Bysantin valtakunta
Erillinen Itä-Rooman hallintoalue syntyi, kun keisari Diocletianus jakoi Rooman valtakunnan kahtia vuonna 293. Syynä jakoon oli se, että laaja valtakunta oli käynyt vaikeaksi hallita. Diocletianus loi tetrarkia-järjestelmän, jossa oli kaksi keisaria ("augustus"), toinen lännessä ja toinen idässä, ja kummallakin nuorempi hallitsijakumppani eli "alikeisari" ("caesar").
Tämä vallanjako jatkui aina siihen asti, kun keisari Konstantinus Suuresta tuli koko valtakunnan hallitsija vuonna 324. Konstantinus valitsi uudeksi pääkaupungikseen Byzantionin kaupungin, Megaran entisen siirtokunnan, ja kaupungin uudeksi nimeksi tuli Konstantinopoli ("Konstantinoupolis", "Konstantinoksen kaupunki"). Kaupungin sijainti nähtiin strategisesti keskeisenä, koska siitä oli mahdollista pitää yhteyksiä sekä länteen että itään. Pääkaupungin siirron myötä Roomassa toimineet hallintoinstituutiot, kuten senaatti, siirrettiin sellaisinaan Konstantinopoliin. Samalla kaupungissa käynnistettiin lukuisia rakennusohjelmia ja se varustettiin vahvemmilla muureilla.
Luettelo Saksan hallitsijoista
Tämä on luettelo hallitsijoista jotka hallitsivat Saksan alueita Keski-Euroopassa. Luettelo alkaa Verdunin sopimuksen jälkeisestä ajasta, jolloin Frankkien valtakunta jaettiin kolmeen osaan. Luettelon ensimmäinen hallitsija on Itä-Francian kuningas Ludvig Saksalainen vuodesta 843 ja viimeinen hallitsija on Keisarillisen Saksan viimeinen keisari Vilhelm II, joka toimi Saksan keisarina vuoteen 1918 asti. Luettelossa on myös eri Saksan liittojen valtion päämiehiä sekä Pyhän saksalais-roomalaisen valtakunnan saksalaisia keisareita.