Tulivuori
Kerrostulivuori muistuttaa rakenteelta perinteistä vuorta. Niiden huiput kohoavat jyrkästi ja alarinteet ovat loivempia. Kerrostulivuoria löytyy kaikilta alityöntövyöhykkeiltä. Niitä syntyy, kun sulava mannerlaatta sukeltaa toisen alle ja vie samalla mukanaan merivettä ja merenpohjan sedimenttejä. Tulivuoren synnyttävä magma on sitkasta ja runsaasti kaasua sisältävää. Kerrostulivuorten purkaukset ovat räjähdysmäisiä, ja laavavirtojen lisäksi niissä sinkoutuu ilmaan tuhkaa ja kiven kappaleita. Jyrkkärinteinen ja usein symmetrinen purkauskartio syntyy, kun tefralaskeumat ja laavavirrat kasaantuvat päällekkäin. Kerrostulivuoresta voi tulla pyöreälakinen, jos sen magma on hyvin sitkeää. Se jähmettyy nopeasti ja muodostaa kraatteriin purkauskanavan tukkivan laavatapin tai -kupolin. Seuraavan kerran purkautuessaan magma räjäyttää laavatapin ja muuttaa huipun muodon.
Supertulivuori
Supertulivuori on yksi tulivuorityypeistä. Supertulivuoret ovat yleensä romahtaneita kraattereita, jotka ovat sulautuneet muuhun ympäristöön osaksi sen pinnanmuotoja. Ne voivat olla tuhansien neliökilometrien laajuisia ja niitä esiintyy muun muassa Indonesiassa ja Yhdysvalloissa. Tunnetuimmat ovat Toba, Yellowstone ja Long Valley. Purkautuessaan supertulivuori päästäisi sisuksistaan ilmaan valtavan pilven, joka saisi aikaan maailmanlaajuista tuhoa. Purkaus voisi aiheuttaa jopa ydintalven, eli purkaustuotteet pimentäisivät auringon valoa laskien maapallon pintalämpötilaa. Lämpötilan lasku olisi noin neljä celsiusastetta. Myös laakiobasalttipurkauksia kutsutaan supertulivuoriksi.