Pullokuonodelfiini
Aikuisten delfiinien pituus voi vaihdella kahdesta neljään metriin ja paino 150 kilogrammasta 650 kilogrammaan. Useimmiten ne kuitenkin painavat noin 200–300 kg. Urokset ovat hiukan pidempiä ja huomattavasti painavampia kuin naaraat. Delfiinin koko näyttäisi riippuvan sen asuinalueesta. Suurin osa tähän liittyvästä tutkimuksesta on suoritettu pohjoisella Atlantilla, missä tutkijat ovat erottaneet kaksi ekotyyppiä. Lämpimämmissä ja matalammissa vesissä asuvat delfiinit ovat pienempikokoisempia kuin kylmien ja syvien vesien serkkunsa. Skotlannissa mitattujen delfiinien keskiarvo oli vähän alle 4 metriä, mutta Floridassa mitattujen vain noin 2,5 metriä. Kylmemmissä vesissä oleskelevilla delfiineillä on myös korkeampi rasvaprosentti ja niiden veri sopeutuu paremmin syviin sukelluksiin.
Pyrstönpäät ja selkäevä ovat muodostuneet tiheästä kudoksesta, eikä niissä ole luuta tai lihasta. Eläin liikkuu eteenpäin liikuttamalla pyrstöä ylös ja alas. Sivuevät toimivat ohjauksessa. Niissä on samantapainen luusto kuin maanisäkkäillä, joista delfiinit ja muut merinisäkkäät ovat kehittyneet 50 miljoonaa vuotta sitten.
Krokotiilieläimet
Krokotiilieläinten ruumis on selkä- ja vatsapuolelta litteä. Pyrstö taas on pystysuunnassa litteä, paksu ja usein runkoa pitempi. Hännän yläpinnan suuret pystysuuntaiset sarveiskilvet muodostavat leveän harjanteen, joka tehostaa krokotiilin uintia. Häntä on hyvin lihaksikas ja voimakas. Jalat sitä vastoin ovat melko lyhyet ja heikohkot, mutta useimmat krokotiilieläimet pystyvät kannattelemaan niiden varassa ruumistaan ja pystyvät jopa juoksemaan niiden avulla lyhyitä matkoja. Takaraajoissa on varpaiden välissä räpylät, joita eturaajoissa ei ole. Eturaajat ovat takaraajoja lyhyemmät. Eturaajoissa on viisi ja takaraajoissa neljä varvasta. Niistä kolmessa on melko tylpät kynnet. Kaikkien lajien ruumiinmuoto on virtaviivainen.
Krokotiilieläinten iho on paksu ja sarveistunut. Selkäpuolta peittävät neliskulmaiset, kyhmymäiset sarveislevyt. Ne ovat selän kohdalla paksuja, mutta ohenevat ja kapenevat häntää kohti. Myös kaulan, niskan ja kylkien sarveislevyt ovat selän levyjä pienemmät. Sarveislevyjen alla on myös paljon iholuutumina syntyneitä luulevyjä. Alligaattoreilla ja kaimaaneilla luulevyt ovat yleensä vatsapuolella, gaviaalilla selässä ja krokotiileilla vain rinnassa. Sekä luu- että sarveislevyt ovat yleensä irrallaan sekä luustosta että toisistaan. Kyljet ja vatsa ovat useimmilla lajeilla suomujen peitossa, mutta niissäkin voi olla luutumia ja sarveistumia. Suomupeite uusiutuu vähitellen sitä mukaa kuin se kuluu. Koko vaihtelee 1,5-metrisestä kääpiökaimaanista 7-metriseen suistokrokotiiliin.