Kuu
Jo ennen ajanlaskun alkua eläneet antiikin kreikkalaiset tähtitieteilijät kykenivät selittämään kuunpimennyksen syitä ja laskemaan Kuun etäisyyden Maasta. Kuun todellista olemusta rosoisena kivipallona ei ollut kuitenkaan tunnettu ennen kuin kaukoputki otettiin käyttöön 1600-luvun alussa. Kuun piirteet teki tunnetuksi Galileo Galilei. Hänen herättämänään syntyi uusi tiede selenografia, joka kartoittaa, nimeää ja tulkitsee Kuun pinnanmuotoja.
Galilein jälkeen muutkin tähtitieteilijät alkoivat tutkia Kuuta kaukoputkilla ja piirtää omia kuukarttojaan. Kaukoputkien alettua kehittyä nopeasti vuoden 1640 jälkeen kartoistakin voitiin tehdä yksityiskohtaisia. Hollantilaisen Michael van Langrenin kuukartta vuodelta 1645 antoi suuntaviivat kaikille myöhemmille kuukartoille. Saksalainen Johannes Hevelius julkaisi vuonna 1647 laajan ja yksityiskohtaisen "Selenografia"-kuukartastonsa. Italialainen Giovanni Riccioli antoi omassa kuukartassaan vuodelta 1651 monelle Kuun kohteelle nimen, joilla ne edelleen tunnetaan.
Halimede
Halimede (väliaikainen nimi: S/2002 N 1) on Neptunuksen kuu, jonka on löysi Matthew J. Holman elokuussa 2002. Muiden Neptunuksen kiertolaisten tavoin sen on nimetty Nereidien, Nereuksen ja Doriksen viidenkymmenen tyttären, mukaan ja siitä käytetään myös nimeä Neptunus IX. Ennen virallista nimeämistään 3. helmikuuta 2007, kuu tunnettiin väliaikaisella systemaattisella nimellä "S/2002 N 1".
Kaikista Neptunuksen kiertolaisista Halimeden rata on eksentrisyydeltään toiseksi suurin ja inklinaatioltaan kolmanneksei suurin, mikä käy ilmi oheisesta kuvaajasta. Halimede on halkaisijaltaan noin 60 kilometriä ja näyttäytyy harmaana näkyvän valon aallonpituudella. Yleisesti otaksutaan, että Halimede on syntynyt Nereidin ja jonkin toisen kappaleen törmäyksen seurauksena. Tätä tukee paitsi yleinen törmäystodennäköisyys, myös se että näiden kahden kiertolaisen pinta näkyy kuvissa saman värisenä.