Kansan ristiretki
Paavi Urbanus II oli suunnitellut ristiretken alkavaksi 15. elokuuta 1096, mutta jo kuukausia ennen suuri talonpoikien ja alhaisten ritareiden armeija suuntasi omalle retkelleen kohti Jerusalemia. Talonpojat olivat kärsineet kuivuudesta, nälänhädästä ja rutosta useita vuosia, joten useat heistä näkivät ristiretken tapana paeta näitä koettelemuksia. Heitä myös kannustivat useat meteorologiset tapaukset vuoden 1095 alussa, kuten meteoriparvet, revontulet, kuunpimennys ja komeetta, joita useat pitivät taivaallisina siunauksina. Myös ergotismin puhkeaminen, jota muutoinkin seurasi massamuutot, oli tapahtunut juuri ennen Clermontin kirkolliskokousta. Millenarianismi, usko maailmanlopun olevan lähellä, oli suosittua varhaisella 1000-luvulla ja vaikutti väestöön. Vastaus paavin julistukselle oli odottamattomat, sillä Urbanuksen odottaessa muutamia tuhansia ritareita, hän päätyi seuraamaan jopa 40 000 ristiretkeläisten vaellusta, joista suurin osa oli kuitenkin talonpoikia perheineen.
Balduin I
Balduin I oli Flanderin ja Hainautin kreivi (Balduin IX) ja neljännen ristiretken johtohenkilöitä. Hän peri Flanderin äidiltään kreivitär Margareetalta ja Hainautin isältään kreivi Balduinilta ja hän oli siten Luoteis-Euroopan merkittävimpiä mahtihenkilöitä. Hänestä tuli ristiretken myötä Latinalaisen keisarikunnan ensimmäinen keisari vuonna 1204 (hallitsi vain 1204–1205). Hänen kömpelö diplomatiansa aiheutti kuitenkin jo seuraavana vuonna sodan Bulgarian tsaari Kalojania (eli Johannesta) vastaan, vaikka tämä olisi bysanttilaisiin kohdistuvan vihamielisyytensä vuoksi ollut myös mahdollinen liittolainen. Balduin jäi Adrianopolin luona käydyssä taistelussa vangiksi ja kuoli vankeudessa. Häntä seurasi Konstantinopolin keisarina hänen veljensä Henrik Flanderilainen‎ (1206–1216) ja Flanderi-Hainautin lääninherrana hänen alaikäinen tyttärensä kreivitär Johanna.