Richard Strauss
Seuraava yritys oopperan parissa oli "Feuersnot" (1901), joka menestyi kohtalaisesti. Sen sijaan Straussin seuraavassa oopperassa, Oscar Wilden näytelmään perustuvassa "Salomessa", ei ollut mitään kohtalaista. "Salome" oli yksi 1900-luvun suurimmista kulttuuriskandaaleista. Sen uudenlainen sävelkieli ja rohkean eroottis-uskonnollinen aihepiiri herättivät sekä vihaa että ihailua. Jopa Saksan keisari Vilhelm II osallistui kiihkeään keskusteluun siitä, oliko "Salome" rappion vai edistyksen oire saksalaisessa musiikissa.
Oopperan historia
1800-luvun puolenvälin jälkeen venäläinen musiikkielämä puhkesi kukoistukseen Pietarin ja Moskovan konservatorioiden perustamisen johdosta. Oppilaitosten myötä venäläisten muusikoiden ja säveltäjien ammattitaito nousi uudelle tasolle ja loi pohjan vahvalle taidemusiikkiperinteelle, joka jatkuu Venäjällä yhä. Mili Balakirevin, César Cuin, Aleksandr Borodinin, Modest Musorgskiin ja Nikolai Rimski-Korsakovin muodostama kansallismielinen ”mahtava pieni ryhmä” pyrki luomaan Glinkan jalanjäljissä uutta aidosti venäläistä musiikkia. Ryhmän jäsenistä Nikolai Rimski-Korsakov oli erityisen tuottelias oopperasäveltäjä yhteensä viidellätoista oopperalla, joista tunnetuimpia ovat "Sadko" (Садко, 1896), "Tsaari Saltanin tarina" ("Сказка о царе Салтане", "Skazka o tsare Saltane", 1900) ja "Kultainen kukko" ("Золотой петушок", "Zolotoi petušok", 1909). Omien teostensa lisäksi Rimski-Korsakov myös viimeisteli Borodinin "prinssi Igor" oopperan, orkestroi osittain Cuin "William Ratcliffin" aikaisemmin mainitun "Kivisen vieraan" lisäksi. Viisikon merkittävimmäksi oopperasäveltäjäksi nousi kuitenkin Modest Musorgski, vaikka suurin osa hänen oopperaprojekteistaan jäi keskeneräisiksi. Venäläisen oopperan merkkipaalu "Boris Godunov" (Борис Годунов, 1869) kävi läpi myös lukuisia revisioita ennen kuin se saavutti lopullisen muotonsa. Se esitettiin ensimmäistä kertaa vasta 1874 johtuen muun muassa ongelmista sensoriviranomaisten kanssa. Musorgskin kuoltua alkoholismiin vain 42-vuotiaana Rimski-Korsakov muokkasi teosta poistaakseen ystävänsä "kömpelyydet". Tämän jälkeen teosta kuitenkin alettiin esittää enemmän. 1900-luvun aikana Musorgskin alkuperäisen tummasävyisen orkestroinnin arvostus on noussut. Musorgskin toisesta historiallisesta oopperasta, "Hovanštšinasta" ("Хованщина"), oli valmiina vain pianopartituuri säveltäjän kuollessa, ja senkin viimeisteli ensi-iltaan Rimski-Korsakov. Dmitri Šostakovitš laati myöhemmin uuden soitinnuksen, jonka arvellaan olevan lähempänä säveltäjän alkuperäistä tarkoitusta.