Suojeluskunta
Jyväskylän kokous oli kuitenkin ratkaiseva. Sen pohjalta sota-asiaintoimikunta täydensi suojeluskuntalaisilla komiteaansa, joka laati 30.–31. heinäkuuta ehdotuksen suojeluskuntajärjestön säännöiksi. Suojeluskunta-asetus (86/1918) annettiin jo 2. elokuuta 1918, koska valtiovalta halusi saada haltuunsa jo käynnistyneen epämääräisten paikallisten suojeluskuntien perustamisen. Asetus perusti Suojeluskuntajärjestön, mutta se ei vakiinnuttanut heti tilannetta ja sotaministeriö joutui kieltämään vielä myöhemmin painostuksen jäsenrekrytoimisen keinona. Kysymys pakosta ja vapaaehtoisuudesta vielä tässä vaiheessa hiersi tilannetta. Asetuksessa Suojeluskuntajärjestön tehtäviksi määriteltiin:
Tämä pykälä asetuksesta pysyi suurin piirtein samanlaisena koko järjestön olemassaolon ajan. Se teki suojeluskunnista kiinteän Suomen sotavoimien osan, jonka tärkein tehtävä oli toimia armeijan vapaaehtoisena reservinä. Jäsenistöstä asetuksessa määrättiin seuraavaa:
Asuntosäätiö
Asuntosäätiö on kuuden kansalaisjärjestön vuonna 1951 perustama säätiö, jonka perustamisen tavoitteina oli asuntopulan voittaminen ja tavallisten ihmisten asumistason kohottaminen. Tarkoituksena on yhä hyvien asuinalueiden suunnittelu ja rakennuttaminen. Perustajat olivat Väestöliitto, Mannerheimin Lastensuojeluliitto, Vuokralaisten keskusliitto, Invalidiliitto, Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö (SAK) ja Virkamiesliitto.Perustajajärjestöt ovat yhä mukana toiminnassa siten, että heillä on edustajansa Asuntosäätiön valtuuskunnassa ja hallituksessa. Säätiön ensimmäinen toiminnanjohtaja oli Väestöliiton toiminnanjohtaja Heikki von Hertzen.