Korean sota
Korean sota käytiin vuosina 1950–1953 Korean demokraattisen kansantasavallan (Pohjois-Korea) ja Kiinan kansantasavallan yhteisen "kansanarmeijan" sekä Korean tasavallan (Etelä-Korea) ja Yhdysvaltojen johtamien Yhdistyneiden kansakuntien (YK) joukkojen välillä. Yhdistyneiden kansakuntien asettuminen Pohjois-Koreaa vastaan Etelä-Korean tueksi perustui Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan 51. artiklaan ja turvallisuusneuvoston päätökseen, jonka istuntoja Neuvostoliitto boikotoi siksi, ettei Kiinan kansantasavallan asemaa YK:ssa ollut tunnustettu.
Kim Il-sung
9. syyskuuta 1948 Kim Il-sung julisti Korean demokraattisen kansantasavallan perustetuksi Neuvostoliiton tuella, sen jälkeen, kun amerikkalainen sotilashallinto oli perustanut Korean tasavallan muutamaa viikkoa aiemmin. Seuraavana vuonna alkoi olla selvää, että Korea oli pysyvästi jakautunut. Sekä Etelä- että Pohjois-Korea pitivät itseään ainoana laillisena korealaisena valtiona. Etelä-Korean hallitusta herjattiin muun muassa ”sätkynukeiksi”, kun taas etelässä herjattiin pohjoista ”sylikoiriksi”. Tuhansia pakolaisia siirtyi pohjoisesta etelään pakoon kommunistista pakkovaltaa samalla, kun etelästä vastaavasti pakeni tuhansia pohjoiseen pakoon Yhdysvaltojen joukkojen ja Syngman Rheen hallituksen vainoa. Kiinan sisällissodan päättyminen kommunistien voittoon rohkaisi Kim Il-sungia, joka halusi yhdistää Korean sodalla ja neuvotteli asiasta Stalinin kanssa, joka myöntyi ajatukseen. Kyseisille keskusteluille saatiin vahvistus vuonna 1994, kun Venäjän presidentti Boris Jeltsin luovutti keskusteluita koskevat asiakirjat maansa arkistosta Etelä-Korean presidentille Kim Young-Samille. Neuvostoliitto toimitti Pohjois- Koreaan merkittävän määrän uutta aseistusta. ,