Lausanne
Varhaisimmat todisteet asutuksesta Lausannen alueella on 8 000 vuotta vanhoja. Vidyn alueelta Genevenjärven rannalta on löydetty yli 200 hautaa, jotka ovat vuosilta 4300–3300 eaa. Järviseutu oli aikoinaan tiheästi asuttu, mutta asutus oli käytännössä kuollut roomalaisten saavuttua sinne.
Uudenseelanninranskalaiset
Ensimmäinen ranskalainen Uudessa-Seelanissa oli kapteeni Jean François Marie de Surville, joka oli "St Jean Baptiste"-laivan päällikkönä sen ollessa kauppatutkimusmatkalla alueella vuonna 1769. Hän purjehti "Doubtless Bayhin", josta hän kuitenkin lähti vihamielisten maorien takia. Vuonna 1772 "Mascarin" laiva kävi Uudessa-Seelanissa kapteeninaan Marion du Fresne. Laivan miehistö kävi kauppaa paikallisten kanssa ja tekivät tieteellisiä havaintoja alueesta. Maorit surmasivat du Fresnen ja hänen miehistönsä pari viikkoa heidän paikalle tulemisensa jälkeen heidän ilmeisesti suututettuaan maorit epäselvästä syystä. Louis Isidore johti ensimmäistä puhtaasti tieteellistä tutkimusmatkaa Uuteen-Seelantiin vuonna 1824 laivalla "Coquille". Hänen mukanaan oli Jules Sébastien César Dumont d'Urville, joka teki oman tutkimusretkensä alueelle vuonna 1827. Ranskalaiset valaanpyytäjät tulivat Uuteen-Seelantiin 1830-luvulla ja perustivat joitakin siirtokuntia. Jean Baptiste François Pompallier teki katolilaista lähetystoimintaa Uudessa-Seelanissa vuodesta 1838. Hänestä tuli Uuden-Seelanin ensimmäinen piispa ja hän johti paikallista katolilaista kirkkoa seuraavat 30 vuotta. Ranskalaiset lähetyssaarnaajat käännyttivät kymmenessä vuodessa noin 5 000 paikallista. Vuonna 1838 Jean François Langlois perusti ranskalaisen siirtokunnan maoreilta ostetuille maille Akaroaan. Vuonna 1840 siirtokuntaan saapui laiva "Comte de Paris" mukanaan 53 siirtolaista. Ranskalaisten toimet huolestuttivat Britanniaa, joka kiihdytti omia toimiaan alueella. Britannia julisti omistavansa Eteläsaaren Akaroan siirtokunta mukaan luettuna 17. kesäkuuta 1840. Vuonna 1843 siirtokunnassa asui 69 ranskalaista, 86 brittiä ja muutamia maoreja ja saksalaisia. Ranskalaiset sulautuivat myöhemmin muuhun väestöön. Myöhemmin ranskalaisia tuli kultakuumeen myötä 1870-luvulla. Vuonna 1881 saavutettiin ranskalaisen siirtolaisuuden huippuvuosi, jolloin maahan saapui 848 ranskalaista. Määrä ei tuosta luvusta kohonnut sataan vuoteen. Vuosien 1991 - 2006 välillä Ranskassa syntyneiden määrä kolminkertaistui 858:ta 2 475:een. Suurin osa ranskalaisista siirtolaisista on asettunut Aucklandiin ja Wellingtoniin.