Veriveljien saaga
"Veriveljien saagasta" on säilynyt Hauksbók- sekä Möðruvallabók- ja Flateyjarbók-käsikirjoituksissa toisistaan jonkin verran poikkeavat versiot. Flateyjarbókissa se esiintyy osana pyhästä Olavista kertovaa saagaa ("Ólafs saga hins helga"). Käsikirjoituksista vanhin, Hauksbók, on 1300-luvun alkupuolelta ja siinä oleva versio on tyyliltään yksinkertaisempi. 1330–1370 välisenä aikana laaditun Möðruvallabókin ja Flateyjarbókin (1387–1390) versio on tyyliltään koristellumpi ja sisältää Hauksbók-versiosta puuttuvia lisäyksiä, jotka viittaavat keskiaikaisen oppineen teologian ja lääketieteen hyvään tuntemukseen.
Tóki Tókinpojan tarina
Tóki Tókinpojan tarina (isl. "Tóka þáttr Tókasonar") on keskiajan islantilaiseen saagakirjallisuuteen luettu lyhytsaaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Se määritellään nykyään muinaissaagaksi. "Tóki Tókinpojan tarina" kertoo oudosta vieraasta, joka saapuu Pyhän Olavin hoviin ja kertoo seikkailuistaan muinaisten sankareiden, kuningas Hrólfr Riu’un ja viikinkikuningas Hálfrin kanssa. Tarina on säilynyt 1300-luvun lopulla laaditussa Flateyjarbók-käsikirjoituksessa (GKS 1005 fol.). "Tóki Tókinpojan tarinaa" ei ole suomennettu.
"Tóki Tókinpojan tarina" ei ollut alkujaan mukana Carl Christian Rafnin toimittamassa ensimmäisessä muinaissaagojen kokoelmassa "Fornaldar Sögur Nordrlanda eptir gömlum handritum" (1829–1830). Kyseinen teos vakiinnutti muinaissaagat-termin käytön ja määritti ensimmäisen kerran sen saagojen joukon, jotka luettiin muinaissaagoihin. Rafnin laatima kategorisointi vaikutti pitkään siihen, mitä tekstejä luettiin muinaissaagoihin. "Tóki Tókinpojan tarina" otettiinkin mukaan vasta 1900-luvulla ilmestyneisiin muinaissaagojen kokoelmiin (Bjarni Vilhjálmsson & Guðni Jónsson 1943–1944; Guðni Jónsson 1954).