G. A. Serlachius
Yhdessä tehtaan kanssa kasvoi Mänttä. Ympäröivältä maaseudulta muutti väkeä uuteen tehtaaseen etsimään työtä ja toimeentuloa. Ajan oloista poiketen Serlachius ei juurikaan palkannut lapsia, enimmillään heitä oli työssä kymmenkunta. Työläistensä turvaksi hän perusti ”vaivaiskassan”, johon jokainen maksoi prosentin palkastaan. Näin hän saattoi tuntea moraalista ylemmyyttä toisten tehtailijoiden harjoittamaa riistoa kohtaan. Vaikka tehtailija tunnettiin liike-elämässä äkkipikaisena ja hankalana, hän oli tehtaansa ”Matteja” kohtaan mutkaton ja ystävällinen. Työssä hän vaati työläisiltä raittiutta, näyttäen tässä itse hyvää esimerkkiä, juhlissa hän salli palokunnan ja soittokunnan puffetin myyvän olutta, rommia, viskiä ja konjakkia. Ympäröivien pitäjien säätyläiset yleensä paheksuivat tällaista.
G. A. Serlachius
Aluksi Serlachius tuki Hjalmar Munsterhjelmia, jonka veli oli hänelle tuttu työasioiden parista. Syvemmälle taide-elämään Serlachius pääsi salaperäisen ruotsalaisen Adam Lindecronan kautta. Lindecronaa seurasi kaikkialle ikävä huhu ”Ruotsissa tehdystä häpeällisestä rikoksesta”. Lindecrona oli töissä Mäntän tehtaan konttorissa ja Serlachius moitti tätä ”omituisista kirjanpitomenetelmistä”. Kuitenkin juuri Lindecrona tutustutti tehtailijan syyskuussa 1883 Turussa Samppalinnan ravintolassa Emil Wikströmiin ja tämän vasta 18-vuotiaaseen ystävään Axel Galléniin.