Petsamon lääni
Petsamon lääni () syntyi kun Petsamon alue Tarton rauhassa vuonna 1920 sovittiin liitettäväksi Suomeen. Liittäminen tapahtui 14. helmikuuta 1921. Petsamo oli omana lääninä vuoden 1921 loppuun. Seuraavan vuoden alussa se liitettiin Oulun lääniin Petsamon kihlakuntana, jonka ainoa kunta oli nimeltään Petsamo. Vuoden 1938 alussa perustettiin Lapin lääni, johon Petsamon kuntakin kuului. Kunta luovutettiin Neuvostoliitolle vuonna 1944 ja asia vahvistettiin 1947 Pariisin rauhassa. Maapinta-alaltaan 10480 neliökilometrin alueella oli vuonna 1941 henkikirjoilla 4750 asukasta.
Petsamon liittämisestä Suomeen sovittiin Tarton rauhansopimuksessa, mutta jo ennen sopimuksen virallista hyväksymistä Suomen hallitus asetti syksyllä 1920 komitean suunnittelemaan alueen olojen järjestämistä. Komitean mietintö valmistui 9. lokakuuta 1920 eli ennen rauhansopimuksen allekirjoittamista Tartossa. Komitea ehdotti Petsamon hallinnon järjestämistä siten, että siitä muodostettaisiin oma lääni, koska Oulu sijaitsi kaukana ja Petsamon oloja tunnettiin huonosti muualla Suomessa.
Kuusamo
1670-luvulla Kuusamoon saapui väestöä Kainuusta, Sotkamon, Paltamon ja Pudasjärven ja Iin pitäjistä sekä lännestä Tornio- ja Kemijoenvarresta. Saamelaiset haastoivat uudisasuttajia käräjille luvattomasta tunkeutumisesta alueilleen, mutta uudisasuttajien poikkeuksellisen suuri määrä – vuonna 1685 jo lähes 200 henkeä – merkitsi ettei oikeuslaitoksella ollut käytännön mahdollisuuksia paljonkaan puuttua tapahtuneeseen. Uudisasukkaiden muutto Kuusamon alueelle johti saamelaiskulttuurin nopeaan tuhoutumiseen. Pastori Laguksen antamien tietojen perusteella 1713 Kuusamossa asui 79 uudisasukas- ja 10 saamelaisperhettä, mutta 1760-luvulla koko Kuusamon alueella ei ollut enää ainuttakaan saamelaista. Saamelaisasutuksesta kertovat yhä mm. hautapaikat, asumusten jäännökset tulisijoineen ja noitarummut sekä nykypäiviin asti säilynyt rikas saamenkielinen paikannimistö. Uudisasukkaiden mukana maanviljely nousi vähitellen tärkeimmäksi elinkeinoksi. Maatalouden ohella harjoitettiin poronhoitoa ja tervanpolttoa. Asumukset jouduttiin usein pystyttämään tiettömien taipaleiden taakse ja ainoana kulkuvälineenä oli pitkä sulavaliikkeinen vene ja metsissä poro.