Pohjois-Afrikan rintama (toinen maailmansota)
Liittoutuneet aloittivat vastahyökkäyksen, operaatio Brevityn, yrittäessään työntää akselivaltojen joukot takaisin. Seuraavassa operaatio Battleaxessa pyrittiin laukaisemaan Tobrukin saarto, missä epäonnistuttiin. Näiden operaatioiden aikana liittoutuneiden joukkoja organisoitiin uudelleen. Lähi-idän alueen johtajaksi Claude Auchinleckin tilalle saapui Archibald Wavell ja läntisen aavikon joukkoja täydennettiin toisella armeijakunnalla muodostettaessa alueen joukoista brittiläinen 8. armeija, jossa oli brittiläisiä, australialaisia, intialaisia, uusiseelantilaisia ja etelä-afrikkalaisia joukkoja. Lisäksi siihen kuului prikaati Vapaan Ranskan joukoista.
Vasta perustettu 8. armeija aloitti 18. marraskuuta 1941 operaatio Crusaderin, joka oli samalla liittoutuneiden kolmas yritys murtaa Tobrukin piiritys. Tammikuussa 1942 liittoutuneet olivat vallanneet akselivaltojen aiemmin valtaamat alueet takaisin ja etulinja oli siirtynyt El Agheilaan.
Akselivaltojen saatua täydennyksiä Tripolista joukot aloittivat hyökkäyksen voittaen liittoutuneet kesäkuussa Gazalan taistelussa ja vallaten Tobrukin. Akselivaltojen joukot työnsivät 8. armeijan takaisin Egyptin rajan taakse aina 140 kilometrin päähän Alexandriasta, kunnes heidät pysäytettiin ensimmäisessä El Alameinin taistelussa.
Espanjan toinen tasavalta
Jo useita kuukausia valmisteltu sotilaskapina alkoi 17. heinäkuuta 1936. Sen taustalla oli kansallismielisten kenraalien pelko maan hajoamisesta. Hallitus oli yrittänyt estää vallankaappausyrityksiä erottamalla sotilasjohtoa ja sijoittamalla upseereja uusiin tehtäviin. Esimerkiksi kenraali Franco oli siirretty Kanariansaarille, Manuel Goded Llopis Baleaareille ja Afrikan armeijan komentaja Emilio Mola pohjoiseen Navarran maakuntaan. Entisen diktaattorin poika ja Falangistipuolueen johtaja José Antonio Primo de Rivera puolestaan oli vangittu maaliskuussa. Toimenpiteet eivät kuitenkaan olleet riittäviä. Kansallismielisten sotilaiden kapinaa olivat edeltäneet erilaiset väkivallanteot, joihin syyllistyivät molemmat osapuolet. Sisällissodan käynnistävinä tapahtumina pidetään 12. heinäkuuta tapahtunutta luutnantti José Castillon murhaa ja sitä seurannutta monarkistisen konservatiivipoliitikon José Calvo Sotelon ampumista. Castillo oli sosialistisen työväenpuolueen jäsen, joka palveli tasavaltalaisten Guardia de Asalto -poliisivoimissa. Hänen surmaamisensa kostettiin seuraavana päivänä Calvo Sotelon sieppauksella ja teloituksella. Kansallismieliset käyttivät Calvo Sotelon murhaa oikeutuksenaan kapinalle, vaikka sen suunnittelu oli ollut pitkällä jo aikaisemmin. Kapina käynnistyi Espanjan Marokosta 17. heinäkuuta.