Mutaatio
Geenimuutos on jonkun geenin alueella tapahtuva pieni muutos, jossa yksi DNA:n osanen eli nukleotidi katoaa, liittyy tai muuttuu. Yhden nukleotidin muutos tunnetaan pistemutaationa.
Siirtogeeniset eläimet
Siirtogeenistä tulee periytyvä, jos se siirtyy eläimen sukusoluihin. Esimerkiksi banaanikärpäsestä, seeprakalasta, kanasta, hiirestä, rotasta, lehmästä, lampaasta ja vuohesta on tehty tällaisia periytyviä siirtogeenisiä muunnoksia. Eniten käytetty siirtogeeninen eläinmalli on hiiri. Tällöin tutkittava siirtogeeni ruiskutetaan hiiren hedelmöittyneen munasolun toiseen esitumaan ohuella lasineulalla. Siirretty geeni yhdistyy perimään ei-homologisella rekombinaatiolla eli sattumanvaraisella mekanismilla, jota ei täysin tunneta. 
Geenit siirretään hiireen ruiskuttamalla ohuella lasineulalla DNA-molekyylejä hedelmöittyneen munasolun toisen haploidin esitumaan. Siirretty DNA liittyy pysyvästi hiiren perimään yleensä varsin hyvällä todennäköisyydellä (10-30%). Usein perimään liittyy siirretystä geenistä useampi kopio peräkkäin. Seuraavaksi munasolut siirretään kantajanaaraaseen kehittymään. Syntymän jälkeen siirtogeenin läsnäolo ja kopioiden lukumäärä jälkeläisten perimässä varmistetaan erilaisia DNA-menetelmiä käyttäen.
Suurin osa perimän DNA-ketjusta ei sisällä informaatiota geenituotteista. Jotta siirrettävä geeni ei aiheuttaisi muutoksia perimän omissa geeneissä, tapahtuu siirrettävän geenin integraatio yleensä geenien väliselle alueelle. Kromatiini vaikuttaa paljon geenien ilmentymistasoon. Kromatiinissa on rakenteeltaan ”avoimia” eli transkiptionaalisesti aktiivisia ja ”suljettuja” eli inaktiivisia alueita. Joten siirtogeenin integraatiokohdalla on suuri merkitys sen ilmentymistasolle. Ympäröivän kromatiinin vaikutus voidaan välttää liittämällä ilmennettävän geenin yhteyteen riittävän kattava säätelyalue, joka sisältää kaikki geenin ilmentymiseen tarvittavat DNA-elementit. Tällöin siirtogeeni kykenee vaikuttamaan omaan kromatiinirakenteeseensa normaalin geenin tapaan.