Ison-Britannian kuningaskunta
Ison-Britannian kuningaskunta (, virallisesti "Great Britain") oli Ison-Britannian saaren käsittävä perustuslaillinen monarkia Länsi-Euroopassa vuodesta 1707 vuoteen 1800. Se muodostui, kun Englannin kuningaskunta ja Skotlannin kuningaskunta solmivat unionisopimuksen vuonna 1707. Valtiota hallitsi uusi yhteinen parlamentti ja hallitus, jotka sijaitsivat Lontoon Westminsterissä. Kahdella kuningaskunnalla oli ollut sama hallitsija siitä lähtien, kun Skotlannin kuningas Jaakko VI kruunattiin Englannin kuningas Jaakko I:ksi vuonna 1603.
Skotit
Historioitsijoiden mukaan Skotlannin synnytti viisi eri kansaa, piktit, Irlannista saapuneet skotit, kelttiläiset britit, skandinaavit sekä anglit. Skotlannin eli Scotian perusti Kenneth MacAlpin vuonna 843 ja kuningaskunta laajeni vuoteen 1034 mennessä suurin piirtein sen nykyisille rajoille. Englantilaisten hyökkäykset 1200-luvulla johtivat itsenäisyyssotiin joita johti ensin William Wallace ja sittemmin Robert Bruce. Itsenäisyyssodat huipentuivat Bannockburnin taisteluun, jossa skotit voittivat englantilaiset ja säilyttivät asemansa itsenäisenä kuningaskuntana.