Ensimmäinen ristiretki
Ristiretkiaatteen voidaan katsoa alkaneen tämän saarnan seurauksena. Kokouksen jälkeen Urbanus jatkoi asian puolesta saarnaamista Ranskan eri osissa. Joulunakin hän saarnasi ristiretken puolesta Limogesissa ja jatkoi asiansa ajamista aina vuoden 1096 syyskuulle saakka. Hänen ajatuksensa saivat Ranskan alueella hurmoksellisen vastaanoton eikä juuri kukaan uskonut häviön olevan mahdollista. Urbanus oli jo pitemmän aikaa pyrkinyt keräämään Ranskassa vapaaehtoisia kreikkalaisten (bysanttilaisten) auttamiseksi, sillä hän neuvotteli jo paaviutensa alkuaikoina Aleksios I:n kanssa idän ja lännen kirkon välisestä suhteesta. Lisäksi Urbanus oli vuonna 1089 katalonialaisille osoitetussa kirjeessään vannonut, että kaikki Tarragonan uudelleenvaltaamiseen osallistuneet saisivat syntinsä anteeksi, minkä hän toisti uudemman kerran vuonna 1091. Onkin hyvin mahdollista, että ensimmäinen ristiretki oli osa Urbanus II:n vihamielistä sotaa koko islaminuskoa vastaan.
Kansan ristiretki
Liikkeen johtoon nousi kaunopuheinen munkki Pietari Erakko. Hänet tunnettiin ajamassa aasilla pukeutuen yksinkertaisiin vaatteisiin. Pietari oli tarmokkaasti saarnannut ristiretkistä ympäri pohjoista Ranskaa ja Flanderia. Hän väitti olleensa itse Kristuksen valitsema ja on mahdollista, että useat seuraajansa luulivat Pietarin olleen todellinen ristiretkien organisoija paavin sijaan. Usein uskotaan, että Pietarin armeija oli joukko lukutaidottomia, epäpäteviä talonpoikia, joilla ei ollut tietoa määränpäästään ja jotka uskoivat jokaisen vastaan tulleen kaupungin olleen Jerusalem. Tämä on saattanut olla osittain totta, mutta pitkä perinne pyhiinvaelluksesta Jerusalemiin takasi sen, että kaupungin sijainti ja etäisyys oli hyvin tiedossa. Vaikka suuri osa armeijasta oli kyvyttömiä taistelijoita, heitä oli johtamassa joukko hyvin koulutettuja ritareita. Näitä olivat muun muassa tuleva kronikoitsija Fulcher sekä Gautier Tyhjätasku, joka nimensä mukaisesti oli köyhtynyt ritari vailla herraa ja vasalleja, mutta samalla myös kokenut sotilas.