Leningradin piiritys
Leningradin piiritys () oli toisen maailmansodan aikana suoritettu sotilasoperaatio, jossa Leningradin (nyk. Pietari) maayhteydet muuhun Neuvostoliittoon katkaistiin. Piiritys alkoi 8. syyskuuta 1941, jolloin Saksan pohjoinen armeijaryhmä saavutti Laatokan rannan Leningradin itäpuolella. Saksalaisten saartorengas murtui 18. tammikuuta 1943, jolloin puna-armeija löi saksalaisjoukot Laatokan rannalta ja avasi pysyvän maayhteyden kaupunkiin. Toisen laskutavan mukaan piiritys päättyi vasta 27. tammikuuta 1944 kun Saksan joukot ajettiin 60–100 km:n päähän kaupungista Laukaanjoen tasalle.
Erikoistehtävä Mannerheimin salaisena asiamiehenä 1932–1945
Neuvostoliitossa Leningradin alueen sotilaspiiri alkoi 1938 varustautua rajan pinnassa ilman Stalinin hyväksymistä. Neuvostoliitossa sotilasjohto oli Tahvanaisen mukaan se taho, joka määräsi Neuvostoliiton politiikan. Stalin ikään kuin joutui asettumaan valloituspolitiikan johtoon ja hyväksymään sen, että Suomi olisi valloitettava. Emigranttikommunistien suunnitelma oli muuttunut 1930-luvun lopulla niin, että osan sijasta koko Suomi olisi pitänyt valloittaa. Stalin oli omaksi puolustuksekseen harventanut kommunistien rivejä, mutta samalla emigranttikommunistien toimet olivat kuitenkin saaneet voimaa.