G. A. Serlachius
Yhdessä tehtaan kanssa kasvoi Mänttä. Ympäröivältä maaseudulta muutti väkeä uuteen tehtaaseen etsimään työtä ja toimeentuloa. Ajan oloista poiketen Serlachius ei juurikaan palkannut lapsia, enimmillään heitä oli työssä kymmenkunta. Työläistensä turvaksi hän perusti ”vaivaiskassan”, johon jokainen maksoi prosentin palkastaan. Näin hän saattoi tuntea moraalista ylemmyyttä toisten tehtailijoiden harjoittamaa riistoa kohtaan. Vaikka tehtailija tunnettiin liike-elämässä äkkipikaisena ja hankalana, hän oli tehtaansa ”Matteja” kohtaan mutkaton ja ystävällinen. Työssä hän vaati työläisiltä raittiutta, näyttäen tässä itse hyvää esimerkkiä, juhlissa hän salli palokunnan ja soittokunnan puffetin myyvän olutta, rommia, viskiä ja konjakkia. Ympäröivien pitäjien säätyläiset yleensä paheksuivat tällaista.
Gösta Serlachius
Gösta Michael Serlachius (26. huhtikuuta 1876 Pietarsaari – 18. lokakuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen tehtailija ja vuorineuvos (1918). Hän toimi sukunsa metsäteollisuusyrityksen G. A. Serlachius Osakeyhtiön toimitusjohtajana vuosina 1913–1942. Yhtiön perustajan G. A. Serlachiuksen oma poika Axel Ernst Serlachius epäonnistui yritysjohtajana, mutta jatkuvuus turvattiin sillä, että perustajan veljenpoika Gösta Serlachius nostettiin toimitusjohtajaksi. Sukuyhteyttä korosti vielä se, että Gösta Serlachius avioitui serkkunsa, G. A. Serlachiuksen nuoremman tyttären, Sissi Serlachiuksen kanssa.