Hindulaisuus
Hindulaisuuden juuret ulottuvat Intiaan, vedalaiseen kulttuuriin. Sen synnystä voidaan erottaa viisi eri vaihetta: Induslaakson kulttuuri, Veda-kausi, klassinen kausi, keskiaika ja uusi aika. Uskonnon toivat maahan arjalaiset noin 3 500 vuotta sitten, joidenkin lähteiden mukaan jopa 4 000 vuotta sitten. Heidän polyteistinen uskontonsa sulautui Induslaakson kulttuuriin muodostaen esivedalaisen uskonkäsityksen eli alkuperäisen hindulaisuuden, jota kutsutaan brahmalaisuudeksi. Intiassa asuneiden muinaisten arjalaisten vedauskonto poikkeaa kuitenkin suuresti nykyhindulaisuudesta. Vedauskonnon merkittävin piirre, vedakirjoihin talletettujen ylistyshymnien laulaminen jumalalle ja vedinen filosofia muodostavat hindulaisuuden pohjan. "Brahmana" eli pappisluokka huolehti maailmankaikkeuden harmonian kannalta olennaisista uhritoimituksista. Vedahymnit ja seremoniat olivat brahmanojen yksinoikeus.
Shakti (hindulaisuus)
Shakti on hindulaisuudessa naispuolisen jumalallisen energian käsite. Lähes jokaisella hindulaisuuden jumalalla on oma shaktinsa, joka juontaa juurensa Purushan ja Prakritin käsitteestä: miespuolinen Prakriti on aine, ruumis, ja kaikki fyysinen, kun taas Purusha on henki, sielu ja kaiken energia. Yleistäen voidaan käyttää esimerkkinä sähköllä toimivaa konetta: shakti on virtalähde, jota ilman kone ei toimi. Tämän ansiosta hindujumaluuksia palvotaan lähes aina perheineen, koska ilman shaktia jumala on voimaton, ja ilman jumalia shaktikaan ei voi toimia.