Kālidāsa
Kālidāsa (, ’Kalin palvelija’) oli intialainen runoilija, joka lienee elänyt vuoden 400 paikkeilla Gupta-valtakunnassa. Sanskritiksi kirjoittanutta Kālidāsaa on sanottu Intian klassisen kirjallisuuden merkittävimmäksi hahmoksi. Hänen tunnetuin teoksensa on "Śakuntalā"-näytelmä; toinen kuuluisa teos on runoelma "Meghadūta" (Pilvisanansaattaja). Hänen teoksensa perustuvat hindulaiseen mytologiaan.
Kolmas makkabilaiskirja
Kirjan alussa kerrotaan Rafian taisteluta, jonka Ptolemaios IV Filopator kävi Syyriaa hallinneita seleukideja vastaan. Taistelun jälkeen Ptolemaios vieraili Jerusalemissa. Tällöin hän vaati pääsyä myös temppelin kaikkein­pyhimpään, mikä juutalaisten lain mukaan oli kuitenkin ehdottomasti kielletty kaikilta muilta paitsi ylimmältä papilta, joka hänkin sai käydä siellä vain kerran vuodessa. Jumalallinen ihme estikin häneltä pääsyn sinne. Tästä raivostuneena hän vihastui juutalaisiin, ja palattuaan Aleksandriaan hän antoi ensin säädöksen, joka rajoitti Egyptin juutalaisten oikeuksia, mutta kun he eivät sen jälkeenkään luopuneet uskostaan, hän määräsi heidät kaikki surmattaviksi. Tätä varten heidät oli vangittava ja kuljetettava kilpa-ajo­radalle, missä teloitukset oli määrä suorittaa. Egyptin laki kuitenkin määräsi, että kaikkien kuolemaan­tuomittujen nimet oli merkittävä muistiin, mutta kun näin yritettiin tehdä, papyrus ja kirjoitusvälineet loppuivat kesken. Tämän vuoksi Ptolemaios määräsi, että sotanorsuista vastaavan oli tuotava norsut paikalle ja annettava niiden tallata juutalaiset jalkoihinsa. Jumalallisten ihmeiden ansioista he kuitenkin pelastuivat ja pääsivät pakenemaan. Lopulta kuningas muutti mielensä ja peruutti määräyksensä. Tämän vuoksi Ptolemaiksessa vietetiin iloista kiitosjuhlaa.