Ristiretket
Yhdeksäs ristiretki yhdistetään joskus sitä edeltävään kahdeksanteen ristiretkeen. Sitä pidetään viimeisenä keskiajan ristiretkistä, jotka suuntautuivat Pyhään maahan. Retken syynä oli Egyptin mamelukkien valtakunnan jatkuva kasvu ja pian tapahtuva viimeisten ristiretkeläisten linnoitusten hylkääminen. Pohjois-Afrikkaan suuntautunut kahdeksas ristiretki sekä Pyhään maahan suuntautunut yhdeksäs olivat osina laajempaa suunnitelmaa, johon kuului muun muassa espanjalaisten kuninkaiden toimintaa, armeijan liikehdintää pakanoita vastaan itäisessä Euroopassa sekä liitto mongolien kanssa mamelukkeja ja turkkilaisia vastaan. Siksi ristiretkeläisten kansallisuus vaihteli eurooppalaisista prinsseistä (Englannin prinssi Edvard ja Ranskan Ludvig IX) uskonnollisiin johtajiin (Bysantin keisari) ja mongolijohtajiin kuten Möngke- ja Hülegü-kaanit.
Yhdeksäs ristiretki
Kerättyään suuren ristiretkeläisten armeijan kohteenaan Egypti, Ludvig IX käänsikin sotilaiden suunnan Tunisiaan, missä hän itse kuoli vuonna 1270. Englannin prinssi Edvard saapui paikalle liian myöhään auttamaan armeijaa. Hän jatkoi Pyhään maahan aikomuksenaan auttaa Antiokian prinssiä ja Tripolin herttuaa Bohemund VI:ta taistelemaan mamelukkien uhkaa vastaan ja suojelemaan Tripolia sekä Jerusalemin kuningaskunnan jälkeläistä.