Amirandaredžaniani
"Amirandaredžaniani" koostuu kahdestatoista proosaosiosta tai "portista", joiden järjestys on usein käännetty 1600- ja 1700-lukujen käsikirjoituksissa. Teos sijoittuu itämaa-teemaiseen fiktiiviseen maailmaan ja keskittyy seuraamaan Daredžanin pojan Amiranin (Amiran Daredžanisdze) sankarillisia tekoja ja seikkailuja, joista kerrotaan viidessä osassa. Muut osat on omistettu muille sankareille, eivätkä ne liity vahvasti toisiinsa. Neuvostokriitikot yrittivät nähdä "Amirandaredžanianin" Georgian feodaalisen yhteiskunnan peilinä, mutta kansallisella tai uskonnollisella paatoksella ei ole kertomuksessa osaa. Se keskittyy pelottomuuden ja miesten välisen solidaarisuuden ritari-ideaalien sekä elävien taistelukohtausten kuvaamiseen. Teoksen sankarit ovat tyypillisesti äärimmäisen voimakkaita, pelottomia, sotaisia, armollisia voitettuja vihollisiaan kohtaan, anteliaita ja ritarillisia. Rustavelin ylistämää hovirakkautta ei kertomuksessa kuitenkaan ole, eikä naisia kohtaan osoiteta juuri kiinnostusta. "Amirandaredžanianin" sankareille naisen rakkaus voitetaan miekan avulla, eikä se ole muuta kuin veruke suuremmille taisteluille.
Systemaattinen teologia
Itä-Suomen yliopiston ortodoksisen teologian koulutusohjemassa systemaattinen teologia on yhdistetty patristiikan oppituoliin. Se on jaettu seuraaviin oppiaineisiin.:Pyrkimys muodostaa kristillisen uskon sisällöstä (ja Raamatun erilaisten kirjojen erilaisista aiheista) yksi yhtenäinen, johdonmukainen ja hyvin järjestetty esitys on melko myöhäistä syntyä. Itäisessä ortodoksisuudessa esimerkin muodostaa Johannes Damaskolaisen 700-luvulla kirjoittama "Ortodoksisen uskon tarkka esitys", jossa hän pyrkii järjestämään itäisen teologisen perinteen klassiset tekstit ja todistamaan niiden johdonmukaisuuden. Lännessä Pietari Lombardialaisen 1100-luvulla kirjoittama "Sentenssit", johon hän kokosi aihealueittain suuren joukon kirkkoisien mielipiteitä, muodostui keskiajan skolastisen perinteen aihealueittaisen selitysperinteen perustaksi. Parhaana esimerkkinä tällaisesta kirjallisuudesta on Tuomas Akvinolaisen "Summa theologiae". Protestanttinen kristillisen teologian aihealueittainen ja järjestetty esitysperinne syntyi 1500-luvulla Philipp Melanchthonin teoksen "Loci Communes" ja Jean Calvinin "L'Institution de la religion chrétienne" ("Institutio religionis Christianae").