Pussihukka
Viimeinen tunnettu pussihukka pyydystettiin elävänä vuonna 1933, ja se kuoli 1936 Hobartin eläintarhassa. Samana vuonna pussihukka rauhoitettiin Tasmaniassa. Vuonna 1966 Lounais-Tasmaniaan perustettiin 647 000 hehtaarin laajuinen luonnonsuojelualue, mihin oli osasyynä se, että alueella saattoi elää pussihukkia. Eläimestä ei ole kuitenkaan saatu varmoja havaintoja lukuisista tutkimuksista huolimatta. Australialainen eläintieteilijä David Fleay kertoi uskovansa, että hänen pyydyksessään oli yksi pussihukkayksilö vielä vuonna 1945, ja sen jälkeenkin on löydetty pussihukan jättämiksi epäiltyjä jalanjälkiä. Monet uskovat pussihukkia olevan yhä elossa, ja havaintoja väitetään tehdyn varsinkin Länsi- ja Lounais-Tasmanian vuoristoerämaissa.
Pleistoseenin lopun joukkotuho
Pleistoseenikauden lopun joukkotuho oli maapallolla noin 40 000–9 000 vuotta sitten tapahtunut sukupuuttoaalto, jossa kuolivat sukupuuttoon, muiden muassa mammutit, jättiläislaiskiaiset, glyptodontit ja sapelihammaskissat. Joukkotuhon myötä siirryttiin pleistoseenista holoseeniin. Joukkotuho tapahtui viime jääkauden päättymisen yhteydessä, mutta aikaisempien kvartäärikauden jääkausien päättyessä ei ollut tapahtunut vastaavaa joukkotuhoa ja siirtymistä geologisesta kaudesta toiseen (kvartäärikauden muodostavat pleistoseeni ja holoseeni yhdessä). Syytä joukkotuhoon ei kokonaan tiedetä, mutta syinä ovat voineet olla jääkauden ja sen lopun ilmaston ja kasvillisuuden muutokset, ihmisen harjoittama metsästys, sairaudet tai näiden syiden yhdistelmä. On luultavaa, että kasvinsyöjät hävisivät ensin. Tämän jälkeen hävisivät tiettyihin kasvinsyöjiin erikoistuneet petoeläimet.