Sebastian Vettel
BMW Sauberilla F1-uransa aloittanut Vettel voitti uransa ensimmäisen kilpailun Toro Rosso -tallissa Italian GP:ssä . Kaudeksi Vettel siirtyi Red Bull -talliin ja sijoittui MM-sarjassa toiseksi. Kauden päätteeksi tallipäälliköt äänestivät Vettelin parhaaksi kuljettajaksi Autosport-lehden äänestyksessä. Kaudella hän ajoi kymmenen paalupaikkaa ja voitti sarjan maailmanmestaruuden, jonka hän varmisti kauden viimeisessä kilpailussa pahimpien kilpailijoiden tehtyä virheitä kilpailutaktiikoissaan. Kaudella Vettel oli ylivoimainen ja varmisti mestaruutensa jo neljä kilpailua ennen kauden päättymistä. Kaudella Vettel voitti uransa kolmannen maailmanmestaruuden kolmella pisteellä ennen Fernando Alonsoa. Kaudella Vettel varmisti jo neljännen peräkkäisen maailmanmestaruutensa kolme kilpailua ennen kauden päätöstä, kun hän voitti Intian GP:n. Neljään peräkkäiseen mestaruuteen ovat hänen lisäkseen yltäneet vain Juan Manuel Fangio ja Michael Schumacher.
Stefan Johansson
Kausi 1988 oli todellinen mahalasku Johanssonin F1-uralla. Hän siirtyi Ligier-talliin, jonka parhaat päivät olivat jo takanapäin. Johanssonin viimekautinen talli, McLaren, hallitsi kautta mennen tullen, eivätkä hän ja hänen tallikaverinsa René Arnoux yltäneet pistesijalle kertaakaan. Arnoux jatkoi tallissa vielä seuraavankin kauden, mutta Johansson siirtyi uuteen Onyx-talliin. Aluksi hänen tallikaverinaan ajoi Bertrand Gachot, mutta kauden neljässä viimeisessä kilpailussa Gachot'n paikan otti debyyttinsä F1-kilpa-ajajana tehnyt Jyrki Järvilehto. Johanssonin kilpailu päättyi kahdeksaan kertaan jo esikarsintoihin. Neljästä kilpailusta hän keskeytti, ja Kanadasta tuli hylkäys. Kilpailukyvyttömästä autosta huolimatta Johansson ylsi viidenneksi Ranskassa ja Portugalissa kolmanneksi. Kuudella pisteellään hänen loppusijoituksensa oli kymmenes. Johansson jatkoi Onyxilla myös 1990, tosin vain kauden kahdessa ensimmäisessä kilpailussa. Niistä kummastakin hän karsiutui, eikä hän ajanut loppukaudella enää F1:ssä kilpaa.