Fath Ali Šah
Yksi Fath Ali Šahin valtakautta leimannut tekijä olivat eurooppalaiset matkaajat Persiassa, joita oli alkanut nyt ilmaantua yhtäkkiä Napoleonin sotien ajan eurooppalaisten valtioiden etsiessä uusia liittolaisia. Eurooppalaiset lähetystöt solmivat Persian kanssa useita sopimuksia, jotka mmuuttuivat useaan otteeseen maailmanpoliittisen tilanteen mukaan. Lähetystöjen palatessa Eurooppaan länsimaihin tuli entistä enemmän Persiaa koskevaa tietoa. Joskus matkaajien kuvaukset Persiasta olivat tietämättömiä, ja usein tehtiin ennakkoluuloisia vertailuja Persian ja Euroopan välillä. Ensimmäinen Persian kanssa sopimuksen tehnyt eurooppalainen valtuuskunta saapui Englannin Itä-Intian kauppakomppaniasta vuonna 1800. Viidensadan hengen seuruetta johti myöhemmin historioitsijaksi ryhtynyt John Malcolm. Valtuuskunta oli lähtenyt matkaan, koska Ranska oli lähettänyt oman valtuuskuntansa jo aiemmin vuonna 1796, minkä lisäksi erityisenä uhkana Intialle oli pidetty Napoleonin sotaretkeä Egyptiin vuonna 1798. Persia saattaisi osoittautua hyödylliseksi liittolaiseksi myös, jos afgaanit alkaisivat uhata Pohjois-Intiaa. Vuoden 1801 tammikuussa solmittiinkin kauppasopimus, jossa ranskalaisilta kiellettiin pääsy Persiaan ja Persia lupasi hyökätä afgaaneja vastaan, jos nämä uhkaisivat Intiaa. Britit lupasivat vastaavasti lähettää Persiaan tykkejä ja muita sotatarvikkeita, jos ranskalaiset tai afgaanit uhkaisivat Persiaa.
Muhammed
Nykyisin tutkijoiden keskuudessa vallitsevan näkemyksen mukaan, jonka teki tunnetuksi kuuluisa ja arvostettu orientalisti Joseph Schacht klassikko-teoksessaan "Origins of Muhammadan Jurisprudence" (1950), islamilaisen hadith-tieteen historiallinen luotettavuus on äärimmäisen heikko. Schachtin mukaan hadithien ja niiden kautta aikakauden intressit vaikuttivat sharian kehittymiseen paljon enemmän kuin todelliset historialliset tosiseikat. Nykyinen sunnilainen ortodoksia (Schact käsittelee yksinomaan sunni-islamia) syntyi tämän näkemyksen mukaan ennen kaikkea 800- ja 900-luvuilla. Opin ytimessä on neljä auktoriteettia: Koraani, sunna, analogia (qiyas) ja yksimielisyys (ijma). Sharia perustuu näihin neljään lähteeseen: Koraania ja sunnaa tulkitaan analogiaa hyväksikäyttäen, ja jokaisen todellisen muslimin oltava yhtä mieltä oikeasta tulkinnasta. Schachtin mukaan tämän opin artikuloi ensimmäisenä selvällä tavalla al-Shafi'i (767–820), joka tunnetaan parhaiten omaa nimeään kantavan sunni-islamin neljään ortodoksiseen juridiseen koulukuntaan kuuluvan opin perustajana. Schacht myös yhtyy Ignas Goldziherin näkemykseen, jonka mukaan juuri al-Shafi'i ensimmäisenä nosti sunnan siihen juridiseen asemaan, joka sillä on tämän päivän islamilaisessa ortodoksiassa.