Sienet
Itiöemä on kotelosienten ja kantasienten suvullinen lisääntymisrakenne. Helposti näkyvänä osana itiöemä toimii sienilajin tunnistamisen menetelmänä.
Suomessa on noin 2 000 eri sienilajia, joista ravinnoksi, ruokasieniksi sopii noin 200. Itiöemiä on useita erilaisia. Kantasienten itiöemän osat ovat jalka ja lakki. Lakin alapinnalla ovat pehmeät helposti irtoavat piikit, heltat tai pillit. Lakin päällä ja jalan tyvessä voi olla jäänteitä nuoren itiöemän ulkosuojuksesta. Jalan ympärillä oleva rengas on jäänne helttoja suojanneesta sisäsuojuksesta. Sienen malto koostuu rihmoista ja on siksi yleensä säikeistä. Mallossa voi olla maitiaisnestettä.
Sienten viljely
Myös suursienten viljelyllä ravinnoksi on pitkät perinteet. Kaukoidässä on viljelty ainakin puunkorvia ("Auricularia"), siitakea ("Lentinula edodes") ja talvijuurekasta ("Flammulina velutipes") jo satoja vuosia. Euroopassa on hyvin tunnettu viljelyherkkusieni ("Agaricus bisporus"), jonka tuotanto juontuu 1700-luvulle ja jota 2000-luvulla käytetään teollisesti suuria määriä. Korvasienen ("Gyromitra esculenta") itiöemien ilmestymistä on harrastelijanomaisesti lisätty sanomalehtipaperin avulla. Nykyään on tullut mukaan myös osterivinokas ("Pleurotus ostreatus") ja monia muita kokeillaan. Tryffeleitä ("Tuber") on kokeiltu viljellä Suomessakin. Mielenkiintoinen tapaus on kartiohuhtasieni ("Morchella elata"), jonka maukasta rihmastoa osataan viljellä, mutta siltä puuttuu toistaiseksi itiöemän muoto. Tropiikissa viljellään muun muassa viljelytuppisientä ("Volvariella volvacea"). Eräissä maissa viljellään myös madonlakkeja harha-aistimusten takia, mutta Suomessa se on rangaistavaa.