Veho
Vehon markkinoimiin automerkkeihin ovat kuuluneet myös Austin (1945–1971), Kaiser (1945–1953), Willys (1953–1956), DKW/Audi (1961–1974), NSU (1966–1974), BMW (1975–1994) ja Fiat (1987–1992). Japanilaisen Hondan tuonti siirtyi Veholle vuonna 1976. Vuoteen 1967 saakka Veho toi maahan myös brittiläisiä David Brown -traktoreita ja vuosina 1975–1994 myös BMW-moottoripyöriä. 1980-luvulla Vehon koko osakekanta oli edelleen Walter Greulingin tyttären Dorrit Aminoffin ja tämän jälkeläisten omistuksessa. Vuonna 1982 Vehon liikevaihto oli 1,17 miljardia markkaa ja sen palveluksessa oli 1 201 työntekijää. BMW:n maahantuonti siirtyi Veholta valmistajan Suomeen perustamalle tytäryhtiölle vuonna 1995, mutta BMW-autoja ja -moottoripyöriä myytiin Vehon jälleenmyyntiverkoston kautta vuoteen 1997 saakka. 1990-luvun lopussa avattiin Vehon uusi logistiikkakeskus Espoon Lommilassa.
Visko Teepak
Kauppias Gunnar Eriksson näki 1950-luvun alussa ruotsinlaivan noutopöydässä hänelle oudon makkarankuoren, jonka hänen ruotsalainen ystävänsä sanoi olevan puuselluloosasta viskoosimenetelmällä valmistettu ”sellofaanisuoli”. Sellaista valmistettiin tuolloin parissa yrityksessä Ruotsissa, ja aluksi Eriksson toi suolta sieltä Suomeen. Vuonna 1952 Eriksson perusti Hankoon Visko Oy:n ja johti yritystä kuolemaansa 1974 saakka. Muita perustajia olivat kymmenkunta ahvenanmaalaista yksityishenkilöä tai yritystä, muun muassa Nils Dahlman (1914–2000), josta tuli Viskon hallituksen puheenjohtaja. Tuotantotekniikan lähteeksi löydettiin espoolainen insinööri Ole Gahmberg (1912–2002), joka oli opiskellut viskoositeollisuutta ja aloittanut 1941 viskoosikalvon eli sellofaanin valmistuksen itse kehittämällään laitteistolla Visko Oy:ssään Helsingissä. Gahmberg oli perustanut myös Tekosilkki Oy:n, mutta päätti myydä sen koneet ja toisen yrityksensä nimineen maarianhaminalaisille sijoittajille.