Eidsvollin kansalliskokous
Helmikuussa Kristian Frederik kutsui Eidsvolliin koolle niin sanotun ”suurmieskokouksen”. Kokouksessa muun muassa professori Georg Sverdrup sai hänet vakuuttuneeksi, että kansan tuli valita hänet hallitsijaksi. Ennen tätä hän oli ajatellut julistautuvansa Norjan kuninkaaksi vain perintöoikeuteensa nojautuen. Kokouksen jälkeen tuolloin sijaishallitsijan () titteliä käyttänyt Kristian Fredrik kutsui koolle perustuslainsäätämiskokouksen Eidsvolliin. Edustajavaaleja kokouksiin pidettiin ympäri maan ja samalla vannottiin valoja Norjan itsenäisyystaistelua varten. Maan pohjoisosissa vaaleja ei ehditty pitää ajoissa. Kansalliskokous pidettiin Carsten Ankerin omistamassa kartanossa, jonka päärakennus on nykyisin museona ja tunnetaan nimellä "Eidsvollbygningen". Kokouksen ajan Kristian Frederik asui kartanossa ja piti illallisia joka ilta 12 kokousedustajalle.
Eidsvollin kansalliskokous
Vastauspuhe prinssille esitettiin 12. huhtikuuta. Itse puhe oli neutraali ja pääosin Sverdrupin käsialaa. Puheen jälkeen alkoi kiistely siitä, mitä itsenäisyys tarkoittaisi. Unionipuolueen johtohahmoista pastori Nicolai Wergeland korosti kokouksen ensisijaisena tarkoituksena olevan maan itsenäisyyden ja riippumattomuuden varmistaminen. Wergelandin ehdotuksesta kokous hyväksyi kansan suvereniteettiperiaatteen, jonka mukaan kaikki legitiimi hallitusvalta kuuluu kansalle. Wergeland korosti edelleen, että myös kuninkaan, tässä tapauksessa ehdokas Kristian Frederikin, tulee saada valtuutuksensa kansalta. Vaikka ehdotus oli linjassa itsenäisyyspuolueenkin ajatusten kanssa, nähtiin aiheen esille ottaminen tässä yhteydessä Wergelandin taholta epäsuorana kritiikkinä prinssin roolille kokouksen järjestämisessä. Tämä herätti voimakkaita protesteja etenkin Sverdrupin ja Ankerin taholta. Suurmieskokouksessa, jossa prinssille oli annettu sijaishallitsijan asema, mukana ollut Sverdrup koki puheen jopa henkilökohtaisena hyökkäyksenä itseään vastaan ja uhkasi Wergelandin joutuvan vastuuseen sanomisistaan. Wergelandin ajatuksena oli kuitenkin saada itse kansalliskokoukselle suvereeni asema, mutta se ei edellä mainituista syistä johtuen saanut riittävää kannatusta.