Talonpoikaissota
Leviävä uskonpuhdistusliike aikaansai myös laajaa levottomuutta Saksalais-roomalaisen keisarikunnan alueen talonpoikien keskuudessa. Talonpoikien liikehdintä oli merkittävää varsinkin siinä mielessä, että he muodostivat valtakunnan väestöstä kolme neljäsosaa. Jo aiemmin feodaaliruhtinaat olivat pyrkineet hallitsemiensa alueiden yhtenäistämiseen, mikä oli rajoittanut talonpoikien oikeuksia. Kapinointia ja liikehdintää oli nähtävillä paikallistasolla jo 1300-luvulla, mutta uskonpuhdistus ja Lutherin ajatukset kristityn vapaudesta toivat niihin uusia sävyjä. Vuosina 1524-1525 syntyi laajamittaista liikehdintää, joka sai pian vallankumouksellisia piirteitä. Liikehdintään liittyi myös aateliston ja porvariston edustajia.
Jumalatar-liike
Moderni Jumalatar-liike syntyi Yhdysvalloissa 1960-luvun loppupuolella. Radikaalifeministit ottivat käyttöön noita-sanan kuvaamaan emansipoitunutta naista ja liittivät noitaan vapauden, ilon, hurmion ja positiivisen aggressiivisuuden. Jumalatar-liikkeeseen vaikuttaneita, noituudesta kirjoittaneita 1900-luvun loppupuolen feministejä olivat etenkin Mary Daly, Deirdre English ja Barbra Ehrenreich. Liettualais-yhdysvaltalainen arkeologi Marija Gimbutas tuki 1970-luvulta alkaen vahvasti näkemystä Suuren Jumalattaren kultista vallitsevana Euroopan uskontona ennen kuin Etelä-Aasian aroilta tulleet soturikansat korvasivat patriarkaatillaan ”Vanhan Euroopan” matriarkaalisen jumalatar-kulttuurin. Charlene Spretnak toi James Lovelockin Gaia-hypoteesin Jumalatar-liikkeeseen.
Vuoteen 1978 mennessä Jumalatar-liikkeen keskeiset näkemykset olivat jo muotoutuneet Yhdysvalloissa. Noituus nähtiin erityisesti naisten uskontona ja perinteenä. Liikkeen piirissä oli myös syntynyt omanlaisensa kuva noitavainojen ajasta, jossa noitavainot käsitettiin naisten systemaattisena joukkomurhana, jossa olisi murhattu jopa yhdeksän miljoonaa naista. Merkittäviä feministisen noituus-liikkeen luojia 1970-luvulla olivat unkarilaissyntyinen kalifornialainen Zsuzsanna Budapest sekä yhdysvaltalainen Starhawk, jonka teosta "The Spiral Dance" (1979) on luonnehdittu feministisen noituuden ja Jumalatar-liikkeen perusteokseksi. Teoksessa kiteytyi näkemys Suuren Jumalattaren kultista maailman vanhimpana uskontona. Tämän tyyppistä suuntausta kutsutaan ”uudelleen haltuun otetuksi” ("reclaimed") perinteeksi. Sen rituaaleissa korostetaan luovuutta ja soveltamista: ei muodollisten initiaatioiden, "coven"-hierarkian ja muiden vakiintuneiden rituaalikäytäntöjen merkitystä. Suuntaus korostaa omien voimavarojen löytämistä, ja tyypillisiä rituaaleja ovat erilaiset laulut ja hengitystekniikat. Jumalatar-liikkeen myötä myös ekologiset teemat tulivat varsinaisesti mukaan uuspakanallisiin liikkeisiin.