Inkavaltakunta
Inkavaltakunnan yksinvaltias johtaja oli jumalkuningas "Sapa Inca". Hallitsijan alaisuudessa oli korkein neuvosto "hunu", jota hallitsija kuunteli neuvoa-antavana elimenä. Sen merkitys oli kuitenkin käytännössä melko vähäinen. Neuvoston jäsenistö koostui valtakunnan neljän hallintoalueen eli "suyun" johtohenkilöistä, ja se toimi yhdyssiteenä paikallishallinnon yksiköihin. Neljän hallintoalueen johtajia olivat varakuninkaat, "capacit". Hallintoalueet muodostuivat provinsseista, joiden johdossa oli yksinvaltias "tocricoc", syntyperäinen "capac" inka. Hänen alamaisiaan olivat neljä paikallista ylimystä, "huñoa", jotka toimivat noin kymmenentuhannen ihmisen päällikkönä. Inkojen kymmenjärjestelmän mukaisessa käskyvaltahierarkiassa huñoja seurasivat tuhannen ihmisen päälliköt ja edelleen sadan ihmisen päälliköt, joiden tehtävät liittyivät työveron ja tuotannonjaon valvontaan. Provinssien hallinnossa toimi lisäksi hallitsijan henkilökohtaisia edustajia, erikoisvirkamiehiä, jotka valvonnan lisäksi myös ehkäisivät vakoilua sekä vahvistivat avioliittoja, jakoivat viljelysmaita ja hoitivat maaomaisuuksien perimisasioita. Inkojen raskas virkamiesjärjestelmä hajautti talouspoliittista valtaa paikallisvirkamiehille ja samalla esti papiston vallan kasvua.
Little Rock
Little Rockin alueen alkuperäisasukkaita eli intiaaneja olivat quapawit. Alueen varhaiset asukkaat tunnettiin kumpujenrakentajina. Kumpuja on säilynyt näihin päiviin saakka ja eräät Arkanasin huomattavimmista kumpurakennelmista sijaitsevat vain lyhyen matkan päässä Little Rockista Arkansas-joen alavirtaan. Vuonna 1541 alueella liikkui espanjalainen tutkimusmatkailija Hernando de Soto. Soton quapaweiksi eli alavirran kansaksi kutsumia intiaaneja oli tuolloin noin 7 000, mutta heidän määränsä romahti pian tautien ja sotien tuloksena. Ranskalaisen tutkimusmatkailija René Robert Cavelier de La Sallen liittäessä alueen Ranskan Louisianaan vuonna 1682 quapaweja oli alueella enää noin 1 300.