Pohjois-Afrikan rintama (toinen maailmansota)
Liittoutuneet aloittivat vastahyökkäyksen, operaatio Brevityn, yrittäessään työntää akselivaltojen joukot takaisin. Seuraavassa operaatio Battleaxessa pyrittiin laukaisemaan Tobrukin saarto, missä epäonnistuttiin. Näiden operaatioiden aikana liittoutuneiden joukkoja organisoitiin uudelleen. Lähi-idän alueen johtajaksi Claude Auchinleckin tilalle saapui Archibald Wavell ja läntisen aavikon joukkoja täydennettiin toisella armeijakunnalla muodostettaessa alueen joukoista brittiläinen 8. armeija, jossa oli brittiläisiä, australialaisia, intialaisia, uusiseelantilaisia ja etelä-afrikkalaisia joukkoja. Lisäksi siihen kuului prikaati Vapaan Ranskan joukoista.
Vasta perustettu 8. armeija aloitti 18. marraskuuta 1941 operaatio Crusaderin, joka oli samalla liittoutuneiden kolmas yritys murtaa Tobrukin piiritys. Tammikuussa 1942 liittoutuneet olivat vallanneet akselivaltojen aiemmin valtaamat alueet takaisin ja etulinja oli siirtynyt El Agheilaan.
Akselivaltojen saatua täydennyksiä Tripolista joukot aloittivat hyökkäyksen voittaen liittoutuneet kesäkuussa Gazalan taistelussa ja vallaten Tobrukin. Akselivaltojen joukot työnsivät 8. armeijan takaisin Egyptin rajan taakse aina 140 kilometrin päähän Alexandriasta, kunnes heidät pysäytettiin ensimmäisessä El Alameinin taistelussa.
Läntisen aavikon taistelut
Kenraaliluutnantti Alan Cunninghamin johtama brittiläinen 8. armeija aloitti 18. marraskuuta 1941 hyökkäyksen länteen eli operaatio Crusaderin, jonka tavoitteena oli Tobrukin piirityksen murtaminen. Rommelin johtama Saksan Afrikan armeijakunta saavutti taktisia voittoja, jotka lopulta johtivat Auchinleckin vaihtamaan operaation johtoon kenraalimajuri Neil Ritchien. Etenevät joukot kuitenkin vapauttivat Tobrukin sekä pakottivat Bardian ja Sollumin varuskunnat antautumaan. Rommelin oli ensimmäistä kertaa pakko vetäytyä aina El Agheilaan saakka, jossa akselivaltojen joukot ryhmittyivät puolustukseen.