Paavi
Huolimatta Vatikaanivaltion itsensä vähäisestä poliittisesta painoarvosta on paavilla lukuisia kansainvälisiä vaikutusmahdollisuuksia, ja virallisena noin miljardin katolilaisen hengellisenä johtajana hänellä itsellään on myös poliittista painoarvoa. Esimerkiksi paavi Johannes Paavali II otti kaudellaan lukuisia kertoja kantaa politiikkaan, minkä lisäksi hän teki useita matkoja eri maihin ja tapasi maailman poliittista johtoa, muun muassa USA:n presidentti George W. Bushin. Paavi Johannes Paavali II esiintyikin mediassa paljon verrattuna edeltäjiinsä, ja hän teki paavinistuimesta entistä tunnetumman maailmalla. Paavin vaikutusvallasta kertonee se, että Johannes Paavali II:n vierailu kommunistisessa Puolassa aiheutti suoranaisen paavia seuraavan kansanliikkeen, ja paavi huomioitiin suurena uhkana aina Neuvostoliitossa asti.
Paaviuden historia
Paavin ja samalla katolisen kirkon keskushallinnon valta oli kuitenkin varsin rajoitettua aina 900-luvulle saakka. Tällöin luostarilaitoksen uudistusliikkeet, erityisesti niin sanottu Clunyn liike, alkoivat painottaa paavin asemaa kirkollisen ja hengellisen ykseyden takuumiehenä. 1000-luvun loppupuolen vahvojen paavien, erityisesti Gregorius VII:n ja Urbanus II:n, määrätietoinen politiikka pyrki aktiivisesti yhtenäistämään kirkkoa Rooman johdolla sekä nostamaan diplomatian keinoin paaviuden maallisen vallan yläpuolelle myös käytännössä (niin sanottu investituurariita). Paavit pystyivätkin vaikuttamaan keskiaikaisiin hallitsijoihin; konkreettinen esimerkki tästä ovat ristiretket vuodesta 1096 alkaen. Tärkeä sisäinen työkalu paaviuden ja kirkon keskusvallan kasvussa oli erityisesti 1100-luvulta lähtien kanonisen oikeuden kehitys.