Analgeetit
Analgeetti eli kipulääke on lääke, jolla on kipua lievittävä tai poistava vaikutus ilman, että se aiheuttaa unta tai anestesiaa. Useimmilla analgeeteilla on myös muita vaikutuksia, joista osa haitallisia. Varsinaisia analgeetteja ovat opioidit ja tulehduskipulääkkeet. Myös useilla muilla lääkkeillä (kuten anesteeteilla ja glukokortikoideilla) on analgeettisia vaikutuksia sivuvaikutuksina, mutta niitä ei käytetä kivun hoitoon rutiinisti vaan ainoastaan erityistapauksissa. Esimerkiksi neuropaattisen kroonisen kivun hoidossa käytetään joitakin trisyklisiä masennuslääkkeitä.
Hallusinogeenit
Käsite koostuu kreikan kielen sanoista "ψυχή" ("psyche", "mieli") ja "δηλείν" ("delein", "ilmaista"), ja sillä tarkoitetaan ainetta, joka nostaa esille mielen piilotettuja, mutta todellisia puolia. Käsitteen "psykedeeli" synonyyminä käytetään myös sanoja "psykotomimeettinen" ja "hallusinogeeni", ja kategoriaan lasketaan kuuluvan monia eri sisäiseen maailmaan vaikuttavia aineita, joita ovat esimerkiksi LSD, psilosybiini, DMT, 2C-B, meskaliini ja DOB, ja monet muut tryptamiinit, fenetyyliamiinit ja harvinaisemmat yhdisteet. Myös empatogeenit (esimerkiksi MDMA), kannabinoidit ja dissosiatiivit (esim. ketamiini) lasketaan monesti samaan ryhmään. LSD:tä pidetään yleisesti "psykedeelin prototyyppinä". Viitattaessa LSD:n kaltaisiin psykedeeleihin, tutkijat käyttävät usein ilmaisua "klassiset hallusinogeenit" R. A. Glennonin (1999) määrittämällä tavalla: "Klassiset hallusinogeenit ovat aineita jotka täyttävät Hollisterin määritelmän, sekä (a) sitoutuvat 5-HT2-serotoniinireseptoreihin ja (b) jotka koulutetut koe-eläimet erottavat epäaktiivisista aineista." Kun käsitettä "psykedeeli" käytetään suorana viittauksena LSD:n kaltaisiin aineisiin (eli mainittuihin klassisiin hallusinogeeneihin), tutkimuksen kirjoittajat täsmentävät tarkoittavansa nimenomaan tätä rajoitettua merkitystä (ks. esim. Nichols, 2004).