Niklas Bäckström
Ensimmäisen nollapelinsä Pohjois-Amerikassa Bäckström pelasi 24. lokakuuta 2006 Wildin voitettua Phoenix Coyotesin 4–0. Bäckström nousi joukkueen ykkösvahdiksi ohi vammoista kärsineen Fernandezin. Tulokaskaudellaan hän torjui 41 runkosarjaottelua ja 23 voittoa. Runkosarjan päätteeksi Bäckström oli NHL:n tilastoykkönen päästettyjen maalien keskiarvon (1,97) suhteen. Hänellä oli myös NHL-maalivahtien paras torjuntaprosentti (92,9%). Bäckström voitti loistavasta kaudestaan palkintoina Roger Crozier Saving Grace Awardin NHL-runkosarjan parhaasta torjuntaprosentista, ja William M. Jennings Trophyn vähiten maaleja runkosarjassa päästäneen joukkueen maalivahtina. Jälkimmäisen palkinnon Bäckström jakoi Wildin toisen maalivahdin, Fernandezin, kanssa. Wild pääsi kaudella pudotuspeleihin, mutta putosi ensimmäisellä playoff-kierroksella. Bäckström pelasi Wildin viisi pudotuspeliottelua torjuntaprosentilla 92,4%, ja vakiinnutti Wildin ykkösmaalivahdin paikan itselleen.
Niklas Hjalmarsson
Kaudeksi 2007–2008 Hjalmarsson teki yksivuotisen sopimuksen Luleå HF:n kanssa, mutta siirtyikin kolmivuotisella tulokassopimuksella Chicago Blackhawksin organisaatioon. Ensimmäisellä sopimuskaudellaan hän pelasi enimmäkseen farmijoukkue Rockford IceHogsissa, mutta pääsi pelaamaan myös 13 NHL-ottelua tehoin 0+1=1. Kaudella 2008–2009 Hjalmarsson pelasi 21 NHL-ottelua tehoin 1+2=3 sekä pudotuspelit. Hän alkoi saamaan enemmän peliaikaa NHL:stä James Wisniewskin siirryttyä Anaheim Ducksiin. Kausi 2009–2010 Hjalmarssonilla kului kokonaan Blackhawksissa. Hän pelasi 77 ottelua tehoin 2+15=17. Hjalmarsson sai peliaikaa keskimäärin yli 19 minuuttia per ottelu. Kauden päätteeksi hän voitti Stanley Cupin.