Kirkkokari
Perimätiedon mukaan talonpoika Lalli surmasi Piispa Henrikin tammikuussa 1156 Köyliönjärven jäällä. Läheisestä saaresta muodostui myöhemmin keskiajalla pyhiinvaelluspaikka, jonne viimeistään 1400-luvun alussa rakennettiin Köyliön ensimmäinen kirkko tai kappeli. Se oli käytössä ainakin sadan vuoden ajan. Kirkkokari oli Pyhän Henrikin tienä tunnetun pyhiinvaellusreitin alkuperäinen lähtöpaikka, josta suunnattiin kohti piispa Henrikin hautapaikkaa Nousiaisten kirkkoa. Myöhemmin reitiksi vakiintui Turun tuomiokirkosta Kokemäellä sijaitsevaan Pyhän Henrikin saarnahuoneeseen johtava kulkureittien yhdistelmä, joka kulki myös Kirkkokarin kautta. Pyhiinvaellusperinne jatkui uskonpuhdistuksesta huolimatta ainakin 1600-luvulle saakka, jolloin Kirkkokarin tuntumassa mantereen puolella järjestettiin myös vilkkaita markkinoita. Niiden yhteydessä saarella pidettiin säännöllisesti jumalanpalveluksia. Pyhiinvaellukset ja uhrilahjojen tuonti Kirkkokarille hiipuivat lopullisesti vasta 1700-luvun aikana.
Järvenlasku
Ensimmäinen tunnettu hallinnasta riistäytynyt järvenlasku sattui Ristijärvellä Kainuussa vuonna 1761, jolloin Hiisijärven pinta laski 14 metriä. Pohjois-Karjalassa sijaitsevan Höytiäisen järvenlasku taas riistäytyi vuonna 1859 käsistä, vedenpinta laski lähes 10 metriä ja Höytiäisen kanavasta muodostui leveä uoma. Samoin kävi Suvannon järven laskussa Karjalankannaksella vuonna 1818, kun Vuokseen laskeneesta Suvannosta kaivettiin laskuoja Laatokkaan ja järven pinta laski 7 metriä, sen laskusuunta vaihtui pysyvästi Laatokkaan ja lasku-uomaksi muodostui Taipaleenjoki.. Kangasalla Pirkanmaalla taas Längelmäveden pinta laski noin kaksi metriä vuonna 1830 Kaivannon kanavan puhjettua.