Psykedeeliterapia
Psykedeeliterapia viittaa sellaisiin terapian muotoihin, joiden etenemistä avustetaan jollain psykedeelisellä aineella. Yleisimmin käytettyjä ovat serotoniinijärjestelmän kautta vaikuttavat aineet kuten LSD, psilosybiini ja MDMA. "Mieltä ilmentävää" tarkoittavan psykedeeli-termin käyttäminen tässä yhteydessä hallusinogeeni-termin sijaan painottaa että näitä aineita terapian osana hyödyntävät psykiatrit luottavat psykedeelien tuottaman, psyykeä luotaavan tilan terapeuttiseen hyötyyn. Psykedeelisen terapian puolestapuhujat uskovat psykedeelien tehostavan potilaan omia psykoanalyyttisia kykyjä, helpottaen tavanomaisessa psykoterapiassa etenemistä. Joidenkin potentiaalisten hoitojen osalta tunnetaan myös taudinkuvaan liittyviä farmakologisia vaikutuksia.
Psykoaktiivinen aine
Psykoaktiivisten vaikutusten vuoksi näitä aineita käytetään myös päihtymistarkoituksessa, jolloin kyseisiä psykoaktiivisia aineita nimitetään päihteiksi. Laissa kiellettyjä päihteitä kutsutaan huumausaineiksi. Huume on päihteen alakäsite, eli huumeet kuuluvat päihteisiin, jotka ovat huumausaineita tai niihin rinnastettavissa olevia aineita. Huumeen käsite sisältää sellaiset päihteet, jotka muistuttavat huumausaineita mutta joita ei ole vielä ehditty tehdä laittomiksi (tavallisesti muuntohuumeita). Edellä kuvattu jaottelu perustuu suomalaiseen kulttuuriin, eikä aineiden ominaisuuksiin. Esimerkiksi englannin kielessä kaikista näistä voidaan käyttää sanaa "drug".