Khūzestān
Vuoden 1978 arabityöläisten lakko oli suuressa osassa šaahin kaatamisessa, jota seurasi islamilainen vallankumous.  Arabit tukivat alkuvaiheessa vallankumousta, jossa vasemmistolaiset ja sekulaarit puolueet olivat mukana. Irak vetäytyi vaatimuksestaan alueeseen varapresidentti Saddam Husseinin ja Iranin šaahi Algierin sopimuksessa maaliskuussa 1975 turvatakseen pääsynsä Persianlahdelle Shatt al-Arabia pitkin. Irak sanoi irti sopimuksen 17. syyskuuta 1980 Iranin islamilaisen vallankumouksen jälkeen. Khūzestān oli Iranin–Irakin sodassa Irakin alkuvaiheen etenemisen pääasiallinen suunta ja maakunta tuhoutui sodassa pahoin. Irakin joukot ajettiin maakunnassa 1982 Iranin Jerusalem-hyökkäyksessä. Irak toivoi Khūzestānin arabien nousevan iranilaisia vastaan, mitä ei tapahtunut, vaan suurin osa palveli Iranin armeijassa.
Azerit
Vaikka azerit elävät eri puolilla valtioiden välistä rajaa, he muodostavat yhden etnisen ryhmän. Pohjoisen ja etelän azerit kuitenkin erottaa toisistaan rajan lisäksi myös lähes kaksi vuosisataa kestänyt erillinen sosiaalinen kehitys toisaalta Neuvostoliiton ja toisaalta Iranin vaikutuspiirissä. Azerin kieli yhdistää azereita ja on ymmärrettävissä myös turkmeenin ja turkin puhujille (mukaan lukien Irakin turkomaanien ja kaškaiden murteiden puhujat). Kaikki nämä kielet ovat kehittyneet oğuz-turkkilaisten puhumasta kielestä: he muuttivat Keski-Aasiasta Kaukasukselle 1000-luvulla. 1700- ja 1800-luvuilla käytyjen Venäjän–Persian sotien jälkeen Persian Kaukasuksen alueet, jotka olivat osin vain nimellisesti Persian hallinnassa, luovutettiin Venäjän keisarikunnalle. Niihin kuului osia nykyisestä Azerbaidžanin tasavallasta. Gulistanin rauhansopimus vuonna 1813 ja Turkmantšain rauha vuonna 1828 määrittelivät lopullisesti Venäjän ja Persian, nykyisen Iranin, välisen rajalinjan.