Hauksbók
Hauksbók ( ”Haukrin kirja”) on laaja, keskiajan islantilainen käsikirjoitus, joka on nimetty omistajansa Haukr Erlendssonin (k. 1334) mukaan. Haukr oli islantilainen lainoppinut, joka toimi laamannina ensin Islannissa ja myöhemmin Norjassa. Valtaosa käsikirjoituksesta on laadittu todennäköisesti vuosien 1306–1308 välisenä aikana Haukrin oleskellessa Islannissa, osa taas vuoden 1310 paikkeilla tai sen jälkeen. Haukr on itse kirjoittanut suuren osan käsikirjoituksesta, minkä lisäksi kirjoittamiseen on osallistunut myös muutama muu, todennäköisesti islantilainen ja norjalainen tai färsaarelainen kirjuri.
Uplannin kuninkaat
"Uplannin kuninkaat" (isl. "Af Upplendinga konungum" tai "Þáttr af Upplendinga konungum") on lyhyt proosamuotoinen, muinaisislanninkielinen tarina (þáttr), joka luetaan yleensä muinaissaagoihin. Siinä kuvataan tarunhohtoista Ynglingien kuningassuvun (isl. "Ynglingar") sukupuuta Óláfr Puunveistäjästä (isl. "trételgja") Óláfr Keihästilanhaltiaan (isl. "Geirstaðaálfr") ja tämän poikaan Rögnvaldr Vuorenkorkuiseen (isl. "heiðum-hæri") sekä luetellaan eri alueita nykyisen Ruotsin ja Norjan alueilla, joilla suvun miesten katsotaan hallinneen. Teksti on peräisin "Hauksbók" -nimellä tunnetusta käsikirjoituksesta, joka laadittiin Islannissa 1300-luvun alkupuolella, mutta sen taustalla vaikuttanut tarinaperinne on vanhempaa. Tarinan lopussa mainitaan Þjóðólfr Kviiniläisen runo "Ynglingatal", jossa listataan tekstin mukaan Sveanmaalla (isl. "Svíþjóð") hallinneen Ynglingien suvun kuninkaat. Kyseinen runo on säilynyt Snorri Sturlusonin kuningassaagojen kokoelmassa "Heimskringla", osana myyttisistä ja muinaisista Ynglingien kuninkaista kertovaa"Ynglinga sagaa". On katsottu, että "Uplannin kuninkaat" olisi tämän oletettavasti jo alkujaan 800-luvulla laaditun runon laajennettu mukaelma, mutta että Snorrin teos ei olisi tarinan lähde. On myös esitetty, että "Uplannin kuninkaat" perustuisi jollekin kirjalliselle lähteelle, jota "Hauksbókia" varten olisi huomattavasti lyhennelty. "Uplannin kuninkaat" on ilmestynyt suomeksi muinaissaagojen kokoelmassa "Egill Yksikätinen" (Helsinki: Finn Lectura, 2013).