Kiina
Kiinan kansantasavalta perustettiin 1. lokakuuta 1949 Mao Zedongin julistaessa sen syntyneeksi Pekingin Taivaallisen rauhan aukiolla. Mao tunnettiin kirjallisuutta opiskelleena intellektuellina, joka oli noussut puolueen huipulle sisällissodan myötä. Hänen valtansa kasvoi nopeasti. Mao jatkoi Kommunistisen puolueen puheenjohtajana ja siten maan johtajana. Neuvostoliitto tunnusti kansantasavallan lähes välittömästi, Itä-Euroopan maat ja suurin osa Länsi-Euroopankin maista tunnusti sen 1950 vaikka diplomaatit karkotettiinkin.
Kiinan tasavallan historia
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen vuonna 1919 laaditun Versailles’n rauhan mukaan Kiinassa sijainneet Saksan aiemmin hallitsemat alueet luovutettiin Japanille, vastoin Kiinan vaatimusta. Kiinalle myönteiset asiat Versailles’n rauhansopimuksessa oli Saksalle ja Itävallalle boksarikapinan jälkeen maksettavaksi määrättyjen sotakorvausten jäljellä olevien erien mitätöinti. Kiinalle epäsuotuisa sopimus herätti vastustusta Kiinassa etenkin oppineiston keskuudessa ja tyytymättömyys kohdistui valtaa pitäviin sotaherroihin ja liittoutuneita syytettiin petoksesta. 
Pettymys rauhansopimukseen ja siitä seurannut tyytymättömyys levisi ympäri Kiinan. Maassa järjestettiin vuonna 1919 suuri mielenosoitus, joka on nimetty Toukokuun neljännen päivän liikkeeksi tapahtuma-ajankohtansa mukaan. Siinä vaadittiin Japanille luovutetun Qingdaon palauttamista ja ulkomaiden vaikutusvallan pienentämistä niillä alueilla, missä ulkovaltojen vaikutus oli syrjäyttänyt kiinalaisten päätäntävallan. Protestit saivat liikkeelle suuret väestönosat ja ne levisivät myös kaupunkien keskiluokan ja työväenluokan pariin. Toukokuun neljännen päivän liike herätti kiinalalaisten kansallistunteen ja sitä seurasi uuden kulttuurin liike, joka koetti luoda maahan kansanläheisemmän kulttuurin. Kansan kannalta merkittävä oli kiinan kirjakielen uudistus; maassa hylättiin klassinen kirjakieli, jota oli käytetty kuten latinaa Euroopassa vuosisatoja sen jälkeen kun kieli oli kuihtunut. Uusi kirjakieli pohjautui puhekieleen, mikä teki kansalaisille helpommaksi oppia luku- ja kirjoutustaito.