Pussihukka
Viimeinen tunnettu pussihukka pyydystettiin elävänä vuonna 1933, ja se kuoli 1936 Hobartin eläintarhassa. Samana vuonna pussihukka rauhoitettiin Tasmaniassa. Vuonna 1966 Lounais-Tasmaniaan perustettiin 647 000 hehtaarin laajuinen luonnonsuojelualue, mihin oli osasyynä se, että alueella saattoi elää pussihukkia. Eläimestä ei ole kuitenkaan saatu varmoja havaintoja lukuisista tutkimuksista huolimatta. Australialainen eläintieteilijä David Fleay kertoi uskovansa, että hänen pyydyksessään oli yksi pussihukkayksilö vielä vuonna 1945, ja sen jälkeenkin on löydetty pussihukan jättämiksi epäiltyjä jalanjälkiä. Monet uskovat pussihukkia olevan yhä elossa, ja havaintoja väitetään tehdyn varsinkin Länsi- ja Lounais-Tasmanian vuoristoerämaissa.
Tuiskupyssy
Tuiskupyssy eli urkupyssy on piilukkoinen ase, jossa on monta yhtä aikaa laukaistavaa piippua. Tuiskupyssyjä käytettiin pääasiassa laivastotaisteluissa 1700- ja 1800-luvuilla. Mahdollisesti kuuluisin tuiskupyssy on Henry Nockin valmistama versio, jonka suunnittelija oli kuitenkin todennäköisesti joku muu kuin Nock itse. Nockin valmistamassa tuiskupyssyssä oli seitsemän .50-kaliiperista piippua. Ase oli aikansa mittapuulla todella tehokas, mutta siinä oli myös monia haittapuolia: ase saattoi murtaa ampujansa olkapään voimakkaan rekyylinsä tähden ja sen suuliekki saattoi sytyttää ampujan laivan purjeet tuleen. Nämä syyt tekivät aseesta hyvin epäkäytännöllisen, mikä johti sen käytön lopettamiseen 1800-luvulla.