Rooma
Napoleon valloitti Rooman 1800-luvun alussa ja liitti sen lyhyeksi ajaksi Ranskaan. Hänen kukistuttuaan Kirkkovaltio palautettiin paavin hallintaan ja Rooma tuli vielä runsaaksi puoleksi vuosisadaksi sen pääkaupungiksi. Kirkkovaltio ulottui koko Italian niemimaan poikki. Kun Italia vuonna 1865 yhdistyi, siihen liitettiin alusta lähtien myös Kirkkovaltiolle siihen saakka kuulunut osa Adrianmeren rannikosta, mutta Rooma ympäristöineen jäi vielä Kirkkovaltiolle. Mutta 20. syyskuuta 1870 Italia valloitti Rooman ja liitti sen alueisiinsa ja teki siitä pian pääkaupunkinsa. Tuolloin kaupunki oli ränsistynyt ja huonosti hoidettu, muutaman sadan tuhannen asukkaan kaupunki, joka oli selvästi jäänyt kehityksessä jälkeen pohjoisen teollisuuskeskuksista Milanosta ja Torinosta. Roomalla oli toisaalta tarjottavanaan antiikkinen menneisyys ja siihen yhdistetty Italian suuruus. Kaupungissa oli noin 200 000 asukasta ja huonossa kunnossa oleva perusrakenne. Muun muassa saniteettioloja alettiin kuitenkin määrätietoisesti kohentaa ja Tiberin tulvia torjua. Jo vuoteen 1881 mennessä väkiluku olikin kasvanut noin 50 000 hengellä.
Giovanni Lanza
Yhdistyneessä Italiassa Lanza toimi 1864–1865 Alfonso La Marmoran hallituksen sisäministerinä, missä ominaisuudessa hän muun muassa hoiti pääkaupungin siirtämisen Torinosta Firenzeen. Sen jälkeen hän toimi uudelleen edustajainkamarin puhemiehenä. Pääministeriksi hän kohosi 14. joulukuuta 1869, ja otti samalla itselleen myös sisäministerin salkun. Lanzan pääministerikauden merkittävin tapahtuma oli Rooman valtaaminen 20. syyskuuta 1870 ja pääkaupungin siirtäminen sinne seuraavana vuonna, minkä katsottiin saattaneen Italian yhdistymisen päätökseen. Lanza auttoi myös kokoamaan Italian keskusta-vasemmistoa ja oli laajalti kunnioitettu. Hänen hallituksensa kuitenkin kaatui heinäkuussa 1873 oikeiston ja radikaalin vasemmiston yhteiseen epäluottamuslauseeseen.