Ukraina
Ukrainalainen kansallisuusaate alkoi nousta 1840-luvulta alkaen, mutta joutui Venäjän hallinnon tukahduttamistoimien kohteeksi 1870-luvulta alkaen. Venäjän maaliskuun 1917 vallankumouksen yhteydessä alkoi Ukrainan itsenäistyminen. Länsi-Ukrainassa ukrainalaiset kokivat kansallisen herätyksen 1800-luvun lopun tapaan puolalaisten kanssa, mutta vastustivat myös puolalaisten kaupunkien dominanssia Galitsiassa ukrainalaiseen maaseutuun nähden.
Itä-Ukrainan sodan alkuvaihe
Azarovin hallituksen ja Ukrainan presidentin, Viktor Janukovytšin vastaiset mielenosoitukset pääkaupunki Kiovassa alkoivat yöllä 21.-22. marraskuuta 2013 jatkuen marraskuun, joulukuun, tammikuun ja helmikuun alun ilman suurehkoja väkivaltaisuuksia vuoden 2004 oranssivallankumouksen tapaan. Ukrainan venäläismyönteinen hallitus pyrki nujertamaan mellakoinniksi äityneet protestit lopulta väkivalloin Maidanin aukiolla. Helmikuussa 2014 lähinnä euromyönteiset tekivät Ukrainassa vallankumouksen. Kiovassa tapahtuneiden ampumisten ja loukkaantumisten vuoksi mielenosoittajat ja Ukrainan presidentti sopivat 21. helmikuuta 2014 tilanteen rauhoittamisesta. Samana päivänä kuitenkaan vallanjako ei toteutunut, vaan 22. helmikuuta 2014 Viktor Janukovytš pakeni tuntemattomaan paikkaan ja lopuksi siirtyi Venäjän federaatioon, jolloin korkeimman radan nopealla päätöksellä muutettiin maan perustuslaki siten, että otettiin voimaan vuoden 2004 parlamantaarisen perustuslain kaltainen laki 2014, jonka perusteella käytännössä valtionhoitajaksi ryhtyi tilapäisenä Ukrainan presidenttinä korkeimman radan puhemies.