Lateraanisopimukset
Lateraanisopimuksiksi kutsutaan kolmea sopimusta, jotka solmittiin Benito Mussolinin käytännössä hallitseman Italian kuningaskunnan ja paavin välillä 1929. Sopimukset ratkaisivat Italian ja paavin välisen kiistan, joka oli syntynyt vuonna 1870, kun Italia liitti Rooman itseensä, mikä lakkautti Kirkkovaltion ja paavin maallisen vallan. Italia takasi paaville aseman, tuloja ja Vatikaanin käyttöoikeuden 1871, mutta se ei riittänyt katoliselle kirkolle, joka esitti tarvitsevansa riippumattomuuden maallisesta vallasta. Paavit julistautuivat "Vatikaanin vangeiksi" eivätkä esiintyneet julkisuudessa lähes kuuteen vuosikymmeneen.
Labuan
Labuan kuului 1500 luvulta 1800 luvulle asti Brunein sulttaanikuntaan. 1800-luvulla brittiläiset osoittivat kiinnostusta saaren hallintaan, ja Sarawakia hallinnut James Brooke osti saaren Brunein sulttaani Omarilta vuonna 1846. Saari ostettiin Britannian hiilenlastausasemaksi Intian ja Kiinan välisellä merireitillä. Eri lähteiden välillä on ristiriitaisuuksia siitä, luovuttiko Brunei Labuanin Britannialle vapaaehtoisesti. Toisten lähteiden mukaan Brunei ei vapaaehtoisesti luopunut Labuanista, vaan sulttaani allekirjoitti sopimuksen painostuksen alaisena. Toiset lähteet taas sanovat että sulttaani luovutti alueen Britannialle kiitokseksi merirosvouksen kitkemisestä alueella.