Digitaalinen pitkäaikaissäilytys
Digitoinnin tärkeimpiä syitä on uhka alkuperäisen aineiston tuhoutumisesta. Tavoitteena on parantaa säilytettävien aineistojen käytettävyyttä ja saatavuutta. Digitoinnin jälkeen aineistoa voi lukea altistamatta alkuperäistä, mahdollisesti haurasta dokumenttia kulumiselle. Kun aineisto on verkossa jaossa, fyysinen sijainti ei rajoita sen käyttöä. Digitointi myös mahdollistaa eri organisaatioiden väliset yhteiset arkistot. Tätä tavoitetta varten on Suomessa luotu kirjastojen, museoiden ja arkistojen yhteinen Kansallinen digitaalinen kirjasto -hanke.
Laki kulttuuriaineistojen tallettamisesta ja säilyttämisestä (1433/2007) velvoittaa esimerkiksi Kansalliskirjastoa, vapaakappalekirjastoja ja audiovisuaalista arkistoa säilyttämään kokoelmansa käyttökuntoisena myös tulevaisuudessa. Usein tämä on mahdollista vain digitoimalla aineistoa. Velvoite koskee myös ”Suomessa sijaitsevia palvelimilla olevia verkkoaineistoja, sekä muita verkkoaineistoja, jotka on tarkoitettu yleisön saataville Suomessa”, jolloin niiden alkuperäinen muoto on digitaalinen.
Oulun yliopiston kirjasto
Oulun yliopiston kirjaston kokoelmiin kuului vuoden 2014 lopussa noin 1,6 miljoonaa painettua nidettä, minkä lisäksi kirjastolla oli aineistoissaan runsaasti verkkokirjoja ja elektronisia aikakauslehtiä. Vuodesta 1961 alkaen kirjastolla on ollut osittainen ja 1981 alkaen täydellinen vapaakappaleoikeus, minkä vuoksi kirjasto saa kaikki Suomessa ilmestyneet painatteet paitsi sanomalehdet. Vuonna 1995 kirjasto sai Eurotietokeskus (EDC, "European Documentation Centre") -statuksen, joten kirjasto saa käyttöönsä myös kaikki Euroopan unionin viralliset julkaisut joko suomen tai englannin kielellä.