Johannes Askolin
Johannes Askolin oli sepän poika Pornaisista. Perheeseen kuuluivat äiti Anna, vanhemmat sisaret Sina ja Fredrika sekä pikkuveli Emanuel. Johanneksen isä Johan Askolin kuoli pojan ollessa 10-vuotias, isoisä oli kuollut kolme vuotta tätä ennen. Hän sai 15-vuotiaana paikan puotipoikana Porvoossa, Hjorthin kauppahuoneessa. Omistajan Henrik Hjorthin lisäksi kauppahuoneen liikeasioita hoitivat hänen isoveljensä Theodor ja sisar Flora. Nuorin sisar Märtha oli avioitunut, eikä ollut kauppahuoneen palveluksessa. Johannes opiskeli viisi vuotta kauppiaaksi Hjorthin opastuksella ja ajan salliessa kirjoista Floran avustamana. Vuonna 1862 Theodor kuoli, ja lokakuussa 1864 kuoli myös kauppahuoneen omistaja Henrik Hjorth. Tammikuussa 1865 Hjortin kauppahuone siirtyi Johannes Askolinin nimiin. Syyskuussa samana vuonna Flora (synt. 1826) ja Johannes vihittiin.
Luettelo jääkäreistä A
(10. joulukuuta 1892 Kokkola – 4. huhtikuuta 1953) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat satulaseppä Johan Henrik Ahola ja Maria Nisula. Hänen puolisonsa oli Tyyne Sylvia Ulf. Jalo Ahola suoritti kansakoulun ja 3/8 luokkaa Kokkolan suomalaisessa yhteiskoulussa ja toimi ennen sotilasuralle lähtemistään postinkantajana Kokkolassa. Jalo Väinö Ahola liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 15. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 30. heinäkuuta 1916 haupitsipatteriin. Ensimmäiseen maailmansotaan Ahola otti osaa Saksan itärintamalla Misse-joen, Riianlahden, Ekkau-Kekkaun ja Aa-joen taisteluihin. Ahola komennettiin takaisin Suomeen 12. tammikuuta 1918 ja Suomeen hän saapui 2. helmikuuta Tornioon. Torniossa hän liittyi suojeluskuntajoukkoihin ja osallistui Tornion valloitukseen. Hänet määrättiin 18. helmikuuta 1918 Pietarsaaren tykistökoulun koulutuspatteriin, mistä myöhemmin siirrettiin Jääkäritykistön 3. patteriin. Jalo Väinö Ahola osallistui Suomen sisällissodassa Kurun, Muroleen, Viljakkalan ja Ylöjärven taisteluihin sekä Tampereen valloitukseen. Ahola kuului Tampereen valloituksen jälkeen perustettuun Jääkäritykistöprikaatin 3. jääkäripatteriston 5. patteriin ja otti osaa Viipurin valloitukseen. Sisällissodan jälkeen Ahola työskenteli tykistökoulun B-osaston vääpelinä. Tästä tehtävästä hän erosi 22. elokuuta ja siirtyi takaisin postinkantajaksi Kokkolaan, mutta suojeluskuntatyötä hän ei jättänyt, vaan toimi Kokkolan suojeluskunnassa joukkueen ja komppanianpäällikkönä vuosina 1918–1923. Vuosina 1923–1927 hän hoiti harjoitus- sekä paikallispäällikön tehtäviä. Talvisotaan hän osallistui Kenttäpostikonttori 9:n hoitajana ottaen osaa sotatoimiin Karjalankannaksella. Jatkosodassa hän toimi Kenttäpostikonttori 32:n hoitajana Laatokan Karjalassa. Hänet komennettiin Aunukseen Kenttäpostikonttori 1:n hoitajaksi vuonna 1941. Hänet vapautettiin asepalveluksesta sairauden vuoksi vuonna 1942 ja toimi sen jälkeen Kokkolan postin palveluksessa. Jalo Väinö Ahola on haudattu Kokkolaan. Ylennykset: aliupseeri 11. helmikuuta 1918, varavääpeli 10. huhtikuuta 1918, vääpeli 15. heinäkuuta 1918, suojeluskuntaupseeri 16. toukokuuta 1938, vänrikki 1940, luutnantti 1942. Kunniamerkit: Vapaudenristi 4. lk. (1941 ja 1944), Vapauden mitali 1. lk; Vapauden mitali 2. lk; Vapaussodan muistomitali soljen kera, Talvisodan muistomitali, Jääkärimerkki, Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.