Puhtaan järjen kritiikki
"Puhtaan järjen kritiikki" pyrkii vastaamaan kysymyksiin siitä, mitä tiedämme ja kuinka voimme tietää sen. Kant lähestyy näitä kysymyksiä tarkastelemalla järkeilyyn perustuvan tiedon (mitä tiedämme pelkästään logiikalla, ennen havaintoa tai havainnoista riippumatta, eli "a priori") ja kokemukseen perustuvan tiedon (mitä tiedämme perustuen aistiemme syötteisiin, eli "a posteriori") välistä suhdetta.
Puhtaan järjen kritiikki
Lopussa Kant riisuu oppinsa kaikista subjektiivisen idealismin rippeistä, jotka kieltäisivät ulkopuolisten olioiden olemassaolon. Kant ei tee muuta kuin erottaa ilmiöt olioista. Tämä ei tarkoita sitä, että itsen ja oman tietoisuuden ulkopuolella ei olisi mitään, niin kuin subjektiivinen idealisti sanoisi, vaan että tieto rajoittuu ilmiöihin eikä voi tutkia asioita itsessään. Lisäksi Kant kumoaa idealismin selvästi luvussa "Ideaalisuudesta (ulkopuolisiin suhteisiin nähden)". Hän määrittelee oman näkökantansa "transsendentaaliksi idealismiksi" erotukseksi subjektiivisesta idealismista.