Jalujoen taistelu
Keisarillisen Japanin armeijalla oli Koreassa käytössään kolmeen divisioonaan jaettuna yhteensä noin 42 000 sotilasta. Japanin joukkojen komentaja kenraalimajuri Kuroki Tamemoto keskitti joukkonsa Sinuijun kaupungin eteläpuolelle ja valmistautui hyökkäämään venäläisten joukkoja vastaan Jalujoella. Japanilaiset saivat Zasulitsin uskomaan joukkojen Sinuijun lähellä olevan harhautus kahakoimalla venäläisiä vastaan Jalujoen suulla, jonne hän keskitti suurimman osan sotilaistaan. Japanilaiset saivat rakennettua useita ponttonisiltoja joen yli ilman minkäänlaista vastustusta, ja Kuroki sai siirrettyä kolme divisioonaansa joen pohjoispuolelle. Zasulitsin puutteellinen tiedustelutoiminta johti siihen, että japanilaisia vastassa oli vain muutama pataljoona venäläisiä sotilaita.
Fleurusin taistelu (1794)
Taisteluun osallistui Ranskan puolelta 73 000 miestä käsittänyt Sambren ja Meusen armeija, jota komensi kenraali Jean-Baptiste Jourdan apunaan kenraali Jean-Baptiste Kléber. Vastassa olivat 52 000 miestä käsittäneet itävaltalais-hollantilaiset joukot. Itävaltalaisia komensi Saksi-Coburg-Saalfeldin prinssi Josias ja hollantilaisia käskynhaltija Vilhelm V Oranialainen. Jourdanin armeija oli piirittänyt itävaltalaisten selustassa sijainneen Charleroin kaupungin 12. kesäkuuta ja vallannut sen 25. kesäkuuta. Coburgin prinssi ei tiennyt kaupungin kukistumisesta ja oli saapumassa vapauttamaan sitä piirityksestä, kun hänen armeijansa kohtasi ranskalaiset ja joutui taisteluun. Taistelun alussa itävaltalaisten viisi hyökkäyskiilaa iskivät menestyksekkäästi ranskalaisten linjoja vastaan, mutta ranskalaiset onnistuivat tekemään menestyksekkään vastahyökkäyksen. Kenraali Jourdan hyödynsi taistelussa Lazare Carnot’n suosittamaa uutta taistelutaktiikkaa, jossa massahyökkäykset ja tykistötuli keskitettiin vihollislinjan yksittäisiin kohtiin kerrallaan. Ranskalaisten miestappiot olivat kaksi kertaa suuremmat kuin itävaltalaisten, mutta Itävallan armeija joutui silti perääntymään Maasjoen itäpuolelle.