New Yorkin historia
New Yorkin kaupungin historia alkoi vuonna 1524, kun Giovanni da Verrazzano ankkuroi ranskalaisen laivansa Hudson-joen suulle lenape-intiaanien asuinalueelle, jonne New Yorkin kaupunki myöhemmin perustettaisiin. Vuonna 1609 meritietä Intiaan etsinyt englantilainen Henry Hudson tutki Hudson-jokea ja totesi sen suun erinomaiseksi satamapaikaksi. Alankomaalaiset perustivat Manhattanin saaren eteläkärkeen siirtokunnan, jonka nimeksi he antoivat Uusi Amsterdam. Britit ottivat kaupungin haltuunsa vuonna 1664 ja nimesivät sen New Yorkiksi. Vuonna 1783 britit vetäytyivät New Yorkista, ja kaupungista tuli itsenäisten Yhdysvaltojen pääkaupunki 1789–1790.
York
Kaupunki perustettiin vuonna 71 ja se oli Rooman vallan aikana Pohjois-Englannin hallinnollinen keskus. Latinaksi kaupungin nimi oli "Eboracum". Keisari Septimius Severus kuoli kaupungissa vuonna 211. Kun keisari Constantius I Chlorus kuoli kaupungissa vuonna 306, armeija huusi Constantiuksen pojan Konstantinus Suuren keisariksi Yorkissa. Myöhäisantiikissa kaupungin merkitystä tuki sinne perustettu piispanistuin.