Erkki Kurenniemi
Kurenniemen studiosuunnitelma perustui ajalle tyypillisestä studiosta poiketen digitaaliseen ohjauslogiikkaan ja automaatioon. Vuosina 1964–1967 studion keskeisenä äänen ohjaus-, tuotto- ja muokkausyksikkönä toimi niin kutsuttu Integroidun syntesoija, jonka suunnittelun esimerkkinä toimi pikemminkin 1950-luvulla valmistunut RCA:n digitaaliohjattu syntetisaattori kuin esimerkiksi Robert Moogin jänniteohjatut syntetisaattorit. Yliopiston studiosuunnittelun ohessa Kurenniemi rakensi sähköisiä soittimia muun muassa avantgardetaiteilija M. A. Nummiselle, säveltäjä Osmo Lindemanille ja ruotsalaiselle säveltäjälle Ralph Lundstenille. Tunnetuin Kurenniemen soittimista lienee Sähkökvartetti, jota kuullaan M. A. Nummisen kappaleessa ”Kaukana väijyy ystäviä” (1968). Kunnianhimoisin Kurenniemen hankkeista oli sarja digitaalisia DIMI-syntetisaattoreita, joita valmistamaan perustettiin Digelius Electronics Finland Oy vuonna 1970.
Komponiumi
Komponiumi (saks. "Komponium"; holl. "componium") on saksalaissyntyisen Diederich Nikolaus Winkelin (1777–1826) kehittelemä ja Amsterdamissa vuonna 1821 rakentama orkestrioni, jonka erityisominaisuus on kyky muunnella aleatorisesti sillä esitettäviä teoksia esittämisen aikana. Winkel rakensi soittimensa Johann Nepomuk Maelzelin kehittelemän panharmonikonin kilpailijaksi, mutta siitä ei tullut kaupallista menestystä. Ainoa tunnettu kappale komponiumista on esillä Brysselin soitinmuseossa ilman siihen alun perin kuulunutta urkukaappia; soittimessa on kahdeksan huuliäänikerran ja yhden kieliäänikerran lisäksi erikoistehosteina triangeli ja tamburiini.