New Yorkin historia
New Yorkin kaupungin historia alkoi vuonna 1524, kun Giovanni da Verrazzano ankkuroi ranskalaisen laivansa Hudson-joen suulle lenape-intiaanien asuinalueelle, jonne New Yorkin kaupunki myöhemmin perustettaisiin. Vuonna 1609 meritietä Intiaan etsinyt englantilainen Henry Hudson tutki Hudson-jokea ja totesi sen suun erinomaiseksi satamapaikaksi. Alankomaalaiset perustivat Manhattanin saaren eteläkärkeen siirtokunnan, jonka nimeksi he antoivat Uusi Amsterdam. Britit ottivat kaupungin haltuunsa vuonna 1664 ja nimesivät sen New Yorkiksi. Vuonna 1783 britit vetäytyivät New Yorkista, ja kaupungista tuli itsenäisten Yhdysvaltojen pääkaupunki 1789–1790.
New York (osavaltio)
Ensimmäiset tunnetut asukkaat olivat hollantilaisia uudisraivaajia, jotka perustivat alueelle Uuden Amsterdamin siirtokunnan vuonna 1613. Britit vaihtoivat nykyisin Surinamena tunnetun siirtomaansa Uuteen Amsterdamiin vuonna 1664 ja nimesivät sen New Yorkiksi Yorkin herttuan mukaan. Vuonna 1683 siirtokunta, jota tuolloin kutsuttiin New Yorkin territorioksi, jaettiin 12 maakuntaan. Territorio oli paljon suurempi kuin nykyinen New Yorkin osavaltio, koska sillä ei periaatteessa ollut muuta länsirajaa kuin Tyyni valtameri ja se sisälsi myös osia nykyisistä Mainen, Massachusettsin ja Vermontin osavaltioista.