Roman Rotenberg
Roman Borisovitš Rotenberg (s. 7. huhtikuuta 1981 Leningrad) on liikemies Boris Rotenbergin poika, jääkiekkoseura Jokerien hallituksen jäsen ja Hartwall Arenan omistajayhtiön hallituksen puheenjohtaja. Lisäksi hän omistaa osan KHL-seura SKA Pietarista ja on Gazprombankin varapääjohtaja (vastuualueena asiakkuustoiminta) ja hallituksen jäsen. Hän on yrittäjä, johtaja ja merkittävä urheiluvaikuttaja. Rotenberg on Venäjän jääkiekkoliiton ensimmäinen varapääjohtaja, Venäjän jääkiekkomaajoukkueen päämajan johtaja mukaan lukien analyyttinen ja tilasto-osastot; KHL:n hallituksen varapääjohtaja, SKA-jääkiekkoseuran varapääjohtaja ja hallituksen jäsen; Doktor sport -yrityksen (muun muassa Vitawin-brändi, urheiluravinteiden tuotanto ja myynti) sekä muiden urheilumarkkinoinnin, alan median puolella toimivien sekä urheiluvaatteita valmistavien yritysten perustaja.
Robert Blum
Blum syntyi Kölnissä köyhän ja sairaalloisen tynnyrintekijän perheeseen. Hänen koulunkäyntinsä jäi kesken varojen puutteen vuoksi, vaikka häntä pidettiin lahjakkaana oppilaana. Lapsena sairastamansa tuhkarokon vuoksi hän kärsi koko ikänsä näköongelmista, mikä haittasi työntekoa eri ammateissa. Blum oli alkujaan ensin käsityöläisoppilas ja sitten kauppa-apulainen. Myöhemmin hän eli lehtimiehenä ja kirjailijana Leipzigissa. Blum kohosi näkyväksi liberaalipoliitikoksi vuoden 1848 maaliskuun vallankumousta edeltäneinä vuosina eli niin sanotun "vormärzin" aikana. Vuodesta 1839 alkaen hän oli yksi äänekkäimpiä oppositiopoliitikkoja Saksin kuningaskunnassa. Hän oli lahjakas puhuja ja journalisti sekä taitava järjestämään poliittista liikehdintää kuten kansankokouksia ja adresseja. Blum auttoi rakentamaan Saksan liberaaleille kansallisen, valtiorajat ylittävän organisaation, ja hän perusti vuonna 1847 oman kustantamon Blum & Co:n. Hän tuki myös katolisesta kirkosta vuonna 1844 erkaantunutta saksalaiskatolista ("deutschkatholische") liikettä. Saksin liberaaliopposition jakautuessa kahtia Blum liittyi radikaaliin siipeen. Elokuun 1845 Leipzigin levottomuuksien aikana hän onnistui estämään yhteenoton sotilaiden kanssa pidättelemällä vihaisia kansanjoukkoja armeijan miehittäessä kaupungin. Hänet valittiin vuonna 1847 Leipzigin kaupunginvaltuustoon, mutta häntä estettiin ottamasta paikkaansa vastaan, koska häntä pidettiin mielipiteiltään liian radikaalina.