Kasaarien kaanikunta
Kasaarien kaanikunta (650–969) oli varhaiskeskiaikainen valtio, jonka perusti kasaarien paimentolaiskansa. Kasaarien kaanikunta syntyi eroamalla Länsiturkkilaisesta kaanikunnasta. Kasaarien kaanikunta hallitsi suurimmillaan Kaukasiaa, Volga-joen ala-ja keskijuoksua, nykyisen Kazakstanin luoteisosia, Asovanmeren rantoja, Krimin itäosia sekä Itä-Euroopan aro- ja metsäaroseutuja Dnepr-joelle asti. Kaanikunnan keskus sijaitsi aluksi nykyisen Dagestanin rannikkoseudulla, myöhemmin Volgan alajuoksulla. Osa hallitsevasta eliitistä kääntyi juutalaiseen uskoon. Osa itäslaavilaisista heimoista oli kasaarien liittolaisia ja maksoi veroja kasaareille. Kasaarien kaanikunta tuhoutui Kiovan Venäjän kanssa käytyjen sotien seurauksena 900-luvun lopulla.
Korpiselkä
Korpiselän kylässä oli ollut Pyhälle Nikolaokselle pyhitetty tsasouna jo 1600-luvulla ja 1770-luvulla sen tilalle rakennettiin kirkko. Korpiselän alueen kylistä muodostettiin Suojärven alainen ortodoksinen kappeliseurakunta vuonna 1799 ja itsenäinen seurakunta siitä muodostettiin vuonna 1815. Soanlahden luterilaisen seurakunnan alainen Korpiselän rukoushuonekunta perustettiin vuonna 1885 ja luterilainen kirkko valmistui 1890. Kunnallinen hallinto perustettiin Korpiselkään vuoden 1865 kunnallisasetuksen mukaisesti ja kuntakokousten pöytäkirjat ovat tallella vuodesta 1877 lähtien. Ensimmäinen kansakoulu perustettiin kirkonkylään vuonna 1886. Isojako Korpiselän kylissä suoritettiin vuoden 1890 tienoilla, jonka seurauksena asutus levisi laajemmalle vanhoista kyläkeskustoista.