Katolisen kirkon historia
Uskonpuhdistus oli 1500-luvulla Länsi-Euroopassa alkanut liike, joka pyrki oikaisemaan katolisen kirkon opissa näkemiään epäkohtia. Uskonpuhdistuksen taustalla oli jo kauan jatkunut paaviuden alennustila sekä levinnyt turmeltuneisuus kirkon piirissä. Uskonpuhdistuksen aloittajana pidetään yleisesti saksalaista augustinolaismunkki Martti Lutheria, vaikkakin jo ennen häntä jotkin ”esiuskonpuhdistajat”, esimerkiksi John Wycliffe ja Jan Hus, olivat hyökänneet kirkon virallista oppia vastaan. Lutherin anekauppaa vastaan suuntautuneet 95 teesiä aloittivat levitessään laajan liikkeen, joka myöhemmin sai uusia muotoja. Uskonpuhdistukseen liittyi Lutherin lisäksi joukko muita teologeja, joiden näkemykset poikkesivat paljoltikin Lutherin ajatuksista. Niinpä katolisen kirkon jakaantuminen ei loppunut vain luterilaisten syntyyn, vaan synnytti myös anglikaanisen ja reformoidun kirkon sekä lukuisan joukon erilaisia vapaita suuntia.
Maareformi
Etelä-Amerikassa maauudistukset aloitettiin Meksikossa 1850 Reformisodan aikana ja 1900-luvun alussa vallankumouksen yhteydessä, Boliviassa 1952 vallankumouksen jälkeen ja uudelleen Evo Moralesin aikana 2006. Chilessä maauudistus alkoi 1960 ja jatkui aina Salvador Allenden aikaan. Kuubassa suuri maauudistus tehtiin vallankumouksen jälkeen 1959. Guatemalassa maareformeja tehtiin 1944–1954, mutta tämän jälkeinen sotilasvallankaappaus perui ne. Nicaraguassa maauudistus oli sandinistihallituksen ohjelmassa. Perussa maareformit kumosivat 1950-luvulla velkaorjuuden. Lisäuudistuksia tehtiin kenraali Juan Velasco Alvaradon vuoden 1968 kaappauksen jälkeen ja 1988–1995 loistavan polun johtaman talouspoikaiskapinan hillitsemiseksi. Brasiliassa maauudistuksiin päästiin sotilashallituksen luovuttua vallasta 1980-luvulla. Venezuelassa Hugo Chávez aloitti 2001 valtion käyttämättömien maiden jakamisen talonpojille.