Ensimmäinen ristiretki
Ensimmäinen ristiretki oli vuosina 1095–1099 käyty sotilaallinen konflikti kristittyjen ja muslimien välillä. Ristiretki alkoi, kun paavi Urbanus II onnistui saarnoillaan vakuuttamaan joitakin maallisia hallitsijoita Pyhän maan uhatusta asemasta. Alun perin Bysantin keisari oli pyytänyt apua paavilta vedoten seldžukkien uhkaan, vaikka todellisena motiivina keisarilla oli oman valtakuntansa laajentaminen itään. Paavin motiivina oli myös halu yhtenäistää kristittyjen rivejä.
Ensimmäinen ristiretki
Pietari Erakko ryhtyi kokoamaan armeijaa Saksan Kölnissä 12. huhtikuuta. Erakko ja Tyhjätasku lähtivät matkaan eri aikoihin. Tyhjätasku ranskalaisineen oli malttamaton odottamaan. He lähtivät matkaan pääsiäisjuhlien jälkeen. Matka sujui kaikkea muuta kuin mutkattomasti. Unkarin vastaiselle rajalle he selvisivät toukokuun kahdeksantena päivänä ja pyysivät kuningas Kolomanilta lupaa maan ylittämiseen. Hän antoi luvan ja matka pääsi jatkumaan kunnes kuun lopulla he olivat päässeet Savajoelle, Belgradiin. He joutuivat odottamaan, koska heidän tulostaan ei ollut tullut tietoa etukäteen. Nälän yllättäessä ristiretkeläiset alkoivat vaatia ruokaa, jota heille ei siltikään suostuttu antamaan. Maaseutu joutui ryöstelyn kohteeksi, kun ristiretkeläiset halusivat mahantäytettä. Belgradin komentaja ei voinut hyväksyä tapausta, joten hän lähetti sotilaita kukistamaan ryöstelijät. Kahakan seurauksena muutama Tyhjätaskun sotilaista kuoli ja osa poltettiin kirkossa elävältä.