Zhou-dynastia
Käytännössä Zhou-dynastia hallitsi koko Kiinaa vain niin sanotun Läntisen Zhoun ajan 1046–771 eaa. noin 300 vuotta. Vuonna 771 eaa. barbaarien tukemat aateliset surmasivat Zhou-dynastiaan kuuluneen kuninkaan, ja uusi pääkaupunki siirrettiin itään. Samaan aikaan maa hajosi itsenäisiin feodaalivaltioihin, ja alkoi poliittisesti hajanainen Itäinen Zhou, jota leimasivat eri maakuntien väliset poliittiset valtataistelut ja sodat Kevään ja syksyn ja varsinkin taistelevien läänitysvaltioiden aikakaudella. Lopulta taistelevista valtioista yksi, Qin-dynastia, nousi valtaan 221 eaa.
Cao Cao
Cáo Cāo (曹操|曹操, pinyin: Cáo Cāo; 155 – 15. maaliskuuta 220) oli sotaherra ja viimeistä edellinen itäisen Han-dynastian päämisteri ja sai merkittävästi valtaa sen viimeisinä vuosina muinaisessa Kiinassa. Hän oli Kolmen kuningaskunnan ajan keskeisiä hahmoja, ja hän laski perustan myöhemmälle Cao Wein valtakunnalle. Hän sai kuolemansa jälkeen arvonimen Wein keisari Wu (魏武帝). Vaikka Cao usein kuvataan julmaksi ja armottomaksi tyranniksi, häntä on myös mainittu loistavaksi hallitsijaksi ja sotilaalliseksi neroksi, joka kohteli alaisiaan kuin omaa perhettään. Hän oli myös kiinalaisen runouden ja kiinalaisten kamppailulajien taituri, ja hän kirjoitti useita sotapäiväkirjoja.