Kaleeri
Kaleereiksi kutsuttavia soutulaivoja käytettiin Välimerellä ehkä jopa 3000-luvulta eaa. alkaen.Muinaisen Egyptin soudettavia aurinkolaivoja on säilynyt faaraoiden hautojen yhteydessä. Sota-aikoina tällaisia aluksia käytettiin pääasiassa taistelijoiden ja varusteiden kuljettamiseen, ja ne eivät osallistuneet varsinaisiin taisteluihin. Törmäyskärki (Rostrum, "keulajuhmuri") keksittiin 800-luvulla eaa., ja se teki soutulaivasta sotalaivan. Törmäyskärki sijaitsi vesilinjan alapuolella. Taistelussa kärki ajettiin suurella nopeudella vihollislaivan kylkeen. Kreikkalaisten kehittämä ensimmäinen törmäyskärjellinen alustyyppi oli yhdellä soutajarivillä varustettu pentekonter, jossa oli 50 soutajaa, ja sen pienemmässä versiossa eli triakonterissa oli 30 soutajaa. Näitä kutsuttiin myös pitkäveneiksi (, "nḗes markaí" ), ja ne muistuttivatkin teknisesti viikinkien pitkäveneitä. Törmäyksen jälkeen taistelu käytiin laivojen ollessa toisissa kiinni mies miestä vastaan. Jos alusta ei pystytty valtaamaan (”entraamaan”), vaihtoehdoksi jäi irrottautuminen.
Kiertohakatykki
Siviilikäytössä kiertohakatykit kuuluivat usein valaanpyyntialusten varustukseen. Ensimmäistä kertaa niitä käytettiin valaanpyytiin 1731. Tuolloin piilukkoiset kiertohakatykit olivat epävarmoja kaikilla muilla paitsi tyynellä ja sadettomalla säillä. 1770-luvulla Royal Society of Arts of England tarjosi palkkion sille, joka kehittäisi parannellun version tehostaakseen valaanpyyntiä. Uusista versioista tehokkaaksi osoittautui George Wallis Juniorin 1815 kehittämä kahdella piilukolla varustettu versio, jossa saranalla varustettu kansi suojasi lukkoa kastumiselta. Seuraava menestyksekäs versio oli birminghamilaisen asesepän William Greenerin 1837 kehittämä Greener-tykki, joka levisi brittialusten lisäksi amerikkalaisiin valaanpyyntialuksiin.