New Yorkin historia
New Yorkin kaupungin historia alkoi vuonna 1524, kun Giovanni da Verrazzano ankkuroi ranskalaisen laivansa Hudson-joen suulle lenape-intiaanien asuinalueelle, jonne New Yorkin kaupunki myöhemmin perustettaisiin. Vuonna 1609 meritietä Intiaan etsinyt englantilainen Henry Hudson tutki Hudson-jokea ja totesi sen suun erinomaiseksi satamapaikaksi. Alankomaalaiset perustivat Manhattanin saaren eteläkärkeen siirtokunnan, jonka nimeksi he antoivat Uusi Amsterdam. Britit ottivat kaupungin haltuunsa vuonna 1664 ja nimesivät sen New Yorkiksi. Vuonna 1783 britit vetäytyivät New Yorkista, ja kaupungista tuli itsenäisten Yhdysvaltojen pääkaupunki 1789–1790.
New Haven
New Havenin siirtokunnan perustivat John Davenportin johtamat puritaanisiirtolaiset Englannista vuonna 1638. Paikan nimi oli alun perin Quinnipiac paikallisen intiaaniheimon mukaan. Nykyisen nimensä New Haven sai vuonna 1640. Siirtokunnan kasvaessa sen asukkaat perustivat uusia asutuksia ympäröivälle seudulle. New Haven oli oma itsenäinen siirtokuntansa vuoteen 1664 saakka, jolloin se liitettiin Connecticutin siirtokuntaan kostona suojapaikan antamisesta kuningas Kaarle I:n kuolemaan tuominneille tuomareille. Vuosien 1701 ja 1873 välillä New Haven oli kuitenkin siirtokunnan toinen pääkaupunki, kunnes Hartfordista tuli lopulta ainut pääkaupunki. New Haven kukoisti kaupalla Länsi-Intian kanssa ja Yalen yliopisto siirtyi kaupunkiin vuonna 1716. Brittijoukot polttivat New Havenin Yhdysvaltain vapaussodan aikana ja vuonna 1784 se sai kaupungin oikeudet. New Haven alkoi myös teollistua. Eli Whitney keksi cotton gin -koneen ja Charles Goodyear vulkanoidun kumin. Paikallisilla tehtailla valmistettiin Winchester-kiväärejä, pianoja, kelloja ja polkupyöriä. Teollistumista vauhditti vuonna 1839 kaupunkiin vedetty rautatie. Ennen Yhdysvaltain sisällissotaa New Haven oli tärkeä orjuuden vastustajien keskus.