Suomalainen musiikki
Varhaisromantiikan ajan keskeinen vaikuttaja oli nykyisin ”Suomen musiikin isäksi” nimitetty saksalaissyntyinen Fredrik Pacius, joka toimi Helsingin yliopistossa musiikinopettajana. 1800-luvun puolestavälistä aina toiseen maailmansotaan asti keskeinen Suomen taidemusiikin tyylisuunta oli myöhäisromantiikka ja etenkin kansallisromantiikka, jonka keulahahmo oli Suomen tunnetuin säveltäjä Jean Sibelius. Kansainvälisestikin laajalti tunnetun Sibeliuksen vaikutus Suomen musiikkielämään oli mittava.
Robert Schumann
Schumann tunnetaan nykyään yhtenä taidemusiikin tärkeimmistä säveltäjistä. Romantiikkaa mahdollisesti puhtaimmillaan edustanut Schumann tunnetaan suhteellisen edistyksellisenä säveltäjänä, jonka merkitystä ei hänen eläessään vielä täysin ymmärretty. Toisaalta voidaan sanoa, että taiteellisesta rohkeudestaan huolimatta Schumann ei kuulunut aikansa radikaaleimpiin säveltäjiin: Lisztin, Wagnerin ja Brucknerin edustamaan modernimpaan sukupolveen hän ei lukeutunut, eikä hän ihastunut Lisztin hänelle omistamasta h-molli-pianosonaatista, josta on tullut yksi tuon ajan musiikin kehityksen virstapylväistä. Musiikillisten ansioidensa lisäksi Schumann muistetaan edelleen myös edistyksellisenä musiikkikriitikkona.