Tulivuori
Kerrostulivuori muistuttaa rakenteelta perinteistä vuorta. Niiden huiput kohoavat jyrkästi ja alarinteet ovat loivempia. Kerrostulivuoria löytyy kaikilta alityöntövyöhykkeiltä. Niitä syntyy, kun sulava mannerlaatta sukeltaa toisen alle ja vie samalla mukanaan merivettä ja merenpohjan sedimenttejä. Tulivuoren synnyttävä magma on sitkasta ja runsaasti kaasua sisältävää. Kerrostulivuorten purkaukset ovat räjähdysmäisiä, ja laavavirtojen lisäksi niissä sinkoutuu ilmaan tuhkaa ja kiven kappaleita. Jyrkkärinteinen ja usein symmetrinen purkauskartio syntyy, kun tefralaskeumat ja laavavirrat kasaantuvat päällekkäin. Kerrostulivuoresta voi tulla pyöreälakinen, jos sen magma on hyvin sitkeää. Se jähmettyy nopeasti ja muodostaa kraatteriin purkauskanavan tukkivan laavatapin tai -kupolin. Seuraavan kerran purkautuessaan magma räjäyttää laavatapin ja muuttaa huipun muodon.
Palaminen
Palamisen yhteydessä esiintyvät tulenliekit koostuvat kuumista kaasuista ja höyryistä, joita syntyy palavan aineen höyrystymisessä sekä suuri­molekyylisistä orgaanisista aineista myös niiden molekyylien hajotessa pienemmiksi. Jonkin verran liekeissä voi olla myös kiinteitä hiukkasia kuten hieno­jakoista hiili­pölyä eli nokea. Osa hajoamis­tuotteista on erittäin reaktio­kykyisiä vapaita radikaaleja. Varsinainen palaminen tapahtuu liekin ulko­pinnalla näiden hajoamis­tuotteiden yhtyessä happeen, sillä liekkien sisäosissa ei happea ole. Esimerkiksi puun palaessa yhtenä hajoamis­tuotteena syntyy myös vapaana alku­aineena olevaa hiiltä, mutta koska se ei haihdu eikä myöskään ole suoraan kosketuksissa ilman hapen kanssa, siitä muodostuu hiillos, joka palaa vasta, kun muut ainekset ovat palaneet, tällöin hehku­palona.