Islanninhevonen
Islanninhevonen kuuluu maailman vanhimpiin hevosrotuihin. On arveltu, että ensimmäiset hevoset tulivat saarelle viikinkien mukana Islannin asuttamisen yhteydessä 700–800-luvulla, ja että nämä hevoset olivat eurooppalaisia metsähevosia sekä poneja. Rotua on kotimaassaan Islannissa jalostettu täysin puhtaana lähes tuhat vuotta, koska hevosten tuonti Islantiin on kiellettyä. Tarkoituksena on säilyttää rodun ainutlaatuisuus sekä estää eläintautien pääsy maahan. Myöskään maasta vietyä hevosta ei enää saa tuoda takaisin. Niinpä islantilaiset kilparatsastajat matkustettuaan muualle maailmaan kilpailemaan yleensä tapahtuman jälkeen myyvät hevosensa tai pitävät omaa kilpatallia esimerkiksi Manner-Euroopassa. Suomessa on yli 2 000 islanninhevosta, joista noin 900 on Suomen Hippos ry:n rekisterissä.
Clevelandinruunikko
1800-luvulla clevelandinruunikosta risteytettiin englannintäysiverisen kanssa korkeampi yorkshirenvaunuhevonen, josta tuli suosittu rotu kautta maailman. Autojen yleistyminen kuitenkin syrjäytti rodun, joka miltei hävisi. Puhdasrotuiset clevelandinruunikot säilyivät monipuolisempina, ja niitä käytettiin sekä metsästysratsuina, kuormahevosina sekä vaunuhevosina. Toisen maailmansodan jälkeen yhä edennyt koneellistuminen uhkasi hävittää rodun, kunnes sen säilyttämisestä alettiin kiinnostua 1960-luvulla. Etenkin arvokasta jalostustyötä rodun parissa tehneen kuningatar Elisabet II:n merkitys rodun uudelle suosiolle oli merkittävä. Clevelandinhevonen on nykyisin yhä harvinainen rotu ja puhdasrotuisia tammoja on vain vähän.