Fysiikka
Fysiikkaa jaotellaan tavallisimmin sen historiallisen kehityksen pohjalta erinäisiin osin toisiinsa limittyviin tutkimusaloihin. Tärkeimpiä niistä ovat vanhastaan olleet mekaniikka, sähköoppi, lämpöoppi, optiikka ja akustiikka, joiden ohella 1900-luvulla tärkeiksi tutkimuskohteiksi tulivat atomifysiikka, ydinfysiikka, hiukkasfysiikka ja tiiviin aineen fysiikka. Tätä jaottelua käytetään muun muassa fysiikan opetuksessa. Osa-alueita muodostuu myös tietyn mittakaavan tai menetelmän perusteella, kuten laskennallinen fysiikka tai astrofysiikka. Itse fysikaaliseen tietämykseen ja siten luontoon pohjautuvaa jaottelua ei ole.
Demarkaatio-ongelma
Kovaksi tieteeksi sanotaan matemaattisella pohjalla olevia tieteitä, jotka täyttävät ankarienkin kriteerien mukaan kaikki tieteellisyyden edellytykset. Näitä ovat suurelta osin esimerkiksi fysiikka ja matematiikka. Esimerkiksi fysiikan lait ovat testattavissa. Useat humanistiset tieteet, kuten psykologia, historia ynnä muut, toimivat toisella pohjalla, vaikka niissä usein käytetäänkin tilastollisia menetelmiä. Humanistiset tieteet eivät ole testattavissa, koska esimerkiksi historian tapahtumia ei voida toistaa jälkikäteen. Sama pätee kuitenkin myös kosmologiaan: maailmankaikkeuden alkuhetkiä ei voida toistaa jälkikäteen.