Sionismi
Vuonna 1894 nuori keskieurooppalainen journalisti Theodor Herzl (1860–1904) havahtui juutalaisten ahdinkoon ranskalaisen kapteenin Alfred Dreyfusin oikeudenkäynnin aikana, kun vapaamielisinä luultujen ranskalaisten antisemitismi oli nostanut päätään. Herzl päätteli, että juutalaiset vapautuisivat vainoista ja syytöksistä vain omassa maassaan. Hän aloitti kampanjan juutalaisen valtion perustamisen puolesta ja kirjoitti 63-sivuisen pamfletin "Juutalaisvaltio" (1896). Herzl perusti Sionistisen Maailmanjärjestön ja järjesti vuonna 1897 ensimmäisen sionistikongressin Baselissa. Sionismin aate kasvoi nopeasti, ja Herzl sai tukijoita etenkin Itä-Euroopasta, missä juutalaisten asema oli kaikkein heikoin. Hän myös haki Turkin sulttaanilta tukea Israelin perustamiselle Turkin hallitsemaan Palestiinaan, ja myöhemmin Englannilta, josta tulikin Herzlin kuoltua Israelin valtion varsinainen kätilö.
Kansainvälinen juutalainen
Osa kirjasen sisällöstä viittaa "Siionin viisaiden pöytäkirjoihin", ja Ford ajatteli siihen astisten maailmantapahtumien sopivan hyvin pöytäkirjoissa esitettyyn juutalaisten suunnitelmaan maailmanvalloituksesta. Fordin avustaja Ernest G. Liebold tutustutti Fordin pöytäkirjoihin. Ford kirjoitti juutalaisuuden olevan ylikansallinen voima ja juutalaisilla olevan suunnattomasti valtaa suhteessa juutalaisten niukkuuteen maailman väestössä. Kirjasessa Ford muotoilee juutalaiskysymyksen ja pohtii ratkaisua juutalaiskysymykseen. Kirjasessa Ford esittää, että bolševikkivallankumous Venäjällä oli juutalaisten aikaansaannosta ja että Neuvostoliiton johtajista sillä hetkellä eli alkuvaiheissa lähes kaikki olivat juutalaisia. Kirjasessa Ford mainitsee juutalaiset pankkiirit: Jacob Schiffin, Max Warburgin ja hänen veljensä Paul Warburgin ja Felix Warburgin sekä Otto Kahnin. Eniten Ford kirjoitti Jacob Schiffistä ja Max Warburgista.