Punakaarti
Punakaarti on yleisnimitys, jolla kutsutaan Suomen työväenliikkeen 1900-luvun alun puolisotilaallisia joukkoja. Punakaarteja perustettiin kahdessa vaiheessa, aluksi suurlakon seurauksena vuosina 1905–1906, ja niiden lakkauttamisen jälkeen uudelleen vuosina 1917–1918. Tunnetuin punakaartiksi kutsuttu joukko on vuoden 1918 sisällissodassa Suomen kansanvaltuuskunnan armeijana taistellut "Suomen Punainen Kaarti".
Työläisaktivismi
Vaikka lakko alkoi työväenliikkeen ja porvariston yhteistyönä, osapuolet ajautuivat nopeasti erilleen. Työväenliike antoi niin sanotun "punaisen julistuksen", jonka toteuttaminen olisi merkinnyt muun muassa senaatin erottamista. Perustuslailliset taas kävivät kenraalikuvernööri Ivan Obolenskiin kanssa omia neuvottelujaan eivätkä kelpuuttaneet työväestön edustajia mukaan. Erimielisyyksien johdosta yhteisesti perustetut kansalliskaartit jakaantuivat lakon loppuvaiheessa työläisten punakaarteiksi ja ylioppilaiden suojeluskaartiksi, joiden välille oli lähellä syntyä jopa väkivaltaisia yhteenottoja. Suurlakon johtohahmoihin kuuluneen Yrjö Mäkelinin ajama yhteistoiminta jäi näin ollen tappiolle ja enemmistö sosialidemokraateista omaksui Edward Valppaan kannattaman vallankumouksellisen linjan.