Markian Popov
Popov aloitti sotilasuransa nuorena Venäjän sisällissodassa. Sodan jälkeen hän opiskeli Neuvostoliiton sotilaskouluissa ja eteni urallaan verrattain nopeasti. Hän oli kenraaliluutnantti ja Leningradin sotilaspiirin komentaja, kun Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon kesällä 1941. Popov osallistui useiden ratkaisevien taisteluiden johtoon toisen maailmansodan aikana. Hänet ylennettiin puna-armeijan toiseksi korkeimpaan armeijakenraalin sotilasarvoon 1943. Hän ei kuitenkaan nauttinut Stalinin luottamuksesta, minkä vuoksi hänen uransa oli epätasainen hänen pätevyydestään huolimatta. Hänet alennettiin sodan lopulla epäonnistuneen Riian valtausyrityksen jälkeen. Häntä väheksyttiin sodanjälkeisessä neuvostoliittolaisessa historiankirjoituksessa. Hänen maineensa ja arvonsa palautettiin vasta Stalinin kuoltua ja Nikita Hruštšovin noustua valtaan. Hruštšov ja Popov olivat tehneet yhteistyötä Stalingradin taistelun aikana, ja hänen uransa lähti uuteen nousuun 1954. Popov kuoli tapaturmaisesti Moskovassa 1969.
Nikolai Markov
Markov syntyi aateliseen maanomistajaperheeseen. Hän valmistui insinööriksi Pietarin rakennustekniikan instituutista vuonna 1892 ja työskenteli seuraavina vuosina rakennusinsinöörinä. Hän sai kollegineuvoksen arvonimen. Vuoden 1905 vallankumouksen aikana Markov perusti Kurskissa ”Kansallisen järjestyksen puolueen”, joka vuonna 1907 sulautui osaksi Venäjän kansan liittoa. Markov kuului Venäjän kansan liiton puoluejohtoon vuodesta 1908 ja oli sen edustajana kolmannessa ja neljännessä valtakunnanduumassa vuosina 1907–1917. Hänestä tuli käytännössä puolueen johtaja, kun Aleksandr Dubrovin syrjäytettiin vuoden 1909 lopussa. Puolueen sirpaloitumisen seurauksena Markov perusti vuonna 1912 ”Uuden Venäjän kansan liiton”, joka tunnettiin myös markovilaisina. Lisäksi hän vaikutti Vladimir Puriškevitšin johtamassa ”Arkkienkeli Mikaelin liitossa”.