Veda-kirjat
Veda-kirjat (devanagari: वेद, sanskritin kieltä ja tarkoittaa "tietoa", "tiedettä" tai "totuutta") on neljän Intian niemimaalla syntyneen hymnin ja rituaalitekstin kokoelma, jotka ovat: Rigveda, Yajurveda, Samaveda ja Atharvaveda. Kirjat muodostuivat Intian muinaisen veda-uskonnon piirissä, ja vaikuttavat edelleen hindulaisuuden taustalla. Vedat ovat shruti, "mitä on kuultu" (eli ilmestys, toisin kuin smriti, "mitä muistetaan"), ja siten pyhiä kaikille hinduille. Vedoista vanhimman, Rigvedan syntyajaksi arvioidaan nykyään noin 1200–1000 eaa. tai vähän aikaisemmin. Muut vedat ovat vähän nuorempia lukuun ottamatta Atharvavedan vanhimpia osia, jotka ovat syntyneet samoihin aikoihin Rigvedan kanssa. Vedat säilyivät pitkään yksinomaan suullisena traditiona; Intian vanhimmat tunnetut kirjoitetut tekstit Induskulttuurin tulkitsemattoman kirjoituksen jälkeen ovat vasta ajanlaskun alkua edeltäneiltä vuosisadoilta.
Ged
Ensimmäisessä kirjassa "Maameren velho" kerrotaan Gedin lapsuudesta ja nuoruudesta Gont-nimisellä saarella. Hän saa tosinimensä maagi Ogionilta, jonka tosinimi on Aihal. Ged on nuorena Ogionin oppipoikana, mutta myöhemmin Ogion lähettää hänet velhokouluun Rokelle. Siellä Ged vapauttaa pahan hengen, geppethin eli yhden Nimettömistä. Toisessa kirjassa "Atuanin holvihaudat" Ged lähtee etsimään Erreth Akben Rengasta. Matkallaan hän tutustuu Atuanin ylipapittareen Tenariin, ja yhdessä he palauttavat Renkaan Havnoriin, kuninkaiden kaupunkiin, jossa ei ole ollut kuningasta moneen vuosisataan. Kolmannessa kirjassa, "Kaukaisin ranta", Ged ja Lebannen lähtevät tuhoamaan pahaa velhoa Cobia, joka on saanut taikuuden valumaan ulos maailmasta ikuisen elämän toivossa.