Fenotyyppi
Fenotyyppi eli yksilön ilmiasu on kehittyvän tai kehittyneen yksilön kaikkien havaittavien ominaisuuksien (anatomisten, fysiologisten, biokemiallisten ja käyttäytymisen) kokonaisuus. Jo 1880-luvulla biologit huomasivat, että perinnöllisyysaine ja eliön ruumis olivat eri asia. Tämä jako selkiytyi, kun varhaiset perinnöllisyystieteilijät ottivat käyttöönsä käsitteet genotyyppi ja fenotyyppi. Fenotyyppi on ympäristön ja geenien vuorovaikutuksen tulos. Näennäisesti samankaltaiset fenotyypit voivat kätkeä geenien tasolla sisäänsä huomattavaa geneettistä muuntelua. Jos ympäristössä ei tapahdu suuria muutoksia, on todennäköisesti fenotyyppikin hyvin samankaltainen kuin aikaisemmissa sukupolvissa ja yksi laji voi kukoistaa miljooniakin vuosia. Jotkut fenotyypin osat voivat kehittyä nopeammin kuin toiset, yksilö ei kehity yhtenä yksikkönä.
Persoonallisuusenneagrammi
Enneagrammikuviossa jokaisessa päätyypissä on kaksi nuolta; toinen lähtee tyypistä ja toinen taas osoittaa sitä kohti. Toinen kuvaa stressi- ja toinen lepokäytöstä. Kyse on siis strategioista, joita henkilö ei välttämättä liitä suoraan itseensä yhtä kiinteästi kuin siipiä, mutta tietää toimivansa tietyissä tilanteissa erilaisessa roolissa kuin normaalisti. Kasvusuuntiin liikkuminen on tyypillistä myös haettaessa yhteisiä vuorovaikutussuhteita uuden tuttavuuden kanssa. Suunnat vaikuttavat huomattavasti vuorovaikutukseemme ja ovat ainut tie ulos omalta siipien rajaamalta pääkentältä. Mikäli henkilö tuntee stressikäytöksensä tai osaa määritellä, millaista käytöstä hän pitää erityisen stressaavana, on päätyyppi helppo tunnistaa myös tätä kautta.