Suomen koripallon historia
Ensimmäiset kosketukset lajiin tapahtuivat jo 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä, jolloin muun muassa raittiusyhdistys Koiton jäsenet pelasivat koripalloa muistuttavaa peliä Helsingin Hakasalmen puistossa. Pelissä pallo heitettiin umpikoriin, josta se otettiin pois kepillä tai riu'ulla. Pääkaupungista laji alkoi levitä muuallekin Suomeen ja vuosina 1917 ja 1918 Kotkassa pelattiin samantapaista peliä. Suomen Työväen Urheiluliiton jäsenet tekivät vuonna 1922 matkan Neuvostoliittoon, jossa lajia pelattiin jo enemmän. Matkalaisten joukossa heräsi halu tuoda laji myös Suomeen ja tarkoituksena oli ottaa koripallo lajiohjelmien joukkoon. Suomessa ollut hallipula sekä innostuksen puute kuitenkin latistivat haaveet tästä.
Oulun NMKY (koripallo)
Vuonna 1948 emoseura Oulun NMKY:n lajivalikoimaan nousi koripallo, jota pelattiin alkuun Oulun keskikoulun salissa. Korilevyjä ei käytetty, vaan koritelineet oli kiinnitetty korkeushyppytelineisiin. Vuonna 1951 valmistui Ynnin suurhalli, jolloin seura aloitti koripallon juniori- ja sarjatoiminnan. ONMKY pelasi piiri- ja maakuntasarjoissa ja karsi kerran Suomensarjaan taipuen kuitenkin vaasalaisvastustajille.
Vuonna 1957 seuran varttunut A-juniorien sukupolvi muodosti rungon seuran edustusjoukkueelle, ja Martti Ahtisaaren johdolla joukkue nousi Suomensarjaan. Joukkue kuului sarjan kärkipäähän ja karsi välillä miesten SM-sarjaan pääsystä tässä kuitenkaan onnistumatta. Keväällä 1966 omista kasvateistaan koostunut ONMKY nousi SM-tasolle. Kaudella 1966–1967 se sijoittui kuudella voitolla ja 12 tappiolla kymmenen joukkueen sarjassa yhdeksänneksi ja putosi sarjatasoa alemmas. Sieltä se karsi jälleen pääsystä SM-sarjaan tuloksetta. Karsintojen kautta joukkue nousi myöhemmin perustettuun I-divisioonaan ensimmäisen ulkomaalaisvahvistuksensa, yhdysvaltalaisen Hugh McMahonin johdolla. Ulkomaalaispelaajia alkoi myös näkyä Oulussa myös jatkossa.