Josef Bürckel
Bürckel oli kansallissosialistisen puolueen vuodesta 1925, ja entinen koulumestari tuli alueensa Gauleiteriksi 1934. 13. maaliskuuta 1938 Bürckel nimitettiin puolueen Anschluss ia suunnittelevaan siipeen (Itävallan liittäminen Saksaan). 23. huhtikuuta 1938 – 31. maaliskuuta 1940 hän työskenteli valtakunnankomissaarina Itävallassa, joka oli liitetty Saksaan. Hän johti ingraatiopoliitiikkaa ja osallistui Itävallan muuttamiseen Ostmarkiksi, joka oli poliittisesti ja taloudellisesti osa Saksaa. Bürckel palveli Wienin Gauleiterina ja kuvernöörinä 30. tammikuuta 1939 – 7. elokuuta 1940 ja työskenteli Saksaan yhdistämisen parissa sekä järjesti juutalaisvainoja ja heidän omaisuutensa takavarikointeja.
Heinz Guderian
Päätepiste oli Wien, jonne saavuttiin sakeassa lumipyryssä pikkutunneilla 13. maaliskuuta. Koska kyseessä ei ollut sotatoimi, Guderian sai pyydettyään Hitlerin henkilökohtaisen luvan koristella panssarimarssiin osallistuneet koneet lippusin ja kukkasin. "Anschlussia" on kutsuttu joissain tilanteissa tästä syystä myös leikillisesti "kukkaissodaksi" – nimitys on atsteekkien perua Kenraalin muistelmien mukaan saksalaiset otettiin Itävallassa vastaan sankoin iloitsevin väkijoukoin. Hänen mielestään panssarien koristeleminen olikin onnistunut ratkaisu. Näin Guderianin itsensä esittämä näkemys tapahtumista eroaa merkittävästi siitä, mitä Winston Churchill kirjoitti sodan jälkeen. Tämän mukaan itävaltalaiset eivät olleet lainkaan innostuneita saksalaisten saapumisesta, ja että marssi oli täynnä panssarivaunuihin liittyneitä teknisiä ongelmia, vaikka sää oli mitä parhain. Teknilliset ongelmat Guderian myönsi itsekin kirjoittaen sodan jälkeen: ”Saksan panssarijoukot saivat Itävallan miehittämisestä tärkeitä kokemuksia.”