Hindulaisuus
Hindulaisuuden juuret ulottuvat Intiaan, vedalaiseen kulttuuriin. Sen synnystä voidaan erottaa viisi eri vaihetta: Induslaakson kulttuuri, Veda-kausi, klassinen kausi, keskiaika ja uusi aika. Uskonnon toivat maahan arjalaiset noin 3 500 vuotta sitten, joidenkin lähteiden mukaan jopa 4 000 vuotta sitten. Heidän polyteistinen uskontonsa sulautui Induslaakson kulttuuriin muodostaen esivedalaisen uskonkäsityksen eli alkuperäisen hindulaisuuden, jota kutsutaan brahmalaisuudeksi. Intiassa asuneiden muinaisten arjalaisten vedauskonto poikkeaa kuitenkin suuresti nykyhindulaisuudesta. Vedauskonnon merkittävin piirre, vedakirjoihin talletettujen ylistyshymnien laulaminen jumalalle ja vedinen filosofia muodostavat hindulaisuuden pohjan. "Brahmana" eli pappisluokka huolehti maailmankaikkeuden harmonian kannalta olennaisista uhritoimituksista. Vedahymnit ja seremoniat olivat brahmanojen yksinoikeus.
Intialainen taidemusiikki
Kun Intia 1000-luvun alkupuolelta lähtien joutui luoteesta lukemattomina aaltoina tulleiden islaminuskoisten kansojen hyökkäysten kohteeksi, syntyi perusta tapahtumalle, jossa Intian alkuaan hindulainen musiikkikulttuuri alkoi 1200-luvulta lähtien eriytyä kahteen omaa tietään kulkevaan osaan. Pohjoisessa uudet kulttuurivaikutteet saivat voimakasta jalansijaa, mutta eteläisin osa maata jäi pitkäksi aikaa hindulaisten ruhtinaiden hallintaan, eikä se pohjoiseen verrattuna juurikaan ottanut itseensä osia ei-hindulaisten musiikkikulttuurien elementeistä. Intialaisen taidemusiikin identiteetissä jako näkyi pohjoisen hindustanilaisen ("Hindustaanii", ) ja eteläisen karnaattisen ("Karnātak", ) tradition syntymisenä.