Islanninhevonen
Islanninhevonen kuuluu maailman vanhimpiin hevosrotuihin. On arveltu, että ensimmäiset hevoset tulivat saarelle viikinkien mukana Islannin asuttamisen yhteydessä 700–800-luvulla, ja että nämä hevoset olivat eurooppalaisia metsähevosia sekä poneja. Rotua on kotimaassaan Islannissa jalostettu täysin puhtaana lähes tuhat vuotta, koska hevosten tuonti Islantiin on kiellettyä. Tarkoituksena on säilyttää rodun ainutlaatuisuus sekä estää eläintautien pääsy maahan. Myöskään maasta vietyä hevosta ei enää saa tuoda takaisin. Niinpä islantilaiset kilparatsastajat matkustettuaan muualle maailmaan kilpailemaan yleensä tapahtuman jälkeen myyvät hevosensa tai pitävät omaa kilpatallia esimerkiksi Manner-Euroopassa. Suomessa on yli 2 000 islanninhevosta, joista noin 900 on Suomen Hippos ry:n rekisterissä.
Islanninlammaskoira
Islanninlammaskoirilla esiintyy hyvin erilaisia luonteita. Luonteeltaan saman rodun yksilöt voivat olla kaikkea herkästä itsepäiseen. Metsästysvietti on pieni tai olematon, mutta paimennusvietti on säilynyt hyvänä. Rodussa esiintyy melko paljon pystykorville tyypillistä haukkuherkkyyttä. Islanninlammaskoira hyväksyy yleensä laumaansa muita eläimiä ongelmitta, mutta varsinkin urokset saattavat suhtautua riitaisasti vieraaseen urokseen omalla reviirillään. Islanninlammaskoira tarvitsee myös melko paljon liikuntaa ja muita virikkeitä, koska rotu on edelleenkin käytössä myös työkoirana. Islanninlammaskoira ei myöskään sovellu pelkästään tarhakoiraksi, vaan sen pitää päästä osallistumaan myös perheensä askareisiin. Luonteensa takia islanninlammaskoiria joudutaan lopettamaan hyvin harvoin. Kotia muutama koira on joutunut vaihtamaan vilkkautensa tai yksinolo-ongelman takia. Islanninlammaskoiria on myös luonnetestattu ahkerasti, sillä vuonna 2003 voimaan tulleen säännön mukaan islanninlammaskoira tarvitsee hyväksytyn luonnetestin FIN MVA -arvon saavuttamiseksi.