Ernest Rutherford
I maailmansodan (1914–1918) syttymisvuonna Rutherford aateloitiin ritariksi. Sota aikana hän teki tutkimuksia hallitukselle kehittäen akustisia menetelmiä sukellusveneiden havaitsemiseksi. Nämä tiedot jaettiinkin sitten Amerikkalaisten kanssa. Samalla hän tuloksettomasti yritti vakuuttaa, että nuoria tutkijoita olisi parempi käyttää sodan aikaisten haasteiden kehityksessä ja tutkimuksissa sen sijaan että heidät elämänsä ja tieteellinen lahjakkuutensa tuhottaisiin juoksuhaudoissa. Sodan loppupuolella vuonna 1917 Rutherford palasi takaisin atomitieteen harjoittamiseen. Pommittaessaan kevyitä atomeja alfasäteilyllä Rutherford huomasi, että syntyvien ulostulevien hiukkasten energian olevan suurempi kuin alfasäteilyn ja arveli hiukkasten olevan vedyn ytimiä (protoneja H). Tämän havainnon perusteella hän päätteli, että pommitus oli samalla muuttanut typpiatomit happiatomeiksi. Hän oli siis onnistunut alfa-hiukkasten (He) avulla muuttamaan alkuaineen toiseksi alkuaineeksi ydinreaktion seurauksena. Näin Rutherfordista tuli maailman ensimmäinen onnistunut alkemisti ja ensimmäinen joka jakoi ytimen, mikä johti hänet kestävään tieteelliseen maineeseen. Nämä tutkimustulokset julkaistiin sodan jälkeen vuonna 1919.
Tutkan historia
Englannissa Robert Watson-Watt, joka aateloitiin vuonna 1942 tutkan kehittämiseen liittyvän työnsä ansiosta, sai 1930-luvulla tehtäväkseen selvittää, mistä natseilla huhujen mukaan käytössä olevasta ilma-aluksia vastaan käytettävästä ns. kuolemansäteestä ("katso myös energia-ase") oli kyse. Kuolemansäde osoittautui vain huhuksi. Watson-Watt innostui selvittämään Arnold F. Wilkinsin kanssa, kuinka radioaalloista lentokoneen runkoon indusoituneet virrat säteilevät. Tutkimuksen mukaan radioaaltojen avulla voitiin havaita ilma-aluksia. Hän luovutti vuonna 1935 Yhdistyneen kuningaskunnan ilmailuministeriölle raportin "The Detection of Aircraft by Radio Methods", jossa esitettiin ilmahyökkäyksestä ennakkovaroituksen antava radiopaikannusjärjestelmä.