Teollinen vallankumous
Espanjan perimyssodan (1701–1713) jälkeen maailman merien hallinta siirtyi Alankomailta Britannialle.. Vuonna 1707 solmittiin unionisopimus Englannin ja Skotlannin välille, jolloin syntyi Ison-Britannian kuningaskunta. Yrjö I:n valtaantulo 1714 muodosti samalla personaaliunionin protestanttisen Hannoverin kanssa. Suuressa siirtomaasodassa (1756–1763) Britannia turvasi asemansa Intiassa Ranskalta ja liitti Kanadan kolmeentoista siirtokuntaansa Pohjois-Amerikassa. Nämä julistautuivat itsenäisiksi jo vuonna 1776. Sitä seurasi Yhdysvaltain vapaussota, joka päättyi 1783 Pariisin rauhaan, jossa Britannia tunnusti Yhdysvaltain itsenäisyyden. 1700-luvulla Amerikan mantereelta tuotiin Eurooppaan viljaa, tupakkaa sekä ruokosokeria ja Intiasta puuvillaa ja -kankaita.
Uusi-Britannia
Ensimmäinen Uuden-Britannian saarelle saapunut eurooppalainen oli William Dampier 27. helmikuuta 1700. Hän antoi saarelle latinankielisen nimen "Nova Britannia". Saksalaisten hallitessa saarta 1884–1914 Saksan Uuden-Guinean osana sitä kutsuttiin "Uudeksi-Pommeriksi". 11. syyskuuta 1914 saarella käytiin yksi ensimmäisen maailmansodan varhaisista taisteluista, kun australialaiset joukot saapuivat saarelle. Vuonna 1994 saaren suurinta kaupunkia Rabaulia koetteli tulivuorenpurkaus, joka peitti suurimman osan kaupungista ja lentokentän tuhkan alle. Kaupunki jouduttiin hylkäämään ja siirtämään 20 kilometrin päähän Kokopoon. Uutta East New Britainin pääkaupunkialuetta kutsutaan yhä usein Rabauliksi.