Camera obscura
Camera obscura () on nykyaikaisten valokuvauskoneiden edeltäjä. Siinä huoneen seinään tai laatikon sivuun tehdyn reiän kautta heijastuu takaseinälle ylösalaisin himmeä kuva kohteesta. Camera obscura perustuu optiseen ilmiöön, jossa valo kulkee pienen aukon, raon tai reiän lävitse muodostaen kuvan vastakkaiseen pintaan.
Italialaisen elokuvan historia
Sodan jälkeen syntynyttä uutta tyyliä kutsutaan neorealismiksi. Yleiseen tietoisuuteen tyyli tuli 1945 Rossellinin ohjaaman "Rooma – avoin kaupunki" myötä. Sen dokumentaarisesta otteesta, jälkiäänitetystä ääniraidasta ja improvisaatioon perustuvasta laadusta tuli neorealismin keskeisiä piirteitä. Neorealismi oli osittain aikansa taloudellisen tilanteen tuote, mutta se oli samalla osa Italian kulttuurista muutosta, jonka tarkoituksena oli lakaista pois fasismin jäänteet. Muita merkittäviä neorealistisia elokuvia olivat Viscontin "Maa järisee" (1948) ja Rossellinin "Paisa – vapauden tuli" (1946) ja "Saksa vuonna nolla" (1947). Kolmas merkittävä neorealisti oli Vittorio De Sica, joka työskenteli tyylistä paljon kirjoittaneen käsikirjoittaja Cesare Zavattinin kanssa. De Sican merkittävimpiä elokuvia olivat "Sciuscià – viattomat" (1946), "Polkupyörävaras" (1948) ja "Umberto D. – elämän vanki" (1952).