Saksalainen ritarikunta
Saksalainen ritarikunta perustettiin vuonna 1190 Lyypekin ja Bremenin porvarien aloitteesta auttamaan vaikeuksiin joutuneita ristiretkeläisiä Palestiinassa. Aluksi järjestö oli Akkon lähellä sijainnut kenttäsairaala, mutta se muuttui pian aseistetuksi järjestöksi. Sen jäsenet oli jaettu ritareihin, pappismunkkeihin ja palveleviin veljiin. Ritarikunta oli aluksi erittäin pieni, vuonna 1210 jäseniä oli korkeintaan parikymmentä. Keisari Henrik VI:n paavilta hankkiman suosionosoituksen ja keisari Fredrik II:n lahjoitusten turvin ritarikunnasta kasvoi kukoistava järjestö, jolla oli omaisuutta Palestiinassa, Saksassa, Italiassa ja Kreikassa. Vuodesta 1226 järjestön toiminta keskittyi Itä-Preussiin, vaikka sen päätukikohta olikin Akkossa vuoteen 1291 saakka. Ritarikuntaa johti suurmestari apunaan neuvosto, jossa oli viisi maamestaria.
Marsalkka Mannerheimille myönnetyt kunnianosoitukset
Ainakin seuraavat ulkomaiset ritarikunnat myönsivät Mannerheimille suurristejä: Ruotsin Kuninkaallinen Miekkaritarikunta Suurristin Komentaja (1918) ja 1. luokan Suurristin Ritari (1942), Brittiläisen imperiumin ritarikunta (1938), Ranskan Kunnialegioona (1939), Saksan Kotkan ritarikunta (1939), Romanian Mikael Rohkean sotilasritarikunta (1941), Unkarin Ansioritarikunta (1942), Japanin Nousevan Auringon ritarikunta (1942), Kroatian Kuningas Zvonimirin Kruunuritarikunta (1942). Marsalkka oli myös seuraavien arvostettujen yksiluokkaisten ulkomaisten ritarikuntien jäsen: Ruotsin Serafim-ritarikunta (1919) ja Tanskan Elefanttiritarikunta (1919).