Elokuva
Ranskalaiset Lumièren veljekset olivat keskeisiä elokuvan keksimisessä, ja myös järjestivät ensimmäiset varsinaiset elokuvaesitykset. Ensimmäisen kerran tämä tapahtui 28. joulukuuta 1895, jolloin näytettiin yksinkertainen dokumentti asemalle saapuvasta junasta, "L'Arrivée d'un train en Gare de la Ciotat", sai ensi-iltansa Pariisissa. Toinen elokuvan alkuaikojen suurimmista vaikuttajista oli Georges Méliès, myös ranskalainen, jota voidaan puolestaan pitää trikkikuvauksen ja fantasiaelokuvan isänä.
Film noir
1940- ja 1950-lukuja pidetään yleisesti amerikkalaisen film noirin ”klassisena kautena”. Vaikka Alain Silverin ja Elizabeth Wardin film noir -tietosanakirja luokittelee "Suurkaupungin kadut" (1931) ja muut ennen toista maailmansotaa tuotetut rikosmelodraamat – muun muassa Fritz Langin ohjaamat "Kiihko" (1936) ja "Karkuri" (1937) – täysiverisiksi film noireiksi, on muilla kriitikoilla tapana kutsua niitä esimerkiksi ”proto-noiriksi”. Ensimmäisenä ”oikeana” film noirina viitataan yleisimmin Latviassa syntyneen ja Neuvostoliitossa oppinsa saaneen Boris Ingsterin elokuvaan "Murha 3. kerroksessa" (1940). Tähtenä toimi unkarilaisemigrantti Peter Lorre, vaikkei esittänytkään elokuvan pääosaa kuten aiemmin Langin elokuvassa "M – kaupunki etsii murhaajaa". Lorre esitti myöhemmin sivurooleja useissa merkittävissä amerikkalaisissa film noireissa. Kohtuullisesta, B-elokuvien yläpään budjetistaan huolimatta "Murha 3. kerroksessa" päätyi aiheuttamaan studiolleen RKO:lle tappiota 56 000 dollaria, lähes kolmanneksen kokonaiskustannuksistaan. "Variety" kutsui Ingsterin teosta ”liian harkituksi ja omaperäisimmillään siltä puuttuu kyky pitää mielenkiintoa yllä. Elokuva on liian taiteellinen tavalliselle yleisölle, ja liian yksitoikkoinen muille.” Elokuvaa ei pidetty uuden suuntauksen, saati lajityypin, alkuna moneen vuosikymmeneen.