Silkkitie
Silkkitie oli joukko yhteenliittyneitä kauppareittejä, jotka kulkivat Aasian halki Kiinan Xi’anista Syyrian Antiokiaan ja muihin Lähi-idän ja Euroopan kohteisiin. Silkkitien kautta kuljetettiin silkkiä ja muita kauppatavaroita, kuten norsunluuta, kultaa ja jalokiviä pääasiassa karavaaneilla.
Muinaisen Lähi-idän kaukokauppa
Eräs merkittävistä kaukokaupan solmukohdista oli runsasväkinen Mesopotamia, jossa kukoistivat aikaa myöten muun muassa ubaidilainen kulttuuri, Sumer, Babylonia ja Assyria sekä Elam. Muinaisen Mesopotamian eteläosissa ei ollut juurikaan metalleja ja kiveä saatavilla. Muutenkin on luonnollista, että eri alueilla on erilaisa luonnonvaroja. Niinpä monia raaka-aineita ja ylellisyystarvikkeita oli tuotava muualta. Mesopotamia tuotti itse tekstiilituotteita, joita saatiin muun muassa viljellystä pellavasta kehrätystä langasta kutomalla ja villaa paimennetuista lampaista. Itä-Turkista louhittu obsidiaani levisi jo varhain neoliittisella kaudella Pohjois-Mesopotamiaan Mesopotamian kupeeseen Zagros-vuorille. Mesopotamia toi varhain, jo vuosituhannella 4000–3000 eaa. Iranista kuparia, tinaa, kiveä ja puutavaraa, Turkista hopeaa ja kuparia ja Libanonista seetripuuta. Sinistä puolijalokiveä lapislatsulia eli lasuurikiveä louhittiin Luoteis-Afganistanin Badakshanin Shortugaista. Kultaa saatiin Etelä-Egyptistä, Turkista ja Iranista. Myöhemmin tuotiin Intiasta muun muassa karneoleja ja norsunluuta, ja Etelä-Arabiasta ja Jemenistä kultaa ja suitsukkeita. Kaukokaupasta näyttää ainakin alussa vastanneen temppeli. Mutta viimeistään Babylonian aikoina kauppaa hoitivat itsenäiset suurkauppiaat. Villiaasi ja sen vetämät kärryt oli eräs vanha kuljetustapa. Vetojuhtana käytettiin ehkä myös härkää ja kamelia. Kaukokaupasta kielivät myös Indus-sinetit kaksoisvirtainmaassa, ja Persianlahden Bahrainin ja Omanin tyyppiset sinetit Intiassa. Suuret joet Eufrat ja Tigris olivat tärkeitä kuljetusväyliä. Kauppaa käytiin varhain myös meritse muun muassa kaisla-aluksilla ja puulaivoillakin.