Eidsvollin kansalliskokous
Samaan aikaan Norjan käskynhaltijana toimi prinssi Kristian Frederik, Tanskan kuninkaan Fredrik VI:n serkku ja tätä edeltäneen kuningas Kristian VII:n velipuolen poika. Ystävänsä, norjalaisen liikemies ja virkamies Carsten Ankerin rohkaisemana hän pani alulle norjalaista vastarintaa estääkseen Ruotsin ylivaltaa alueella ja edistääkseen Tanskan ja Norjan mahdollista uudelleenyhdistymistä tulevaisuudessa. Fredrik VI oli heti rauhansopimuksen solmimisen jälkeen käynnistänyt ison operaation lähettääkseen viljaa kauan emämaastaan eristyksissä olleeseen Norjaan. Fredrik VI:n aloitteesta Kristian Frederik käynnisti myös maanlaajuisen propagandakampanjan Norjan itsenäisyyden puolesta sekä harrasti aktiivista diplomatiaa suurvaltoihin päin edistääkseen Norjan mahdollisimman suurta riippumattomuutta Ruotsista.
Engelbrektin kapina
Vuoden 1434 lopulla oli koko maa ja Hallanti kapinallisten vallassa. Ainoastaan Tukholma ja joitain muita linnoja oli valloittamatta. Suomessa Viipuria hallitsi kuninkaalle uskollinen Krister Niilonpoika Vaasa. Marraskuussa kuningas Eerik Pommerilainen saapui Tukholmaan sotajoukkoineen. Pian hän sai aikaan aselevon kapinallisten kanssa. Engelbrekt ei ilmeisesti ollut neuvotteluissa mukana. Aselevon tuli kestää vuoden 1435 syyskuuhun. Vuonna 1435 Arbogassa Engelbrekt valittiin herrainpäivillä Ruotsin valtionhoitajaksi ("rikshövitsman"). Tätä kokousta on pidetty Ruotsin ensimmäisinä valtiopäivinä jossa kaikki säädyt olivat koolla. Lokakuussa 1435 uudistuksiin sitoutunut Eerik Pommerilainen tunnustettiin uudelleen Ruotsin kuninkaaksi, mutta Engelbrekt säilytti edelleen valtionhoitajan asemansa.