Dokumenttielokuva
Kansantieteellinen dokumenttielokuva esittelee katsojalleen vieraita ja eksoottisia kulttuureita, kansoja ja tapoja. Sen esiintyjät ovat usein vähemmistökansojen edustajia. Kansantieteellisiä dokumentteja tehdään viihteeksi, valistukseksi tai katoavien kulttuurien elämän tallentamiseksi. Varhaisimpia ja merkittävimpiä kansantieteellisiä dokumenttielokuvia on Robert J. Flahertyn "Nanook, pakkasen poika" (1922). Viime vuosikymmeninä alkuperäiskansat ovat alkaneet itsekin tehdä dokumentteja itsestään, omasta näkökulmastaan.
Pysäytyskuva
Elokuvahistorian kuuluisimpia ja varhaisimpia pysäytyskuvia on François Truffaut’n ensimmäisen pitkän näytelmäelokuvan "400 kepposta" (1959) viimeinen kuva, jossa päähenkilö, koulukodista karannut Antoine Doinel vaeltaa hiekkarannalla ja kääntyy katsomaan kameraan. Kamera zoomaa lähikuvaan pojan kasvoista, ja kuva pysähtyy. Tämä korostaa elokuvan tarinan jäämistä avoimeksi: emme tiedä, jääkö karkulainen tuolla hetkellä kiinni vai mitä tapahtuu, joten ryhdymme katsojina itse pohtimaan pojan tulevaisuutta. (Pysäytyskuvan ohella roolihahmon katsominen kameraan oli tuolloin hyvin epätavallinen tehokeino; molemmat ovat sittemmin yleistyneet.) Kaikkein varhaisimpana pysäytyskuvaa käyttäneenä elokuvana pidetään Alfred Hitchcockin varhaisteosta "Champagne" (1928). Pysäytyskuvia ja muita elokuvallisia keinoja käytetään paljon myös seuraavana vuonna valmistuneessa Dziga Vertovin dokumenttielokuvassa "Mies ja elokuvakamera".