Ritari
1100-luvulla, ristiretkien aikana, syntyi niin sanottuja hengellisiä ritarikuntia, joista tunnetuimpia olivat temppeliherrat, johanniitat ja saksalainen ritarikunta. Nämä pyrkivät yhdistämään munkki- ja ritari-ihanteet taistellessaan vääräuskoisia ja pakanoita vastaan sekä suojellessaan pyhiinvaeltajia. Edellä mainituista johanniitat toimivat edelleen kristillisenä hyväntekeväisyysjärjestönä. Myös Iberian niemimaalla syntyi reconquistan (kristittyjen suorittama maan takaisinvalloitus muslimeilta) aikana lukuisia hengellisiä ritarikuntia, kuten Santiagon ja Calatravan ritarikunnat Espanjassa sekä Kristuksen ritarikunta Portugalissa.
Malborkin linna
Saksalainen ritarikunta oli tullut auttamaan puolalaisia käännyttämään Puolan pohjoispuolella asuvia muinaispreussilaisia kristinuskoon. Ritarikunta sai jalansijaa 1230-luvulla raja-alueelta ja suurmestari Hermann von Salza Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarilta Fredrik II:lta luvan ritarikunnan valloittamille maille. Saksalainen ritarikunta rakennutti alueelle useita linnoja, joilla oli sekä poliittinen että uskonnollinen tarkoitus. Yksi merkittävimmistä oli Malborkin linna, jonka rakennustyöt alkoivat 1270-luvulla. Sen merkitys kasvoi entisestään, kun suurmestarin asemapaikka siirrettiin sinne Venetsiasta vuonna 1309. Alkuperäisestä esilinnasta tuli tällöin suurmestarin asunto ja alueen lounaiskulmaan rakennettiin suurmestarin palatsi.