Nerkoonjärvi
Järven vesi on hapahkoa, runsashumuksista ja väriltään ruskeaa. Happamuusaste (pH) on 6,5. Humusta saapuu järveen Hirvijoen, Mäntysenluoman, Majaluoman, Launosluoman ja Aitoluoman kautta. Kesäkuukaisina veden fosforipitoisuus nousee 22 μg/l (mikrogrammaa litrassa) ja typpipitoisuus 590 μg/l. Nämä ravinnemäärät yhdessä veden lämpötilakerrostuneisuuden kanssa aiheuttaa syvänteissä happikatoa syksyn alussa ja talven lopulla. Veden käyttökelpoisuuslauokitus on kuitenkin hyvä.
Pakkalanjärvi
Järvi on luokiteltu matalaksi humusjärveksi (Mh). Järven valuma-alueesta noin puolet on peltomaata, josta on huuhtoutunut veteen paljon ravinteita. Ravinteita käyttävät kasvit, levät ja bakteerit, jota kasvaa järvellä paljon ja ävi on siten rehevöitynyt. Kesällä järvi ei mataluutensa vuoksi lämpötilakerrostu ja ravinteet pysyvät koko ajan eliöiden käytettävinä. Tämä voi aiheuttaa leväkukintoja, jotka laskevat järven virkistysarvoa.Talvella jääkansi estää ilman hapen liukenemisen veteen ja kun ravinteet ja humus kuluttavat matalan järven vedestä happea, voi veden happipitoisuus laskea hyvin alhaiseksi. On varsin tavallista, että happipitoisuus laskee lähelle nollaa koko vesipatsaassa. Järven a-klorofyllipitoisuus on mitattu ainakin vuosina 2000, 2001 ja 2010, jolloin pitoisuudet olivat 120, 12 ja 140 mikrogrammaa litrassa vettä (μg/l). Fosforipitoisuudet on mitattu seitsemän kertaa ja ne vaihtelivat välillä 42–200 μg/l. Arvojen keskiarvoksi tuli 122 μg/l. Jotta järvi ei olisi enää rehevöitynyt, tulisi fosforipitoisuudet alittaa 35 μg/l. Järven virkistystila on siten huono tai tyydyttävä, mutta järven asukkaat ovat perustaneet järvensuojeluyhdistyksen sen tilan kohentamiseksi. Se on järjestänyt vesiheinän niittoa ja järven rantojen ruoppausta.