Erkki Kurenniemi
Kurenniemen studiosuunnitelma perustui ajalle tyypillisestä studiosta poiketen digitaaliseen ohjauslogiikkaan ja automaatioon. Vuosina 1964–1967 studion keskeisenä äänen ohjaus-, tuotto- ja muokkausyksikkönä toimi niin kutsuttu Integroidun syntesoija, jonka suunnittelun esimerkkinä toimi pikemminkin 1950-luvulla valmistunut RCA:n digitaaliohjattu syntetisaattori kuin esimerkiksi Robert Moogin jänniteohjatut syntetisaattorit. Yliopiston studiosuunnittelun ohessa Kurenniemi rakensi sähköisiä soittimia muun muassa avantgardetaiteilija M. A. Nummiselle, säveltäjä Osmo Lindemanille ja ruotsalaiselle säveltäjälle Ralph Lundstenille. Tunnetuin Kurenniemen soittimista lienee Sähkökvartetti, jota kuullaan M. A. Nummisen kappaleessa ”Kaukana väijyy ystäviä” (1968). Kunnianhimoisin Kurenniemen hankkeista oli sarja digitaalisia DIMI-syntetisaattoreita, joita valmistamaan perustettiin Digelius Electronics Finland Oy vuonna 1970.
Organopiiyhdisteet
Ensimmäisen kerran organopiiyhdisteitä syntetisoitiin vuonna 1863, kun Charles Friedel ja James Crafts valmistivat tetraetyylisilaania piitetrakloridista ja dietyylisinkistä. Organopiiyhdisteihin kuohdistuva kiinnostus oli pitkään tämän jälkeen akateemista ja synteesit suoritettiin laboratorioimttakaavassa, kunnes 1930-luvun loppupuolella organopiiyhdisteistä ruvettiin kehittämään sähköneristeitä. Organopiiyhdisteiden valmistuksessa suuri askel tapahtui 1940-luvulla, kun halogeenisilaanien valmistamiseen kehitettiin niin kutsuttu suora eli Müller-Rochow-prosessi, jossa alkyylihalidit reagoivat piin kanssa. Toinen merkittävä askel organopiiyhdisteiden valmistukseen oli vuonna 1947 kehitetty hydrosilylaatioreaktio, jolla organopiiyhdisteitä voidaan valmistaa alkeeneista.