Islanninhevonen
Islanninhevonen kuuluu maailman vanhimpiin hevosrotuihin. On arveltu, että ensimmäiset hevoset tulivat saarelle viikinkien mukana Islannin asuttamisen yhteydessä 700–800-luvulla, ja että nämä hevoset olivat eurooppalaisia metsähevosia sekä poneja. Rotua on kotimaassaan Islannissa jalostettu täysin puhtaana lähes tuhat vuotta, koska hevosten tuonti Islantiin on kiellettyä. Tarkoituksena on säilyttää rodun ainutlaatuisuus sekä estää eläintautien pääsy maahan. Myöskään maasta vietyä hevosta ei enää saa tuoda takaisin. Niinpä islantilaiset kilparatsastajat matkustettuaan muualle maailmaan kilpailemaan yleensä tapahtuman jälkeen myyvät hevosensa tai pitävät omaa kilpatallia esimerkiksi Manner-Euroopassa. Suomessa on yli 2 000 islanninhevosta, joista noin 900 on Suomen Hippos ry:n rekisterissä.
Hevonen
Przewalskinhevosesta on pitkään uskottu, että se on ainoa nykyisin elävä villihevonen, jota ihminen ei ole koskaan kesyttänyt. Tämä uskomus on todistettu vääräksi.Przewalskinhevosesta ei ole enää jäljellä kantoja, jotka eivät polveutuisi ainakin jossain vaiheessa vankeudessa, pääasiassa eläintarhoissa, eläneistä yksilöistä. Kesyhevosista villiintyneitä hevoskantoja on sen sijaan useita, joista tunnetuimmat lienevät Pohjois-Amerikan mustangit ja Australian brumbyt. Britteinsaarilla monia vanhoja ponikantoja ja Ranskassa camarguenhevosta kasvatetaan puolivilleinä vapaasti vaeltavissa mutta ihmisen hallinnoimissa laumoissa.