Itärintama (toinen maailmansota)
Suomalaisia vapaaehtoisia palveli myös itärintamalla SS-divisioona Wikingissä. SS-joukkojen esikunta oli jo joulukuussa 1940 yhteydessä Suomen hallitukseen ja kehotti suomalaisia osoittamaan liittolaisuutta lähettämällä Saksaan vapaaehtoisia sotilaita. Etsivän keskuspoliisin entinen johtaja Esko Riekki valtuutettiin hoitamaan joukkojen rekrytointi salaisesti, ja lopulta vapaaehtoisia saatiin koottua pataljoonan verran eli noin 1 200 miestä. Vapaaehtoiset sitoutuivat palvelemaan SS-joukoissa kahden vuoden ajan. Toisin kuin muissa ulkomaalaisissa yksiköissä oli tapana, osa pataljoonan upseereista ja aliupseereista oli myös suomalaisia. Pataljoona liitettiin Wiking-divisoonaan ja siirrettiin itärintamalle tammikuussa 1942. Se palveli Etelän armeijaryhmässä ja osallistui muun muassa Kaukasian-operaatioon kesällä 1942.
Heinz Barth
Barth liittyi SS:ään 10. helmikuuta 1943 (nro 458037) Untersturmführerina ja sai komennuksen SS-pioneerijoukkoihin. 15. tammikuuta 1943 hän sai siirron 10. SS-panssaridivisioona Frundsbergiin ja myöhemmin 3. SS-divisioona Totenkopfiin, ja lokakuussa 1943 itärintamalle 2. SS-divisioona Das Reichiin. Hän johti 3. komppanian osastoa 4. panssarirykmentti Der Führerissa. Vuonna 1944 hän joutui Adolf Diekmannin prikaatiin Otto Erich Kahnin alaiseksi. Hän otti osaa kesäkuussa 1944 Oradour-sur-Glanen joukkomurhaan. Kylässä Diekmannin SS-miehet polttivat talot asukkaineen kostona SS-pataljoonankomentaja Helmut Kämpfen murhasta. Vuoden 1983 oikeudenkäynnissä hän todisti ampuneensa 15 laukausta väkijoukkoon. Hän myös todisti, ettei 642 siviilin (koko kylän, mukaan lukien yli 200 lapsen) surmaamisessa ollut sotilaallista tavoitetta.