Semisopochnoi
Semisopochnoi on iältään nuori saari, ja siellä on useita erilaisia vulkaanisia muodostumia. Saarella on kahdeksan kilometriä leveä kaldera, jonka sisällä on kolme vulkaanista kartiota. Kaldera on muodostunut, kun pääasiassa basalttinen tulivuori romahti suuren dasiittisen hohkakivipurkauksen seurauksena. Toisen lähteen mukaan tässä purkauksessa purkautui myös andesiittista ja dasiittista tuhkaa. Mount Cerberus on 774 metriä korkea ja kolmihuippuinen vulkaaninen kartio, ja kaikilla huipuilla on oma kraatterinsa. Mount Cerberus on Semisopochnoin kalderan kolmesta vulkaanisesta kartiosta aktiivisin. Se on muodostunut holoseenin aikana. Saaren kaakkoisosassa, kalderan sisällä, sijaitsee 855 metriä korkea Sugarloaf Peak. Niin ikään kalderan sisällä, sen koillisosassa Fennerjärven reunalla sijaitsee pieni Lakeshore Conen tuhkakartio. Saaren korkein kohta on 1 221 metriä korkea kaksihuippuinen vulkaaninen kartio Anvil Peak. Se on muodostunut myöhäispleistoseenin aikana. Anvil Peak muodostaa suuren osan Semisopochnoin saaren pohjoisosasta.
Pohjois-Amerikan kummunrakentajat
Etelä-Louisianan Monte Sano saattaa olla vanhin ala-Mississippin kumpuryhmä. Se on iältään noin 7000 radiohiilivuotta vanha Myöhemmän ajan kummunrakentajien enemmän suosimat maakummut ilmestyivät keskiarkaaisella ajalla jo 4500-4000 kalenterivuotta eaa. Varhaisimmat Labradorin kumpuhautaukset ovat ajalta 5600 eaa. Jotkut merkit viittaavat siihen, että kumpuja tehtiin jo varhaisarkaaisella kaudella. Kummunrakentajien on todettu työskennelleen myös Ontariossa ja New Yorkissa, josta on löytynyt Point Peninsulan kulttuuriin yhdistettyjä hautakumpuja.
Varhainen kummunrakentajien vaihe on ajoitettu Mississippin alajuoksulle vuosina 1500–700 eaa. Tämän alueen tärkein keskus oli todennäköisesti Louisianasta löydetty Poverty Point, jonka asukasluvuksi on arveltu sen kukoistuskaudella noin 5 000 ihmistä. Paikka muodostui puoliympyrän muotoon rakennetuista harjannemaisista kummuista ja muistutti amfiteatteria. Harjanteet eivät ole varsinaisia temppelikumpuja ja ne tunnistettiin ihmiskäden tekemiksi vasta 1950-luvulla tehtyjen ilmakuvien perusteella.