Alankomaiden hallitsija
Alankomaiden hallitsijoista oli ensimmäinen vuosina 1806–1810 hallinnut Ranskan keisarin Napoleon I:n veli Ludvig Bonaparte, jonka Alankomaat vallannut Napoleon asetti perustamansa Hollannin kuningaskunnan nukkevaltion hallitsijaksi. Nykyinen monarkia perustettiin Wienin kongressissa 1815, kun Eurooppaa järjesteltiin uudelleen Napoleonin kukistumisen jälkeen. Tuolloin Alankomaihin kuuluivat myös nykyiset Belgia ja Luxemburg. Belgia itsenäistyi 1830. Vilhelm III:n kuoltua hallitsijaksi tuli hänen tyttärensä Vilhelmiina, mutta Luxemburgin laki ei sallinut naispuolista hallitsijaa, joten Luxemburgin hallitsijaksi tuli Nassaun entinen herttua Aadolf.
Alankomaiden historia
Filip II:n pyrkimykset sortaa protestantteja sekä uudistaa ja keskittää lainkäyttöä ja verotusta johtivat kapinaan vuonna 1568. Kuninkaan käskynhaltija Vilhelm Oranialainen tuli kapinan johtajaksi. Alankomaat eivät pysyneet yhtenäisinä, vaan nykyisen Belgian alueen katoliset maakunnat solmivat vuonna 1579 Atrechtin liiton, jossa ne vannoivat uskollisuutta kuninkaalle. Seitsemän pohjoista protestanttista provinssia solmivat samana vuonna Utrechtin liiton, ja vuonna 1581 niistä tuli itsenäinen Yhdistyneiden provinssien tasavalta.