Venäjän väliaikainen hallitus
Venäjän väliaikainen hallitus oli Venäjän tasavallan hallituksena vuonna 1917. Se syntyi helmikuun vallankumouksessa maaliskuussa 1917, kun viimeinen keisari Nikolai II painostettiin luopumaan keisariudestaan, jota hänen veljensä suuriruhtinas Mikael Aleksandrovitš Romanov kieltäytyi ottamasta vastaan. Pietarissa toimivaa väliaikaista hallitusta johti ensin ruhtinas Georgi Lvov ja suurin osa ministereistä oli liberaaleja perustuslaillisdemokraatteja (”kadettipuolue”). Heinäkuussa hallituksen johtoon nousi sosialistivallankumouksellinen (”eserrä”) Aleksandr Kerenski, joka hallitsi lopulta käytännössä diktaattorina.
Venäjän keisarikunnan neljäs valtakunnanduuma
Venäjän keisari Nikolai II hajotti neljännen valtakunnanduuman helmikuun vallankumouksen yhteydessä 11. maaliskuuta 1917. Joukko duuman edustajia kuitenkin kokoontui omin päin ja valitsi keskuudestaan puhemies Rodzjankon johtaman duuman väliaikaisen komitean. Se puolestaan asetti pari päivää myöhemmin Venäjän väliaikaisen hallituksen, jonka oli tarkoitus hallita maata perustuslakia säätävän kansalliskokouksen kokoontumiseen saakka. Väliaikainen hallitus ei enää kutsunut duumaa uudelleen koolle ja julisti sen virallisesti lakkautetuksi 20. lokakuuta 1917.