Suomen koripallon historia
Ensimmäiset kosketukset lajiin tapahtuivat jo 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä, jolloin muun muassa raittiusyhdistys Koiton jäsenet pelasivat koripalloa muistuttavaa peliä Helsingin Hakasalmen puistossa. Pelissä pallo heitettiin umpikoriin, josta se otettiin pois kepillä tai riu'ulla. Pääkaupungista laji alkoi levitä muuallekin Suomeen ja vuosina 1917 ja 1918 Kotkassa pelattiin samantapaista peliä. Suomen Työväen Urheiluliiton jäsenet tekivät vuonna 1922 matkan Neuvostoliittoon, jossa lajia pelattiin jo enemmän. Matkalaisten joukossa heräsi halu tuoda laji myös Suomeen ja tarkoituksena oli ottaa koripallo lajiohjelmien joukkoon. Suomessa ollut hallipula sekä innostuksen puute kuitenkin latistivat haaveet tästä.
Torpan Pojat
ToPo aloitti yleisesti urheiluseurana, jonka lajeihin kuului muun muassa jalkapalloilu, maahockey ja nyrkkeily. Koripallo tuli mukaan 1950-luvun alussa aluksi pihalla pelattuna harrastuskoripallona ja myöhemmin kilpaurheiluna. ToPo nousi mestaruussarjaan vuonna 1956. ToPo voitti ensimmäisen mestaruutensa 1960 ja edustusjoukkue pääsi pelaamaan seuran ensimmäisiä kansainvälisiä pelejä Eurooppa Cupiin. Myöhemmin 1960-luvulla seura otti useita juniorimestaruuksia, mille pohjautui myöhempi pitkäaikainen menestys. Vuonna 1966 Torpan Pojat voitti toisen mestaruutensa. 1970-luvun alukupuolella ToPon menestys oli laihaa, ja edustusjoukkue putosikin SM-sarjasta 1973, mutta onnistui nousemaan heti seuraavana vuotena takaisin sarjaan. Vuonna 1974 joukkueeseen palkattiin seuran historian ensimmäinen ulkomaalaisvahvistus, Brian Ashbaugh. Vuonna 1978 ToPo saavutti seuran kolmannen mestaruuden. 1980-luvulla ToPo voitti kolme mestaruutta (1981, 1983 ja 1986), jolloin joukkueessa pelasivat muun muassa Anssi Rauramo, Kari-Pekka Klinga, Kalevi Sarkalahti, Heikki Kasko sekä Veli-Pekka Sirola.