Ritari
Ristiretkiajalle oli tyypillistä, että muodostui hengellisiä ritarikuntia. Sen jäsenet antoivat ritarilupauksen ja olivat samalla munkkeja. Itämeren piirissä tällaisia olivat Saksalainen ritarikunta ja Kalpaveljet. Niillä oli voimakas vaikutus alueen politiikkaan, erityisesti Venäjän ja Puolan vastustamiseen.
Saksan keisarikunta
Saksan keisarikunnassa valtionpäämies oli luonnollisesti keisari. Keisarilla oli huomattavat valtaoikeudet kuten armeijan ylipäällikön asema, auktoriteetti nimittää ja erottaa valtakunnankansleri sekä kutsua koolle ja/tai hajottaa Valtiopäivät. Myös osavaltioiden muodostamalla liittoneuvostolla oli paljon valtaa, kuten keisarin tapaan Valtiopäivien hajottaminen sekä veto-oikeus lainsäädäntöön. Käytännössä suurin osavaltio eli Preussi kuitenkin jyräsi muut osavaltiot päätöksenteossa. Valtiopäivillä oli valtaa valtion varojen myöntämiseen, lakialotteiden tekoon ja niiden hyväksymiseen. Alun perin vaalikausi oli kolme vuotta, mutta vuodesta 1890 lähtien se nostettiin viiteen vuoteen. Äänioikeus oli yli 25-vuotiailla miehillä, minkä lisäksi vaalit olivat yleisiä, yhtäläisiä ja salaisia, mikä oli harvinaista sen ajan Euroopassa.
Puuttuvan teknologisen perustan takia Saksa joutui aluksi hankkimaan laitteistoa ja osaamista Isosta-Britanniasta. Saksalaiset oppivat kuitenkin nopeasti ja alkoivat laajentamaan rautatieyhteyksiä eri puolille maata. 1850 Saksa oli jo omavarainen rautateiden rakentamisessa, joka puolestaan lisäsi teknologista osaamista, koulutusta ja terästeollisuuden kasvua. Toisin kuin Ranskassa, tavoitteena oli tukea raskasta teollisuutta hyvillä rautatieyhteyksillä, etenkin Ruhriin, sekä merkittäviin suursatamiin kuten Bremen ja Hampuri. Saksalla oli 1913 maailman toiseksi suurin rautatieverkosto Yhdysvaltojen jälkeen.