G. A. Serlachius
Yhdessä tehtaan kanssa kasvoi Mänttä. Ympäröivältä maaseudulta muutti väkeä uuteen tehtaaseen etsimään työtä ja toimeentuloa. Ajan oloista poiketen Serlachius ei juurikaan palkannut lapsia, enimmillään heitä oli työssä kymmenkunta. Työläistensä turvaksi hän perusti ”vaivaiskassan”, johon jokainen maksoi prosentin palkastaan. Näin hän saattoi tuntea moraalista ylemmyyttä toisten tehtailijoiden harjoittamaa riistoa kohtaan. Vaikka tehtailija tunnettiin liike-elämässä äkkipikaisena ja hankalana, hän oli tehtaansa ”Matteja” kohtaan mutkaton ja ystävällinen. Työssä hän vaati työläisiltä raittiutta, näyttäen tässä itse hyvää esimerkkiä, juhlissa hän salli palokunnan ja soittokunnan puffetin myyvän olutta, rommia, viskiä ja konjakkia. Ympäröivien pitäjien säätyläiset yleensä paheksuivat tällaista.
Metsä Group
Serlachiuksen ja Metsäliiton yhteistyöstä oli siis kokemusta jo Metsä-Botnian Kaskisten sellutehtaan ja Pohjan Sahan yhteydessä. Keväällä G.A. Serlachiuksen pääomistaja ja toimitusjohtaja, vuorineuvos Gustaf Serlachius ja Metsäliiton vuorineuvos Mikko Wuoti valmistelivat pääneuvottelijoina yhtiöiden fuusion. Päätöksen yhdistymisestä Metsäliiton osuuskunnan piirissä ajoi läpi Heikki Haavisto. Fuusiota perusteltiin synergiaeduilla. Serlachiuksella oli pehmopaperia ja metsäomaisuutta, Metsäliiton Teollisuus Oy:llä aikakauslehtipaperia ja kartonkia sekä puunhankintaa. Tehtaat sijaitsivat etäällä toisistaan kilpailematta samoista raaka-aineista. Yritykset olivat kooltaan lähes samankokoiset. Serlachius hieman suurempi, mutta velkaisempi. Fuusiossa omistus jaettiin tasan, mutta Metsäliitolla oli enemmän äänivaltaisia A-osakkeita. Uuden yrityksen Metsä-Serlan johtoon nousi molempien osapuolien edustajia. Gustaf Serlachiuksesta tuli Metsä-Serlan hallituksen puheenjohtaja ja Metsäliiton Teollisuuden Ebbe Sommarista toimitusjohtaja. Uusi pääkonttori sijoittui Helsinkiin Fabianinkadulle.