Amirandaredžaniani
"Amirandaredžaniani" koostuu kahdestatoista proosaosiosta tai "portista", joiden järjestys on usein käännetty 1600- ja 1700-lukujen käsikirjoituksissa. Teos sijoittuu itämaa-teemaiseen fiktiiviseen maailmaan ja keskittyy seuraamaan Daredžanin pojan Amiranin (Amiran Daredžanisdze) sankarillisia tekoja ja seikkailuja, joista kerrotaan viidessä osassa. Muut osat on omistettu muille sankareille, eivätkä ne liity vahvasti toisiinsa. Neuvostokriitikot yrittivät nähdä "Amirandaredžanianin" Georgian feodaalisen yhteiskunnan peilinä, mutta kansallisella tai uskonnollisella paatoksella ei ole kertomuksessa osaa. Se keskittyy pelottomuuden ja miesten välisen solidaarisuuden ritari-ideaalien sekä elävien taistelukohtausten kuvaamiseen. Teoksen sankarit ovat tyypillisesti äärimmäisen voimakkaita, pelottomia, sotaisia, armollisia voitettuja vihollisiaan kohtaan, anteliaita ja ritarillisia. Rustavelin ylistämää hovirakkautta ei kertomuksessa kuitenkaan ole, eikä naisia kohtaan osoiteta juuri kiinnostusta. "Amirandaredžanianin" sankareille naisen rakkaus voitetaan miekan avulla, eikä se ole muuta kuin veruke suuremmille taisteluille.
Daniel Tšonkadze
Suuri osa hänen työstään keskittyi georgialaiseen ja ossetialaiseen kansanperinteeseen. Hän oli valmistumatta jääneen osseetti-venäjä-sanakirjan tekijä, ja kirjoitti muistiin kokoelman ossetialaisia sananlaskuja käyttäen professori Andreas Sjögrenin kielelle kehittämää aakkostoa. Tästä syystä jotkut pitävät häntä "ossetialaisen kirjallisuuden isänä". Tšonkadzen ensimmäinen ja viimeinen julkaistu teos, "Suramis tsikhe", sai osakseen pitkäaikaista menestystä. Se julkaistiin vuosina 1859–1960 georgialaisessa "Tsiskari"-lehdessä. Pienoisromaani on sekoitus kansanperinnettä, historiaa, poliittista protestia ja romanttista draamaa, jossa Tšonkadze hyökkää intohimoisesti maaorjuutta vastaan. Sensuurisyistä tarinalle annettiin keskiaikainen asetelma, ja se oli täynnä allegorioita: tuon aikaista yhteiskuntapoliittista järjestelmää symboloi rapistuva Suramin linnoitus, joka vaatii elävän henkilön haudattavaksi muuriensa sisäpuolelle pysyäkseen pystyssä. Novellan teki kuuluisammaksi tunnettu armenialainen elokuvaohjaaja Sergei Paradžanov, joka ohjasi palkintoja saaneen "Ambavi Suramis tsikhitsan" 1980-luvulla.