Ilmasodankäynnin historia
Ilmalaiva keksittiin vuonna 1852. Ferdinand von Zeppelinin jäykkä ilmalaiva lensi ensi kerran vuonna 1900 ja Wrightin veljesten lentokone lensi vuonna 1903. Molempien mahdollisuudet sodankäynnissä havaittiin heti. Ilmalaivan merkitys jäi kuitenkin kaksikosta vähäisemmäksi ja ne vedettiin palveluksesta vuonna 1916. Lentokoneiden kehitykseen panostettiin Wrightin veljesten ensimmäisen moottoroidun lentokoneen jälkeen. Yhdysvalloissa perustettiin viestijoukkojen alaisuuteen lentämistä tutkinut kolmimiehinen osasto 1. elokuuta 1907. Vuonna 1908 viestijoukot järjestivät tarjouskilpailun, jonka jälkeen joukot ostivat Wrightin veljeksiltä yhdeksän lentokonetta. Ranska ja Saksa perustivat vuonna 1910 omat ilmavoimansa ja kaksi vuotta myöhemmin seurasi Britannia.
Duramold
Vuonna 1917 Henry L. Haskell patentoi menetelmän, jolla puun ja vedenkestävän liiman seoksesta saattoi tehdä muottiin lähes mielivaltaisen muotoisia esineitä. Tätä keksintöä hyödyntäviä tuotteita markkinoitiin nimillä Duromold, Plymetl ja Phemaloid. Virginius E. Clark tutki puukomposiittien sopivuutta lentokoneiden rakenteisiin ja patentoi vuonna 1922 puukomposiittiin perustuvan lentokoneen siipirakenteen. Fairchildille työskennellessään Clark sai valtuudet kehittää puukomposiitin käyttöä vaihtoehdoksi lentokoneiden kalliille alumiinirakenteille. Yhteistyössä Haskeliten kanssa Fairchild kehitti fenolihartsin ja koivuviilujen yhdistelmästä komposiittimateriaalin, jolle Clark antoi nimen Duramold. Ensimmäinen pääosin duramoldista rakennettu lentokone on Fairchild F-46, jota rakennettiin vain yksi kappale. Suurin koskaan enimmäkseen duramoldista rakennettu lentokone on Hughes H-4 Hercules.