Ultraviolettisäteily
UVC-säteily on vaarallisinta, koska sillä on säteilyalueista lyhin aallonpituus ja siten suurin fotonin energia. Se imeytyy kokonaan otsonikerrokseen. Otsoni absorboi voimakkaasti UVC-säteilyä, ja se myös synnyttää tavallisista happimolekyyleistä otsonia.
Lämpösäteily
Tavanomaisissa olosuhteissa huoneenlämmössä ihminenkin luovuttaa merkittävästi energiaa lämpö­säteilyn vuoksi. Ihmisen ihon emissiivisyys onkin lähellä arvoa 1.0. Tämä infrapunasäteilynä menetetty energia saadaan kuitenkin osittain takaisin, koska ihminen myös absorboi ympärillään olevien kappaleiden säteilemää energiaa; erotus korvautuu aineen­vaihdunnassa syntyvällä lämmöllä. Jäljempänä esitettävien kaavojen avulla voidaan laskea, että kun ihmisen pinta-ala on noin 2 m ja lämpötila noin 307 K (34 °C), ihmisestä lähtee jatkuvasti säteilyä noin 1 000 watin teholla. Sisätiloissa, jossa lämpötila on 296 K (23 °C), hän tästä takaisin huoneen seinistä, katosta ja muiden ympäröivien esineiden lähettämänä säteilynä, joten nettomääräinen lämmön poistuminen on vain noin 100 wattia. Tämä lämmön siirtyminen riippuu kuitenkin suuresti myös muista tekijöistä, esimerkiksi vaatetuksesta, joka vähentää lämmön johtumista ja samalla lämmön poistumista ihmisestä. Kun lisäksi ympäröivien esineiden emissiivisyys vaihtelee, vain täysin harmaiden eli sellaisten esineiden säteilyteho, joiden emissiivisyys on riippumaton säteilyn aallon­pituudesta, on käytännössä arvioitavissa Stefanin–Boltzmannin lain avulla. Tällaista "ideaalisesti laskettavissa olevaa" tilannetta ei käytännössä esiinny, joskin lämpö­taloudellisissa laskelmissa usein "oletetaan" ympäristön olevan tämän mallin mukainen. Näin saadaan kuitenkin hyviä likiarvoja, sillä useimmiten poikkeama Stefanin–Boltzmannin lain mukaisiin ratkaisuihin nähden on varsin pieni.