Dokumenttielokuva
Kansantieteellinen dokumenttielokuva esittelee katsojalleen vieraita ja eksoottisia kulttuureita, kansoja ja tapoja. Sen esiintyjät ovat usein vähemmistökansojen edustajia. Kansantieteellisiä dokumentteja tehdään viihteeksi, valistukseksi tai katoavien kulttuurien elämän tallentamiseksi. Varhaisimpia ja merkittävimpiä kansantieteellisiä dokumenttielokuvia on Robert J. Flahertyn "Nanook, pakkasen poika" (1922). Viime vuosikymmeninä alkuperäiskansat ovat alkaneet itsekin tehdä dokumentteja itsestään, omasta näkökulmastaan.
Suomalaisen elokuvan festivaali
Dokumenttisarjassa esitettiin myös Eino Mäkisen 1930-luvun kansatieteellisiä elokuvia, Peter von Baghin elokuva Helsinki, ikuisesti (2008) sekä John Websterin Pölynimurikauppiaat (1993). Dokumenttisarjan yhteydessä järjestettiin myös kaksi valokuvanäyttelyä: Eino Mäkisen näyttely Maan valo ja muisti sekä dokumenttiin Taistelu Turusta liittyvää valokuvaa turkulaisesta rakennushistoriasta. Marginaalituotanto oli esillä kotimaisten tieteiselokuvien muodossa. Näytössarjassa esitettiin mm. Suomen ensimmäiseksi tieteiselokuvaksi mainittu Risto Jarvan Ruusujen aika (1969), Jari Halosen Lipton Cockton in the Shadows of the Sodoma (1995), Juha Rosman Harmagedon (1986) ja Pekka Hyytiäisen MP – Minä Pelkään (1982) sekä Timo Vuorensalon (2005). Tieteiselokuvasarjaan liittyi myös oheisohjelmistona Sci-fi-ilta Dynamo-klubilla.