Hindulaisuus
Hindulaisuuden juuret ulottuvat Intiaan, vedalaiseen kulttuuriin. Sen synnystä voidaan erottaa viisi eri vaihetta: Induslaakson kulttuuri, Veda-kausi, klassinen kausi, keskiaika ja uusi aika. Uskonnon toivat maahan arjalaiset noin 3 500 vuotta sitten, joidenkin lähteiden mukaan jopa 4 000 vuotta sitten. Heidän polyteistinen uskontonsa sulautui Induslaakson kulttuuriin muodostaen esivedalaisen uskonkäsityksen eli alkuperäisen hindulaisuuden, jota kutsutaan brahmalaisuudeksi. Intiassa asuneiden muinaisten arjalaisten vedauskonto poikkeaa kuitenkin suuresti nykyhindulaisuudesta. Vedauskonnon merkittävin piirre, vedakirjoihin talletettujen ylistyshymnien laulaminen jumalalle ja vedinen filosofia muodostavat hindulaisuuden pohjan. "Brahmana" eli pappisluokka huolehti maailmankaikkeuden harmonian kannalta olennaisista uhritoimituksista. Vedahymnit ja seremoniat olivat brahmanojen yksinoikeus.
Edward Tylor
Tylor piti spiritismiä uskonnon alkumuotona. Tylorin mukaan animismi on vanhin uskonto. Hänen pääteoksensa on "Primitive Culture", jossa hän ensimmäisenä esittää animismin, sen alkuperän ja kehittymisen yksityiskohtaisen selityksen. Teoksessa hän väittää, että usko jumaliin on saanut alkunsa siten, että muinaisuudessa ihmisillä oli unien, hallusinaatioiden ja kuoleman selittämiseksi tarve, joka sai ihmiset päättelemään, että on olemassa sielu, joka jättää ihmisen väliaikaisesti nukahtaessa ja lopullisesti kuolemassa, henkiä uskottiin olevan myös esineissä ja kasveissa ja tämä ajattelu sai ihmiset rupeamaan palvomaan niitä. Uhraaminen syntyi Tylorin käsityksen mukaan sitä kautta, että ihminen alkoi käydä kauppaa mielikuvituksensa tuottamien olentojen kanssa. Tylorin mukaan jokaisessa kansassa on kolme kehitysvaihetta.