Väliaikainen IRA
Väliaikainen IRA oli vastaus Ulsterin lojalistien katolilaisiin mielenosoittajiin kohdistamaan väkivaltaan ja brittisotilaiden saapumiseen Pohjois-Irlantiin vuonna 1969. Alussa IRA pyrki vain puolustamaan nationalistien alueita. Kun järjestö joutui vuonna 1970 yhteenottoihin lojalistien kanssa, sen toiminta jyrkkeni. Vuonna 1971 väliaikainen IRA alkoi hyökätä. IRA käytti pommikampanjoiden lisäksi sissitaktiikkaa Ulsterin poliisia RUC:ta ja brittijoukkoja vastaan. IRA toimi verisimmin 1970-luvun alkuvuosina. Se laajensi vuonna 1973 pommi-iskunsa koko Iso-Britanniaan ja yritti 1980-luvun alussa murhata pääministeri Margaret Thatcherin. Muun muassa Libya ja jotkut amerikanirlantilaiset tukivat väliaikaista IRA:ta. 1990-luvulla alkanut rauhanprosessi on johtanut siihen, ettei järjestö ole toiminut vuoden 2005 jälkeen. Vuonna 1997 väliaikaisesta IRA:sta irtautui kuitenkin aseellista vastarintaa jatkamaan pyrkinyt Real IRA (”todellinen IRA”).
Iranin vallankaappaus 1953
Britannian hallitus päätti suojella brittiläisiä yrittäjiä päättämällä järjestää Iraniin vallankaappauksen CIA:n ja shaahi Mohammed Reza Pahlavin puolella olleiden sotilasjoukkojen avulla. Lopputuloksena oli Mossadeqin pidätys ja tuomitseminen kotiarestiin, minkä jälkeen shaahin valtaa lisättiin Iranissa. Shaahi kielsi kansallismieliset ja sosialistiset liikkeet Iranissa, ja pääasiallinen vainojen kohde oli kommunistinen Tudeh-puolue, jonka jäsenistä puhdistettiin Iranin hallintoelimet, armeija ja julkiset laitokset. Vallankaappauksen jälkeen osana uutta oikeistolaista monarkiaan ja USA-mielisyyteen perustuvaa poliisivaltiota perustettiin osittain amerikkalaisten kouluttama SAVAK-tiedustelupalvelu, joka tunnettiin julmasta toisinajattelijoiden kidutuksesta. Vallankaappaus toimi provokaationa myös vuoden 1979 vallankumoukseen ja luokkaerot laajenivat kansalaisvapauksien rajoittamisen myötä, vaikka Iranin talous koki kasvun briteille asetetun kauppasaarron lakkauttamisen myötä.