Pohjoisnapa
Maapallon viimeisimpiä valloitettuja seutuja ovat olleet napaseudut. Hankalien luonnonolosuhteiden takia pohjoisnapa valloitettiin vasta 1900-luvulla vaikka alueelle oli pyritty neljänsadan vuoden ajan.
Pohjois-Pohjanmaan historia
Pohjois-Pohjanmaan asutus vakiintui n. 1500-luvulla, jolloin Ruotsin kuningas Kustaa Vaasa kiinnostui Pähkinäsaaren rauhan pohjoispuolisista alueista. Hänen suosituksestaan varsinkin Savosta muutti uudisasukkaita vanhan rajan taakse. Uudistaloja nousi pian Kala- ja Pyhäjokilaaksoihin samoin kuin pohjoisten jokien varsille. Seudulle muuttaneet saivat kohta huomata, ettei elämä ollut helppoa pohjoisissa erämaissa. Idästä saapui joukoittain venäläisiä ja kohta roihusivat uudistalot liekeissä. Täyssinän rauhan solmimisen jälkeen 1595 pohjoisten jokilaaksojen ja erämaiden olot vakiintuivat ja asutus vankistui.
Hallinnollisesti alue jaettiin 1600-luvun alussa viiteen kirkkopitäjään: Iin, Limingan, Saloisten, Pyhäjoen ja Kalajoen pitäjiin. Kuusamo kuului vielä tuolloin Kemin suur-pitäjään. Noihin aikoihin Pohjois-Pohjanmaalle perustettiin myös ensimmäinen kaupunki. Kaarle-herttua esitti jo 1599, että Perämeren merkittävimpiin kauppapaikkoihin oli muodostettava kaupunkeja. Kuninkaaksi tultuaan Kaarle IX antoi 1605 määräyksen Oulun kaupungin perustamisesta. Samoihin aikoihin Oulujokisuulle rakennettiin Oulun linna, jonka turvin muutti etelästä jatkuvasti uusia asukkaita. Muuttoa edisti myös se, että 1606 kuningas myönsi 10 vuoden verovapauden niille, jotka muuttivat uuteen kaupunkiin. Varsinaiset privilegionsa Oulu sai 1610, jolloin sen porvareille myönnettiin mm. oikeus vapaaseen kauppaan kaikkialla valtakunnassa. Vähitellen Oulujoen suuhun muodostui vauras ja elinvoimainen pohjoisten erämaiden pääkaupunki, jossa jo 1695 oli hieman yli 1000 asukasta.
Oulun kilpailijaksi merikaupunkina kohosi virkeä Raahe, jonka kreivi Pietari Brahe perusti 1649. Kaupunkia ryhdyttiin aluksi rakentamaan Saloisten ikivanhalle kauppapaikalle, mutta Brahe siirsi 1652 kaupungin nykyiselle paikalleen ja sitä ryhdyttiin kutsumaan perustajansa mukaan Brahestadiksi. Brahen kaupungiksi. Myöhemmin nimi lyheni kansan suussa pelkäksi Raaheksi.
Pohjois-Pohjanmaa on joutunut kokemaan usein sotien kirot ja nälkävuosien kurjuudet. Ilmeisesti ankarin koskaan koettu väestönkato koettiin 1690-luvulla, jolloin alueella riehuneessa nälänhädässä kuoli tuhansia ihmisiä. Suuren pohjan sodan ja Isovihan aikana 1700-luvun alussa maakunnan alue joutui sotatoimialueeksi, jossa niin omat kuin vihollisen sotilaatkin temmelsivät. Venäläiset joukot miehittivät Oulun marraskuussa 1714 ja tuhosivat siellä olleen linnan. Isonvihan aikaisina vuosina surmattiin maakunnassa jälleen tuhansia ihmisiä. Lisäksi tuhannet ihmiset joutuivat lähtemään sotavankeuteen. Suomen sodan tapahtumiin vuosina 1808–1809 liittyvät Revonlahden, Siikajoen ja Pulkkilan taistelut.
1830-luvun alkupuolella Pohjois-Pohjanmaalla riehui ankara lavantauti ja koleraepidemia, joka teki selvää jälkeä nälän riuduttaman väestön keskuudessa. Epidemiaa koetti lievittää noihin aikoihin Oulussa ja Kajaanissa työskennellyt piirilääkäri Elias Lönnrot. Uudelleen nälänhätä riehui vuosina 1867–1868, jolloin koko maakunnan alueella koettiin lähes täydelliset kadot poikkeuksellisen ankarien luonnonolojen vuoksi. Aikalaisten todistusten mukaan jäät peittivät järvenselät vielä juhannuksena 1867.