Tarton rauha
Venäjän sisällissota jatkui vielä vuoden 1920 aikana, mutta bolševikkien voitto alkoi näyttää jo varmalta, joten Suomi ja Venäjän muut naapurivaltiot halusivat normalisoida suhteensa neuvostohallituksen kanssa. Ennen Suomea Viro oli jo solminut Neuvosto-Venäjän kanssa rauhansopimuksen Tartossa helmikuussa 1920, Latvia oman rauhansopimuksensa Riiassa kesäkuussa 1920 ja Liettua omansa heinäkuussa 1920 Moskovassa. Tarton rauhanneuvottelut osuivat lisäksi samaan aikaan Puolan ja Neuvosto-Venäjän sodan kanssa, mikä vaikutti epäsuorasti neuvottelujen kulkuun.
Baltian entente
Baltian entente pohjautui Viron ja Latvian välillä jo 1. marraskuuta 1923 solmittuun pysyvään puolustussopimukseen. Maat uudistivat sopimusta 17. helmikuuta 1934 vähän ennen Kārlis Ulmaniksen ja Konstantin Pätsin vallankaappauksia. Sopimuksella sovittiin yhteistyöstä kansainvälisissä kokouksissa, jonne saatettiin tarvittaessa lähettää yhteinen edustaja. Maat asettivat myös komission yhtenäistämään maiden lainsäädäntöä, politiikkaa ja taloutta. Lisäksi sovittiin maiden ulkoministerien säännöllisistä tapaamisista. Liettua pyrki pääsemään mukaan sopimukseen vuonna 1934. Se oli ollut mukana jo neuvoteltaessa aiemmasta vuoden 1923 sopimuksesta, mutta sitä ei otettu mukaan sen huonojen Puolan suhteiden takia. Se tuli kuitenkin tällä kertaa mukaan niin sanotulla kolmen maan sopimuksella, joka solmittiin Kansainliiton kokouksessa Genevessä 12. syyskuuta 1934. Pian tämän jälkeen alettiin käyttää nimitystä "Baltian entente". Sopimuksessa edellytettiin yhteistyötä ulkopolitiikassa ja tukea kansainvälisiä asioita hoidettaessa. Sen ulkopuolelle kuitenkin rajattiin Liettuan kiistat koskien Memelin ja Vilnan alueita Saksan ja Puolan kanssa. Samalla tavoin kuin Viron ja Latvian välisessä sopimuksessa, Baltian ententessä järjestettiin maiden ulkoministerien kokouksia. Puolustussopimus tehtiin 10 vuoden ajaksi.