Ison-Britannian kuningaskunta
Ison-Britannian kuningaskunta (, virallisesti "Great Britain") oli Ison-Britannian saaren käsittävä perustuslaillinen monarkia Länsi-Euroopassa vuodesta 1707 vuoteen 1800. Se muodostui, kun Englannin kuningaskunta ja Skotlannin kuningaskunta solmivat unionisopimuksen vuonna 1707. Valtiota hallitsi uusi yhteinen parlamentti ja hallitus, jotka sijaitsivat Lontoon Westminsterissä. Kahdella kuningaskunnalla oli ollut sama hallitsija siitä lähtien, kun Skotlannin kuningas Jaakko VI kruunattiin Englannin kuningas Jaakko I:ksi vuonna 1603.
Yhdistyneen kuningaskunnan ylähuone
Britannian parlamentti on kehittynyt valtakunnan hallitsijaa keskiajalla päätöksissä avustaneesta neuvostosta. 1300-luvulla kuningas Edvard III:n aikakaudella parlamentti muuttui kaksihuoneiseksi. 1400-luvulla kuningas Henrik V:n hallintokaudella parlamentin alahuoneesta tehtiin tasavertainen parlamentin ylähuoneen kanssa. Oikeusjulistus Bill of Rights antoi parlamentille vuonna 1689 oikeuden asettaa ja kumota lakeja antaen sille täten vallan yli monarkin. Vuoden 1707 unionilaki yhdisti Englannin ja Skotlannin parlamentit. Käytännössä tämä tarkoitti vain sitä, että skotlantilaiset parlamentin jäsenet siirtyivät Westminsteriin englantilaisten virkaveljiensä seuraan. Vuoden 1800 unionilaki siirsi Irlannin parlamentin jäsenet Westminsteriin. Parliament Act -lait vuosilta 1911 ja 1949 vähensivät ylähuoneen valtaa. Ylähuoneella ei ollut enää sananvaltaa asioissa, jotka koskivat valtion menoja tai tuloja, eikä se voinut viivyttää lakiesitystä yli vuotta.