Bysantin valtakunta
Bysantin valtakunta eli Itä-Rooma ( tai , "Politeia tōn Rhōmaiōn"; ; "Roomalaisten keisarikunta") oli Rooman valtakunnan itäosa, joka säilyi länsiosan romahdettua 400-luvulla ja jonka valtakausi kesti yli tuhat vuotta aina vuoteen 1453 saakka. Bysanttilainen identiteetti oli yhdistelmä roomalaisuutta, kreikkalaista (hellenististä) kulttuuria ja ortodoksista kristinuskoa. Bysantti katsoi viimeiseen saakka edustavansa keisarillisen Rooman valtakunnan perintöä keisari Konstantinus Suuren luomassa kristillisessä muodossa.
Bysantin ja osmanien sodat
Vuonna 1394 Bysantin ja ottomaanien suhteet muuttuivat taas huonompaan suuntaan. Sulttaani Bayezid hallitsi vuosina 1389-1402 ja onnistui laajentamaan valtapiirinsä Balkanilla Tonavalle saakka. Sen jälkeen ottomaanit vaativat kauppaoikeuksia Konstantinopolissa. Keisari Manuel II kielsi tämän, jota paitsi hän myös kieltäytyi maksamasta sulttaanille veroja, mikä johti kaupungin piiritykseen vuonna 1394. Manuel II liittoutui tällöin alueen uuden mahtimiehen Timur Lenkin kanssa ja samalla pyysi länneltä uutta ristiretkeä, joka toteutettiin vuonna 1396. Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan tulevan keisari Sigismundin johdolla ristiretkeläiset valtasivat Nikopoliksen vuonna 1396. Tappiosta vakuuttunut Manuel II pakeni kaupunkiin ja matkusti Länsi-Eurooppaan saamaan tukea. Tänä aikana Johannes VII johti kaupungin onnistunutta puolustusta ottomaaneja vastaan. Näin kaupunki sai 50 vuotta armonaikaa ennen lopullista kukistumista.