Schutzstaffel
Suomalaiset vapaaehtoiset SS-miehet palvelivat 5. moottoroidussa SS-divisioona Wikingissä. Pääosa Wikingin suomalaisista oli sijoitettu divisioonan moottoroituihin jalkaväkirykmentteihin: Germaniaan, Nordlandiin ja Westlandiin. Suurin osa suomalaisista palveli Nordland-rykmentin suomalaispataljoonassa. Sotilaat värvättiin Suomesta vapaaehtoisina vuonna 1941. Kaikkiaan matkaan lähti 1 200 miestä. Vapaaehtoisille yritettiin muodostaa nimikkoyksikkö ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa koulutettujen suomalaisten, preussilaisen Jääkäripataljoona 27:n mukaan, mutta tämä ei onnistunut. Suomalaisten SS-miesten tappiot olivat raskaat, mikä johtui kovista taistelupaikoista ja suurvalta-armeijalle tyypillisestä suhteellisesta välinpitämättömyydestä rivimiehen henkeä kohtaan. SS:llä oli lisäksi oma suoraviivainen taistelutyylinsä, jolla päästiin usein hyvään ja nopeaan lopputulokseen, mutta tämä näkyi myös suurina upseeri- ja miehistötappioina. Suomalaispataljoonan eteneminen ulottui Malgobekiin saakka, joka sijaitsee noin 100 kilometriä Groznyista länteen, silloisen Tšetšeenien ja inguušien autonomisen sosialistinen neuvostotasavallan alueella. Raskaat tappiot kärsinyt joukko palasi kotimaahansa vuonna 1943, jonka jälkeen sotilaat sijoitettiin Suomen armeijan eri yksiköihin.
Pohjois-Suomen Ryhmä
Puna-armeija aiheutti suomalaiselle sodanjohdolle melkoisen yllätyksen etenemällä koko Laatokan ja Jäämeren välisellä alueella kaikkien merkittävien rajan yli johtavien teiden suunnissa 1–2 divisioonan vahvuisin voimin. Pohjois-Suomen ryhmän alueella aina Ilomantsista Jäämerelle ulottuvalla alueella tärkeimpien tiesuuntien alueilla eteni noin divisioonan vahvuisia voimia (paitsi Petsamon alueella, jossa neuvostojoukkoja oli vielä enemmän). Oulun-Kemin alueella oli kuitenkin päämajan reservinä 9. divisioona, jota suunniteltiin käytettäväksi lähinnä Karjalankannaksella. Päämajan suunnitelmiin oli kuitenkin tehtävä muutos ensimmäisen sotaviikon aikana kun sodanjohdolle selvisi ryhmän alueella etenevien puna-armeijan joukkojen todellinen määrä. Suomussalmen suunnassa eteni Neuvostoliiton 163. divisioona ja Kuhmon suunnassa 54. vuoristodivisioona. Neuvostoliitolla oli tällä rintamalla noin 140 000 miestä, noin 150 tankkia, 550 tykkiä ja 150–200 lentokonetta, jotka hyökkäsivät kaikissa tieyhteyssuunnissa 18 000 – 20 000 miehen vahvuisina muodostelmina. Heitä vastaan Suomella oli useinkin asettaa vain 800 miehen pataljoona.