Mujibur Rahman
Vuonna 1947 itsenäistyneen Pakistanin suurin väestöryhmä, bengalit, oli syrjäytetty maan päätöksenteosta varsinkin vuoden 1958 vallankaappauksesta alkaen, jolloin kenraali Mohammad Ajub Khan perusti maan hallitukseksi sotilasjuntan. Awamiliitto-nimistä puoluetta Bengalissa johtanut Rahman joutui tekemään ison ratkaisun 7. maaliskuuta 1971: Pakistanin armeija oli valmiina aloittamaan kapinoivien bengalien kukistamisen. Rahman julisti tällöin väkijoukolle, että bengalilaisten tuli nousta taistelemaan itsenäisyydestään. Tämä johti Bangladeshin itsenäisyyssotaan ja saman vuoden joulukuussa Itä-Pakistanin eroamiseen Pakistanista nimellä Bangladesh.
Sam Manekshaw
Manekshaw nimitettiin armeijan esikuntapäälliköksi 7. kesäkuuta 1969. Merkittävimmäksi haasteeksi muodostuivat Itä-Pakistanin levottomuudet vuoden 1970 vaalien jälkeen, kun ainakin kymmenen miljoonaa pakolaista vyöryi maasta Intiaan. Maaliskuussa 1971 Itä-Pakistan alkoi vaatia itsenäisyyttä, jota Intian pääministeri Indira Gandhi tuki. Pakistan teki 3. joulukuuta 1971 yllätyshyökkäyksen Intian luoteisosan lentokentille, Israelin kuuden päivän sodan vastaavan hyökkäyksen menestyksen innoittamana. Vahinko oli kuitenkin vain tilapäinen ja Intia hyökkäsi Länti-Pakistaniin sekä Länsi-Pakistanin joukkoja vastaan Itä-Pakistanissa. Operaatio idässä johti 16. joulukuuta Dhakan valtaukseen ja 93 000 sotilaan joukkojen antautumiseen. Seuraavana päivänä Intia solmi tulitauon lännessä. Manekshaw sai Padma Vibhushan -mitalin 1972 ja nelivuotisen komentajuutensa päätökseksi hänet ylennettiin 1. tammikuuta 1973 sotamarsalkaksi. Hän jäi eläkkeelle 15. tammikuuta 1973.