Saksan interventio Suomen sisällissodassa
Saksalaiset tarvitsivat kipeästi miehiä länsirintamalla, minkä vuoksi Suomeen pystyttiin lähettämään vain rajallisesti joukkoja. Maaliskuun aikana Danzigissa koottiin 9 445 miehen vahvuinen "Ostsee-Division" eli Saksan Itämeren-divisioona, jonka komentajaksi määrättiin kenraalimajuri Rüdiger von der Goltz. Lähes 10 000 miehen lisäksi Suomeen laivattiin yli 3 000 hevosta sekä valtava määrä aseita, ammuksia, elintarvikkeita ja muita varusteita. Taistelu- ja huoltojoukkojen ohella saapui myös muun muassa filmiryhmä, joka saksalaisten etenemisen aikana tallensi paljon ainutlaatuista kuvamateriaalia sisällissodasta. Kontra-amiraali Hugo Meurerin komentama laivasto-osasto koostui kaikkiaan noin sadasta erikokoisesta keisarillisen laivaston aluksesta. Sen mukana palasi myös 380 Pellingin taistelun jälkeen Suomenlahden ylitse paennutta Itä-Uudenmaan suojeluskuntalaista. Valkoisen armeijan edustajaksi divisioonan esikuntaan nimitettiin eversti Wilhelm Thesleff.
Wehrmachtin sotilashallinto
Wehrmachtin sotilashallinto oli ensimmäinen Saksan toisessa maailmansodassa valtaamilla alueilla toteutettu hallinto. Kun rintama siirtyi eteenpäin, luovutti Wehrmacht alueita Saksan siviilihallinnolle. Kuitenkin Atlantin rannikkoa Ranskassa ja Neuvostoliiton rintaman rintamasta noin 300 kilometriä selustaan ulottuvat osat pysyivät Wehrmachtin sotilashallinnossa. Wehrmacht kohteli väestöä sen mukaan, miten se teki vastarintaa, kun taas Saksan siviilihallinto, joka koostui kansallissosialistisen puolueen virkailijoista, joista osa oli entisiä puolueen piiripäälliköistä Saksasta kohteli väestöä sen oletettujen rodullisten ominaisuuksien mukaan, mikä vaikeutti alueen väestön käyttämistä hyväksi, ja osittain saattoi kääntää vähemmistökansallisuuksia Saksaa vastaan.