Rationaalisuus
Rationaalisuus tarkoittaa järjen (latinaksi "ratio") käyttöä päätöksentekoon tunteiden, vaistojen ja tradition lisäksi tai niiden sijaan. Jaottelun on esittänyt Max Weber teoksessaan Wirtschaft und Gesellschaft (1912). Rationaalisuuteen kuuluu vaihtoehtojen tietoinen ajatuksellinen arviointi ja usein myös jonkin formaalin järjestelmän kuten logiikan tai matematiikan käyttö avuksi. Rationaalisuuteen kuuluu tavoitteen määrittäminen ja sen saavuttamiseksi käytettävissä olevien toimenpiteiden arviointi, toteutettavan toimenpiteen valinta ja toteutus sekä edelleen toteutuksen arviointi, jne. Rationaaliselta ajattelulta edellytetään väitteiden johdonmukaista ja ristiriidatonta perustelua.
"Formaali rationaalisuus" eli "keinorationaalisuus" tarkoittaa tietynlaista laskelmoivaa toimintaa. Toimija yrittää saavuttaa tietynlaisen asioiden tilan (päämäärän) valitsemalla sopivimmat välineet huomioon ottaen tilanteen tosiseikat. Toiminnan rationaalisuus on sen tehokkuus "saavuttaa haluttu päämäärä".
Eksistentialismi
Näin eksistentialismi eroaa länsimaisen filosofian rationalistisesta perinteestä siinä, että se hylkää ajatuksen, jonka mukaan varmin ja ensisijaisin todellisuus olisi rationaalinen tietoisuus. René Descartes uskoi, että ihminen kykeni epäilemään kaiken muun paitsi ajattelevan tietoisuuden olemassaoloa (""cogito ergo sum""). Näin sen todellisuus oli varmempi kuin minkään muun todellisuus. Eksistentialismi hylkää tietoisesti tämän asenteen, katsoen sen sijaan, että tietoisina olentoina ihmiset löytävät itsensä aina jo maailmasta, jossain tilanteessa ja jollain historialla, eivätkä voi kuvitella maailmaa olemattomaksi. Tämä asenne on sisäsyntyinen ja kiinteä osa tietoisuutta. Toisin sanoen, lopullinen, varma ja kiistämätön todellisuus ei ole ajatteleva tietoisuus vaan, Heideggerin mukaan, "maailmassa oleminen". Tämä on Franz Brentanolta ja Edmund Husserlilta peräisin olevan intentionaalisuuden ajatuksen radikalisointi. Sen mukaan tietoisuus on pelkistetyimmilläänkin aina tietoisuutta "jostakin".