Ruandan sisällissota (1990–1994)
Sisällissodassa oli vastakkain Ruandan kaksi suurinta etnistä ryhmää, tutsit ja hutut. Konfliktin juuret olivat Belgian siirtomaakaudella, jolloin belgialaiset suosivat tutseja, jotka olivat hutuja rikkaampia ja paremmin koulutettuja. Hutut olivat kuitenkin enemmistö Ruandassa ja ottivat vallan itselleen sisällissodassa, joka käytiin vuosina 1959–1961. Ruanda itsenäistyi sisällissodan jälkeen 1. heinäkuuta 1962. Sisällissodan vuoksi monet tutsit pakenivat Ugandaan, jossa he asuivat seuraavat kolmekymmentä vuotta.
Ian Smith
Rhodesia pärjäsi taloudellisesti jonkin aikaa Etelä-Afrikan ja saartoa uhmanneiden yritysten avulla. 1970-luvun alussa musta valtaväestö nousi avoimeen "chimurenga"-kapinaan ja alkoi hyökkäillä valkoisten maatiloille. Niiden hintana oli 40 000 uhria. Kapina sai voimaa, kun naapurimaa Mosambik itsenäistyi Portugalista 1975. Mustan väestön maltillisempi suunta kävi neuvotteluja Smithin kanssa, ja esimerkiksi rotuerottelu lopetettiin periaatetasolla 1977. Smith ei suostunut mustien enemmistövaltaan, ja hänen suosionsa rakoili. Jopa hänen oma poikansa Ian lähti luvatta Rhodesian armeijasta ja loikkasi Eurooppaan, josta käsin hän tuki enemmistövaltaa. Etelä-Afrikka kehotti Smithiä sopuratkaisuun ja väistymään arkkipiispa Abel Muzorewan johtaman yhtenäisyyshallituksen hyväksi. Smith ei antanut periksi. Neljä viidesosaa Rhodesian valkoisten kuolemista tapahtui sodan viimeisinä kolmena vuotena 1977–1979. Viimeisinä vuosina maasta tuli sotilasleiri, jossa toisinajattelijat vangittiin, karkotettiin tai murhattiin ja lehdistö sensuroitiin.