Teosofia
Teosofia (kreik. "theos" jumala, "sophia" viisaus, suomeksi "jumalviisaus") tarkoitti alun perin filosofista ajattelua, joka kohdistui Jumalan olemuksen selville saamiseen salaperäisellä, välittömällä näkemyksellä. Tällaista teosofiaa harrastivat muun muassa uusplatonikot, useat keskiajan mystikot, sekä uudella ajalla muun muassa Jakob Böhme, Franz Xaver von Baader ja Friedrich von Schelling.
Esisokraatikot
Esisokraattisena aika tapahtui vaiheittain, niin kuin Diogenes Laertios sanoo, siirtymä viisaudesta ("sofia") filosofiaan ("filosofia") ja viisaista miehistä ("sofoi") filosofeihin ("filosofoi"). Eräs keskeinen osa tätä muutosta oli siirtymä mytologisista maailmanselityksistä kohti rationaalisempia selityksiä.