Libya
Yhdistyneet kansakunnat julisti Libyan itsenäiseksi kuningaskunnaksi vuonna 1951. Maan ensimmäiseksi hallitsijaksi tuli Kyrenikan emiiri Mohammed Idris al-Mahdi al-Sensusi, joka otti nimekseen Idris I. Libya liittyi OPECin jäseneksi vuonna 1962. Idris sai lähes itsevaltiaan vallan, mutta hallitseminen oli vaikeaa paimentolaisheimojen liikkuvuuden takia. Kun Idris oli ulkomailla sairaalahoidossa, maassa tapahtui vuonna 1969 upseereiden järjestämä arabi­sosialistinen vallankumous, jota johti kapteeni, vallankaappauksen aikana vallankaappaajaryhmän everstiksi ylentämä, Muammar Gaddafi. Gaddafin johdolla talous kansallistettiin ja maasta tehtiin sosialistinen valtio. Vuonna 1973 Libya hyökkäsi Tšadiin, muttei onnistunut liittämään uusia alueita itselleen. 1970-luvulla Libya solmi kolme valtioliittoa Syyrian, Tunisian ja Egyptin kanssa, mutta kaikki liitot raukesivat.
Libyan juutalaiset
Liittoutuneiden otettua Libyan haltuunsa juutalaisten tilanne helpottui. Libyassa toimi myös brittien alainen juutalainen prikaati, jonka jäsenet levittivät sionistista ajatusmaailmaa. Libyassa tapahtui brittien miehitysaikana toisaalta myös juutalaisten vastaisia väkivaltaisuuksia vuosina 1945 ja 1948. Lisäksi noin 3 000 juutalaista muutti laittomasti pois alueelta. Vuonna 1948 juutalaisia oli yhteensä 38 000. Heistäkin noin 30 000 muutti Israeliin brittien laillistettua muuton vuonna 1949. Libyan itsenäistyessä vuonna 1951 juutalaisia oli jäljellä noin 5 000. Heistäkin suurin osa muutti maasta vuonna 1967. Muammar Gaddafin noustessa valtaan vuonna 1969 juutalaisia oli enää 300 ja vuonna 1970 vain 90. Viimeisen Libyan juutalaisen uutisoitiin kuolleen vuonna 2002. Tripolissa huomattiin kuitenkin vielä asuvan 80-vuotias Rina Debach, mutta hän muutti maasta vuonna 2003.