Rautapitoisuus (limnologia)
Ihmisessä olevan raudan kokonaismäärä on noin 4 grammaa. Ihminen tarvitee vuorokaudessa useita milligrammoja rautaa korvatakseen kehosta poistuvan raudan. Miehillä tarve on 7 mg ja naisilla 11 mg vuorokaudessa. Raudan pitkäaikainen puute aiheuttaa anemiaa, sillä punaisten verisolujen hemoglobiini rakentuu raudan ympärille. Hemoglobiinin rauta tarttuu verenkierrossa happeen ja kuljettaa sen soluihin ja palatessaan keuhkoihin se kuljettaa soluista pois hiilidioksidia. Lihasten punaisuus johtuu myoglobiinista, joka sisältää myös rautaa. Rauta osallistuu useisiin ihmiskehon prosesseihin ja sitä tarvitaan jatkuvasti riittävä määrä kehossa. Jos rautaa on riittävästi, raudan ylimäärää varastoituu maksaan, haimaan, pernaan, sydämeen ja luuytimeen. Jos rautaa kertyy liikaa, alkaa se vaurioittaa näitä varastoelimiä. Ihminen hyödyntää ravinnostaan juuri hapettunutta rautaa (Fe) sen eri yhdisteissään, jota se saa ravinnosta ja juomavedestä. Jatkuva yli 200 mg/l pitoisen juomaveden nauttiminen aiheutta lopulta tällaisen vaarallisen tilan. Tappava pitoisuus on kuitenkin 10–50 g kehossa.
Rautapitoisuus (limnologia)
Virtaavissa vesistöissä esiintyy myös rautaa. Sitä huuhtoutuu sinne maaperästä pintavalumina, pohjavesivalumina tai virtaavan veden eroosion tuomana. Erityisesti jokien eroosio irroittaa savea ja lietteitä mukaansa ja sameassa vedessä rauta pääsee liukenemaan runsaana veteen. Myös humusta sisältävä vesi on tavallista rautapitoisempaa, koska rauta tarttuu herkästi orgaanisiin happoihin. Veteen liuennut happi pelkistää Fe-ionit niukkaliukoiseksi Fe-ioneiksi. Tämä raudan muoto saostuu rautahydoksidi-ioniksi (Fe(OH)) vesistön sedimentteihin. Rauta pysyy liukoisena varsinkin pohjaveden hapettomissa olosuhteissa. Samoin, jos vesistöstä katoaa happi, hapettuu rauta Fe-ioneiksi ja se liukenee takaisin veteen. Koska rautaa liukenee veteen jatkuvasti ja sitä saostuu pohjalle koko ajan, kertyy rauta järvien ja soiden pohjalle järvimalmiksi tai suomalmiksi. Näitä raudan lähteitä on hyödynnetty Euroopan keski- ja pohjoisosissa jo 3000 vuotta sitten.