Suomen esihistoria
Viikinkiaikana (noin vuodet 800–1025) kauppa ja yhteydet vilkastuivat ja kaupunkimaisia asutuksia alkoi syntyä Itämeren piirissä. Aina 900–luvun lopulle saakka liikenne viikinkien idäntiellä oli merkittävää. Skandinaviassa viikinkiaika on esihistoriallisen kauden viimeinen jakso. Pohjoismaissa tärkeimmät kauppakaupungit olivat Mälar-järven Birka Keski-Ruotsissa, Etelä-Jyllannin Hedeby nykyisessä Saksassa ja Oslovuonon Kaupang Norjassa. Aikakauden vilkkailla kauppareiteillä liikkui Ahvenanmaan ja luultavasti pieniä määriä manner-Suomenkin alueen asukkaita.
Kuurit
Viikinkiaikana Kuurinmaa oli alistettuna viikinkien veroherruuteen. Viikinkien lähdettyä alueen valloittivat liiviläiset, jotka muodostivat myöhemmin kuurien yläluokan. Varsinaisesti liiviläisiä asui Liivinrannalla ja baltteja sisämaassa ja länsirannikolla. Kuurit olivat läheisissä yhteyksissä Saarenmaan muinaismaakunnan kanssa, ja he harjoittivat näiden tapaan viikingeiltä opittua merirosvoilua. Snorre Sturlasonnin mukaan kuurit tekivät hävitysretkiä Tanskaan 1000-luvun puolivälissä. Lisäksi kuurilaisia oli muun muassa Sigtunan tuhonneiden joukkojen mukana. Kuurit hyökkäsivät erityisesti kirkkoihin, joista ryöstettiin esimerkiksi kirkonkellot ja muuta esineistöä.