Nerkoonjärvi
Järven vesi on hapahkoa, runsashumuksista ja väriltään ruskeaa. Happamuusaste (pH) on 6,5. Humusta saapuu järveen Hirvijoen, Mäntysenluoman, Majaluoman, Launosluoman ja Aitoluoman kautta. Kesäkuukaisina veden fosforipitoisuus nousee 22 μg/l (mikrogrammaa litrassa) ja typpipitoisuus 590 μg/l. Nämä ravinnemäärät yhdessä veden lämpötilakerrostuneisuuden kanssa aiheuttaa syvänteissä happikatoa syksyn alussa ja talven lopulla. Veden käyttökelpoisuuslauokitus on kuitenkin hyvä.
Vekarajärvi
Järven vedenlaatua on tutkittu alkutalvella vuosina 1981 ja 1992. Sen kautta laskevat valuma-alueen yläpuoliset järvet, joiden vedenlaatu on Vekarajärven kanssa hyvin samanlaisia. Veden väri on ruskea ja siinä on runsaasti humusta. Nämä piirteet syntyvät yleensä suo- ja metsävaltaisilla valuma-alueilla. Vesi on kuitenkin kirkasta. Humusjärvet ovat yleensä happamia ja näin on myös Vekarajärvi, jonka happamuustaso on alle pH 6,0. Tämä arvo vaihtelee vuodenaikojen ja sään mukaan, koska järven pyskurikyky happamoitumista vastaan on jo heikko. Vuonna 1981 järven rehevyystaso oli lievästi rehevöityneiden järvien tasoa. Vuonna 1992 veden fosforipitoisuus alitti karujen vesien raja-arvon 12 mikrogrammaa litrassa vettä eli µg/l. Samaan aikaan typpipitoisuus oli luontaisille järville ominainen. Kesällä fosforipitoisuus kohoaa, joten kokonaisuudessaan arvio lievästä rehevöitymisestä lienee totuudenmukainen. Veden happipitoisuus oli tutkittuina ajankohtina erinomaisen hyvä. Pintavesien happipitoisuus vaihteli välillä 9,9–12,0 milligrammaa litrassa vettä (mg/l). Pohjassa se oli 6,6–9,3 mg/l. Vekarajärvi soveltuu virkistyskäyttöön melko hyvin. Vedenlaatua heikensivät suuri humuspitoisuus ja kohonneet ravinnepitoisuudet.