Ensimmäinen ristiretki
Ristiretkiaatteen voidaan katsoa alkaneen tämän saarnan seurauksena. Kokouksen jälkeen Urbanus jatkoi asian puolesta saarnaamista Ranskan eri osissa. Joulunakin hän saarnasi ristiretken puolesta Limogesissa ja jatkoi asiansa ajamista aina vuoden 1096 syyskuulle saakka. Hänen ajatuksensa saivat Ranskan alueella hurmoksellisen vastaanoton eikä juuri kukaan uskonut häviön olevan mahdollista. Urbanus oli jo pitemmän aikaa pyrkinyt keräämään Ranskassa vapaaehtoisia kreikkalaisten (bysanttilaisten) auttamiseksi, sillä hän neuvotteli jo paaviutensa alkuaikoina Aleksios I:n kanssa idän ja lännen kirkon välisestä suhteesta. Lisäksi Urbanus oli vuonna 1089 katalonialaisille osoitetussa kirjeessään vannonut, että kaikki Tarragonan uudelleenvaltaamiseen osallistuneet saisivat syntinsä anteeksi, minkä hän toisti uudemman kerran vuonna 1091. Onkin hyvin mahdollista, että ensimmäinen ristiretki oli osa Urbanus II:n vihamielistä sotaa koko islaminuskoa vastaan.
Balduin I
Balduin I oli Flanderin ja Hainautin kreivi (Balduin IX) ja neljännen ristiretken johtohenkilöitä. Hän peri Flanderin äidiltään kreivitär Margareetalta ja Hainautin isältään kreivi Balduinilta ja hän oli siten Luoteis-Euroopan merkittävimpiä mahtihenkilöitä. Hänestä tuli ristiretken myötä Latinalaisen keisarikunnan ensimmäinen keisari vuonna 1204 (hallitsi vain 1204–1205). Hänen kömpelö diplomatiansa aiheutti kuitenkin jo seuraavana vuonna sodan Bulgarian tsaari Kalojania (eli Johannesta) vastaan, vaikka tämä olisi bysanttilaisiin kohdistuvan vihamielisyytensä vuoksi ollut myös mahdollinen liittolainen. Balduin jäi Adrianopolin luona käydyssä taistelussa vangiksi ja kuoli vankeudessa. Häntä seurasi Konstantinopolin keisarina hänen veljensä Henrik Flanderilainen‎ (1206–1216) ja Flanderi-Hainautin lääninherrana hänen alaikäinen tyttärensä kreivitär Johanna.