Saksan interventio Suomen sisällissodassa
Saksalaiset tarvitsivat kipeästi miehiä länsirintamalla, minkä vuoksi Suomeen pystyttiin lähettämään vain rajallisesti joukkoja. Maaliskuun aikana Danzigissa koottiin 9 445 miehen vahvuinen "Ostsee-Division" eli Saksan Itämeren-divisioona, jonka komentajaksi määrättiin kenraalimajuri Rüdiger von der Goltz. Lähes 10 000 miehen lisäksi Suomeen laivattiin yli 3 000 hevosta sekä valtava määrä aseita, ammuksia, elintarvikkeita ja muita varusteita. Taistelu- ja huoltojoukkojen ohella saapui myös muun muassa filmiryhmä, joka saksalaisten etenemisen aikana tallensi paljon ainutlaatuista kuvamateriaalia sisällissodasta. Kontra-amiraali Hugo Meurerin komentama laivasto-osasto koostui kaikkiaan noin sadasta erikokoisesta keisarillisen laivaston aluksesta. Sen mukana palasi myös 380 Pellingin taistelun jälkeen Suomenlahden ylitse paennutta Itä-Uudenmaan suojeluskuntalaista. Valkoisen armeijan edustajaksi divisioonan esikuntaan nimitettiin eversti Wilhelm Thesleff.
Suomen suuriruhtinaskunta
Saksan itärintamalle kehittelemän, Venäjän sisäiseen hajoamiseen tähdänneen reunavaltiopolitiikan mukaisesti myös suomalaisten suhteen oli laadittu toimintasuunnitelmia heti sodan alussa. Suomalaisten ja saksalaisten suunnitelmat kohtasivat 26. tammikuuta 1915, kun saksalaiset kutsuivat 200 suomalaista nuorta miestä Saksaan sotilaskoulutukseen (Pfadfinder-kurssi), johon osallistui lopulta 189 alokasta. Myöhemmin, syksystä 1915 kesään 1916, toimintaa laajennettiin ja Suomesta rekrytoitiin koulutukseen kokonainen pataljoona alokkaita, noin 1 600 miestä. Heistä muodostui sittemmin "Kuninkaallinen Preussilainen Jääkäripataljoona 27", joka osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Saksan armeijan osastona itärintaman pohjoisimmalla rintamaosalla Latviassa Riialahden ja Riian kaupungin etelä-länsipuolella; Aa-joella, Dumbessa, Ekkaussa, Misse-joella ja Schmardenissa.