Toksikologian historia
Toksikologia on eräs vanhimmista tieteenaloista. Myrkyllisten kasvien ja eläinten tunnistaminen ja välttäminen on ollut kautta aikojen välttämätöntä ihmisten hengissä säilymiselle. Jo noin 1500 vuotta eaa. peräisin olevassa egyptiläisessä Ebersin papyruksessa (vanhin säilynyt farmakopea eli lääkekirja) kuvattiin esimerkiksi myrkkykatkon ja oopiumin ominaisuuksia. Myös useat klassiset myrkyt kuten arsenikki tunnettiin jo niihin aikoihin. Egyptiläiset tunsivat joitakin paikkansapitäviä toksikologian periaatteita, mutta syyn ja seurauksen käsitettä ei tunnettu, mikä aiheutti ongelmia tautien hoidossa. Myrkytysten hoidossa käytettiin pääasiassa yrttejä ja joitakin mineraaleja. Kuningatar Kleopatran sanotaan tehneen itsemurhan antamalla egyptinkobran purra itseään, toisen teorian mukaan hän käytti hemlokkia, ukonhattua ja oopiumia.
Traité des poisons
Traité des poisons on teos, jonka kirjoitti Mathieu Orfila, espanjalaissyntyinen toksikologian kehittäjä. Hän julkaisi teoksensa vuonna 1813 ollessaan vasta 26-vuotias vasta valmistunut lääkäri. Teos yhdisti forensisen ja kliinisen toksikologian analyyttiseen kemiaan. Kirjassa on kuvattu laajasti myrkkyjen vaikutuksia ja oireita elimistössä. Teos oli ensimmäinen laatuaan ja se erotti toksikologian tieteenalan farmakologiasta. Teos oli yhteenveto senaikaisesta tietämyksestä. Siinä myrkyt jaettiin kuuteen kategoriaan: syövyttävät, adstringentit, karvaat, huumaavat, huumaavat hapot, septiset ja mädättäjät.