Jesajan kirja
Jesaja eli 700- ja 600-lukujen vaihteessa eaa. Jesaja oli osa yläluokkaa, ja se voidaan päätellä myös siitä, että hänellä oli aina pääsy kuninkaiden puheille. Hän profetoi neljän kuninkaan, Ussian, Jotamin, Ahasin ja Hiskian, aikana. Hän oli lojaali kuningas Hiskialle, mutta oli eri mieltä tämän kanssa tämän pyrkimyksistä tehdä liitto Egyptin ja Babylonian kanssa Assyrian uhkaa vastaan. Legendan mukaan Jesaja kärsi marttyyrikuoleman vuonna 687 eaa. valtaan nousseen Manassen kaudella.
Kolminkertainen virka
Vanhassa testamentissa jonkun nimittäminen mihin tahansa asemaan näistä kolmesta olisi voitu vahvistaa voitelemalla hänet kaatamalla öljyä hänen päähänsä. Siten termi messias eli "voideltu", liittyy käsitteeseen kolminkertaisesta virasta. Kun kuninkaan virka on useimmin Messiaan, Jeesuksen rooli pappina, johon liittyy esirukous Jumalan edessä, on myös tärkeä Uudessa testamentissa, parhaiten selitettynä Heprealaiskirjeen luvuissa 7-10.
Eusebius, joka laati tämän kolminkertaisen luokittelun, kirjoittaa: "Ja meille on kerrottu myös, että tietyistä profeetoista itsestään tuli, voitelun kautta, eräänlaisia Kristuksia, niin, että kaikki nämä ovat viittauksia todelliseen Kristukseen, Jumalan innoittamaan ja taivaalliseen Sanaan, joka on kaikkien ainoa ylimmäinen pappi, ja jokaisen olennon ainoa Kuningas, ja Isän ainoa profeettojen ylin profeetta." Uskonpuhdistuksen aikana tällä käsitteellä on ollut merkittävä rooli luterilaisessa kristologiassa ja reformoitujen teologien, kuten John Calvin ja John Wesley, kristologiassa.