Cameorooli
Cameorooli eli cameo (joskus suomennettu näyttäytymisosaksi) on henkilön, yleensä julkisuuden henkilön, lyhyt omana itsenään tekemä esiintyminen elokuvassa, kirjassa tai muussa taideteoksessa. Dokumenttimateriaalin käyttöä fiktioelokuvassa ei kuitenkaan katsota cameoesiintymiseksi. Filmialan kirjoittamattomiin sääntöihin kuuluu, ettei cameoroolin esittäjää mainita lopputeksteissä eikä esiintymisestä makseta palkkiota. Juuri tämä erottaa cameoesiintymisen vierasesiintymisestä.
Mario Camerini
Työskenneltyään jonkin aikaa Paramountin Pariisin studiolla Camerini palasi Italiaan, jossa hän ohjasi Cinesille joukon romanttisia komedioita kuten "Figaro e la sua gran giornata" (”Figaro ja hänen suuri päivänsä”, 1931) ja "Kyllä miehet ovat roistoja" ("Gli uomini, che mascalzoni", 1932). Historiallinen pukudraama "Il cappello a tre punte" (”Kolmikolkkahattu”, 1934) jouduttiin leikkaamaan uudelleen Benito Mussolinin vaatimuksesta. Etiopiaan sijoittuva "Il grande appello" (”Suuri kutsu”, 1936) voidaan nähdä yrityksenä sopeutua fasistien politiikkaan. Myöhemmin Camerini palasi takaisin komedioihin, joista valtavan menestyksen saivat Vittorio De Sican ja Assia Norisin tähdittämät "Il signor Max" (”Herra Max”, 1937) ja "I grandi magazzini" (”Tavaratalo”, 1939). Niitä seurasi Alessandro Manzonin romaaniin perustuva "I promessi sposi" (”Kihlautuneet”, 1941).