Sudan
Suurin osa Sudanin alueesta on Niilin vaikutuspiirissä olevia tasankoja. Suurin osa maasta on pelkkää tasaista aroa ja Saharan kuivaa ja polttavan kuumaa autiomaata, kun itsenäistyneessä etelässä sijaitsee trooppisia sademetsiä, kosteikkoja ja korkeita vuoristoja. Maan nykyisen eteläosan läpi kulkee koko Afrikan leveyden kattava Saharan autiomaan reunavyöhyke, Sahel. Sahel on pitkälti akaasipensaikkoa ja lyhytvartista ruohosavannia. Ylänköä on Ugandan rajaseudun lisäksi myös Etiopian ja Punaisenmeren rannikon tuntumassa sekä lännessä, jossa on noin 160 kilometriä pitkä Marrahvuoristo, jonka korkein kohta on (3 088 m).
Sudanin historia
Funj-sulttaanien maat rajoittuivat pienehkölle alueelle. Heidän käsissään olivat ainoastaan lyhyt kaistale Vanha-Dunqulahin Niilin mutkasta pääkaupunki Sinnarin eteläpuolelle. Tämä tuli kuitenkin muuttumaan ratkaisevasti, kun Ottomaanien kuningaskuntaan kuuluneen Egyptin varakuningas Muhammad Ali löi funjit vuonna 1820 aloittamallaan hyökkäyksellä, ja vastarinta kukistui lopulta 1821. Vallanvaihdon seurauksena valtakunnan rajat laajenivat ja nykyiset rajat alkoivat hiljalleen muotoutua, vaikka pohjoinen olikin tiukemmin Egyptin hallinnassa. Uusi isäntä vaati kovalla kädellä sudanilaisilta veroina kultaa, karjaa ja orjia. Tämä ei miellyttänyt kansaa ja he alkoivat kapinoida hallintoa vastaan. Hallinto tukahdutti kapinan alut eikä vastarinta onnistunut saamaan johtajahahmoa, joten liike hiljeni. Vuonna 1826 kenraalikuvernööriksi nimitettiin ʿAlī Khūrshīd Āghā, jonka verohelpotukset olivat sudanilaisten mieleen. Hän uudisti maan maataloutta ja modernisoi tekniikkaa, minkä lisäksi siirsi pääkaupungin Khartumiin. Eläköidyttyään 1838 hän jätti seuraajalleen vauraan ja hyvinvoivan valtion.