Vatikaanivaltio
Pius XI kävi 1929 virallisia neuvotteluja fasistisen Italian johtajan Benito Mussolinin kanssa. Neuvottelujen tuloksena solmittiin samana vuonna lateraanisopimukset, jotka takasivat Vatikaanille itsenäisyyden ja katoliselle kirkolle suosituimmuusaseman Italiassa. Sopimukset siis perustivat Vatikaanin valtion, ja ne antoivat myös takaisin paavinistuimen riippuvuuden ja paaville määräysvallan Vatikaanissa. Lateraanisopimuksissa sovittiin myös konkordaatista Italian ja paavinistuimen välillä. Konkordaatin seurauksena katolisuudesta tehtiin valtionuskonto ja kouluissa alettiin opettaa uskontoa katolisen kirkon mukaisesti. Paavinistuin sai lisäksi korvauksia sitä kohtaan Italian ja paavinistuimen kiistassa saamistaan vääryyksistä. Korvausten summa oli 1 750 miljoonaa Italian liiraa. Paavi joutui tekemään itsekin vastapalveluksen Mussolinille, kuten esimerkiksi lopettamaan fasisteja vastustavan kristillisen kansanpuolueen tukemisen. Paavi Pius XI kielsikin pappeja osallistumasta politiikkaan, jolloin muun muassa kansanpuoluetta johtava Luigi Sturzo lähti vapaaehtoisesti maanpakoon.
Rooman valtaus
Paavi Pius IX vetäytyi kirkon hallintaan jätettyyn Vatikaaniin ja kieltäytyi poistumasta sen alueelta pitäen itseään Italian valtion vankina. Italian valtion suhtautuminen paaviin ja kirkkoon oli kuitenkin tätä retoriikkaa suopeampaa. Vuonna 1871 tuli voimaan laki, joka takasi kirkon riippumattomuuden valtiosta ja myönsi paaville verovapaan kolmen ja puolen miljoonan liiran avustuksen. Avustussumma vastasi lähes 5 % budjetista. Italian ja kirkon suhteet vakiintuivatkin sittemmin nopeasti, vaikkakin paavit jatkoivat muodollista mielenilmaisuaan Vatikaanissa vuoden 1929 lateraanisopimukseen saakka.