Paavi
Joseph Alois Ratzinger valittiin 2005 konklaavissa Johannes Paavali II:n seuraajaksi neljän äänestyskerran jälkeen. Hän otti paavilliseksi nimekseen Benedictus XVI:n. Kardinaalina Ratzingeria pidettiin katolisen kirkon konservatiivisen siiven johtohahmona, joka korosti opin puhtautta, vastusti ehkäisyä, tuomitsi homoseksuaalisuuden, naispappeuden ja radikaalifeminismin sekä vastusti keskustelua pappien selibaatin poistamisesta. 
Jorge Mario Bergoglio, Buenos Airesin arkkipiispa, valittiin konklaavissa 13. maaliskuuta 2013 viiden äänestykierroksen jälkeen Benedictus XVI:n seuraajaksi. Hän otti paavilliseksi nimeksi Franciscus Franciscus Assisilaisen mukaan. Hän on kotoisin Argentiinasta ja ensimmäinen Euroopan ulkopuolelta tuleva paavi vuosisatoihin.
Urbanus VI
Urbanus VI:ta kannatettiin Englannissa, suurimmassa osassa Saksaa, Unkarissa, Puolassa, Tanskassa, Ruotsissa, Norjassa, sekä Italian keski- ja Pohjoisosissa. Clemens VII:tä kannattivat puolestaan Ranska, Skotlanti, Espanja, sekä Etelä-Italian kattanut Napolin kuningaskunta. Molemmat paavit olivat asettaneet toisensa kirkonkiroukseen. Niin sanottuja vastapaaveja oli ollut paaviuden historian aikana aiemminkin, mutta tällä kertaa kristikunta oli jakautunut eri paavien puolelle huomattavan tasaisesti, eikä näin ollut yhtä selvää kumpi ehdokas oli oikea laillinen paavi. Urbanus VI:n mukaan kardinaaleilla ei ollut oikeutta valita uutta paavia hänen vielä eläessään, kun taas Clemens VII:n mukaan aiempi vaali oli toimitettu kirkko-oikeuden vastaisesti ulkopuolisen painostuksen alaisena. Virallisen kirkkohistorian mukan Urbanus ja hänen seuraajansa Roomassa olivat oikeita paaveja ja Avignonin paavit vastapaaveja. Urbanus oli asettanut kirkonkiroukseen myös Clemensin kannattaja Napolin kuningatar Johanna I:n. Pavin ja Napolin armeijoiden välillä käydyn Noceran taistelun jälkeen Aquilan piispa ja joitakin Urbanusta vastaan juonitelleita kardinaaleja jäi paavin vangiksi. Vangiksi otetut teloitettiin julmasti.