Lateraanisopimukset
Lateraanisopimuksiksi kutsutaan kolmea sopimusta, jotka solmittiin Benito Mussolinin käytännössä hallitseman Italian kuningaskunnan ja paavin välillä 1929. Sopimukset ratkaisivat Italian ja paavin välisen kiistan, joka oli syntynyt vuonna 1870, kun Italia liitti Rooman itseensä, mikä lakkautti Kirkkovaltion ja paavin maallisen vallan. Italia takasi paaville aseman, tuloja ja Vatikaanin käyttöoikeuden 1871, mutta se ei riittänyt katoliselle kirkolle, joka esitti tarvitsevansa riippumattomuuden maallisesta vallasta. Paavit julistautuivat "Vatikaanin vangeiksi" eivätkä esiintyneet julkisuudessa lähes kuuteen vuosikymmeneen.
Latinalaiset
Latinalaiset järjestäytyivät 900-luvulla eaa. poliittisesti ja muodostivat latinalaisliiton Alba Longan aloitteesta puolustusliitoksi lähinnä etruskeja vastaan. Liiton ja muunkin etnisen yhteisöllisyyden ylläpitämiseksi ja vahvistamiseksi vietettiin Albavuorella vuosittaisia latinalaisjuhlia ("feriae Latinae"). Näissä seremonioissa (joita kutsuttiin myös nimellä "Latiar") uhrattiin Juppiter Latiarikselle, jota pidettiin latinalaisliiton suojelijana.