Bysantin ja osmanien sodat
Bysantin ja osmanien väliset sodat olivat Bysantin valtakunnan ja turkkilaisten osmanien vuosina 1265–1453 käymiä sotia. Bysantin valtakunnan olemassaolo päättyi, kun osmanit valtasivat Konstantinopolin vuonna 1453.
Levantti
Ristiretket alkoivat, kun paavi Urbanus II antoi vuonna 1095 käskyn vallata "Pyhä maa" takaisin. Ensimmäinen ristiretki alkoi seuraavana vuonna, kun pääasiassa Ranskasta kootut ristiretkeläiset lähtivät Konstantinopoliin. Retki oli menestys: Bysantti sai Anatolian takaisin, sen jälkeen valloitettiin Antiokia 1098 ja lopulta Jerusalem 1099. Tämän jälkeen Levantista tuli osa länsieurooppalaista kulttuuripiiriä, sen kauppayhteyksistä huolehtivat Italian kaupunkivaltiot. Ristiretkiaikaa kesti kaksi vuosisataa, jonka aikana kristityt kärsivät ajoittain pahojakin takaiskuja, mutta pystyivät silti pitämään yllä kuningaskuntiaan. Heidän tärkein vastustajansa oli Saladin, joka pystyi 1187 valtaamaan Jerusalemin muslimeille. Vaikka kristityt saivatkin kaupungin myöhemmin väliaikaisesti takaisin, he olivat tämän jälkeen usein alakynnessä. 1200-luvulla mamelukit saivat haltuunsa suuria alueita, mikä sai kristityt 1250-luvulla tekemään sopimuksen mongolien kanssa. Mongolit tuhosivat Bagdadin 1258 päättäen abbasidien dynastian ja valloittivat Levantin muslimien hallussa olleet alueet 1260, mutteivät kuitenkaan päässeet Egyptiin. Tämä tarjosi Levantin kristityille kuningaskunnille hengähdystauon, mutta joitakin vuosia myöhemmin mamelukit ajoivat mongolit pois. Viimeinen kristittyjen kaupunki vallattiin 1291, johon ristiretkiaika päättyy.