Vietnamin sota
Taistelut käytiin pääosin Etelä-Vietnamin maaperällä, mutta Yhdysvaltain pommituslennot ulottuivat myös Pohjois-Vietnamin alueelle sekä niin sanotuissa mustissa operaatioissa osittain myös Laosin ja Kambodžan alueelle. Etelän puolella taisteli Saigonin hallituksen joukkojen lisäksi Yhdysvaltain, Etelä-Korean, Thaimaan, Australian, Uuden-Seelannin ja Filippiinien joukkoja. Pohjois-Vietnamin joukkoihin kuului Hanoin hallituksen lisäksi Etelä-Vietnamissa operoinut sissiliike Etelä-Vietnamin kansallinen vapautusrintama. Pohjoinen sai sotilaallista tukea Neuvostoliitolta ja Kiinalta. Vietnamin sotaa voidaan määritellä yhdeksi kylmän sodan niin sanotuista proxy-sodista.
Etelä-Vietnamin puolella kuoli 230 000 etelävietnamilaista, 58 000 yhdysvaltalaista, 4 000 eteläkorealaista ja 500 australialaista sotilasta. Pohjois-Vietnamin puolella kuoli 1,1 miljoonaa pohjoisvietnamilaista sotilasta. Vietnamin sodassa kuoli kaksi miljoonaa siviiliä, joista selvä enemmistö maan eteläosissa. Etelä-Vietnamin kaatumisen jälkeen suuri määrä vietnamilaisia pakeni maasta veneillä, ja näin syntyi käsite "venepakolainen". Heistä tuli myös Suomeen pieni joukko, josta muodostuivat suomenvietnamilaiset.
Vietnamin sodan vastaiset protestit Yhdysvalloissa
Vietnamin sotaa vastustavia protesteja järjestettiin pääasiassa yliopistoilla. Mielenosoituksia organisoineeseen "Students for a Democratic Society" -opiskelijajärjestöön kuului vuonna 1968 jo noin 100 000 opiskelijaa. Sotaa vastustaneiden aktivistien toiminta oli pääosin rauhanomaista; aktivistit järjestivät muun muassa istumalakkoja, laillisia mielenosoituksia sekä organisoivat ruohonjuuritason ryhmiä. Osa aktivisteista jopa matkusti pohjois-Vietnamiin auttamaan haavoittuneita siviilejä. Rauhanomaisten keinojen lisäksi sotaa vastustettiin myös useilla väkivaltaisilla keinoilla; vuonna 1963 buddhalainen munkki Thích Quảng Đức teki polttoitsemurhan vastalauseena sodalle.