Suomen kalliomaalaukset
Suomen kalliomaalaukset ovat kallioihin ja siirtolohkareihin punamultamaalilla tehtyjä merkkejä, jotka ovat tutkimusten mukaan neoliittisen kivikauden ja pronssikauden ajalta. Kuviot ovat yleensä huonosti säilyneitä johtuen sään ja kasvillisuuden tuhoavasta vaikutuksesta. Myös ihmistoiminta on nyttemmin uhannut maalauksia. Suomessa kalliomaalauksia tunnetaan eniten Kaakkois-Suomesta, mutta niitä on myös esimerkiksi Etelä-Suomessa ja Kainuussa. Tunnettujen kalliomaalausten kokonaismäärä Suomessa, kun mukaan otetaan vain tunnistettavia kuvioita sisältävät kohteet, on 96. 26 maalauksen kuvioita ei pystytä haalistumisen tai suttaantumisen vuoksi tunnistamaan. Kohteista seitsemän on todennäköisesti kallion luonnollisia värjäytymiä ja siten kiistanalaisia maalauksia. Loput 13 kohdetta ovat ajoitukseltaan myöhäisiä eli jopa nykyaikaisia tai tuhoutuneita kohteita. Kalliomaalauksia on Fennoskandiassa eniten Suomessa (vuoden 2005 tilanne).
Tennesin kalliopiirrokset
Tennesin kalliopiirrokset olivat Norjassa, ja yleensäkin skandinaviassa, enimmäiset löydetyt kalliopiirrokset, jotka olivat metsästystä harjoittavien ryhmien tekemiä. Niistä ilmoitti professori Martin Vahl Kööpenhaminan yliopistosta matkaltaan vuonna 1794. Piirrokset kuitenkin unohtuivat vuoteen 1913 asti, jolloin Kööpenhaminan yliopiston työntekijä huomasi asian Vahlin jälkeensä jättämistä papereista. Tuolloin kalliopiirrokset alkoivat kiinnostaa tieteentekijöitä ja kuultuaan asiasta Gustaf Hallström matkusti Balsfjordiin dokumentoimaan piirrokset. Paikalliset asukkaat ohjasivat Hallströmin "Bukkhammarenin" kuvakentälle, jonka Vahl oli aikaisemmin löytänyt. Kuviot dokumentoitiin ja muutaman sadan metrin päässä "Gråberganissa" he löysivät lisää kuvioita.