Kasaarien kaanikunta
Kasaarien kaanikunta (650–969) oli varhaiskeskiaikainen valtio, jonka perusti kasaarien paimentolaiskansa. Kasaarien kaanikunta syntyi eroamalla Länsiturkkilaisesta kaanikunnasta. Kasaarien kaanikunta hallitsi suurimmillaan Kaukasiaa, Volga-joen ala-ja keskijuoksua, nykyisen Kazakstanin luoteisosia, Asovanmeren rantoja, Krimin itäosia sekä Itä-Euroopan aro- ja metsäaroseutuja Dnepr-joelle asti. Kaanikunnan keskus sijaitsi aluksi nykyisen Dagestanin rannikkoseudulla, myöhemmin Volgan alajuoksulla. Osa hallitsevasta eliitistä kääntyi juutalaiseen uskoon. Osa itäslaavilaisista heimoista oli kasaarien liittolaisia ja maksoi veroja kasaareille. Kasaarien kaanikunta tuhoutui Kiovan Venäjän kanssa käytyjen sotien seurauksena 900-luvun lopulla.
Säyneisen seurakunta
Säyneisen seurakunnan juuret juontavat Pohjois-Karjalaan. Emäseurakunta oli Suur-Liperi ja myöhemmin Kaavi, josta Säyneisen seurakunta itsenäistyi lopullisesti vuonna 1921. Säyneisen itsenäistyttyä omaksi kunnaksi ja seurakunnaksi nimittivät kaavilaiset säyneiseläisiä leikillisesti ”ruakkikuavilaisiksi”.