Norjan historia
Tanska liittyi Napoleonin puolelle sen sodissa muita Euroopan suurvaltoja vastaan. Voittajat päättivät ottaa Tanskalta Norjan ja antaa sen Ruotsin kuninkaalle Kielin rauhassa tammikuussa 1814. Ruotsi puolestaan oli menettänyt Suomen 1809 Haminan rauhassa Venäjälle. Norja kuitenkin julistautui itsenäiseksi Eidsvollin kansalliskokouksessa 17. toukokuuta 1814, jolloin maalle vahvistettiin myös perustuslaki. Norjan kuninkaaksi valittiin Norjan käskynhaltijana toiminut Tanskan kruununprinssi Kristian Fredrik. Ruotsi kuitenkin pakotti Norjan personaaliunioniin maiden oltua kahden viikon ajan sotatilassa, mutta maa säilytti kokouksessa määritellyn perustuslakinsa. Kuninkaaksi valittiin Ruotsin kuningas Kaarle XIII.
Bernadotte
Adoptiosta lähtien Bernadotte toimi Ruotsin sijaishallitsijana. Vuonna 1813 hän katkaisi loputkin siteensä Ranskaan, kun Ruotsi liittyi Napoleonin vastaiseen liittoumaan. Kesällä 1814 Ruotsi hyökkäsi Bernadotten johdolla Norjaan, jonka se onnistui pakottamaan personaaliunioniin. Kun Kaarle XIII kuoli 5. helmikuuta 1818, loppui samalla Ruotsia vuodesta 1751 lähtien hallinneen Holstein-Gottorp-suvun dynastia. Bernadotte kruunattiin Ruotsin kuninkaaksi hallitsijanimellä Kaarle XIV Juhana ja Norjan kuninkaaksi hallitsijanimellä Kaarle III. Hän hallitsi kuolemaansa 8. maaliskuuta 1844 asti.