Kuu
Jo ennen ajanlaskun alkua eläneet antiikin kreikkalaiset tähtitieteilijät kykenivät selittämään kuunpimennyksen syitä ja laskemaan Kuun etäisyyden Maasta. Kuun todellista olemusta rosoisena kivipallona ei ollut kuitenkaan tunnettu ennen kuin kaukoputki otettiin käyttöön 1600-luvun alussa. Kuun piirteet teki tunnetuksi Galileo Galilei. Hänen herättämänään syntyi uusi tiede selenografia, joka kartoittaa, nimeää ja tulkitsee Kuun pinnanmuotoja.
Galilein jälkeen muutkin tähtitieteilijät alkoivat tutkia Kuuta kaukoputkilla ja piirtää omia kuukarttojaan. Kaukoputkien alettua kehittyä nopeasti vuoden 1640 jälkeen kartoistakin voitiin tehdä yksityiskohtaisia. Hollantilaisen Michael van Langrenin kuukartta vuodelta 1645 antoi suuntaviivat kaikille myöhemmille kuukartoille. Saksalainen Johannes Hevelius julkaisi vuonna 1647 laajan ja yksityiskohtaisen "Selenografia"-kuukartastonsa. Italialainen Giovanni Riccioli antoi omassa kuukartassaan vuodelta 1651 monelle Kuun kohteelle nimen, joilla ne edelleen tunnetaan.
Lunar society
Lunar society oli Englannin Birminghamissa valistusajalla toiminut vapaamuotoinen tieteellinen seura. Siihen kuului aikansa menestyneitä teollisuusmiehiä, luonnontieteilijöitä ja taiteilijoita. He kokoontuivat täydenkuun aikaan päästäkseen turvallisesti kotiin kuunvalossa. Seuraa on kuvattu teollisen vallankumouksen ajatushautomoksi. Sen keskusteluissa jäsenet saattoivat keskustella ennenkuulumattomista ideoistaan, ja toisinaan tehdä pieniä kokeita selvittääkseen keskusteltujen asioiden luonnetta syvällisemmin. Perustajajäsenistä Erasmus Darwin kuvasi toimintaa "filosofiseksi naureskeluksi". Matthew Boulton ei ollut saanut juuri muodollista koulutusta, mutta hän oli erittäin kiinnostunut tähtitieteestä, meteorologiasta, kemiasta, sähköstä, lääketieteestä, taiteesta ja puutarhansuunnittelusta. On arvioitu, että ilman Boultonin liikemiesvaistoa ja Darwinin henkistä tukea masennukseen taipuvainen James Watt ei olisi tehnyt yhtä merkittäviä suurtekoja.
Tuohon aikaan filosofia- ja kirjallisuusseuroja perustettiin moniin muihinkin kaupunkeihin Royal Societyn esimerkin mukaisesti. Birmingham ei ollut vielä mikään suurkaupunki, eikä sen seura ollut Lontoon ulkopuolisista seuroista ensimmäinen, pitkäikäisin eikä tieteellisesti merkittävinkään. Silti se on ollut jälkipolvien silmissä maineikkain, lähinnä seuraan kuuluneiden suurmiesten ansiosta. Koska seura oli vapaamuotoinen, sen kokouksista ei pidetty pöytäkirjaa eikä jäsenistä koottu luetteloita. Yleensä seuran jäseniksi lasketaan ainakin Matthew Boulton, Erasmus Darwin, Thomas Day, Richard Lovell Edgeworth, Samuel Galton, James Keir, Joseph Priestley, William Small, Jonathan Stokes, James Watt, Josiah Wedgwood, John Whitehurst ja William Withering. 11 heistä (muut paitsi Day, Small ja Stokes) olivat myös Royal Societyn jäseniä. Perustajajäsenistä Darwin oli suosittu lääkäri ja keksijä, Boulton oli kekseliäs ja utelias tehtailija, Small oli Boultonin perhelääkäri ja Thomas Jeffersonin opettaja ja mentori. Joukkoon liittyivät myöhemmin keramiikkatehtailija Josiah Wedgewood, kemistit James Keir ja Joseph Priestley sekä höyrykoneen kehittäjä James Watt. Kaikki edellämainitut 14 eivät olleet jäseniä yhtaikaa.
Seura tapasi aluksi Darwinin kotona missä he söivät päivällistä ja keskustelivat sen jälkeen myöhään yöhön. Kun Bolton osti Soho Housen Birminghamista, seuran kokoontumiset siirtyivät sinne. Seuran jäsenet uskoivat kiistelyn ja yhteistyön hyödyllisyyteen. Keskustelunaiheet vaihtelivat uusista höyrykoneiden malleista vasta löydettyjen kaasujen ominaisuuksiin. Kokoukset jatkuivat lähes joka kuukausi yli 30 vuoden ajan.