Luonto (mytologia)
Luonto oli karjalaisten vanhan käsityksen mukaan ihmisen (tai ehkä muunkin persoonan omaavaksi koetun asian tai ilmiön) suojelushaltija. Tämän olennon nimestä on tullut sekä ympäristöä tarkoittava sana luonto että perustavanlaatuisia ihmisen tai eläimen henkisiä piirteitä tarkoittava sana luonne.
Luonto vastaa hieman kristinuskon suojelusenkeliä. Jokaisella ihmisellä on luonto, joka seuraa häntä suojellen ja tuoden onnea. Voimakasluontoiset ihmiset eli ne, joilla on voimakas luontohaltija, menestyvät usein paremmin kuin heikkoluontoiset. Luonto esiintyy toisinaan ihmisen kaksoisolentona. Luonto voi kulkea ihmisen edellä ikään kuin ihmisen kuvajaisena. Tällä tavoin on selitetty etiäisiä.
Unkarilainen mytologia
Unkarilainen mytologia kertoo hunnien ja madjaarien alkuperästä ja ennen kristinuskon tuloa vallinneista uskomuksista. Suuri osa unkarilaisista kastettiin kristinuskoon Tapani I:n valtakaudella vuoden 1000 jälkeen. Unkarilaisessa mytologiassa maailmankaikkeus on jakaantunut kolmeen osaan: ylämaailmaan, jossa jumalat asuvat, keskimaailmaan, joka on ihmisen tuntema maailma, ja alamaailmaan. Maailman keskipisteessä on maailmanpuu, Világfa, jonka latvus kannattelee ylämaailmaa, juuret ovat alamaailmassa ja runko on keskimaailman keskus. Taivas oli suuri teltta jota maailmanpuun oksat kannattelivat, tähdet olivat reikiä telttakankaassa ja Aurinko ja Kuu sijaitsivat ylämaailmassa taivaan teltan sisällä.