Pullokuonodelfiini
Aikuisten delfiinien pituus voi vaihdella kahdesta neljään metriin ja paino 150 kilogrammasta 650 kilogrammaan. Useimmiten ne kuitenkin painavat noin 200–300 kg. Urokset ovat hiukan pidempiä ja huomattavasti painavampia kuin naaraat. Delfiinin koko näyttäisi riippuvan sen asuinalueesta. Suurin osa tähän liittyvästä tutkimuksesta on suoritettu pohjoisella Atlantilla, missä tutkijat ovat erottaneet kaksi ekotyyppiä. Lämpimämmissä ja matalammissa vesissä asuvat delfiinit ovat pienempikokoisempia kuin kylmien ja syvien vesien serkkunsa. Skotlannissa mitattujen delfiinien keskiarvo oli vähän alle 4 metriä, mutta Floridassa mitattujen vain noin 2,5 metriä. Kylmemmissä vesissä oleskelevilla delfiineillä on myös korkeampi rasvaprosentti ja niiden veri sopeutuu paremmin syviin sukelluksiin.
Pyrstönpäät ja selkäevä ovat muodostuneet tiheästä kudoksesta, eikä niissä ole luuta tai lihasta. Eläin liikkuu eteenpäin liikuttamalla pyrstöä ylös ja alas. Sivuevät toimivat ohjauksessa. Niissä on samantapainen luusto kuin maanisäkkäillä, joista delfiinit ja muut merinisäkkäät ovat kehittyneet 50 miljoonaa vuotta sitten.
Valkokuonodelfiini
Valkokuonodelfiinien väritys vaihtelee suuresti. Niiden kuono on yleensä valkoinen ja harmaiden tai mustien täplien peitossa – se voi kuitenkin olla myös täysin harmaa. Selkäevän etupuoli ja otsakumpu ovat tummat. Joskus niitä erottaa toisistaan poikittainen vaaleanharmaa juova, harmaanruskea läiskä tai valkoinen alue, joka ympäröi puhallusreikää ja joillakin yksilöillä myös silmiä. Sivuilla on tummanharmaat alueet, joiden etupuolella rinnassa on vaaleampi, epämääräisenmuotoinen laikku. Laikun yläpuolella ja takana delfiinin iho on kirjavanharmaa tai lähes valkoinen selkäevän taakse asti. Vatsapuolella on keskellä kapea valkoinen nauha ja reunoilla vaaleanharmaat läiskät. Pyrstö ja rintaevät ovat yleensä tummat, ja pyrstönhaarojen alapuolella ja evien tyvessä on valkoisia täpliä. Yläleuan molemmissa puoliskoissa on 4–6 karvatuppea, mutta karvoja niissä on vain poikasilla.