Helvetti kristinuskossa
Helvetti on kristinuskon mukaan paikka tai tila, johon ihminen saattaa joutua kuolemansa jälkeen tekemiensä rikkomusten vuoksi. Valtaosa kristinuskon suuntauksista uskoo, että helvetti on ikuinen kärsimyksen paikka, jossa asuu myös Saatana. Kristinuskon helvetti perustuu kouralliseen Uuden testamentin kohtia, joista varhaiset kirkkoisät rakensivat opillisen järjestelmän. Nykyajan kristillinen teologia jakautuu pääosin perinteisen piinahelvetin ja tyhjiinraukeamisen kesken. Näiden lisäksi löytyy näkemys kaikkien pääsemisestä taivaaseen.
Helvetti kristinuskossa
Ensimmäiset askeleet kiirastulen kyseenalaistamiseen otti Erasmus Rotterdamilainen satiirisilla kirjoituksillaan. Saksalainen pappi Martti Luther meni pidemmälle ja väitti suoraan, että kiirastulelle ei löydy Raamatusta perusteita. Samoin Luther ei löytynyt kiirastulta kirkkoisien kirjoituksista, ja hän huomautti, että ortodoksinen kirkko ei ollut koskaan hyväksynyt kiirastulta. Protestantit hylkäsivät kiirastulen sekä kastamattomien lasten limbuksen. Raamatun maailmaan mahtuisi vain taivas ja helvetti. Muu kirkollinen perinne helvetistä sen sijaan kelpasi lähes sellaisenaan protestanteille ja ikuinen piinahelvetti sai luvan jatkaa.