Psykedeeliterapia
Psykedeeliterapia viittaa sellaisiin terapian muotoihin, joiden etenemistä avustetaan jollain psykedeelisellä aineella. Yleisimmin käytettyjä ovat serotoniinijärjestelmän kautta vaikuttavat aineet kuten LSD, psilosybiini ja MDMA. "Mieltä ilmentävää" tarkoittavan psykedeeli-termin käyttäminen tässä yhteydessä hallusinogeeni-termin sijaan painottaa että näitä aineita terapian osana hyödyntävät psykiatrit luottavat psykedeelien tuottaman, psyykeä luotaavan tilan terapeuttiseen hyötyyn. Psykedeelisen terapian puolestapuhujat uskovat psykedeelien tehostavan potilaan omia psykoanalyyttisia kykyjä, helpottaen tavanomaisessa psykoterapiassa etenemistä. Joidenkin potentiaalisten hoitojen osalta tunnetaan myös taudinkuvaan liittyviä farmakologisia vaikutuksia.
Psykotrooppisia aineita koskeva yleissopimus
21. helmikuuta 1971 Wienissä allekirjoitettiin uusi yleissopimus, joka sisälsi lähes jokaisen kuviteltavissa olevan mieleen vaikuttavan kemikaalin. Sopimus, joka määrää tarkat tuonti- ja vientirajoitukset sekä muita asetuksia joilla rajoitetaan päihteiden käyttö tutkimuksiin ja lääketieteelliseen käyttöön, tuli voimaan 16. elokuuta 1976. Tällä hetkellä 175 valtiota on mukana sopimuksessa. Lait, joilla jäsenmaat ovat panneet sopimuksen toimeen, yleensä myös jakavat yleissopimuksen lailla kemikaalit useaan eri luokkaan. Yleissopimus jakaa aineet neljään luokkaan, joista ensimmäistä koskee tiukimmat rajoitukset ja neljättä väljimmät rajoitukset. Yleissopimus ei määrittele, minkä ominaisuuksien perusteella aineet luokitellaan näihin luokkiin.