Ritari
1100-luvulla, ristiretkien aikana, syntyi niin sanottuja hengellisiä ritarikuntia, joista tunnetuimpia olivat temppeliherrat, johanniitat ja saksalainen ritarikunta. Nämä pyrkivät yhdistämään munkki- ja ritari-ihanteet taistellessaan vääräuskoisia ja pakanoita vastaan sekä suojellessaan pyhiinvaeltajia. Edellä mainituista johanniitat toimivat edelleen kristillisenä hyväntekeväisyysjärjestönä. Myös Iberian niemimaalla syntyi reconquistan (kristittyjen suorittama maan takaisinvalloitus muslimeilta) aikana lukuisia hengellisiä ritarikuntia, kuten Santiagon ja Calatravan ritarikunnat Espanjassa sekä Kristuksen ritarikunta Portugalissa.
Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Kruunu ja ruhtinaat tukivat kirkkoa ja papistoa, jotta valta ei siirtyisi liikaa aatelille, mikä olisi hajauttanut valtakuntaa. Kirkko puolestaan velvoitettiin tukemaan valtakuntaa taloudellisesti ja sotilaallisesti. Papiston selibaatin vuoksi varallisuus, virat ja läänitykset eivät voineet periytyä ja ne palasivat takaisin ruhtinaille ja kruunulle. Tämä suojeli hallitsijan asemaa, ja lisäksi tällä oli paljon sanavaltaa piispojen ja apottien nimeämisessä. Kirkon itsenäisyysvaatimukset 1000-luvulla johtivat lopulta valtakuntaa hajottaneeseen investituurariitaan.