Erkki Kurenniemi
Kurenniemen studiosuunnitelma perustui ajalle tyypillisestä studiosta poiketen digitaaliseen ohjauslogiikkaan ja automaatioon. Vuosina 1964–1967 studion keskeisenä äänen ohjaus-, tuotto- ja muokkausyksikkönä toimi niin kutsuttu Integroidun syntesoija, jonka suunnittelun esimerkkinä toimi pikemminkin 1950-luvulla valmistunut RCA:n digitaaliohjattu syntetisaattori kuin esimerkiksi Robert Moogin jänniteohjatut syntetisaattorit. Yliopiston studiosuunnittelun ohessa Kurenniemi rakensi sähköisiä soittimia muun muassa avantgardetaiteilija M. A. Nummiselle, säveltäjä Osmo Lindemanille ja ruotsalaiselle säveltäjälle Ralph Lundstenille. Tunnetuin Kurenniemen soittimista lienee Sähkökvartetti, jota kuullaan M. A. Nummisen kappaleessa ”Kaukana väijyy ystäviä” (1968). Kunnianhimoisin Kurenniemen hankkeista oli sarja digitaalisia DIMI-syntetisaattoreita, joita valmistamaan perustettiin Digelius Electronics Finland Oy vuonna 1970.
Elektroninen musiikki
1950-luvulta lähtien elektronisella musiikilla on ollut suuri merkitys taidemusiikin keskuudessa. Varhainen elektroninen musiikki oli klassisesti koulutettujen säveltäjien luomaa ja ennen Subotnickin levytystä oli nauhamusiikkia tai syntyi yliopistojen äänilaboratorioien kalliiden laitteiden avulla. Musiikki oli tyypillisesti kokeellista ja monimutkaista ja pyrki tietoisesti olemaan "organisoitua ääntä" Edgard Varèsen tarkoittamassa mielessä eikä näin ollen kuulostanut monista "oikealta musiikilta". Elektronimusiikin pioneereja olivat etenkin Edgard Varèse, Pierre Schaeffer, Pierre Boulez, Karlheinz Stockhausen ja Morton Subotnick, jonka vuonna 1967 julkaistu sittemmin klassikoksi noussut Don Buchlan suunnittelemalle modulaarisyntetisaattorille sävelletty "Silver Apples of The Moon" lienee suosituin ja tunnetuin tyylilajin äänilevy aikakaudelta, joka on Wendy Carlosin samoihin aikoihin tehdyn levyn ohella ensimmäinen varsinaisen syntetisaattorimusiikin levytys. Suomessa varhaisen elektronisen pioneereja olivat ainakin Erkki Kurenniemi ja Jukka Ruohomäki. Tähän varhaisesta Varèsesta ja konkreettisesta musiikista juontuvaa ja edelleen jatkuvaa traditiota kutsutaan nykyään usein akusmaattiseksi musiikiksi.