Kasaarien kaanikunta
Kasaarien kaanikunta (650–969) oli varhaiskeskiaikainen valtio, jonka perusti kasaarien paimentolaiskansa. Kasaarien kaanikunta syntyi eroamalla Länsiturkkilaisesta kaanikunnasta. Kasaarien kaanikunta hallitsi suurimmillaan Kaukasiaa, Volga-joen ala-ja keskijuoksua, nykyisen Kazakstanin luoteisosia, Asovanmeren rantoja, Krimin itäosia sekä Itä-Euroopan aro- ja metsäaroseutuja Dnepr-joelle asti. Kaanikunnan keskus sijaitsi aluksi nykyisen Dagestanin rannikkoseudulla, myöhemmin Volgan alajuoksulla. Osa hallitsevasta eliitistä kääntyi juutalaiseen uskoon. Osa itäslaavilaisista heimoista oli kasaarien liittolaisia ja maksoi veroja kasaareille. Kasaarien kaanikunta tuhoutui Kiovan Venäjän kanssa käytyjen sotien seurauksena 900-luvun lopulla.
Kairo
Kairon alueella oli asutusta jo 6 000 vuotta sitten. Nykyinen kaupunki perustettiin kuitenkin vasta vuonna 969, kun seutu joutui šiialaisten fatimidien haltuun. Heidän valtakaudellaan Kairoon rakennettiin Al Ahzarin moskeija islamin keskukseksi. Vuonna 1171 Egyptin sulttaaniksi nousi Saladin, joka muutti Al Ahzarin moskeijan sunnalaiseksi ja rakensi Muqattamvuorille linnakkeen, Kairon sitadellin. Hänen perustamansa hallitsijasuku aijubidit hallitsi Kairoa seuraavat sata vuotta ja laajensi kaupunkia, kunnes mamelukit syrjäyttivät heidät 1250.