Camera obscura
Camera obscura () on nykyaikaisten valokuvauskoneiden edeltäjä. Siinä huoneen seinään tai laatikon sivuun tehdyn reiän kautta heijastuu takaseinälle ylösalaisin himmeä kuva kohteesta. Camera obscura perustuu optiseen ilmiöön, jossa valo kulkee pienen aukon, raon tai reiän lävitse muodostaen kuvan vastakkaiseen pintaan.
Camera obscura
1600- ja 1700-luvuilla camera obscuraa parannettiin käyttämällä pelkän neulanreiän tilalla kuperaa linssiä. Alun perin camera obscura oli ollut pimeä huone, jossa oli reikä seinässä ilman linssiä. Reikä riitti kuvan tuottamiseen. Kun siihen laitettiin linssi, saatiin lisää valoa ja välinettä voitiin käyttää paremmin muun muassa piirtämisen apuna. Tällaista apuvälinettä käyttivät esimerkiksi taiteilijat Canaletto ja Jan Vermeer. Descartesille camera obscura oli silmän ja ajattelun malli. Ajattelu oli hänelle katsomista. Aivan kuin silmä, myös camera obscura oli hänelle katselu- ja tutkimusväline. Sitä käytettiin aluksi muun muassa havainnoitaessa auringonpimennyksiä turvallisesti. Camera obscura oli samanaikaisesti sekä havaintoväline, että havainnon kohde. Se esitti värit ja liikkeen paremmin kuin mikään muu esitys. Se auttoi sellaistakin piirtämään, joka muuten ei olisi osannut. Sen tehtävä ei ollut yksinomaan kopioida todellisuutta, kuten myöhemmin on arveltu. Jonathan Crary on sitä mieltä, että camera obscuran käyttö oli erilaista kuin valokuvakameran, jota pidetään sen seuraajana. Piirtäminen ja kopiointi oli vain eräs camera obscuran monista käyttötavoista. Sen tuottama kuva on elävä ja värikäs, toisin kuin valokuva joka oli alun perin mustavalkoinen ja kuollut.