Satakunnan ryhmä
Satakunnan ryhmän järjestämistyö alkoi 15. helmikuuta 1918, mutta varsinainen perustaminen aloitettiin 20. helmikuuta eversti Linderin ryhmän komentajaksi nimittämisen jälkeen. Tätä tehtävää varten oli Linderillä aluksi käytettävinään 12 Saksassa koulutettua jääkäriä, 2500 kivääriä ja 12 konekivääriä. Ryhmä oli tarkoitus koota suojeluskuntajoukoista ja kouluttaa Kankaanpäässä, Ikaalisissa ja Parkanossa. Tosin Parkano ja Ikaalinen oli sitä ennen vallattava viholliselta jo olemassa olevilla hajanaisilla joukoilla. Sotatoimet aloitettiinkin 600 miehen voimin ja tuloksena oli Lavian ja Ikaalisen valtaaminen. Asevelvollisuuskutsuntojen alettua 26. helmikuuta 1918 ryhmä sai vähitellen kaipaamiaan täydennyksiä. Nämä väenotot eivät kuitenkaan tyydyttäneet Linderiä ja hän joutuikin pyytämään lisäjoukkoja päämajasta, joka toimittikin hänelle runsaasti joukkoja Vaasan ja Oulun piireistä. Näiden joukkojen lisäksi alkoi ryhmä saada lisäjoukkoja lähipitäjistä. Ennen Tamperetta vastaan aloitettua hyökkäystä olikin Linder saanut ryhmänsä koottua jotensakin taistelukuntoiseksi.
Satakunnan ryhmä
Pataljoonaan kuului kolme komppaniaa, joissa oli kolme upseeria ja 230 miestä. Komppania koottiin vaasalaisista vapaaehtoisista, joilla oli jo aikaisempaa taistelukokemusta. Pataljoona siirrettiin rintamalle 24. helmikuuta 1918 ja käsitti kolme komppaniaa. Pataljoonan neljäs komppania pääsi lähtemään Vaasasta 26. helmikuuta 1918, mutta se ohjattiin Virroille Hjalmarsonin osaston käyttöön Vaasan komppaniaksi ja siksi se ei koskaan yhtynyt Vaasan pataljoonaan. Pataljoonan saavuttua Kankaanpäähän se yhdistettiin erityiseksi komppaniaksi, jonka johtoon nimettiin ruotsalainen ammattikersantti Andersson. Pataljoona kärsi hyökkäysvaiheen aikana kovasta mieshukasta siinä määrin, että Tampereen valloituksen jälkeen pataljoona oli kutistunut vain yhden komppanian käsittäväksi pataljoonaksi.Komentaja: hammaslääkäri Tor Ekman ja 18. maaliskuuta alkaen konekivääriosaston päällikkö jääkäri Gunnar Wikström myöh. Visapuu. Komennuskuntaan kuului yksi komppania ja komppaniaan 207 miestä. Komppania käsitti kolmen joukkueen vahvuisen komppanian, kaksiryhmäisen hiihto-osaston, 21-miehisen konekivääriosaston (kolme konekivääriä) sekä kuormaston. Komppanian miehistöön kuului kaksi Saksassa jääkärikoulutuksen saanutta miestä, mutta muuten miehistö oli suojeluskuntalaisista koottu. Tällä komennuskunnalla, kuten myös Oulun 2. rintamakomennuskunnalla oli erityispiirre, jota aikakauden muilla joukoilla ei ollut, nimittäin ne olivat varusteiltaan yhdenmukaiset. Tämä joukko valkoisissa karvalakeissaan, upeissa sarkapuvuissaan ja keltaisissa saappaissaan oli kerrassaan komeaa nähtävää. Varsinkin Oulun 2. rintamakomennuskunta oli kenraali Mannerheimin mieleen ja sai hänet kehumaan komennuskuntia tarkastaessaan ne Seinäjoella matkalla rintamalle. Sähköisessä viestissä Oulun piiripäällikölle hän ilmoittaa seuraavaa: ""Tänään tarkistin pulskat Oulun pojat. Niiden varustukset herättivät ihailuani; ne todistavat asianomaisilla olleen kykyä, asianharrastusta ja väsymätöntä uurautta. Lausukaa oululaisille ja vastaanottakaa itse lämpimät kiitokset"". Komennuskunta oli jopa niin hyvin varustautunut, että se toi mukanaan oman ambulanssin ja henkilökohtaiset suksensa. Komppaniaa kutsuttiin myös 1. Oulun rintamakomennuskunnaksi.