Faksi
Faksi keksittiin jo vuonna 1843, kun sähkeen välityksellä toimivalle kopioijalle haettiin patentti. Seuraavina vuosikymmeninä, siis jo paljon ennen puhelimen keksimistä, faksia kehitettiin edelleen, muttei otettu käytäntöön. 1920-luvulla kehitettiin radion välityksellä toimivat faksit sekä ensimmäiset varsinaiset nykyaikaista faksia muistuttavat kojeet. Ensimmäinen puhelinverkkoon liitetty nykymuotoinen telefax otettiin käyttöön Yhdysvalloissa vuonna 1964.
Fonografisylinteri
Thomas Edison keksi fonografin puhelinviestien tallentamista varten 18. heinäkuuta 1877 kokeiltuaan ensin vahattua paperia. Varhaisissa versioissa tallenteet olivat pyörivän metallisen sylinterin ympärille käärityn tinapaperin ulkopinnalla. 1880-luvulla massatuotannossa olivat jo vahasylinterit, joissa äänitallenne oli pehmeähköstä vahasta valmistetun onton sylinterin ulkoreunalla olevissa urissa. Nämä sylinterit oli helppo irrottaa soittimen akselista ja kiinnittää uudelleen. Varhaiset sylinteritallenteet kuluivat yleensä loppuun muutaman kymmenen soittokerran jälkeen. Ostaja saattoi sitten joko palauttaa kuluneet sylinterit kauppiaalle osittaisena maksuna uusista äänitteistä tai hiotuttaa niiden pinnan sileäksi, jotta niihin voitiin tallentaa uudelleen. Vuonna 1890 Charles Tainter patentoi kovan karnaubavahan käytön fonografisylinterien valmistuksessa yleisesti käytetyn parafiinin ja mehiläisvahan sekoituksen sijaan.