Joki
Joki on suuri luonnon muovaama maanuoma, jossa virtaa vettä. Useimpien jokien kuljettama vesi on peräisin yläville maille osuneista sateista. Joki voi saada lisää vettä myös lähteistä. Aluetta, jolle satanut vesi valuu joen uomaan, kutsutaan "valuma-alueeksi". Tämän alueen rajat ovat vedenjakajia. Pääuoma on joki, johon kertyy useiden jokien vettä. Pääuoma päättyy joen suuhun: joko suurempaan jokeen, suureen järveen tai mereen. On myös sisäisiä valuma-alueita, joista vesi voi poistua vain haihtumalla. Joen alkupäätä kutsutaan yläjuoksuksi, loppupäätä alajuoksuksi. "Sivujoki" on joki, joka päättyy suurempaan jokeen. Jokien virtaamat vaihtelevat, ja usein on vaikea sanoa kumpi yhdistyvistä uomista on suurempi. Tällöin toinen näistä on sovittu pääuomaksi. Jokea pienempiä vesireittejä ovat puro ja oja.
Keuhkoputki
Keuhkoputket "(bronchus)" ovat henkitorvesta keuhkoihin johtavat hengitysteiden osat, jotka kuuluvat alahengitysteihin henkitorven lisäksi. Muut hengityselimet ovat keuhkot ja ylähengitystiet. Ylähengitysteihin kuuluvat nenäontelo sivuonteloineen, nielu ja kurkunpää. Henkitorvi päättyy, kun se jakautuu oikeaksi ja vasemmaksi pääkeuhkoputkeksi. Pääkeuhkoputket kulkevat vasemmasta ja oikeasta keuhkoportista yhdessä laskimoiden ja valtimoiden kanssa keuhkoihin. Keuhkoissa pääkeuhkoputket jakautuvat aina vain pienempiin keuhkoputkiin. Suurempien keuhkoputkien seinämässä on lähinnä rustokudosta, mutta aivan pienemmissä keuhkoputkissa on enää vain sileää lihaskudosta. Pienimmät keuhkoputket päättyvät alveoleihin eli keuhkorakkuloihin, joissa varsinainen kaasujen vaihto hengitysilman ja veren välillä tapahtuu. Keuhkoputkien pintaepiteeli on valekerrostunutta värekarvaepiteeliä eli hengitystie-epiteeliä, jossa on limaa liikuttavia värekarvoja eli siilioita. Värekarvojen sisällä on mikrotubuluksien muodostama rakenne, joka liikkuu liikeproteiinien avulla saaden aikaan värekarvojen liikkeen.