Rautapitoisuus (limnologia)
Ihmisessä olevan raudan kokonaismäärä on noin 4 grammaa. Ihminen tarvitee vuorokaudessa useita milligrammoja rautaa korvatakseen kehosta poistuvan raudan. Miehillä tarve on 7 mg ja naisilla 11 mg vuorokaudessa. Raudan pitkäaikainen puute aiheuttaa anemiaa, sillä punaisten verisolujen hemoglobiini rakentuu raudan ympärille. Hemoglobiinin rauta tarttuu verenkierrossa happeen ja kuljettaa sen soluihin ja palatessaan keuhkoihin se kuljettaa soluista pois hiilidioksidia. Lihasten punaisuus johtuu myoglobiinista, joka sisältää myös rautaa. Rauta osallistuu useisiin ihmiskehon prosesseihin ja sitä tarvitaan jatkuvasti riittävä määrä kehossa. Jos rautaa on riittävästi, raudan ylimäärää varastoituu maksaan, haimaan, pernaan, sydämeen ja luuytimeen. Jos rautaa kertyy liikaa, alkaa se vaurioittaa näitä varastoelimiä. Ihminen hyödyntää ravinnostaan juuri hapettunutta rautaa (Fe) sen eri yhdisteissään, jota se saa ravinnosta ja juomavedestä. Jatkuva yli 200 mg/l pitoisen juomaveden nauttiminen aiheutta lopulta tällaisen vaarallisen tilan. Tappava pitoisuus on kuitenkin 10–50 g kehossa.
Rautapitoisuus (limnologia)
Raudan alkuperä on kallioperän mineraaleissa. Kallioiden pohjavesi uuttaa sitä kallion raoista, joista se liukenee veteen Fe-ioneina. Myös hiekassa, sorassa ja moreenissa on samaa rautaa, joka liukenee nyt tavalliseen pohjaveteen. Sieltä se kulkeutuu ihmisravinnoksi haja-asutuksien kaivoista tai kunnallisen vesijohtoverkon kautta. Keskitetty vedenotto huomioi rautapitoisuuden ja riski saada liian paljon rautaa tätä kautta on pieni. Yksityisen kaivon rautapitoisuutta voi omistaja itse tutkitutta, mutta sen voi havaita itsekin suoraan juomalasin veden ruskeasta väristä tai raudan saostumisesta ruosteväriksi kodinkoneen pintoihin.