Kirkkokari
Perimätiedon mukaan talonpoika Lalli surmasi Piispa Henrikin tammikuussa 1156 Köyliönjärven jäällä. Läheisestä saaresta muodostui myöhemmin keskiajalla pyhiinvaelluspaikka, jonne viimeistään 1400-luvun alussa rakennettiin Köyliön ensimmäinen kirkko tai kappeli. Se oli käytössä ainakin sadan vuoden ajan. Kirkkokari oli Pyhän Henrikin tienä tunnetun pyhiinvaellusreitin alkuperäinen lähtöpaikka, josta suunnattiin kohti piispa Henrikin hautapaikkaa Nousiaisten kirkkoa. Myöhemmin reitiksi vakiintui Turun tuomiokirkosta Kokemäellä sijaitsevaan Pyhän Henrikin saarnahuoneeseen johtava kulkureittien yhdistelmä, joka kulki myös Kirkkokarin kautta. Pyhiinvaellusperinne jatkui uskonpuhdistuksesta huolimatta ainakin 1600-luvulle saakka, jolloin Kirkkokarin tuntumassa mantereen puolella järjestettiin myös vilkkaita markkinoita. Niiden yhteydessä saarella pidettiin säännöllisesti jumalanpalveluksia. Pyhiinvaellukset ja uhrilahjojen tuonti Kirkkokarille hiipuivat lopullisesti vasta 1700-luvun aikana.
Ounaskosken rautatie- ja maantiesilta
Alkumatkalleen suuria ja kalliita siltoja vaatinut rautatie Kemijärvelle vihittiin käyttöönsä heinäkuussa 1934. Sillat ehtivät olla käytössä runsaat kymmenen vuotta. Lapin sodan aikana, 10. lokakuuta 1944 kello 20.00, saksalaiset räjäyttivät Ounaskosken sillan, ja silta tuhoutui täysin. Sodan jälkeen Kemijoki ylitettiin erilaisten tilapäisratkaisujen avulla aina vuoteen 1951 saakka, jolloin Ounaskosken kaksikantinen maantie- ja rautatiesilta otettiin uudelleen käyttöön. Kemijoki oli ylitetty esimerkiksi jääteitä myöten, lautoilla, losseilla, veneillä ja laivoilla. Tilapäisratkaisuna oli myös Ounaskosken pukkisilta sekä Lainaan kantavampi puusilta, jota käytti kauas Pohjois-Lappiin vienyt valtatie. Jäätietä käytti talvisin myös Kemijärven rautatie.