Markian Popov
Popov aloitti sotilasuransa nuorena Venäjän sisällissodassa. Sodan jälkeen hän opiskeli Neuvostoliiton sotilaskouluissa ja eteni urallaan verrattain nopeasti. Hän oli kenraaliluutnantti ja Leningradin sotilaspiirin komentaja, kun Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon kesällä 1941. Popov osallistui useiden ratkaisevien taisteluiden johtoon toisen maailmansodan aikana. Hänet ylennettiin puna-armeijan toiseksi korkeimpaan armeijakenraalin sotilasarvoon 1943. Hän ei kuitenkaan nauttinut Stalinin luottamuksesta, minkä vuoksi hänen uransa oli epätasainen hänen pätevyydestään huolimatta. Hänet alennettiin sodan lopulla epäonnistuneen Riian valtausyrityksen jälkeen. Häntä väheksyttiin sodanjälkeisessä neuvostoliittolaisessa historiankirjoituksessa. Hänen maineensa ja arvonsa palautettiin vasta Stalinin kuoltua ja Nikita Hruštšovin noustua valtaan. Hruštšov ja Popov olivat tehneet yhteistyötä Stalingradin taistelun aikana, ja hänen uransa lähti uuteen nousuun 1954. Popov kuoli tapaturmaisesti Moskovassa 1969.
Mikko Kopra
Kopran inkeriläiset vanhemmat joutuivat karkotetuiksi Siperiaan, kun heidän poikansa oli opiskelemassa Hatsinan venäjänkielisessä koulussa. Siellä hän otti käyttöön venäläisen nimen Koprakov. 
Hän pääsi opiskelemaan Leningradin teknilliseen nuorisokouluun, josta hän siirtyi lentokoulutukseen puna-armeijaan. Mihail Koprakov valmistui taistelulentäjäksi 1930-uvulla ja yleni aina kapteeniksi asti. Hän toimi ennen toisen maailmansodan syttymistä lentokadettien kouluttajana. Vuonna 1936 hän avioitui inkeriläissyntyisen sairaanhoitajan Liisan kanssa. Tiedustelulennolla Suomen rajan pinnassa 26.11.1939 hän väitti nähneensä, että Mainilan laukaukset ammuttiin Neuvostoliiton puolelta.