Kristinuskon historia
Kristinusko on syntynyt ensimmäisellä vuosisadalla silloisessa Rooman valtakunnassa. Jeesus ei perustanut uskontoa, sillä kristinuskoa ei ollut vielä Jeesuksen eläessä, vaan se syntyi vasta Jeesuksen kuoltua. Ensimmäiset kristityt olivat juutalaisia, joita sanottiin nasaretilaisen lahkoksi, koska he tunnustivat Jeesuksen Messiaaksi. Kaikki juutalaiset eivät uskoneet Jeesuksen olevan messias ja he odottavat messiaan tulemista edelleen. Myöhemmin tästä lahkosta tuli kristinusko, ja se eriytyi juutalaisuudesta omaksi uskonnokseen. Raamatussa Apostolien tekojen mukaan opetuslapsia ruvettiin nimittämään kristityiksi ensimmäisenä Antiokiassa.
Kristinuskon historia Suomessa
Paavi Innocentius III kirjeessä 30. lokakuuta 1209 kerrotaan Suomen kääntyneen "muutamien ylhäisten huolenpidon avulla" kristinuskoon. Suomella tarkoitettiin tuohon aikaan nykyistä Varsinais-Suomea. Ensimmäinen historiallisessa lähteessä mainittu Suomen piispa on Piispa Tuomas, joka toimi virassaan mahdollisesti vuosina 1220-1245. Paavi Gregorius IX:n kirjeessä vuonna 1229 todetaan Suomen piispan käännyttäneen suuren pakanakansan Suomessa ja "läheisissä maissa". Hän antoi myös Suomen piispalle luvan ottaa haltuunsa käännytettyjen pakanoiden pyhät lehdot sekä pyhäköt. Gregorius pyrki samana vuonna myös estämään Suomen piispan pyynnöstä Gotlantilaisten aseiden, hevosten, laivojen ja elintarvikkeiden myymisen Suomen pakanoille. Näiden tarvikkeiden turvin pakanat olivat Paavin mukaan pyrkineet tuhoamaan kristinuskon alueelta. Gregorius IX toteaa 3. helmikuuta 1232 Semgallien piispalle lähettämässään kirjeessä kirkon olevan Suomessa vielä vähäinen.