Sähkökitara
Sähkökitara on 1930-luvulla akustisesta kitarasta kehitetty kitara, jossa ovat sähkömagneettiset mikrofonit, jotka muuttavat kielten värähtelyn sähköisiksi signaaleiksi. Nämä signaalit vahvistetaan ulkoisella, kitaraan kaapelilla kytketyllä kitaravahvistimella kuuluvaksi ääneksi. Tästä nimitys "sähkö"kitara. Sähkökitaraa voi toki soittaa myös ilman vahvistinta jolloin sen ääni on kaikukopan puuttuessa hyvin hiljainen, eikä sointi vastaa vahvistimen läpi soitettua signaalia.
Englanninkitara
Englanninkitara eli englantilainen kitara (, ) on sisterin sukuinen tasa- tai vain hieman kuperapohjainen näppäilysoitin, jossa on kuusi kieliparia (joista kaksi alimmaista yksikuoroisia eli soittimessa yhteensä 10 kieltä), liikuteltava kielisilta ja yleensä 12 metallista kiinteää otenauhaa. Soittimen tavanomainen viritys on "c–e–g–c′–e′–g′". Englanninkitara oli suosionsa huipulla kotimaassaan Isossa-Britanniassa noin vuosina 1750–1810 eli ennen kuin kuusikielinen (espanjalainen) kitara syrjäytti sen.