Itärintama (toinen maailmansota)
Suomalaisia vapaaehtoisia palveli myös itärintamalla SS-divisioona Wikingissä. SS-joukkojen esikunta oli jo joulukuussa 1940 yhteydessä Suomen hallitukseen ja kehotti suomalaisia osoittamaan liittolaisuutta lähettämällä Saksaan vapaaehtoisia sotilaita. Etsivän keskuspoliisin entinen johtaja Esko Riekki valtuutettiin hoitamaan joukkojen rekrytointi salaisesti, ja lopulta vapaaehtoisia saatiin koottua pataljoonan verran eli noin 1 200 miestä. Vapaaehtoiset sitoutuivat palvelemaan SS-joukoissa kahden vuoden ajan. Toisin kuin muissa ulkomaalaisissa yksiköissä oli tapana, osa pataljoonan upseereista ja aliupseereista oli myös suomalaisia. Pataljoona liitettiin Wiking-divisoonaan ja siirrettiin itärintamalle tammikuussa 1942. Se palveli Etelän armeijaryhmässä ja osallistui muun muassa Kaukasian-operaatioon kesällä 1942.
Hans Collani
Collani palveli Leibstandarte Adolf Hitlerissä ja osallistui Puolan offensiiviin 1939 sekä taisteluun Ranskasta 1940. Hän palveli SS-rykmentti Nordlandissa ja SS-divisioona Wikingin esikunnassa, ennen kuin sai pataljoonan komennettavakseen. Wikingiin kuulunut Suomalainen SS-pataljoona perustettiin Wienissä 15. kesäkuuta 1941 ja tuolloin SS-Hauptsturmführerin arvoinen Collani tuli sen komentajaksi. Collani suhtautui alkuun jäykästi suomalaisiin alaisiinsa, mutta vähitellen suhteet lämpenivät. Suomalaispataljoonan kotiuttamisen jälkeen 1. elokuuta 1943 hänet määrättiin 49. SS-vapaaehtois-panssarikrenatöörirykmentti De Ruyterin komentajaksi. Rykmentti kuului hollantilaisista vapaaehtoisista koottuun SS-vapaaehtois-panssarikrenatööriprikaati Nederlandiin.