Kasaarien kaanikunta
Kasaarien kaanikunta (650–969) oli varhaiskeskiaikainen valtio, jonka perusti kasaarien paimentolaiskansa. Kasaarien kaanikunta syntyi eroamalla Länsiturkkilaisesta kaanikunnasta. Kasaarien kaanikunta hallitsi suurimmillaan Kaukasiaa, Volga-joen ala-ja keskijuoksua, nykyisen Kazakstanin luoteisosia, Asovanmeren rantoja, Krimin itäosia sekä Itä-Euroopan aro- ja metsäaroseutuja Dnepr-joelle asti. Kaanikunnan keskus sijaitsi aluksi nykyisen Dagestanin rannikkoseudulla, myöhemmin Volgan alajuoksulla. Osa hallitsevasta eliitistä kääntyi juutalaiseen uskoon. Osa itäslaavilaisista heimoista oli kasaarien liittolaisia ja maksoi veroja kasaareille. Kasaarien kaanikunta tuhoutui Kiovan Venäjän kanssa käytyjen sotien seurauksena 900-luvun lopulla.
Astrahanin alue
Astrahanin aluetta asuttivat useat turkkilais-tataarilaiset heimot viimeistään 400-luvulta lähtien. Mongolit valloittivat alueen 1200-luvulla ja se tuli kuulumaan tämän jälkeen Kultaisen Ordan valtakuntaan. Astrahanin kaupunki perustettiin 1200-luvulla. Kultainen Orda hajosi sisällissodan seurauksena 1400-luvulla ja jakaantui pienempiin valtioihin. Kaani Qasim perusti Astrahanin kaanikunnan 1466. Suurin osa kaanikunnan väestöstä oli Astrahanin tataareja ja nogaita. Venäjä valloitti Astrahanin kaanikunnan 1557.