Paleontologia
Paleontologia on geotieteiksi kutsuttujen luonnontieteiden osa-alue, joka tutkii Maan esihistoriallisten aikojen elämää. Tutkimuskohteena ovat erityisesti fossiilit, joiden perusteella voidaan rekonstruoida yksittäisiä eliöitä, niiden edustamien lajien evolutiivisia kehityslinjoja ja joskus jopa kokonaisia ekosysteemejä. Paleontologian lähitieteitä ovat geologia ja biologia. Termi tulee kreikan kielestä: "παλαιός (palaios)" tarkoittaen "vanha, muinainen", "ὄν, ὀντ-" ("on, ont"-), tarkoittaen "olento" ja "λόγος (logos)", tarkoittaen "tutkimus".
Pentti Alhonen
Tultuaan ylioppilaaksi vuonna 1958 Alhonen kirjoittautui Helsingin yliopistoon tarkoituksena suorittaa maisterin tutkinto eläin-, kasvi- ja maantieteessä sekä pätevöityä biologian opettajaksi. Hän ei kuitenkaan selvinnyt asianomaisten laitosten pääsykokeista, mutta luentokurssit sai kuunnella. Eläintieteessä Pentti Alhosta kiinnostivat ekologia ja hyönteisten etologia. Kasvitieteestä hän valitsi peruskurssit ja luonnonsuojelun. Harkittuaan eri vaihtoehtoja Alhonen aloitti opiskelut geologian ja paleontologian laitoksella, jossa opetti kansainvälinen kuuluisuus, Tulimaan tutkija professori Väinö Auer. Toimiessaan vuonna 1959 kalavesitutkimusten kesäapulaisena Hämeen-Satakunnan maanviljelysseurassa Tampereella Pentti Alhonen kiinnostui limnologiasta, joka oli sijoitettu Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteelliseen tiedekuntaan. Sitä opetti professori Heikki Järnefelt, jonka luennot vesien eliöstöstä ja regionaalisesta limnologiasta Pentti Alhonen kuunteli ja tentti approbatur-arvosanan 1961. Limnologiasta tulikin sittemmin geologian ja paleontologian ohella hänen toinen pääaineensa maatalous- ja metsätieteiden kandidaatin tutkintoa varten. Alhosen väitöskirjan aihepiiri liittyi järvien pohjakerrostumiin, jotka muodostavat järven ympäristömuutosten tärkeän tietokannan. Siihen sisältyy sekä geologinen että limnologinen tutkimus. Pentti Alhonen oli ennen kaikkea paleolimnologisen järvitutkimuksen uranuurtaja ja kehittäjä ei ainoastaan Suomessa vaan myös kansainvälisellä tasolla. Erityisesti kalvoäyriäisfaunan (cladocera-analyysi) ja piikuoristen levien tuntijana hän oli alansa kärkeä. Piileväanalyysi oli yksi Pentti Alhosen vahvimmista ympäristömuutoksen sedimentti-indikaattoreista. Lisäksi niiden sovellukset ovat ulottuneet mm. arkeologian ja oikeuslääketieteen eräiden ongelmien selvittelyyn. Hänen väitöskirjansa Palaeolimnological ivestigations of three inland lakes in south-western Finland tarkastettiin filosofisen tiedekunnan matemaattis-luonnontieteellisen osaston suostumuksella Helsingin yliopiston päärakennuksen luentosalissa XII 30. syyskuuta 1967. Siitä tuli referenssiesimerkki, jossa pohjakerrostumat olivat myös järvityyppien kehityksen historiallinen arkisto, ja joka voidaan avata erilaisten stratigrafisten menetelmien avulla. Pentti Alhonen sai kansainvälistä tunnustusta erityisesti järvien rehevöitymisen kulkua kuvastavista kriteereistään, jotka yleispätevästi kuvaavat ihmisen toiminnan vaikutusta erilaisten järvien kehitykseen. Hän oli jo 1960-luvulla linjannut ympäristögeologian tieteenalan sellaiseksi, jollaisena se yleismaailmallisesti tunnetaan. Pentti Alhonen aloitti ympäristögeologian opetuksen Helsingin yliopiston geologian laitoksessa 1980-luvun alussa ja toimi myöhemmin vuosina 1999–2001 maamme ensimmäisenä ympäristögeologian professorina. Yliopistonopetuksessa ympäristögeologia on sittemmin vakiintunut peruskurssin ohella myös maisteritutkinnon opintosuunnaksi.