Saksan interventio Suomen sisällissodassa
Saksalaiset tarvitsivat kipeästi miehiä länsirintamalla, minkä vuoksi Suomeen pystyttiin lähettämään vain rajallisesti joukkoja. Maaliskuun aikana Danzigissa koottiin 9 445 miehen vahvuinen "Ostsee-Division" eli Saksan Itämeren-divisioona, jonka komentajaksi määrättiin kenraalimajuri Rüdiger von der Goltz. Lähes 10 000 miehen lisäksi Suomeen laivattiin yli 3 000 hevosta sekä valtava määrä aseita, ammuksia, elintarvikkeita ja muita varusteita. Taistelu- ja huoltojoukkojen ohella saapui myös muun muassa filmiryhmä, joka saksalaisten etenemisen aikana tallensi paljon ainutlaatuista kuvamateriaalia sisällissodasta. Kontra-amiraali Hugo Meurerin komentama laivasto-osasto koostui kaikkiaan noin sadasta erikokoisesta keisarillisen laivaston aluksesta. Sen mukana palasi myös 380 Pellingin taistelun jälkeen Suomenlahden ylitse paennutta Itä-Uudenmaan suojeluskuntalaista. Valkoisen armeijan edustajaksi divisioonan esikuntaan nimitettiin eversti Wilhelm Thesleff.
Itärintama (toinen maailmansota)
Saksan hyökkäyksen alkaessa puna-armeijalla oli joukkoja 303 divisioonaa ja 22 prikaatia eli noin 4,8 miljoonaa sotilasta, ja vuoteen 1944 mennessä sotilaita oli itärintamalla jo kuusi miljoonaa. Sodan aikana armeijaan värvättiin yhteensä 29 574 900 sotilasta lisää. Puna-armeija oli organisoitu armeijaryhmää vastaaviin rintamiin (), joiden erikoispiirre oli niihin liitetty armeijaa vastaava oma lentokoneosasto, joka oli suoraan rintaman komentajan alaisuudessa. Puna-armeijan armeija oli hiukan pienempi kuin saksalaisten vastaava: esimerkiksi panssariarmeija koostui teoriassa 620 tankista ja 188 rynnäkkötykistä ja panssariarmeijakunta koostui kolmesta panssariprikaatista, joissa jokaisessa oli 65 panssarivaunua ja joka oli kooltaan lähellä saksalaista panssaridivisioonaa. Puna-armeijan jalkaväkidivisioonan koko oli teoriassa 11 780 sotilasta, mutta niiden koko todellisuudessa vaihteli yleensä 3 000:sta 7 000:een.