Psykedeeliterapia
Psykedeeliterapia viittaa sellaisiin terapian muotoihin, joiden etenemistä avustetaan jollain psykedeelisellä aineella. Yleisimmin käytettyjä ovat serotoniinijärjestelmän kautta vaikuttavat aineet kuten LSD, psilosybiini ja MDMA. "Mieltä ilmentävää" tarkoittavan psykedeeli-termin käyttäminen tässä yhteydessä hallusinogeeni-termin sijaan painottaa että näitä aineita terapian osana hyödyntävät psykiatrit luottavat psykedeelien tuottaman, psyykeä luotaavan tilan terapeuttiseen hyötyyn. Psykedeelisen terapian puolestapuhujat uskovat psykedeelien tehostavan potilaan omia psykoanalyyttisia kykyjä, helpottaen tavanomaisessa psykoterapiassa etenemistä. Joidenkin potentiaalisten hoitojen osalta tunnetaan myös taudinkuvaan liittyviä farmakologisia vaikutuksia.
Hallusinogeenit
Vaikka luonnossa esiintyvillä aineilla on pitkät käyttöhistoriat ja niitä on pääsääntöisesti tutkittu laajemminkin kuin vain kuolleisuuden osalta, viime aikoina on kehitetty satoja uusia psykedeelejä, joita on tutkittu hyvin vähän. Tällaisia ovat esimerkiksi JWH-018, DPT, 2C-T-7 ja MiPT. Aineiden mahdollisista haitoista ei ole tutkimustietoa. Tämän vuoksi ei voida yleistää, etteikö psykedeeleillä voisi normaaliannoksillakin olla haitallisia fyysisiä vaikutuksia, vaikka perinteisemmillä psykedeeleillä ei olekaan pääsääntöisesti havaittu merkittäviä fyysisiä haittoja.