Erkki Kurenniemi
Kurenniemen studiosuunnitelma perustui ajalle tyypillisestä studiosta poiketen digitaaliseen ohjauslogiikkaan ja automaatioon. Vuosina 1964–1967 studion keskeisenä äänen ohjaus-, tuotto- ja muokkausyksikkönä toimi niin kutsuttu Integroidun syntesoija, jonka suunnittelun esimerkkinä toimi pikemminkin 1950-luvulla valmistunut RCA:n digitaaliohjattu syntetisaattori kuin esimerkiksi Robert Moogin jänniteohjatut syntetisaattorit. Yliopiston studiosuunnittelun ohessa Kurenniemi rakensi sähköisiä soittimia muun muassa avantgardetaiteilija M. A. Nummiselle, säveltäjä Osmo Lindemanille ja ruotsalaiselle säveltäjälle Ralph Lundstenille. Tunnetuin Kurenniemen soittimista lienee Sähkökvartetti, jota kuullaan M. A. Nummisen kappaleessa ”Kaukana väijyy ystäviä” (1968). Kunnianhimoisin Kurenniemen hankkeista oli sarja digitaalisia DIMI-syntetisaattoreita, joita valmistamaan perustettiin Digelius Electronics Finland Oy vuonna 1970.
Kosketinsoitin
Varhaisimpana kosketinsoittimena pidetään urkuja, jotka kehittyivät jo 500-luvulla eaa. Siitä renessanssin alkuun saakka urut olivat ainoa käytössä ollut kosketinsoitin. Renessanssin aikana kehittyivät klavikordi ja cembalo, joista erityisesti viimeksi mainitusta tuli barokin aikana hyvin suosittu. Ensimmäiset pianoa muistuttavat soittimet kehitettiin 1700-luvun alkupuolella. 1900-luvun alkupuolella syntyivät sähköiset kosketinsoittimet, kuten ondes Martenot.