Camillo Cavour
Cavourista tuli yhdistyneen Italian ensimmäinen pääministeri. Hänen aikansa oli kuitenkin lopussa. Ylirasitus ja malaria johtivat siihen, että hän kuoli jo kesäkuussa 1861. Hän ei siis ehtinyt nähdä Italian yhdistymisen suurta loppuhuipennusta, eli Rooman liittämistä Italiaan vuonna 1870.
Alfonso La Marmora
La Marmora kävi Torinon sotilasakatemian ja aloitti sotilasuransa 1823 luutnanttina Sardinian kuningaskunnan asevoimien tykistössä. Hän yleni 1845 majuriksi ja osallistui 1848–1849 Sardinian sotiin Itävaltaa vastaan. Hän kunnostautui varsinkin Pastrengon ja Peschieran taisteluissa huhti–toukokuussa 1848 sekä pelasti 5. elokuuta kuningas Kaarle Albertin milanolaisilta vallankumouksellisilta. La Marmora ylennettiin lokakuussa 1848 prikaatinkenraaliksi ja seuraavana vuonna kenraaliluutnantiksi. Huhtikuun 1849 alussa hän kukisti kansannousun Genovassa. La Marmora toimi Sardinian sotaministerinä 1849–1860, joskin välillä hän komensi Krimin sotaan 1855–1856 osallistuneita sardinialaisia joukkoja. Hän osallistui myös vuonna 1859 käytyyn sotaan Itävaltaa vastaan. Camillo Cavourin jouduttua tilapäisesti väistymään La Marmora toimi Sardinian pääministerinä heinäkuusta 1859 tammikuuhun 1860. Vuoden 1861 alussa hän oli hetken yhdistyneen Italian lähettiläänä Berliinissä ja Pietarissa, ja sen jälkeen Milanon sotilaskuvernöörinä sekä lokakuusta alkaen Napolin prefektinä.