New Yorkin historia
Ensimmäinen eurooppalainen New Yorkin seudulla oli Giovanni da Verrazzano, joka ankkuroi ranskalaisen laivansa Hudsonin suulle vuonna 1524. Vuonna 1609 meritietä Intiaan etsinyt englantilainen Henry Hudson totesi Hudsonjoen suun erinomaiseksi satamapaikaksi ja havaitsi joen varrella runsaasti majavia, joiden turkiksille oli Euroopassa suuri kysyntä. Hudsonin löytö herättikin kiinnostusta eurooppalaisten turkismyyjien keskuudessa. Hän kohtasi myös lenape-intiaaneja, joiden hän kertoi olevan sotaisia joen alajuoksulla mutta ystävällisiä yläjuoksulla.
New Haven
New Havenin siirtokunnan perustivat John Davenportin johtamat puritaanisiirtolaiset Englannista vuonna 1638. Paikan nimi oli alun perin Quinnipiac paikallisen intiaaniheimon mukaan. Nykyisen nimensä New Haven sai vuonna 1640. Siirtokunnan kasvaessa sen asukkaat perustivat uusia asutuksia ympäröivälle seudulle. New Haven oli oma itsenäinen siirtokuntansa vuoteen 1664 saakka, jolloin se liitettiin Connecticutin siirtokuntaan kostona suojapaikan antamisesta kuningas Kaarle I:n kuolemaan tuominneille tuomareille. Vuosien 1701 ja 1873 välillä New Haven oli kuitenkin siirtokunnan toinen pääkaupunki, kunnes Hartfordista tuli lopulta ainut pääkaupunki. New Haven kukoisti kaupalla Länsi-Intian kanssa ja Yalen yliopisto siirtyi kaupunkiin vuonna 1716. Brittijoukot polttivat New Havenin Yhdysvaltain vapaussodan aikana ja vuonna 1784 se sai kaupungin oikeudet. New Haven alkoi myös teollistua. Eli Whitney keksi cotton gin -koneen ja Charles Goodyear vulkanoidun kumin. Paikallisilla tehtailla valmistettiin Winchester-kiväärejä, pianoja, kelloja ja polkupyöriä. Teollistumista vauhditti vuonna 1839 kaupunkiin vedetty rautatie. Ennen Yhdysvaltain sisällissotaa New Haven oli tärkeä orjuuden vastustajien keskus.