Singaporen talous
Singaporen talous on maailman vapaimpia, ja siellä on vain vähän rajoituksia ulkomaalaisten yrityksille, joiden pääoma on merkittävä tekijä maan talouskasvussa. Global Financial Centres Indexin vuoden 2012 listan mukaan Singapore oli maailman neljänneksi merkittävin finanssikeskus. Singaporen bruttokansantuote asukasta kohden on maailman korkeimpia, ja maan budjettivaje on selvästi pienempi kuin monissa muissa kehittyneissä valtioissa. Lisäksi maalla on huomattavat valuuttavarat. Palvelut tuottavat noin 73 prosenttia bruttokansantuotteesta, ja erityisen merkittäviä ovat finanssipalvelut ja turismi. Teollisuus tuottaa bruttokansantuotteesta noin neljänneksen, ja se on keskittynyt erityisesti elektroniikkaan ja öljynjalostukseen. Maanviljely on hyvin vähäistä, ja käytännössä kaikki ruokatuotteet on tuotava ulkomailta.
Singaporen historia
Raffles pyrki myös vähentämään Johoren sulttaanin ja yläluokan valtaa ja onnistuikin siinä kesäkuussa 1823, jolloin johorelaiset suostuivat kiinteään kuukausikorvaukseen. Ennen kuin Raffles palasi Britanniaan lokakuussa 1823, hän nimitti Singaporen kuvernööriksi John Crawfurdin. Crawfurd jatkoi Rafflesin taistelua orjuutta ja merirosvoutta vastaan, mutta laillisti kuitenkin uudelleen uhkapeluun. Singaporen asema brittiläisen imperiumin osana vahvistettiin Britannian ja Hollannin välisellä sopimuksella 17. maaliskuuta 1824. Sopimus jakoi Malaijien saariston kahtia Malakansalmen kohdalta: britit saivat pohjoisosan, eli Malakan niemimaan ja Singaporen, Hollanti eteläiset osat, eli nykyisen Indonesian alueen. Vuoteen 1824 mennessä Singaporessa oli jo 11 000 asukasta. 1870-luvulla alueella asui jo lähes satatuhatta ihmistä. Alueella käytiin kauppaa monilla hyödykkeillä, kuten mausteilla, teellä, oopiumilla, plantaasien ja metsien tuotteilla, tinalla ja kankailla. Asukkaista 75% oli kiinalaisia siirtolaisia, jotka toimivat kauppiaina, sekä gambiirin ja pippurin kasvattajina. Singapore oli kiinalaisten enemmistöstä huolimatta jo tuolloin varsin kansainvälinen kaupunki.