Suezin kanava
Ranskalaisen Ferdinand de Lessepsin "Compagnie universelle du canal maritime de Suez" -yhtiö aloitti kanavan rakennustyöt 25. huhtikuuta 1859 ja ne saatiin päätökseen vuonna 1869. Kanavan suunnitteli itävaltalainen insinööri Alois Negrelli ja sen omisti Egyptin hallitus ja Ranska. Ensimmäinen laiva kulki kanavaa pitkin 17. helmikuuta 1867 ja viralliset avajaiset pidettiin 17. marraskuuta 1869. Kanavatyömaalla työskenteli arviolta 1,5 miljoonaa egyptiläistä, joista kuoli töiden aikana noin 125 000. Useimpien kuolinsyy oli kolera.
Suezin kanavasota
21. lokakuuta 1967 Egyptin laivasto upotti israelilaisen sota-alus Eilatin ja pommitti Israelin asemia Bar-Lev -linjalla aikeenaan saada Israelin hallitus tekemään aluemyönnytyksiä. Israel vastasi iskuilla egyptiläisten sotilaskohteisiin ja asutuskeskuksiin Suezin kanavan länsirannalla. 30. lokakuuta Israelin laskuvarjojoukot sabotoivat Egyptin tärkeimmän voimalaitoksen pakottaen Nasserin keskeyttämään sotatoimet muutamaksi kuukaudeksi. Nasser sanoutui 30. maaliskuuta 1969 virallisesti irti edellisistä tulitaukosopimuksista Israelin kanssa. 17. lokakuuta Yhdysvallat ja Neuvostoliitto aloittivat neuvottelut diplomaattisen ratkaisun löytämiseksi. Ulkoministeri William P. Rogers julkisti 9. joulukuuta ehdotuksen, joka vaati Egyptin sitoutumista rauhanprosessiin vastineeksi Israelin vetäytymisestä Siinailta. Molemmat osapuolet torjuivat sopimuksen. Ensimmäinen Neuvostoliiton toimittama modernisoitu ilmatorjunta-aseistus oli toimintavalmiudessa kanavan läheisyydessä 15. maaliskuuta 1970. 7. elokuuta neuvotellun tulitauon mukaan osapuolet eivät saaneet sijoittaa sotilaita 50 kilometriä lähemmäksi kanavaa sen kummallekaan puolelle. Egypti siirsi kuitenkin välittömästi alueelle ilmatorjuntapattereitaan sopimuksen nimenomaisesta kiellosta huolimatta. Pian tulitauon tultua voimaan, 28. syyskuuta, Nasser kuoli sydänkohtaukseen, ja varapresidentti Anwar Sadat alkoi lähes välittömästi valtaan noustuaan valmistella Jom kippurin sotaa.