Fenotyyppi
Fenotyyppi eli yksilön ilmiasu on kehittyvän tai kehittyneen yksilön kaikkien havaittavien ominaisuuksien (anatomisten, fysiologisten, biokemiallisten ja käyttäytymisen) kokonaisuus. Jo 1880-luvulla biologit huomasivat, että perinnöllisyysaine ja eliön ruumis olivat eri asia. Tämä jako selkiytyi, kun varhaiset perinnöllisyystieteilijät ottivat käyttöönsä käsitteet genotyyppi ja fenotyyppi. Fenotyyppi on ympäristön ja geenien vuorovaikutuksen tulos. Näennäisesti samankaltaiset fenotyypit voivat kätkeä geenien tasolla sisäänsä huomattavaa geneettistä muuntelua. Jos ympäristössä ei tapahdu suuria muutoksia, on todennäköisesti fenotyyppikin hyvin samankaltainen kuin aikaisemmissa sukupolvissa ja yksi laji voi kukoistaa miljooniakin vuosia. Jotkut fenotyypin osat voivat kehittyä nopeammin kuin toiset, yksilö ei kehity yhtenä yksikkönä.
Antropometria
Akateemisessa mielessä antropometriaa käytetään nykyään esimerkiksi ihmispopulaatioiden fenotyypin ja genotyypin välisten erojen vertaavassa tutkimuksessa muun muassa ympäristötekijöiden merkitystä selvitettäessä. On esimerkiksi arvioitu, että suurikehoisten nisäkkäiden fenotyyppivariaatiota kuvaavat Bergmannin sääntö ja Allenin sääntö koskevat myös ihmistä. Edellisen mukaan kylmemmissä ympäristöissä elävät yksilöt ovat keskimäärin suurempia ja jälkimmäisen mukaan lyhytraajaisempia kuin lämpimämmissä ympäristöissä elävät lajitoverinsa. Ihmisiin keskittyvät paleontologit käyttävät antropometriaa ihmisen biologisen evoluutioketjun selvittelyssä. Akateemisen maailman ulkopuolella antropometriaa käytetään ihmispopulaatioille valmistettavien käyttötavaroiden, esimerkiksi vaatteiden mittasuhteiden suunnittelemiseen ja merkitsemiseen. Lääketieteessä antropometriaa käytetään esimerkiksi lasten kasvun ja ravitsemustieteessä painon seurantaan. Oikeuslääketieteessä antropometriaa saatetaan käyttää rikosten selvittelyssä tai uhrien tunnistamisessa.
Antropometria kuuluu ottaa huomioon myös työvälineitä, koneita ja työpisteitä kehitettäessä ja suunniteltaessa.