Ernest Rutherford
McGill yliopistossa olonsa aikana Rutherford otti laboratorioonsa yhä useampia tutkijaopiskelijoita, mukaan lukien naisia joita tuohon aikaan opiskeli yliopistossa vain muutamia. Hän oli kysytty puhuja ja lehtiartikkeleiden kirjoittaja. Hänet valittiin vuonna 1900 Kanadan ja 1903 Lontoon Royal of Society jäseneksi. Hän kirjoitti tällä kaudella myös tärkeimpiä radioaktiivisuuden oppikirjoja. Hänen ensimmäisen kirjansa Radioactivity julkaistiin vuonna 1904. Hänelle myönnettiin apurahoja, hän sai mitaleita ja paljon työtarjouksia. Myöhemmin vuonna 1908 hän sain Nobelin kemian palkinnon tutkimuksistaan alkuaineiden hajoamisesta sekä radioaktiivisten aineiden kemiallisista tuloksistaan. Hämmentynyt Rutherford usein kertoi ystävilleen, että nopein muutos minkä hän tiesi, oli hänen siirtyminen fyysikosta kemistiksi.
Spintariskooppi
Koje esiteltiin ensimmäisen kerran Royal Societyn erityisissä iltamissa 15. toukokuuta 1903, jossa se teki yleisöön vaikutuksen. Monet kuljettivat spintariskoppia taskussa tai laukussa esitelläkseen tieteen viimeisimpiä saavutuksia ystävilleen, ja niitä annettiin lapsille lahjoiksi. Tieteellisessä tutkimuksessa laitteen käyttö ei kuitenkaan ollut niin viihdyttävää. Työ oli hankalaa ja sitä saattoi tehdä vain muutaman minuutin kerrallaan, sen jälkeen täytyi pitää taukoa. Silmät täytyi aina totuttaa pimeään ja tuikahdusten laskeminen rasitti silmiä. Tuloksiakin kuitenkin saatiin. Esimerkiksi Ernest Rutherford teki kojeella tutkimuksiinsa vaikuttaneita havaintoja. Tieteellisen tutkimuksen välineenä spintariskooppi sai nopeasti väistyä sitä tarkempien välineiden tieltä.