Viikinkiaika
Viikinkiajasta kertoviin suullisiin tarinoihin pohjautuva saagakirjallisuus syntyi Islannissa vasta vuosisatoja viikinkiajan päättymisen jälkeen. Saagat ovat tästä huolimatta paras viikinkien yhteiskuntaa ja kulttuuria kuvaava kirjallinen aineisto, vaikka monet niiden ajan- ja paikanmäärityksistä ovatkin epämääräisiä. Tietoa on säilynynyt myös kuninkaiden palkkaamien hovirunoilijoiden, skaldien, runoista.
Saaga
Latinankielisistä lähteistä käännetyt pyhimyselämäkerrat eli ”pyhien miesten saagat” (isl. "heilagra manna sögur") ja apostolien teoista kertovat tekstit eli ”apostolien saagat” (isl. "postola sögur") ovat varhaisinta säilynyttä kansankielistä kirjallisuutta Islannissa ja Norjassa. Vanhimmat säilyneet käsikirjoitukset ja fragmentit ovat 1100-luvulta. Käännösten vaikutus ulottui myöhemmin myös muuhun saagakirjallisuuteen. Suosittuja lähteitä, joista käännettäviä tekstejä ammennettiin olivat esimerkiksi Apokryfiset kirjat, Pseudo-Abdiaksen "Historia apostolica", paavi Gregorius Suuren "Dialogit", Petrus Comestorin "Historia Scholastica", Vincent Beauvais'laisen "Speculum historiale" sekä Jacobus de Voraginen "Legenda Aurea". Erityisesti Gregorius Suuren tekstit olivat keskiajan Islannissa hyvin suosittuja, ja niiden tarina-aihelmia lainattiin myös esimerkiksi islantilaissaagojen kerrontaan. Muita suosittuja tekstejä olivat esimerkiksi Neitsyt Marian elämästä ja ihmeistä kertova "Maríu saga" sekä Tuomas Canterburylaisen pyhimyselämäkerta "Thomas saga Erkibyskups".