Postmoderni taide
Erään määritelmän mukaan postmodernismi oli lyhyen aikaa elänyt arkkitehtuurin ja muotoilun tyyli, joka kukoisti 1970- ja 1980-luvuilla. Se suosi ornamenttia, ironista nokkeluutta ja kirkkaita värejä. Se yhdisti popin ja klassisen, ja se rellesti olemalla keinotekoinen ja teatraalinen, siinä oli pylväitä ja kaaria jotka eivät tukeneet mitään, pöhöttyneitä reunalistoja ja raskaalta näyttäviä rustikointeja, jotka kuulostivat ontoilta niitä taputtaessa. Siitä näki, että se oli lavastettua, joka oli myös sen ajatus. Sen tarkoituksena oli olla kaikkea, mitä modernistinen suunnittelu, joka tähtäsi koristelemattomaan rehellisyyteen muodossa ja rakenteessa, ei ollut. Vaihtoehtoisesti postmodernismi oli asenne, jossa pinta oli substanssi, ja joka ilahtuu omasta onttoudestaan.
Neuvostoliitto
1900-luvun alussa Venäjän kulttuuri oli kiihkeässä, kaikki kulttuurin alat läpäisseessä luomistilassa. Kautta kutsutaan Venäjän ja Neuvostoliiton avantgardeksi tai Hopeakaudeksi. Vallankumouksen jälkeen taiteilijat osallistuivat innokkaasti uuden sosialistisen yhteiskunnan uudistustyöhön. Kommunististen päämäärien puolesta toimivat muun muassa Vladimir Majakovski ja Maksim Gorki. Bolševikkijohtajat eivät kuitenkaan arvostaneet modernistista avantgarde-taidetta. Avantgarden aika loppui viimeistään 1930-luvun alussa, kun sosialistisesta realismista tuli ainoa virallisesti hyväksytty taiteen suuntaus, jota sovellettiin kaikkiin taiteisiin. Sosialistisen realismin ajatuksena oli realistinen muoto ja sosialistinen sisältö. Samalla kommunistipuolueen ohjaamat eri alojen taiteilijaliitot määrättiin sääntelemään taide-elämää.