Kasaarien kaanikunta
Kasaarien kaanikunta (650–969) oli varhaiskeskiaikainen valtio, jonka perusti kasaarien paimentolaiskansa. Kasaarien kaanikunta syntyi eroamalla Länsiturkkilaisesta kaanikunnasta. Kasaarien kaanikunta hallitsi suurimmillaan Kaukasiaa, Volga-joen ala-ja keskijuoksua, nykyisen Kazakstanin luoteisosia, Asovanmeren rantoja, Krimin itäosia sekä Itä-Euroopan aro- ja metsäaroseutuja Dnepr-joelle asti. Kaanikunnan keskus sijaitsi aluksi nykyisen Dagestanin rannikkoseudulla, myöhemmin Volgan alajuoksulla. Osa hallitsevasta eliitistä kääntyi juutalaiseen uskoon. Osa itäslaavilaisista heimoista oli kasaarien liittolaisia ja maksoi veroja kasaareille. Kasaarien kaanikunta tuhoutui Kiovan Venäjän kanssa käytyjen sotien seurauksena 900-luvun lopulla.
Orissaare
Ennen Viron valloitusta ristiretkien aikaan Orissaaren alueella oli hajanaista maaseutuasutusta. 1227-1233 alue siirtyi Kalparitariston haltuun. Vuonna 1343 alueella oli kapina, jonka kukistettuaan Saksalainen ritarikunta rakennutti rakennutti Maasin kylän lähelle Maasilinnan eli Soneburgin. Orissaare mainitaan ensimmäisen kerran historillisissa lähteissä vuonna 1464 nimellä "Orezare". Vuonna 1532 paikka mainitaan nimellä "Oricvali". Nimi juontuu mahdollisesti sanasta ori. Toinen teoria on, että nimi juontuu sanasta "suur" eli suuri, jota Saarenmaa on Muhulta päin katsottuna. Vuonna 1564 alue myytiin Tanskalle, jonka valtakaudella alueella käytiin tuhoja aiheuttaneita taisteluja ruotsalaisten kanssa. Myöhemmin 1600- ja 1700-luvuilla tuhoja tekivät suuri Pohjan sota ja rutto. Vuonna 1881 nykyisen kunnan alueella olleet kahdeksan moisiota yhdistettiin kahdeksi kunnaksi, Maasiksi ja Uuemõisaksi. Viron itsenäistyttyä suoritettiin maanjakouudistus, joka toi alueelle lisää asukkaita. Alueelle perustettiin myös myöhemmin saha. Neuvostoliiton miehitettyä Orissaaren kunnan väkiluku nousi 1950-luvulla yli tuhanteen. Vuonna 1990 Orissaaren kunnasta erotettiin Pöiden kunta.