Ranskan kansalliskirjasto
Ranskan kansalliskirjasto on perimätiedon mukaan saanut alkunsa kuningas Kaarle V Viisaan kirjastosta. Kirjastolla on takanaan monipuolinen ja rikas historia, joka on saanut sysäyksiä niin teknisestä kehityksestä kuin myös poliittisesta päätöksenteosta ja ulkoisista tapahtumista. Historia jakautuu kolmeen merkittävään osaan, joista viimeisin ja kaikkein lyhin on ollut suurimman muutoksen aikaa.
Klassismi
Klassismin keskusmaaksi nousi Ranska. Vaikka Pariisi oli kirjallisuuden ja tieteen keskus, vuonna 1635 perustetulla Ranskan akatemialla oli suuri valta kirjallisuusinstituutiossa, sillä sen 40 asiantuntijaa valvoivat kirjallista tuotantoa tarkastamalla, että teosten sisältö oli sopivaa. Keskustelupiiristä kehittyneen Akatemian perusperiaatteena oli vaalia kulttuuria ja hyvää makua.. Ranskan akatemia kokosi ranskan kielen suuren sanakirjan, joka ilmestyi vuonna 1694. Sanakirjasta pystyi tarkistamaan, mikä sana oli hyväksytty osaksi sivistynyttä puhekieltä. Kaikki klassismin ajan merkittävät kirjailijat eivät olleet sopivia jäseniä Ranskan akatemiaan. Esimerkiksi Molièrea ei voitu valita akatemiaan, koska hän toimi myös näyttelijänä, joka oli halveksittu ammatti. Ranskan akatemian jäsenillä, tärkeimpänä Nicolas Boileaunilla, oli keskeinen vaikutus klassismin ajan kirjallisuuteen. 
Ranskan klassismin draamassa noudatettiin niin kutsuttua kolmen ykseyden sääntöä, jonka klassismin teoreetikot löysivät Aristoteleen runousopista. Aristoteleen määritelmän mukaan draaman tulee olla kokonainen, loppuun suoritettu ja pituudeltaan rajoitettu. Toiminnan, ajan ja paikan ykseydet liittyivät draaman muotoon. Kolmen ykseyden sääntö oli klassismin ajan kirjoittajille suunnattu normi, jonka tavoitteena oli saavuttaa näytelmän keinoin mahdollisimman pitkälle viety todenmukaisuus eli eräänlainen draamallinen realismi.