Muhammad Ali Jinnah
Mahatma Gandhin hindukeskeinen politiikka pakotti Jinnahin jättämään Kongressipuolueen. Jinnah oli alun perin vältellyt liittymistä Yleisintialaiseen muslimiliitto on (engl. "All India Muslim League") pitäen sitä liian muslimisuuntautuneena. Lopulta hän kuitenkin liittyi Muslimiliittoon vuonna 1913 ja tuli valituksi kolme vuotta myöhemmin Lucknowin neuvotteluiden puheenjohtajaksi. Jinnahista tuli Lucknowin sopimuksen arkkitehti. Sopimus loi yhteisen linjan Kongressipuolueen ja Muslimiliiton välille itsehallintoa käsittelevissä kysymyksissä sekä näin ollen pystytti yhteisen yleisintialaisen rintaman brittien vastapuoleksi.
Muhammad Ali Jinnah
Vuonna 1896 Jinnah liittyi Intian kansalliseen kongressipuolueeseen ("Indian National Congress"), joka oli suurin intialainen poliittinen organisaatio. Kuten enemmistö kongressipuolueen jäsenistä tuohon aikaan, Jinnah ei kannattanut välitöntä itsenäisyyttä, vaan katsoi brittiläisten vaikutteiden koulutuksessa, laissa, kulttuurissa ja teollisuudessa olevan hyödyksi Intialle. Jinnahista tuli tuli Majesteettisen lakiasäätävän neuvoston jäsen. Neuvosto oli eräänlainen lakisäätävä parlamentti, mutta käytännössä sillä ei ollut oikeata valtaa tai auktoriteettia, vaan sen edustajisto koostui lähinnä nimitetyistä lojalisteista ja eurooppalaisista. Kuitenkin Jinnahilla oli vaikutusvaltaa lapsiavioliittoja rajoittaneen lain ("Child Marriages Restraint Act") ja muslimien uskonnollisten waqf-lahjoitusten hyväksymisessä. Hänet myös nimitettiin Sandhurst-komiteaan, joka auttoi Intian sotilasakatemian perustamisessa Dehra Duniin. Ensimmäisen maailmansodan aikana Jinnah asettui muiden intialaisten maltillisten kanssa tukemaan Britannian sotatoimia toivoen, että intialaiset saisivat palkkioksi tästä poliittisia vapauksia.