Maattivuono
Maattivuono () on Barentsinmeren vuono Petsamon kunnan pohjoisosassa Petsamon piirissä Murmanskin alueen luoteisosassa Venäjällä. Vuono sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1940 luovuttaman Kalastajasaarennon alueella ja oli Suomelle kuuluessaan osa Petsamon kuntaa. Maattivuono sijaitsee Kalastajansaarennon eteläisemmän osan Keskisaarennon ja mantereen välissä. Maattivuonon perukan ja Kalastajasaarennon eteläpuolella olevan Muotkavuonon erottaa toisistaan kapea kannas, joka yhdistää Keskisaarennon mantereeseen. Maattivuonon suulla vuonon etelärannalla mantereen puolella on Hirvasniemi ja pohjoisrannalla Keskisaarennon puolella Valasniemi. Vuonon pituus sen suulla sijaitsevien Valas- ja Hirvaniemien kohdalta vuonon perukkaan on noin kahdeksan kilometriä. Suomelle kuuluessaan vuonon pohjoisrannalla sijaitsi Maattivuonon kylä.
Mirjam Kälkäjä
Mirjam Kälkäjän mielestä hänen oma henkilöhistoriansa selittää hänen kirjallisen työnsä painotukset ja teemat. Hän kirjoittaa Petsamosta ja syrjäytyneistä, vammaisista, taiteilijoista ja muista elämän orvoista. Kaikissa hänen teoksissaan on jokin lähtökohta, joku kipupiste, josta tarina lähtee. Usein tapahtumapaikkana on ollut Petsamo. Mirjam Kälkäjä kuitenkin toteaa, että sijoittipa hän teostensa henkilöt mihin aikaan ja paikkaan tahansa, niin hän aina huomaa kirjoittavansa samoista asioista. Hänen teemojaan ovat yksinäisyys, erilaisuus, syrjäytyminen ja syrjäytyneisyys - siis juuri taiteilijat, vammaiset (mm. kuulovammaisista kertova romaani Käsillä toinen tarina, 1990), kylähullut (novelli ja näytelmä Kalkki-Pappi, 1988), evakkous (monet Petsamo-kirjat ja näytelmät esim. Petsamolaiset, 1977, Maan ja joen poikki, 1978, Joen takana Petsamo, 1991), naiset ja muut heikot voimat (kuten kolme naiskohtaloa monologinäytelmässä Tulena ja aurinkona, 1992).