Suomen koripallon historia
Ensimmäiset kosketukset lajiin tapahtuivat jo 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä, jolloin muun muassa raittiusyhdistys Koiton jäsenet pelasivat koripalloa muistuttavaa peliä Helsingin Hakasalmen puistossa. Pelissä pallo heitettiin umpikoriin, josta se otettiin pois kepillä tai riu'ulla. Pääkaupungista laji alkoi levitä muuallekin Suomeen ja vuosina 1917 ja 1918 Kotkassa pelattiin samantapaista peliä. Suomen Työväen Urheiluliiton jäsenet tekivät vuonna 1922 matkan Neuvostoliittoon, jossa lajia pelattiin jo enemmän. Matkalaisten joukossa heräsi halu tuoda laji myös Suomeen ja tarkoituksena oli ottaa koripallo lajiohjelmien joukkoon. Suomessa ollut hallipula sekä innostuksen puute kuitenkin latistivat haaveet tästä.
Tampereen Pyrintö (koripallo)
Tampereen Pyrinnön koripallojaosto perustettiin vuonna 1941, kun seuran yleisurheilijoiden kuntoharjoitteluna käytetty laji liitettiin Pyrinnön silloisen puheenjohtajan Into Harjun aloitteesta seuran harjoittamien lajien joukkoon. Alussa koripalloilijat heittivät palloa korkeushyppytelineen päälle laitettuun renkaaseen tai seinään piirrettyyn ympyrään Frenckellin salissa. Pyrintö menestyi valtakunnallisessa koripallossa ensimmäisen kerran vuonna 1945 voitettuaan A-poikien Suomen mestaruuden, ja seuran miehet voittivat maakuntasarjan vuonna 1947. Seuraavaksi Pyrinnön miehet pelasivat Suomensarjassa ja vuosina 1949–1952 Koripalloliiton mestaruussarjassa. Vuonna 1949 Pyrinnön Seppo Aarnivala esiintyi SKL:n voitokkaassa Ruotsi-maaottelussa, jossa huoltajana toimi Teuvo Tuominen. Vuonna 1952 miesten sarjat yhdistettiin.