Muhammad Ali Jinnah
Erotessaan Intian kongressipuolueesta vuonna 1920 Jinnah esitti profeetallisen ennustuksen, että Gandhin taistelukeinot johtaisivat hindujen ja muslimien jakoon erillisiksi yhteisöiksi. Tultuaan Muslimiliiton johtajaksi Jinnah vedettiin mukaan kongressin kannattajien ja brittien kannattajien väliseen kamppailuun. Vuonna 1927 Jinnah aloitti hindu- ja muslimijohtajien väliset neuvottelut, jotka koskivat tulevaa perustuslakia. Samaan aikaan käytiin taistelua Simonin komissiota vastaan. Se oli Sir John Simonin johtama seitsemästä Britannian parlamentin jäsenestä koostunut komissio, joka oli lähetetty Intiaan tekemään uutta perustuslaillista uudistusta. Nehru kannatti uudelle Intian dominiolle federalistista mallia, jossa kuitenkin paikallistason valta olisi viime kädessä sidottu Intian keskushallintoon. Jinnah ja Muslimiliitto taas halusivat enemmän valtaa, ja muun muassa vaalipiirit olisi pitänyt jakaa vähemmistöjen mukaan. Nehrun Intian kokonaisuutta korostava ja vähemmistöt vähemmän huomiolle jättänyt ehdotus ei ollut muslimeille suosiollinen. Vaikka Koillis- ja Luoteis-Intiassa muslimit olivat enemmistöasemassa, olisivat he aina vähemmistö koko Intian keskushallinnossa. Kompromissiehdotukseksi Jinnah julkaisi 28. maaliskuuta 1929 14 kohdan ohjelman ("14 points of Mr. Jinnah"), joka pyrki takaamaan muslimien oikeudet uudessa itsehallinnollisessa Intiassa.
Brunein kapina
Brunein lakiasäätävän neuvoston johdossa toimi sulttaanin nimittämä A. M. Azahari. Azahari vastusti Malesian liittovaltion perustamista ja kannatti Borneon saaren pohjoisten osien liittämistä takaisin Brunein sulttaanikuntaan ja Pohjois-Borneon federaation muodostamista, sekä maan erottamista Britannian hallinnon alaisuudesta. Brunein vuoden 1962 vaaleissa Azaharin johtama Brunein kansanpuolue (PRB) sai kaikki paikat maan lakiasäätävässä neuvostossa.