Viikinkiaika
Viikinkiajasta kertoviin suullisiin tarinoihin pohjautuva saagakirjallisuus syntyi Islannissa vasta vuosisatoja viikinkiajan päättymisen jälkeen. Saagat ovat tästä huolimatta paras viikinkien yhteiskuntaa ja kulttuuria kuvaava kirjallinen aineisto, vaikka monet niiden ajan- ja paikanmäärityksistä ovatkin epämääräisiä. Tietoa on säilynynyt myös kuninkaiden palkkaamien hovirunoilijoiden, skaldien, runoista.
Völsunga-saaga
Samaa tarinaperinnettä välittäviä eli Völsung-Niflung tarinasykliin kuuluvia keskiaikaisia kirjallisia lähteitä on säilynyt Pohjois-Euroopassa runsaasti. Ne pitävät sisällään sekä runoutta että proosaa. Vanhimpia näistä edustavat Eddan sankarirunot. Runo-Eddan pääkäsikirjoitus Codex Regius laadittiin vuoden 1270 paikkeilla, mutta sen sisältämät runot ovat vanhempia. Nykypäivään säilynyt Codex Regius sisältää yhteensä 18 tarinaperinteeseen liittyvää runoa, joskin osa Sigurðr-tarinaperinteeseen liittyvästä käsikirjoitusosiosta katosi 1500- tai 1600-luvulla. 
Muita keskiaikaisia islantilaisia Völsung-Niflung -tarinaperinteeseen kuuluvia tekstejä on Snorri Sturlusonin nimiin luetussa, 1200-luvun alkupuolella laaditussa Proosa-Eddassa sekä muinaissaagassa "Nornagests þáttr". Myöhemmin keskiajan jälkeisinä vuosisatoina Völsungeista kertovien tarinoiden pohjalta laadittiin Islannissa myös "rímur"-runoutta ("Völsungsrímur"). Norjasta, Tanskasta, Ruotsista ja Färsaarilta tunnetaan perinteelle pohjautuvia kansanballadeja.
Tarinaperinteen eteläisen version vanhinta osaa edustaa 1200-luvun alussa kirjoitettu keskiyläsaksankielinen runoelma "Nibelungenlied" (suom. "Nibelungeinlaulu", käänt. Toivo Lyy). Myöhemmin laadittiin myös muuta samalle kertomusperinteelle pohjautuvaa runoutta, esimerkiksi 1400-luvulla runoelma "Das Lied vom Hürnen Seyfrid".
Pohjoinen ja eteläinen kertomusperinne eroavat toisistaan jonkin verran sisällöllisesti ja tyylillisesti sekä käytettyjen nimien ja maailmankuvansa osalta. Esimerkiksi henkilöiden nimet ovat erilaiset: "Völsungain saagan" Sigurðr on eteläisessä perinteessä Sifrit tai Siegfried, kun taas Brynhildr tunnetaan nimellä Brünhilt ja Atli nimellä Etzel. "Völsungain saagassa" pohjoista innovaatiota edustavat esimerkiksi Sigurðrin suvun genealoginen yhteys Óðinn-jumalaan, Sigurðrin aiempi kihlaus Brynhildrin kanssa sekä käsitys Brynhildrista Atlin sisarena.
Eteläiseen perinteeseen luetaan paitsi saksankielisellä alueella tuotetut tekstit usein myös Teoderik Suuresta kertova saaga "Þiðreks saga af Bern", joka kirjoitettiin Norjassa 1200-luvulla. Kyseinen saaga on pohjautunut joko johonkin nyt jo kadonneeseen saksankieliseen käsikirjoitukseen tai esimerkiksi saksalaisten hansa-kauppiaiden kautta suullisesti välittyneisiin tarinoihiin. Sisällöllisesti se seuraa pääosin tarinasyklin eteläistä perinnettä.