Ilmasodankäynnin historia
Ilmalaiva keksittiin vuonna 1852. Ferdinand von Zeppelinin jäykkä ilmalaiva lensi ensi kerran vuonna 1900 ja Wrightin veljesten lentokone lensi vuonna 1903. Molempien mahdollisuudet sodankäynnissä havaittiin heti. Ilmalaivan merkitys jäi kuitenkin kaksikosta vähäisemmäksi ja ne vedettiin palveluksesta vuonna 1916. Lentokoneiden kehitykseen panostettiin Wrightin veljesten ensimmäisen moottoroidun lentokoneen jälkeen. Yhdysvalloissa perustettiin viestijoukkojen alaisuuteen lentämistä tutkinut kolmimiehinen osasto 1. elokuuta 1907. Vuonna 1908 viestijoukot järjestivät tarjouskilpailun, jonka jälkeen joukot ostivat Wrightin veljeksiltä yhdeksän lentokonetta. Ranska ja Saksa perustivat vuonna 1910 omat ilmavoimansa ja kaksi vuotta myöhemmin seurasi Britannia.
Ilmalaiva ensimmäisessä maailmansodassa
Saksan sodanjohto tuli vuoden 1916 lopulla siihen tulokseen, että ilmalaivat eivät soveltuneet strategisiin pommituksiin. Tästä huolimatta hyökkäyksiä jatkettiin ja ilmalaivoja kehitettiin ominaisuuksiltaan paremmiksi. Ne kykenivät nousemaan yhä korkeammalle. Vuodesta 1917 lähtien myös pommikoneet tekivät pommituslentoja. Ilmalaivojen puolestapuhujiin kuului laivaston ilmalaivaosaston komentaja Peter Strasser. Saksalaiset tekivät vuosina 1917–1918 Britanniaan yhteensä 11 ilmalaivahyökkäystä. 24. syyskuuta 1917 saksalaiset tekivät 11 ilmalaivan hyökkäyksen ja 19.–20. lokakuuta 1917 kymmenen ilmalaivan hyökkäyksen. Lokakuun hyökkäys tunnetaan nimellä hiljainen hyökkäys, siinä kuoli 236 ja haavoittui 55 ihmistä. Hyökkäyksessä Saksa menetti yhteensä viisi ilmalaivaa. Strassaer kuoli L 70:n tuhoutuessa ilmalaivahyökkäyksessä 5. elokuuta 1918, minkä jälkeen uusia hyökkäyksiä ei tehty enää Britanniaan.