Kivikausi
Kivikausi jaotellaan Euraasiassa kolmeen ajallisesti toisiaan seuraavaan aikakauteen: paleoliittiseen, mesoliittiseen ja neoliittiseen kauteen . Kausien ajalliset siirtymäkohdat vaihtelevat alueittain. Yleisesti paleoliittinen kausi käsittää ajan ennen jääkauden loppua noin 12 000 vuotta sitten. Mesoliittinen kausi on jääkauden jälkeisen kivikauden alkuvaihe, jolloin elettiin vielä metsästäjä-keräilijä-kulttuurissa. Neoliittinen kausi alkaa maanviljelyn omaksumisesta jatkuen pronssikauteen. Pohjois-Euroopassa myös metsästäjä-keräilijä-kulttuuri voidaan lukea neoliittiseksi tai "subneoliittiseksi", jos se on ottanut käyttöönsä keramiikan.
Paleoseenin-eoseenin lämpöhuippu
Paleoseenin-eoseenin lämpöhuippu (PETM, IETM, LPTM) päätti noin 55 miljoonaa vuotta sitten paleoseenin, kauden jolla alkeelliset nisäkkäät kehittyivät. Koko Maan lämpötila nousi rajusti melko lyhyeksi aikaa, n. 50 000–100 000 vuodeksi jopa 10 astetta. Monia meren planktoneliöitä kuoli, samoin kuin maanisäkkäitäkin. Navoille syntyivät subtrooppiset olot. Ilmasto kuivui joksikin aikaa ainakin joillain alueilla. Lämpötilan nousu lienee johtunut siitä, että Pohjois-Atlantin tulivuoret purkivat ilmakehään valtavat määrät hiilidioksidia, joka lämmitti Maata kasvihuoneilmiöllä. Valtava lämpeneminen vapautti myös meren syvänteissä olevan klatraattikiviin varastoituneen metaanin, joka on myös kasvihuonekaasu. Seurasi todella räjähdysmäinen lämpeneminen. Maan merivirrat muuttuivat. Kalkkikuorinen plankton kuoli meren happamoiduttua hiilihaposta, mikä näkyy punaisena kerrostumana tuon ajan kivissä. Paleoseenin suuret maanisäkkäät kuolivat kuumuuteen ja kuivuuteen. Mutta uusia lajejakin ilmestyi, mm. hevosen esi-isä "Hyracotherium".