Richard Strauss
Seuraava yritys oopperan parissa oli "Feuersnot" (1901), joka menestyi kohtalaisesti. Sen sijaan Straussin seuraavassa oopperassa, Oscar Wilden näytelmään perustuvassa "Salomessa", ei ollut mitään kohtalaista. "Salome" oli yksi 1900-luvun suurimmista kulttuuriskandaaleista. Sen uudenlainen sävelkieli ja rohkean eroottis-uskonnollinen aihepiiri herättivät sekä vihaa että ihailua. Jopa Saksan keisari Vilhelm II osallistui kiihkeään keskusteluun siitä, oliko "Salome" rappion vai edistyksen oire saksalaisessa musiikissa.
Richard Strauss
Straussin musiikki on energistä, joskus suorastaan fyysisen päällekäyvää. Se rakentuu usein lyhyiden, iskevien motiivien varaan. Mutta Strauss kykenee tarvittaessa myös tunteisiin vetoavaan melodisuuteen. Ja vaikka hänen tyylinsä on toisinaan mahtipontinen, hän keventää kokonaisvaikutelmaa huumorilla, joka suuntautuu usein säveltäjään itseensä. Mahlerin teosten ohella Straussin sävelrunot ovat tunnetuimpia esimerkkejä myöhäisromantiikan ajan kehittyneimmästä soitinnuksesta. Strauss viljeli teoksissaan erilaisia soitinten yhdistelmistä muodostuvia ”efektejä”.