Kauko Röyhkä &amp; Narttu
Kauko Röyhkä - tuolloin vielä Jukka-Pekka "Välde" Välimaa - perusti Untillo -nimisen yhtyeen Oulun Merikosken lukion luokkakavereidensa Seppo Saarelan, Pupu Lihaviston, Reijo Virtanen ja Ilkka Larun kanssa vuonna 1977. Yhtye oli asenteellisesti punkkia, vaikka sen jäsenten musiikilliset esikuvat olivatkin amerikkalaista undergroundia ja garagea. kuten Captain Beefheart, Iggy Pop, Pere Ubu ja Lou Reed. Bändin tavoitteena ei ollut teknisesti hyvä soittotaito - esimerkiksi Virtanen ei omannut soittotaitoja mutta oli mukana yhtyeessä "meluamassa" - vaan oman musiikin tekeminen ja omaperäisyys. Metelöinnin ja kaaoksen puristuksesta alkoi kuitenkin muotoutua kappaleita ("Dora", "Ihmisen paras ystävä"), jotka myöhemmin julkaistiin Röyhkän debyytti-LP:llä Steppaillen.
Dallapé
Keväällä 1938 Kauko Käyhkö lauloi Dallapén levysessiossa ja liittyi orkesteriin kesäkiertueen alkaessa, hoitaen laulamisen ohessa myös kitaristin tehtäviä. Kesällä tehtiin taas tavanmukainen kaksiosainen Suomi-kierros. Loppukesästä Kemin Teatteritalolla orkesterin harjoituksiin ilmestyi amerikansuomalainen Bruno Laakko, joka kyseli soittajanpaikkaa. Koesoittoon hän ilmestyi kullatun saksofonin, hienon kalliin klarinetin ja tuskin koskaan suomessa nähdyn bassoklarinetin kera. Jo ensisävelien jälkeen kaikki tajusivat, että kyseessä oli ensiluokkainen muusikko ja todellinen swing-mies. Laakko otettiin välittömästi orkesterinjohtajaksi. Laakon myötä orkesteri siirtyi enemmän synkopoidun swingin pariin, Laakon esikuvan Benny Goodmanin tyyliin. Hän toi orkesteriin myös vapaan improvisoinnin. Soittotaitojensa lisäksi Laakko oli erinomainen sovittaja. Pian Dallapén ohjelmistossa olikin hänen versionsa monista amerikkalaisista menestysiskelmistä, kuten ”Alexander’s Ragtime Band”, ”Jeepers Creepers” ja ”Dinah”.