Zhou-dynastia
Käytännössä Zhou-dynastia hallitsi koko Kiinaa vain niin sanotun Läntisen Zhoun ajan 1046–771 eaa. noin 300 vuotta. Vuonna 771 eaa. barbaarien tukemat aateliset surmasivat Zhou-dynastiaan kuuluneen kuninkaan, ja uusi pääkaupunki siirrettiin itään. Samaan aikaan maa hajosi itsenäisiin feodaalivaltioihin, ja alkoi poliittisesti hajanainen Itäinen Zhou, jota leimasivat eri maakuntien väliset poliittiset valtataistelut ja sodat Kevään ja syksyn ja varsinkin taistelevien läänitysvaltioiden aikakaudella. Lopulta taistelevista valtioista yksi, Qin-dynastia, nousi valtaan 221 eaa.
Kiinan historia
1500-luvun alussa hovieunukkien valta kasvoi huippuunsa keisari Zhengden valtakaudella vuosina 1505-1521. Zhengden ja hänen seuraajansa, vuosina 1521-1567 hallinneen Jiajingin aikakautta on pidetty Ming-keisarien arvovallan alennuskautena. Zhengde nousi valtaan alaikäisenä ja hän antoi todellisen vallan uskotuille eunukeille, heistä merkittävimmäksi eunukkijohtajaksi nousi Liu Jin. Hän kokosi vallan omiin käsiinsä ja käytti asemaansa häikäilemättömästi hyödyksi omaa etuaan tavoitellakseen. Hän kokosi itselleen valtavan omaisuuden muun muassa virkamiehiä kiristämällä. Liu Jin joutui lopulta syytteeseen valtiopetoksesta ja vuonna 1510 hänet tuomittiin leikattavaksi suikaleiksi, mikä oli ankarin mahdollinen lain määräämä rangaistus. Zhengdellä ei ollut poikalasta, minkä vuoksi vallan peri hänen serkkunsa Jiajing. Myöskin Jiajing antoi valtakunnan hallinnon epäsuosituille ministereilleen ja vetäytyi itse keisarillisista velvollisuuksistaan. Hänen aikanaan valtakunnan nauttima rauhan jakso päättyi, sillä Ming-dynastia kohtasi taas ulkoisia uhkia pohjoisrajan mongolien taholta, minkä lisäksi rannikolla aiheuttivat ongelmia japanilaiset merirosvot. Uusina tulokkaina Kiinaan olivat tulleet myös eurooppalaiset.