Hindulaisuus
Hindulaisuuden juuret ulottuvat Intiaan, vedalaiseen kulttuuriin. Sen synnystä voidaan erottaa viisi eri vaihetta: Induslaakson kulttuuri, Veda-kausi, klassinen kausi, keskiaika ja uusi aika. Uskonnon toivat maahan arjalaiset noin 3 500 vuotta sitten, joidenkin lähteiden mukaan jopa 4 000 vuotta sitten. Heidän polyteistinen uskontonsa sulautui Induslaakson kulttuuriin muodostaen esivedalaisen uskonkäsityksen eli alkuperäisen hindulaisuuden, jota kutsutaan brahmalaisuudeksi. Intiassa asuneiden muinaisten arjalaisten vedauskonto poikkeaa kuitenkin suuresti nykyhindulaisuudesta. Vedauskonnon merkittävin piirre, vedakirjoihin talletettujen ylistyshymnien laulaminen jumalalle ja vedinen filosofia muodostavat hindulaisuuden pohjan. "Brahmana" eli pappisluokka huolehti maailmankaikkeuden harmonian kannalta olennaisista uhritoimituksista. Vedahymnit ja seremoniat olivat brahmanojen yksinoikeus.
Keskiajan filosofia
Kun juutalaisuus ja kristinusko saivat alkunsa pienten ryhmien uskontona, islam kehittyi nopeasti laajenevan valtakunnan uskontona. Sadan vuoden aikana Muhammadin vuonna 632 tapahtuneesta kuolemasta islaminusko oli levinnyt Intiaan, Pohjois-Afrikkaan ja eteläiseen Espanjaan saakka. Seurauksena islamin alaisuuteen tuli useita erilaisia kulttuureita, ja se kohtasi muun muassa juutalaisuuden, kristinuskon ja zarathustralaisuuden teologiset järjestelmät sekä Intian ja Kreikan vanhat filosofiat. Tämä sai islamilaiset oppineet hyödyntämään filosofiaa Koraanin oppien tulkitsemisessa. Islamilaisessa ajattelussa esiintyikin rinnakkain kristillisen skolastiikan kanssa samanlaisia aatevirtauksia, joissa antiikin filosofiaa pyrittiin yhdistämään islamilaiseen teologiaan.