K-vitamiinit
K-vitamiinit ovat pääasiassa veren hyytymiseen ja kalsiumin aineenvaihduntaan tarvittavia vitamiineja, joista tärkeimmät ovat K1-vitamiini ja K2-vitamiinit. K-vitamiinit ovat rasvaliukoisia, joten ne eivät poistu helposti kehosta. Ihmisen elimistössä (suolistossa) syntyy yleensä normaaliflooran ansiosta riittävästi K-vitamiinia, joten sen saamisesta ei tarvitse erityisesti huolehtia. Sen sijaan veritulpan jälkeen ohennuslääkitystä saavien on syytä varoa, ettei ruoasta tule liikaa K-vitamiinia. K-vitamiinin nimeäminen ei noudata muiden vitamiinien kohdalla käytettyä aakkosellista järjestystä, koska kun vitamiini löydettiin, löydöksestä kertova artikkeli julkaistiin saksalaisessa julkaisussa ja vitaminiinia kutsuttiin nimellä "Koagulationsvitamin" (koagulaatiovitamiini), mistä syntyi vitamiinin K-kirjain.
Transkobalamiini
Transkobalamiinit ovat kantajaproteiineja, jotka kiinnittyvät syanokobalamiiniin eli B-vitamiiniin ja kuljettavat ne solukalvon läpi. Niillä on merkitystä tutkittaessa B-vitamiinin puutetta, sillä jos transkobalamiiniin kiinnittyneen B12-vitamiinin osan holotranskobalamiinin seerumipitoisuus pienenee, se voisi teoriassa merkitä B-puutteen kehittymisen varhaisvaihetta. Transkobalamiineja on I, II ja III, ja niistä transkobalamiini II on fysiologinen kuljettajaproteiini. Seerumin B-vitamiini on pääasiassa (80 %) sitoutuneena transkobalamiini I:een eikä siten ole elimistön käytettävissä. Vain transkobalamiini II:een sitoutunut vitamiini on elimistön käytettävissä. Transkobalamiini I:n puutos on harvinainen. B-vitamiinin määrä on siinä vähäinen, mutta megaloblastisen anemian muita löydöksiä tai oireita ei ilmene. Transkobalamiini II:n puutokseen liittyy jo lapsena alkava megaloblastinen anemia, jossa B-vitamiinipitoisuus on normaali.