Kuiden elinkelpoisuus
Valtaosa astrobiologeista pitää nestemäistä vettä perusedellytyksenä maan ulkopuoliselle elämälle. On yhä etenevässä määrin todisteita maanalaisen nestemäisen veden olemassaolosta monissa Aurinkokunnan jättiläisplaneettoja kiertävissä kuissa Jupiterissa, Saturnuksessa, Uranuksessa ja Neptunuksessa. Yhtäkään näistä ei ole kuitenkaan varmistettu tähän mennessä.
Saadakseen vakaan kiertoradan kuun kiertoajan "P"sen kiertävän emokappaleen välillä ja emokappaleen kierron tähden välillä "P" sen suhdeluvun täytyy olla < 1/9, esimerkiksi jos planeetan kestää 90 päivää kiertää tähden ympäri, suurin vakaa kiertorata kuulle on vähemmän kuin 10 päivää. Simulaatiot viittaavat siihen suuntaan, että  kuu jonka kiertoaika on vähemmän kuin 45 – 60 päivää on turvallisesti sidottu kiinni kaasujättiläiseen tai ruskeaan kääpiöön, jota se kiertää 1 au:n etäisyydellä Auringon kaltaisesta tähdestä.
Uraani
Uraanin yhdisteet ovat tyypillisesti vihreitä tai keltaisia. Uraani muodostaa hyvin monipuolisella stoikiometrilla yhdisteitä hapen kanssa. Musta UO on uraanin käytetyin muoto. Sitä käytetään muun muassa polttoaineissa. Lisäksi uraani muodostaa kelta-oranssia uraanitrioksidia (UO, myös uranyylioksidi) ja vihreää triuraanioktaoksidia (UO). Lisäksi uraani muodostaa peroksideja, kuten kidevedellistä UO (UO·HO·HO). Kideveden määrä vaihtelee nollasta neljään. Nämä peroksidit ovat myös ainoita peroksideja, joita on löydetty mineraaleista. Uraani muodostaa hydridin reagoidessaan noin 250 °C vedyn kanssa. Korkeammissa lämpötiloissa uraanihydridi (UH) hajoaa reversiibelisti. Tämän ominaisuuden ansiosta sitä käytetään muun muassa karbidien ja nitridien lähtöaineena. UH on pyroforista. Uraanikarbideja ja -nitridejä tunnetaan stoikiometrioilla UX, UX ja U,X, jossa X on C tai N. Karbideja voidaan muodostaa myös antamalla hiilen tai hiilimonoksidin reagoida sulan metallisen uraanin kanssa. Nitridejä muodostetaan antamalla typen reagoida korkeassa lämpötilassa uraanin kanssa.