Väliaikainen IRA
Väliaikainen IRA oli vastaus Ulsterin lojalistien katolilaisiin mielenosoittajiin kohdistamaan väkivaltaan ja brittisotilaiden saapumiseen Pohjois-Irlantiin vuonna 1969. Alussa IRA pyrki vain puolustamaan nationalistien alueita. Kun järjestö joutui vuonna 1970 yhteenottoihin lojalistien kanssa, sen toiminta jyrkkeni. Vuonna 1971 väliaikainen IRA alkoi hyökätä. IRA käytti pommikampanjoiden lisäksi sissitaktiikkaa Ulsterin poliisia RUC:ta ja brittijoukkoja vastaan. IRA toimi verisimmin 1970-luvun alkuvuosina. Se laajensi vuonna 1973 pommi-iskunsa koko Iso-Britanniaan ja yritti 1980-luvun alussa murhata pääministeri Margaret Thatcherin. Muun muassa Libya ja jotkut amerikanirlantilaiset tukivat väliaikaista IRA:ta. 1990-luvulla alkanut rauhanprosessi on johtanut siihen, ettei järjestö ole toiminut vuoden 2005 jälkeen. Vuonna 1997 väliaikaisesta IRA:sta irtautui kuitenkin aseellista vastarintaa jatkamaan pyrkinyt Real IRA (”todellinen IRA”).
Michael Collins (irlantilainen vapaustaistelija)
Vielä suurempi merkitys oli kuitenkin Collinsin toiminnalla IRA:n johdossa Irlannin tasavaltalaisten ja brittihallinnon välille puhjenneessa sodassa. Hän oli virallisesti IRA:n tiedustelujohtaja, mutta käytännössä juuri hän johti IRA:n sissioperaatioiden suunnittelua ja toteutusta. IRA:n sodankäynti käsitti muun muassa hyökkäyksiä poliisiasemille. Collins loi varsinkin Dubliniin tehokkaan maanalaisen organisaation, joka onnistui marraskuussa 1920 eliminoimaan yhdellä iskulla brittien tiedustelun tärkeimmät tiedottajat. Tästä seurasi 20. marraskuuta verisunnuntaina tunnettu verilöyly, kun brittien Black and Tans -joukot hyökkäsivät kostoksi jalkapallo-ottelun yleisöä vastaan. Collins oli tämän jälkeen brittien pidätyslistan kärjessä, ja hänen vangitsemisestaan luvattiin 10 000 punnan palkkio.