Uranus
Yleisesti kuitenkin ajatellaan Uranuksen ja Neptunuksen tyyppisten planeettojen magneettikenttien syntyvän paineen takia ionisoituneen veden, ammoniakin ja metaanin virtauksissa. Nämä aineet hajoavat Uranuksen vaipan suurissa lämpötiloissa ja paineissa hydroksidi-ioneiksi, ammoniumioneiksi, hiileksi ja protoneiksi, jotka pystyvät virratessaan kuljettamaan sähköä. Hajonneet yhdisteet ovat ominaisuuksiltaan aivan erilaisia kuin ehjät. Ionisoitunut vesi muistuttaa sulaa suolaa, ja sillä on metallin ominaisuuksia. Uranuksen kierto itsensä ympäri aiheuttaa magneettikentän venymisen korkkiruuvimaiseksi kierteeksi planeetan taakse sen kiertäessä radallaan.
Uranuksen renkaat
William Herschel väitti löytäneensä Uranukselta renkaat jo vuonna 1789, mikä tosin on hieman epäilyttävää, sillä seuraavaan kahteen vuosisataan renkaista ei mainittu mitään. Rengasjärjestelmä löydettiin varmasti vuonna 1977 vahingossa tähdenpeiton avulla. Tarkoituksena oli tutkia Uranuksen kaasukehää, mutta tutkimuksissa kävi ilmi, että tähti oli kadonnut ja ilmestynyt takaisin viisi kertaa ennen peittymistään Uranuksen taakse. Tästä pääteltiin, että planeetalla oli pakko olla rengasjärjestelmä. Ensi kertaa renkaat kuvasi Voyager 2-luotain ohittaessaan planeetan vuonna 1986. Samalla luotain löysi kuusi uutta rengasta, mikä nosti tunnettujen renkaiden kokonaismäärän yhteentoista.