Saksan vallankumous (1918)
Spassa keisari oli päätynyt luopua Saksan keisarin arvosta vasta kello 1.15, mutta ei kuitenkaan Preussin kuninkaan arvosta. Päätös ilmoitettiin Berliiniin puhelimitse ja vastaus hämmästytti päämajaa, joka nyt sai kuulla ensi kerran, että Berliinissä oli ilmoitettu keisarin luopuneen jo 11.15 kaikesta vallastaan. Hindenburg neuvoi keisaria luopumaan kruunustaan ja matkustamaan Hollantiin. Yöllä järjestettiin vaaditut muodollisuudet Hollannin viranomaisten kanssa ja kello 4.30 Vilhelm II lähti junassa maanpakoon. Tähän päättyi Saksan keisarikunta.
Saksan yhdistyminen
Yli 300 itsenäistä valtiota sisältänyt Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta hajosi 1806, kun keisari Frans II luopui kruunustaan 8. elokuuta 1806 kolmannen liittokunnan sodan aikana. Valtakunnan hajoamisesta syntyneestä laillisesta, hallinnollisesta ja poliittisesta häiriöstä huolimatta saksaa puhuvilla alueilla oli yhteinen kielellinen, kulttuurinen ja laillinen perinne, jota vahvistivat Ranskan vallan­kumouksen ja Napoleonin sotien kokemukset. Eurooppalainen liberalismi tarjosi pohjan yhdistymiselle haastamalla dynastiat ja absoluuttiset hallintamallit. Liberalismin saksalainen malli korosti perinteen, koulutuksen ja kielellisen yhtenäisyyden tuomaa yhtenäisyyttä alueella. Taloudellisesti Preussin Zollvereinin (tulliliiton) luonti 1818 ja sen myöhempi laajentuminen muihin konfederaation osiin vähensi kilpailua valtioiden välillä. Uudet matkustusmuodot tukivat liike- ja vapaa-ajanmatkustamista, mikä synnytti yhteydenpitoa ja konflikteja saksaa puhuvien välillä läpi Keski-Euroopan.