Kristinuskon historia
Kristinuskon leviäminen käynnistyi pian Jeesuksen ristiinnaulitsemisen jälkeen noin vuonna 30. Kristinusko alkoi muotoutua heti Jeesuksen kuoleman ja ylösnousemuksen jälkeen, kun hänen seuralaisensa noudattivat hänen opetustaan ja julistivat hänen ylösnousemustaan. Julistaminen alkoi Apostolien tekojen mukaan ensimmäisenä helluntaina, jolloin he saivat Pyhän Hengen kasteen, joka antoi heille kyvyn ja rohkeuden julistaa evankeliumia, puhua kielillä ja parantaa sairaita.
Paratiisi
Paratiisi oli kristittyjen alkukirkon hallitseva visuaalinen teema heidän pyhätöissään. Jeesus ja hänen seuraajansa kuvattiin vehreässä neljän joen halkomassa maisemassa, joka vastasi apostoli Paavalin apokalypsin kuvausta paratiisista. Alkukirkon jäsenille paratiisi ei ollut taivas tai elämänjälkeinen paikka, vaan tässä maailmassa oleva paikka, jonka Jumalan henki on siunannut. Kristinuskon ensimmäisten vuosisatojen kirkkojen seiniltä löydetyt lukuisat värikkäät kuvaukset paratiisista mukailivat alkukristittyjen silmien edessä senaikaisia rukouksia, tarinoita, psalmeja ja hymnejä, ja korostivat todellista maailmaa, joka luotiin hyväksi ja onnelliseksi. Vasta noin 800-luvulta alkaen kristinusko siirtyi maanpäällisen paratiisin korostamisesta ristiinnaulitsemisen korostamiseen, samalla sysäten paratiisin kuolemanjälkeiseen elämään. Ensimmäinen säilynyt krusifiksi on vasta vuodelta 965. Aloittaessaan ensimmäisen ristiretken vuonna 1095 Paavi Urbanus II julisti paratiisin kuolemanjälkeiseksi paikaksi, jonne Pyhässä sodassa kuollut pääsisi palkaksi juutalaisten ja muslimien tappamisesta.