kuviot ovat yleensä huonosti säilyneitä johtuen sään ja kasvillisuuden tuhoavasta vaikutuksesta. Myös ihmistoiminta on nyttemmin uhannut maalauksia. Suomessa kalliomaalauksia tunnetaan eniten Kaakkois-Suomesta, mutta niitä on myös esimerkiksi Etelä-Suomessa ja Kainuussa. Tunnettujen kalliomaalausten kokonaismäärä Suomessa, kun mukaan otetaan vain tunnistettavia kuvioita sisältävät kohteet, on 96. 26 maalauksen kuvioita ei pystytä haalistumisen tai suttaantumisen vuoksi tunnistamaan. Kohteista seitsemän on todennäköisesti kallion luonnollisia värjäytymiä ja siten kiistanalaisia maalauksia. Loput 13 kohdetta ovat ajoitukseltaan myöhäisiä eli jopa nykyaikaisia tai tuhoutuneita kohteita. Kalliomaalauksia on Fennoskandiassa eniten Suomessa (vuoden 2005 tilanne).
Kallioperä
Suomen kallioperän yleisin kivilaji on graniitti. Suomi sijaitsee prekambrisen Fennoskandian kilven keskellä, missä maapallon kuoren liikkeet ovat vähäisiä. Tämä on mahdollistanut sen, että Suomen kallioperä on maapallon vanhimpia. Se on syntynyt eri vaiheissa 1 600 – 3 000 miljoonaa vuotta sitten vaihtelevissa geologisissa olosuhteissa. Nuorimmat Suomen kallioperän osat ovat Kaakkois-Suomessa, vanhimmat Karjalassa. Kallioperän ikä näkyy muun muassa siinä, että alueella muinoin taivaita kurotelleet korkeat poimuvuoretkin ehtivät eroosion vaikutuksesta tasoittua lähes nykyiselleen jo prekambrisella maailmankaudella, joka päättyi noin 540 miljoonaa vuotta sitten. Kulutusta kestäviä niin sanottuja jäännösvuoria on kuitenkin säilynyt muutamia, muun muassa Koli ja Ylläs.