Kirkkokari
Perimätiedon mukaan talonpoika Lalli surmasi Piispa Henrikin tammikuussa 1156 Köyliönjärven jäällä. Läheisestä saaresta muodostui myöhemmin keskiajalla pyhiinvaelluspaikka, jonne viimeistään 1400-luvun alussa rakennettiin Köyliön ensimmäinen kirkko tai kappeli. Se oli käytössä ainakin sadan vuoden ajan. Kirkkokari oli Pyhän Henrikin tienä tunnetun pyhiinvaellusreitin alkuperäinen lähtöpaikka, josta suunnattiin kohti piispa Henrikin hautapaikkaa Nousiaisten kirkkoa. Myöhemmin reitiksi vakiintui Turun tuomiokirkosta Kokemäellä sijaitsevaan Pyhän Henrikin saarnahuoneeseen johtava kulkureittien yhdistelmä, joka kulki myös Kirkkokarin kautta. Pyhiinvaellusperinne jatkui uskonpuhdistuksesta huolimatta ainakin 1600-luvulle saakka, jolloin Kirkkokarin tuntumassa mantereen puolella järjestettiin myös vilkkaita markkinoita. Niiden yhteydessä saarella pidettiin säännöllisesti jumalanpalveluksia. Pyhiinvaellukset ja uhrilahjojen tuonti Kirkkokarille hiipuivat lopullisesti vasta 1700-luvun aikana.
Kuninkaanlähde (Köyliö)
Vuosina 1960–2010 lähes koko virtaama johdettiin Myllypuron sijasta putkia myöden läheisen kalanviljelylaitoksen tarpeisiin. Tästä johtuneen ylivirtauksen puutteen vuoksi lähteeseen joutunut orgaaninen materiaali painui viidenkymmenen vuoden ajan sen pohjaan, jonne muodostui jopa kymmenien senttimetrien paksuinen lietekerros. Ravinnerikas liete mahdollisti suosiolliset kasvuolosuhteet vesirutolle ja joinakin kesinä lähde kasvoi lähes umpeen. Vuonna 2012 Kuninkaanlähteessä havaittiin lisäksi ensimmäistä kertaa sen pohjaa osittain peittänyttä rihmalevää. Kuninkaanlähteen veden johtaminen kalanviljelylaitoksen tarpeisiin loppui, kun Säkylän kunta osti ProAgrian omistaman yhtiön osakekannan itselleen 2009 ja lakkautti sen toiminnan vuotta myöhemmin. Länsi-Suomen ympäristölupaviraston mukaan lähteen virtaamaa oli vähentänyt myös Säkylänharjusta tapahtunut vedenotto. Parhaimmillaan virtaama oli jopa 11 000 m³ vuorokaudessa.