Norjan historia
Tanska liittyi Napoleonin puolelle sen sodissa muita Euroopan suurvaltoja vastaan. Voittajat päättivät ottaa Tanskalta Norjan ja antaa sen Ruotsin kuninkaalle Kielin rauhassa tammikuussa 1814. Ruotsi puolestaan oli menettänyt Suomen 1809 Haminan rauhassa Venäjälle. Norja kuitenkin julistautui itsenäiseksi Eidsvollin kansalliskokouksessa 17. toukokuuta 1814, jolloin maalle vahvistettiin myös perustuslaki. Norjan kuninkaaksi valittiin Norjan käskynhaltijana toiminut Tanskan kruununprinssi Kristian Fredrik. Ruotsi kuitenkin pakotti Norjan personaaliunioniin maiden oltua kahden viikon ajan sotatilassa, mutta maa säilytti kokouksessa määritellyn perustuslakinsa. Kuninkaaksi valittiin Ruotsin kuningas Kaarle XIII.
Eidsvollin kansalliskokous
Eidsvollin kansalliskokouksessa () luotiin Norjan perustuslaki ja valittiin maalle kuningas 10. huhtikuuta – 20. toukokuuta 1814. Kokoukseen osallistui edustajia, itsenäisyysmiehiä (), maan keski- ja eteläosista. Perustuslaki hyväksyttiin 16. toukokuuta ja allekirjoitettiin 17. toukokuuta, mistä tuli sittemmin Norjan kansallispäivä. Perustuslaki loi osaltaan tärkeän perustan Norjan myöhemmälle valtiolliselle itsenäisyydelle.