Luonto (mytologia)
Luonto oli karjalaisten vanhan käsityksen mukaan ihmisen (tai ehkä muunkin persoonan omaavaksi koetun asian tai ilmiön) suojelushaltija. Tämän olennon nimestä on tullut sekä ympäristöä tarkoittava sana luonto että perustavanlaatuisia ihmisen tai eläimen henkisiä piirteitä tarkoittava sana luonne.
Luonto vastaa hieman kristinuskon suojelusenkeliä. Jokaisella ihmisellä on luonto, joka seuraa häntä suojellen ja tuoden onnea. Voimakasluontoiset ihmiset eli ne, joilla on voimakas luontohaltija, menestyvät usein paremmin kuin heikkoluontoiset. Luonto esiintyy toisinaan ihmisen kaksoisolentona. Luonto voi kulkea ihmisen edellä ikään kuin ihmisen kuvajaisena. Tällä tavoin on selitetty etiäisiä.
Syntyinen
Syntyinen oli karjalaisessa kansanperinteessä esiintyvä henkiolento, jolla tarkoitettiin yleensä suvun vainajien palvottuja sieluja, joskus myös kristittyjä pyhimyksiä. Ensin mainittu merkitys on ilmeisesti alkuperäinen, jälkimmäinen myöhempää kerrostumaa. Vienan-Karjalassa "syntyset" tarkoittaa vainajalaa, sananmukaisemmin vainajien joukkoa. Suvun vainajia kutsuttiin myös omakuntaisiksi. Myös ihmisen Luonto eli suojelushaltija on ilmeisesti syntyinen – ainakin sitä sanottiin "synnyksi".