K-vitamiinit
K-vitamiinit eivät ole yksi aine, vaan niiden luonnolliset muodot luokitellaan K1-vitamiineihin ja K2-vitamiineihin. K1- vitamiineja(K) nimitetään fyllokinoneiksi ja K2-vitamiineja(K) menakinoneiksi. Lisäksi lääke- ja elintarviketeollisuutta varten valmistetaan synteettisiä K-vitamiineja menadioni (K), (K) ja (K). K-vitamiinien nimitys tulee koaguloitumisesta, jolla tarkoitetaan veren hyytymistä. Ne ovat veren koaguloitumista, hyytymistä, edistäviä vitamiineja.
Vitamiini
Kun puutos­tauteja alettiin 1800-luvun lopulla tutkia tarkemmin, tiedemiehet pystyivät vähitellen eristämään ja tunnistamaan joukon vitamiineja. Eläin­kokeissa todettiin, että rottien riisitauti voitiin parantaa kalaöljystä saadulla lipidillä, jonka sen vuoksi oletettiin sisältävän ainetta, joka sai aluksi nimen "antirachitic A". Nykyään siinä esiintyvää vaikuttavaa ainetta kuitenkin sanotaan D-vitamiiniksi. Vuonna 1881 venäläinen kirurgi Nikolai Lunin tutki keripukin vaikutuksia Tarton yliopistossa.. Hän ruokki hiiriä keino­tekoisella seoksella, joka sisälsi kaikkia tuolloin tunnettuja maidon aineksia: proteiinia, rasvaa, hiili­hydraatteja ja suoloja. Hiiret, jotka saivat näitä eristettyjä aineksia, kuolivat, kun taas maitoa sellaisenaan saaneet yksilöt jäivät henkiin. Tästä hän päätteli, että "luontaisessa ruoassa kuten maidossa täytyy sen vuoksi olla, tunnettujen pääainesten lisäksi, myös pieniä määriä tunte­mattomia aineita, jotka ovat välttä­mättömiä elämälle."