Veriveljien saaga
Monimutkaisen välittymishistoriansa vuoksi saaga on vaihtelevasti ajoitettu 1100-luvun loppuun tai 1200-luvun alkuun tai sen lopulle. Hauksbók-version on esimerkiksi epäilty perustuvan ennen vuotta 1200 laaditulle alkuperäistekstille, kun taas edellä mainittuja lisäyksiä on pidetty kopioitsijoiden myöhemmin tekeminä merkintöinä. Toiset taas ovat pitäneet Möðruvallabókin ja Flateyjarbókin versiota varhaisempana, vuoden 1200 tienoilla laadittuna tekstinä, tai alkuperäisempänä mutta vasta 1200-luvun lopulla kirjoitettuna tekstinä. Saagan yhtenä lähteenä pidetään skaldi Þormóðrin runouden lisäksi vanhinta, vain muutamina käsikirjoitusfragmentteina säilynyttä pyhän Olavin legendaa eli pyhimyskuninkaasta kertovaa hagiografista tekstiä, joka on kirjoitettu 1100-luvun loppupuolella. Tätä yhteyttä on pidetty perusteena sille, että "Veriveljien saaga" on varhaista alkuperää. Monet nykytutkijoista ovatkin sitä mieltä, että "Veriveljien saaga" on yksi vanhimmista islantilaissaagoista ja kirjoitettu mahdollisesti 1200-luvun alussa, siis noin 200 vuotta siinä kuvattujen tapahtumien jälkeen.
Hauksbók
Hauksbók sisältää (keskiajan näkökulmasta katsottuna) historiallisia, Islannin varhaishistoriaan ja Skandinavian muinaiseen menneisyyteen liittyneitä saagoja (islantilaissaagoja ja muinaissaagoja) sekä latinankielisten historianteosten käännöksiä (antiikkisaagoja), edda-runoutta ("Völuspá") ja teologiaa, filosofiaa, maantiedettä, luonnonhistoriaa, ajanlaskua sekä matematiikkaa ja keskiaikaista lääketiedettä (esim. humoraalioppia) käsitteleviä tekstejä. Kokonaisuutena Hauksbók on ollut vaikuttava henkilökohtainen kirjasto. Kootessaan käsikirjoitusta Haukrin esikuvana on voinut olla jokin vastaava eurooppalainen käsikirjoitus, mahdollisesti Lambert Saint-Omerilaisen 1000-luvun lopulla ja 1100-luvun alussa laatima ensyklopedinen, keskiajan tieteellisiä ja oppineita tekstejä summaava kokoelmateos "Liber floridus" (”Kukkien kirja”).