Ensimmäinen ristiretki
Ensimmäinen ristiretki oli vuosina 1095–1099 käyty sotilaallinen konflikti kristittyjen ja muslimien välillä. Ristiretki alkoi, kun paavi Urbanus II onnistui saarnoillaan vakuuttamaan joitakin maallisia hallitsijoita Pyhän maan uhatusta asemasta. Alun perin Bysantin keisari oli pyytänyt apua paavilta vedoten seldžukkien uhkaan, vaikka todellisena motiivina keisarilla oli oman valtakuntansa laajentaminen itään. Paavin motiivina oli myös halu yhtenäistää kristittyjen rivejä.
Ensimmäinen ristiretki
Urbanuksen ohella toinen tärkeä ristiretken puolestapuhuja oli kiihkomielinen munkki Pietari Erakko, jolla uskottiin olevan sairaat parantava voima ja kyky moniin muihin ihmetekoihin. Hän suoritti värväystä niin Ranskassa kuin kotimaassaan Saksassakin. Kaikkia ei ristiretkelle haluttu ottaa mukaan: paavi kielsi esimerkiksi espanjalaisia tulemasta mukaan, koska pelkäsi muslimien käyttävän tilaisuuden hyväksi ja valloittavan koko Iberian niemimaan. Lähtijöidenkin piti vannoa pyhiinvaeltajan vala pysyäkseen Jumalan tiellä loppuun saakka.