James Garfield
Garfield vannoi virkavalansa 4. maaliskuuta 1881. Virkaanasujaispuheessaan hän korosti muun muassa afroamerikkalaisten yhteiskunnallisen aseman parantamista. Garfield vietti valtaosan lyhyeksi jääneestä presidenttikaudestaan nimittäessään kabinettiaan ja muita korkeita virkamiehiä. Vaikka Garfield pyrki nimittämään korkeisiin virkoihin sekä stalwartin että half-breedin kannattajia, half-breedit saivat selvästi korkeampia nimityksiä kuin stalwartit: Half-breedsin johtaja James Gillespie Blaine nimitettiin ulkoministeriksi ja New Yorkin sataman tullimaksujen kerääjäksi valittiin half-breedeihin kuulunut William H. Robertson, mikä sai stalwartin johtohahmoihin kuuluneen Roscoe Conklingin raivoihinsa. Muita merkittäviä nimityksiä olivat muun muassa William Windomin nimittäminen valtiovarainministeriksi, Abraham Lincolnin pojan Robert T. Lincolnin nimittäminen pääasiassa tämän sukutaustan vuoksi sotaministeriksi ja Grantin vastustajana tunnetun Wayne MacVeaghin nimittäminen oikeusministeriksi.
Orjuus Yhdysvalloissa
Kun vuoden 1860 vaaleissa Yhdysvaltain presidentiksi valittiin orjuuden vastustajana tunnettu Abraham Lincoln, joka oli luvannut ettei yhdestäkään uudesta osavaltiosta saisi tulla orjavaltio, etelävaltiot eli konfederaatio julistautuivat itsenäiseksi ja aloittivat Yhdysvaltain sisällissodan. Pohjoisvaltiot voittivat sodassa orjuutta tukeneet etelävaltiot. Jo sodan aikana Lincoln antoi vuonna 1863 presidentillisen vapautusjulistuksen (), jossa luvattiin pysyvä vapautus suurimmalle osalle Yhdysvaltain orjista. Sisällissodan jälkeen säädettiin Yhdysvaltain perustuslain 13. lisäys, joka kielsi orjuuden ja pakkotyön – muuten kuin rangaistuksena rikoksista – kaikkialla Yhdys­valtojen alueella.