Yhteiskuntatieteiden historia
Immanuel Kant oli 1700-luvun valistusajan saksalainen filosofi. Hän asetti inhimillisen hyödyn tavoittelun sijalle velvollisuuden ja moraalin. Hän pohti metafysiikkaa eli olemassaolon olemusta. Hän oli myös omaksunut aikakautensa yksilönvapauden aatteita ja piti ihmisiä tasa-arvoisina. Kantin pääteos on Puhtaan järjen kritiikki ("Kritik der reinen Vernunft", 1781).
Jean-François Lyotard
Lyotardia kiinnosti erityisesti Immanuel Kantin "Arvostelukyvyn kritiikissään" esittämä ylevän selitys. Teoksessaan Kant selittää tämän levottomuuden ja mielihyvän sekoituksen jakamalla ylevän kokemuksen "matemaattiseen" ja "dynaamiseen". Matemaattisessa ylevyydessä havainnon kohde iskeytyy mieleen sellaisella tavalla, ettemme pysty käsittämään sitä kokonaisuutena. Se on yksinkertaisesti mittaamattoman suuri. Se ylittää ja kumoaa tavallisen tapamme nähdä se. Dynaamisessa ylevyydessä mieli kavahtaa kohdetta, joka on äärettömästi meitä vahvempi. Sen paino, voima, mittasuhteet voisivat murskata meidät ilman pienintäkään toivetta vastustamisen mahdollisuudesta. Kant painottaa, että "aktuaalisessa" vaaratilanteessa koettu levottomuuden tai pelon tunne on hyvin erilainen kuin ylevän tunne. Ylevyys on esteettinen kokemus, ei tunne käytännön henkilökohtaista vaaraa. Tämä selittää levottomuuden tunteen.