Toinen maailmansota
Saksan itärintaman sota tunnettiin Neuvostoliitossa ja nykyään Venäjällä nimellä suuri isänmaallinen sota. Saksa aloitti hyökkäyksen Neuvostoliittoon 22. kesäkuuta 1941. Saksan liittolaisina sotaa kävivät Romania, Unkari ja Italia. Myös Suomi kävi jatkosotaa Neuvostoliittoa vastaan, antoi Saksalle luvan hyökätä Pohjois-Suomesta ja sai sotamateriaaleja Saksalta. Virallisen linjauksensa mukaan Suomi kuitenkin kävi erillistä sotaa eikä ollut Saksan liittolainen. Saksan tarkoituksena oli vallata Neuvostoliiton Euroopan puoleinen osa Astrahanin-Arkangelin linjalle asti. Hyökkäyksen alkuvaihe sujui hyvin ja paljon puna-armeijan joukkoja joutui vangeiksi. Saksan joukot saartoivat Leningradin ja etenivät lähelle Moskovaa, mutta eivät pystyneet valloittamaan kaupunkia ja talven 1941–1942 aikana puna-armeija pystyi lukuisiin vastahyökkäyksiin.
Bogdan Filov
Tsaari Boris III nimitti saksalaismielisenä pidetyn Filovin Bulgarian pääministeriksi 15. helmikuuta 1940 Georgi Kjoseivanovin tilalle. Filov alkoi pian tiivistää Bulgarian suhteita Saksaan ja höllentää yhteyksiä länteen, mutta Boriksen tahdosta Bulgaria pysyi aluksi puolueettomana ja torjui naapurimaidensa liittoehdotukset. Saksan painostuksesta Romania taipui syyskuussa 1940 Craiovan sopimukseen, jolla se luovutti Etelä-Dobrudzhan takaisin Bulgarialle. Seuraavana keväänä Saksa painosti Bulgarian suostumaan liittolaisekseen, koska saksalaisten joukkojen oli kuljettava Bulgarian kautta voidakseen tehokkaasti hyökätä Kreikkaan. Filovin hallitus allekirjoitti kolmen vallan sopimuksen maaliskuussa 1941. Kaksi päivää myöhemmin saksalaiset joukot tulivat Bulgariaan, josta käsin ne hyökkäsivät Jugoslaviaan ja Kreikkaan. Bulgaria miehitti näiltä valtioilta vallatut Traakian ja Makedonian alueet, mutta kieltäytyi osallistumasta sotaan Neuvostoliittoa vastaan. Filovin hallitus luovutti vallattujen alueiden juutalaiset saksalaisille, mutta ei Bulgarian omia juutalaisia.