Hauksbók
Hauksbók ( ”Haukrin kirja”) on laaja, keskiajan islantilainen käsikirjoitus, joka on nimetty omistajansa Haukr Erlendssonin (k. 1334) mukaan. Haukr oli islantilainen lainoppinut, joka toimi laamannina ensin Islannissa ja myöhemmin Norjassa. Valtaosa käsikirjoituksesta on laadittu todennäköisesti vuosien 1306–1308 välisenä aikana Haukrin oleskellessa Islannissa, osa taas vuoden 1310 paikkeilla tai sen jälkeen. Haukr on itse kirjoittanut suuren osan käsikirjoituksesta, minkä lisäksi kirjoittamiseen on osallistunut myös muutama muu, todennäköisesti islantilainen ja norjalainen tai färsaarelainen kirjuri.
Kirjanorja
Knud Knudsen (1812-1895) ja hänen seuraajansa asettuivat kannattamaan esimerkiksi kovia vokaalienvälisiä konsonantteja sekä eräiden taivutuspäätteiden norjalaistamista (esimerkiksi sanan "hest" "hevonen" monikkoon "heste" piti norjan mukaisesti saada -r loppuun: "hester"). Myös æ-kirjaimen käyttöä haluttiin vähentää e:n hyväksi, koska tanskalaisten käsitys siitä, missä sanoissa æ:tä kuului käyttää, ei ollut enää missään yhteydessä edes heidän oman kielensä ääntämiseen, saati sitten norjan. Knudsen kutsui kieltä nimellä "riksmål" eli koko valtakunnan kieli, mutta vuonna 1929 Norjan parlamentti, suurkäräjät, muutti sen nimen muotoon "bokmål", kirjakieli. Tuossa vaiheessa se oli jo kokenut useita uudistuksia ja oli selvästi norjalaisempi kuin jo edesmenneen Knudsenin alkuperäinen, vaatimaton ehdotelma.