Viljo Elomaa
Viljo Urho Elomaa (alun perin Helenius, 9. elokuuta 1897 Kälviä – 4. helmikuuta 1966 Jyväskylä) oli suomalainen urheilija ja suojeluskuntalainen, joka saavutti menestystä ampumalajeissa ja yleisurheilulajeissa. Viljo Elomaa syntyi isänmaalliseen ja urheilua arvostavaan perheeseen Keski-Pohjanmaalla, mutta on kuitenkin taustaltaan lähinnä hämäläistä sukua. Viljon puoliso oli Hanna Viik ja vanhemmat rautatievirkamies Mikko Helenius ja Aleksandra Helin. Viljon veli Toivo Elomaa oli nuorena yhtä lahjakas yleisurheilija. Eversti Toivo Elomaa kaatui Tulemajoella 5.7.1944, toimiessaan tuolloin JR44:n komentajana. Viljon veli Sulo Elomaa oli 1910–1930-luvuilla Lahden urheiluelämän uranuurtajia ja muun muassa teki pitkän päivätyön nostaessaan Lahden Urheilijat suurseuraksi. Viljon poika Antti Elomaa on yksi Suomen kaikkien aikojen menestyksekkäimpiä pesäpalloilijoita.
Viljo Holopainen
Holopaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Mikko Kusti Holopainen ja emäntä Kerttu Maria Miettinen ja puoliso vuodesta 1944 Helvi Rakel Niinimaa. Hän valmistui Kuopion yhteiskoulusta 1936 ja suoritti Helsingin yliopiston metsätutkinnon ja Metsähallituksen metsätaloudellisen virkatutkinnon. Maatalous- ja metsätieteiden kandidaatti hänestä tuli 1947 ja lisensiaatti ja tohtori 1950, samoin kuin valtiotieteen kandidaatti. London School of Economics -korkeakoulussa hän oli British Councilin rahoittamana stipendiaattina 1950-1951 ja 1964 Yhdysvalloissa ASLA-Fulbright-tutkijastipendiaattina. Helsingin yliopiston metsätalouden apulaisprofessorina Holopainen toimi 1954-1959 ja puumarkkinatieteen professorina 1959-1964. Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtaja hän oli 1964-1979, Erkki Kalelan jälkeen. Holopainen oli aktiivinen alansa kotimaisissa ja kansainvälisissä järjestöissä. Hänen yhteensä 85 julkaisuaan sisältävät myös metsäpolitiikkaa käsitteleviä teoksia, kuten "60-luvun metsäpolitiikka" (1967), "Vastuun metsäpolitiikka" (1970) ja Erkki Timosen kanssa laadittu "Metsä vastaa" (1995). Hän oli Suomen Metsätieteellisen Seuran kunniapuheenjohtaja vuodesta 1985 ja lahjoitti seuralle puolisonsa kanssa peruspääoman nimeään kantavaan rahastoon 1989.