Teollinen vallankumous
Espanjan perimyssodan (1701–1713) jälkeen maailman merien hallinta siirtyi Alankomailta Britannialle.. Vuonna 1707 solmittiin unionisopimus Englannin ja Skotlannin välille, jolloin syntyi Ison-Britannian kuningaskunta. Yrjö I:n valtaantulo 1714 muodosti samalla personaaliunionin protestanttisen Hannoverin kanssa. Suuressa siirtomaasodassa (1756–1763) Britannia turvasi asemansa Intiassa Ranskalta ja liitti Kanadan kolmeentoista siirtokuntaansa Pohjois-Amerikassa. Nämä julistautuivat itsenäisiksi jo vuonna 1776. Sitä seurasi Yhdysvaltain vapaussota, joka päättyi 1783 Pariisin rauhaan, jossa Britannia tunnusti Yhdysvaltain itsenäisyyden. 1700-luvulla Amerikan mantereelta tuotiin Eurooppaan viljaa, tupakkaa sekä ruokosokeria ja Intiasta puuvillaa ja -kankaita.
Iso-Britannia (saari)
Rooman keisari Julius Caesar hyökkäsi Britanniaan vuosien 55–54 eaa. aikana. Roomalaisten vaikutus kasvoi Etelä-Britanniassa vuosien 20 eaa. – 43 jaa. aikana, ja useat keisarit suunnittelivat saaren valtausta. Vihdoin vuonna 43 keisari Claudius määräsi valtauksen alkavaksi, ja roomalaiset valtasivat seuraavien vuosien aikana Englannin eteläosan. Vuonna 51 vastarintajohtaja Caratacus vangittiin. Vuonna 71 roomalaiset valloittivat Englannin pohjoisosat ja vuonna 78 Walesin. Vuonna 122 alettiin rakentaa Skotlannin rajalle Hadrianuksen vallia. Vuosien 142–163 välillä roomalaisten miehittämän alueen pohjoinen raja kulki sitä vielä pohjoisempaa Antoninuksen vallia pitkin.