Norjan historia
Tanska liittyi Napoleonin puolelle sen sodissa muita Euroopan suurvaltoja vastaan. Voittajat päättivät ottaa Tanskalta Norjan ja antaa sen Ruotsin kuninkaalle Kielin rauhassa tammikuussa 1814. Ruotsi puolestaan oli menettänyt Suomen 1809 Haminan rauhassa Venäjälle. Norja kuitenkin julistautui itsenäiseksi Eidsvollin kansalliskokouksessa 17. toukokuuta 1814, jolloin maalle vahvistettiin myös perustuslaki. Norjan kuninkaaksi valittiin Norjan käskynhaltijana toiminut Tanskan kruununprinssi Kristian Fredrik. Ruotsi kuitenkin pakotti Norjan personaaliunioniin maiden oltua kahden viikon ajan sotatilassa, mutta maa säilytti kokouksessa määritellyn perustuslakinsa. Kuninkaaksi valittiin Ruotsin kuningas Kaarle XIII.
Skaldi
900-luvun tunnettuja skaldirunoja ovat Norjan kuninkaan Eerik Verikirveen kuolemaa ja Valhallaan saapumista kuvaava "Eiríksmál" sekä myöhemmän kuninkaan Haakon Hyvän samanlaista kohtaloa kuvaava "Hákonarmál". Jälkimmäinen runo ilmeisesti perustuu edelliseen: sen runoillut Eyvindr Finnsson sai lisänimen "skáldaspillir" eli "skaldien turmelija", koska hän kierrätti aikaisempaa runoutta. Toinen Eyvindr Finnssonin tunnettu runo oli "Háleygjatal", joka kertoo Hålogalandin jaarlien sukujuurista. Tässä runossa Eyvindr on käyttänyt hyväkseen aikaisempaa "Ynglingatal"-runoa, joka kuvailee Vanhan Uppsalan kuningassuvun myyttistä alkuperää.