Norjan historia
Tanska liittyi Napoleonin puolelle sen sodissa muita Euroopan suurvaltoja vastaan. Voittajat päättivät ottaa Tanskalta Norjan ja antaa sen Ruotsin kuninkaalle Kielin rauhassa tammikuussa 1814. Ruotsi puolestaan oli menettänyt Suomen 1809 Haminan rauhassa Venäjälle. Norja kuitenkin julistautui itsenäiseksi Eidsvollin kansalliskokouksessa 17. toukokuuta 1814, jolloin maalle vahvistettiin myös perustuslaki. Norjan kuninkaaksi valittiin Norjan käskynhaltijana toiminut Tanskan kruununprinssi Kristian Fredrik. Ruotsi kuitenkin pakotti Norjan personaaliunioniin maiden oltua kahden viikon ajan sotatilassa, mutta maa säilytti kokouksessa määritellyn perustuslakinsa. Kuninkaaksi valittiin Ruotsin kuningas Kaarle XIII.
Josef Terboven
Josef Antonius Heinrich Terboven (23. toukokuuta 1898 Essen – 8. toukokuuta 1945 Asker) oli Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen jo varhaisessa vaiheessa liittynyt pankkivirkailija, josta tuli Saksan valtiopäiväedustaja vuoden 1930 vaaleissa. Hän kohosi Saksassa Essenin Gauleiteriksi ja sittemmin miehitetyn Norjan valtakunnankomissaariksi. Norjassa hänen vastuullaan oli maan siviilihallinto ja talous, jonka piti sodan aikana tukea Saksan teollisuutta. Norjan natsijohtajan Vidkun Quislingin kanssa hän teki yhteistyötä ja tukahdutti norjalaisten vastarinnan. Kolmas miehityksen johtava osapuoli oli Norjan ja Pohjois-Suomen sotilashallinnosta vastannut kenraalieversti Nikolaus von Falkenhorst.