Ensimmäinen ristiretki
Ristiretkiaatteen voidaan katsoa alkaneen tämän saarnan seurauksena. Kokouksen jälkeen Urbanus jatkoi asian puolesta saarnaamista Ranskan eri osissa. Joulunakin hän saarnasi ristiretken puolesta Limogesissa ja jatkoi asiansa ajamista aina vuoden 1096 syyskuulle saakka. Hänen ajatuksensa saivat Ranskan alueella hurmoksellisen vastaanoton eikä juuri kukaan uskonut häviön olevan mahdollista. Urbanus oli jo pitemmän aikaa pyrkinyt keräämään Ranskassa vapaaehtoisia kreikkalaisten (bysanttilaisten) auttamiseksi, sillä hän neuvotteli jo paaviutensa alkuaikoina Aleksios I:n kanssa idän ja lännen kirkon välisestä suhteesta. Lisäksi Urbanus oli vuonna 1089 katalonialaisille osoitetussa kirjeessään vannonut, että kaikki Tarragonan uudelleenvaltaamiseen osallistuneet saisivat syntinsä anteeksi, minkä hän toisti uudemman kerran vuonna 1091. Onkin hyvin mahdollista, että ensimmäinen ristiretki oli osa Urbanus II:n vihamielistä sotaa koko islaminuskoa vastaan.
Ristiretket Baltiaan
Tapahtumien jälkeen alueen käännyttämistä päätettiin tehostaa entisestään ja Hartvig II nimitti Albert von Buxhövdenin Liivinmaan piispaksi vuonna 1199. Albert aloittikin aiempia voimakkaampien toimien suunnittelut. Hän otti yhteyttä paavi Innocentius III:een, joka suostui kutsumaan bullalla alueelle ristiritareita Saksista ja Westfalenista. Tämän lisäksi Innocentius määräsi, että Liivinmaalle tehdyt retket asetettiin saman arvoisiksi Pyhälle maalle tehtyjen kanssa. Paavin lisäksi Albert pyysi apua myös Tanskan kuningas Knut IV:tä ja Saksan Staufi-kuningas Filip Švaabilaiselta. Näiden tuki jäi kuitenkin vähäiseksi. Oman värväystoimintansa avulla Albert sai satoja mukaan ristiretkelle, ja keväällä 1200 hän lähti ensimmäiselle matkalleen Liivinmaalle 23 laivalla. Tästä lähtien Liivinmaan ja Saksan välille muodostui tiiviit yhteydet. Kauppiaiden laivojen mukana alueelle virtasi pyhiinvaeltajia ja kolonialisteja. Albert kutsui Väinäjoen varren ja Toreidan liiviläiset neuvotteluihin ja vangitutti heidät. Pois päästäkseen heidän tuli asettaa 30 panttivankia saksalaisille, jotka lähetettiin Saksaan "oppimaan saksalaisille tavoille". Vuonna 1201 Albert perusti Riian kaupungin sotilaalliseksi ja kaupalliseksi keskukseksi alueelle. Tämän jälkeen piispanistuin siirrettiin Ykskylästä Riikaan. Talvella 1202-1203 munkki Teoderik perusti järjestön nimeltä "Fratres militiae Christi", joka tuli tunnetuksi Kalparitaristona. Järjestö toimi Liivinmaan piispan alaisuudessa. Kristinuskoon kääntynyt ja saksalaisten kanssa ollut liiviläinen johtaja Kauppo teki matkan Roomaan paavin luokse vuonna 1202 ja palasi vuonna 1204. Tänä aikana hän oli menettänyt pakanallisten liiviläisten tuen. Liiviläiset kapinoivat Akon johdolla ja valloittivat Holmen saarilinnoituksen vuonna 1206, mutta Kauppoa tukeneet kristityt liiviläiset ja saksalaiset hyökkäsivät vielä samana vuonna linnaan ja surmasivat Akon. Tämän jälkeen liiviläiset oli alistettu lopullisesti.