Dokumenttielokuva
Kansantieteellinen dokumenttielokuva esittelee katsojalleen vieraita ja eksoottisia kulttuureita, kansoja ja tapoja. Sen esiintyjät ovat usein vähemmistökansojen edustajia. Kansantieteellisiä dokumentteja tehdään viihteeksi, valistukseksi tai katoavien kulttuurien elämän tallentamiseksi. Varhaisimpia ja merkittävimpiä kansantieteellisiä dokumenttielokuvia on Robert J. Flahertyn "Nanook, pakkasen poika" (1922). Viime vuosikymmeninä alkuperäiskansat ovat alkaneet itsekin tehdä dokumentteja itsestään, omasta näkökulmastaan.
Sergei Eisenstein
Ensimmäisen kosketuksensa elokuva-alaan Eisenstein sai vuonna 1923, kun hän ohjasi lyhytelokuvan "Dnevnik Glumova" ja avusti Esfir Šubia Fritz Langin elokuvan "Tri Mabuse – ihmispeto" leikkaamisessa Neuvostoliiton markkinoille. "Dnevnik Glumova" oli osa Eisensteinin ensimmäistä teatterituotantoa, joka oli versio Aleksandr Ostrovskin näytelmästä. Hänen tunnetuin teatteriohjauksensa oli suuressa tehdassalissa näytelty versio Sergei Tretjakovin "Kaasunaamareista".
Eisensteinin ensimmäinen kokopitkä elokuva oli "Lakko", joka sai ensi-iltansa vuonna 1925. Hän toteutti siinä montaasiteoriaansa, jota oli jo kehittänyt "Dnevnik Glumovaa" varten. Lev Kulešov oli ensimmäisenä kehittänyt elokuvallista montaasia, mutta Eisenstein käytti omaa teoriaansa ”attraktioiden montaasista”, jossa synteesi syntyy erilaisten elementtien välisestä ristiriidasta. Eisensteinilta valmistui samana vuonna toinenkin elokuvan, kun kommunistinen puolue tilasi vuoden 1905 vallankumouksen muistoksi elokuvan. Hän kirjoitti kumouksen veteraanin kanssa laajan käsikirjoituksen, mutta lopulta siitä kuvattiin vain yksi suunnitelluista episodeista. "Panssarilaiva Potemkin" nosti Eisensteinin mainetta, ja elokuva oli erityisen suosittu Saksassa. Sitä pidetään yhtenä merkittävimmistä elokuvista, ja esimerkiksi vuonna 1958 se valittiin kriitikkojen äänestyksessä historian parhaaksi elokuvaksi. Lisäksi sen Odessan portaiden kohtaus on ehkä elokuvahistorian tunnetuin kohtaus.