Pussihukka
Viimeinen tunnettu pussihukka pyydystettiin elävänä vuonna 1933, ja se kuoli 1936 Hobartin eläintarhassa. Samana vuonna pussihukka rauhoitettiin Tasmaniassa. Vuonna 1966 Lounais-Tasmaniaan perustettiin 647 000 hehtaarin laajuinen luonnonsuojelualue, mihin oli osasyynä se, että alueella saattoi elää pussihukkia. Eläimestä ei ole kuitenkaan saatu varmoja havaintoja lukuisista tutkimuksista huolimatta. Australialainen eläintieteilijä David Fleay kertoi uskovansa, että hänen pyydyksessään oli yksi pussihukkayksilö vielä vuonna 1945, ja sen jälkeenkin on löydetty pussihukan jättämiksi epäiltyjä jalanjälkiä. Monet uskovat pussihukkia olevan yhä elossa, ja havaintoja väitetään tehdyn varsinkin Länsi- ja Lounais-Tasmanian vuoristoerämaissa.
Pussipedot
Pussipetojen yhteinen tekijä on koko. Ennen Australiassa eli myös suurempia petopussieläimiä, mutta nämä ovat kaikki kuolleet jo sukupuuttoon ja niistä mitkään eivät kuuluneet "Dasyuromorphia"-lahkoon. Nykyajalla eläneet pussipedot ovat kooltaan suden kokoisen pussihukan ja yli puolet hiirtä pienemmän "Planigale ingrami"-pussilumikon väliltä. Suurin osa pussipedoista kuuluu skaalan pienempään päähän.