Pariisin rauhansopimus (1947)
Saksan jälleenyhdistyttyä 1990 ja Saksan saavutettua täyden suvereniteetin seuraavana vuonna Suomi julisti yksipuolisella päätöksellään Pariisin rauhansopimuksen aserajoitusartiklat mitättömiksi ydinasekieltoa lukuun ottamatta, sillä Suomi on ollut mukana ydinsulkusopimuksessa vuodesta 1970 pysyen ydinaseettomana. Suomi oli tiedottanut aikeestaan Neuvostoliitolle ja Britannialle, jotka vastasivat ennen päätöksen tekemistä eivätkä asettuneet vastustamaan.
Léon Gambetta
Uudet joukot saavuttivat joitain paikallisia voittoja, mutta pääosin Ranskan sotaonni ei kääntynyt. Saksalaisten edetessä Gambetta joutui siirtymään Toursista Bordeaux’hon, mutta hän halusi yhä jatkaa taistelua. Yleisen sotaväsymyksen seurauksena väliaikainen hallitus suostui Gambettan vastustuksesta huolimatta aselepoon saksalaisten kanssa 28. tammikuuta 1871. Kun Pariisin hallitus kumosi erään Gambettan antaman määräyksen, joka oli tähdätty rauhan solmimista vastaan, hän erosi tehtävistään 6. helmikuuta. Suuren suosionsa ansiosta hänet valittiin maaliskuussa Bordeaux’ssa kokoontuneeseen kansalliskokoukseen yhdeksästä eri vaalipiiristä, joista hän päätti edustaa Elsassin alueella sijaitsevaa Bas-Rhiniä. Kansalliskokous joutui ensitöikseen äänestämään välirauhansopimuksen hyväksymisestä. Gambetta äänesti vastaan, mutta sopimus hyväksyttiin. Hän menetti tämän seurauksena myös edustajanpaikkansa, sillä Bas-Rhinin alue luovutettiin rauhansopimuksessa Elsass-Lothringenin mukana Saksalle. Gambetta vetäytyi tämän jälkeen muutamaksi kuukaudeksi San Sebastiániin Espanjaan.