Luonto (mytologia)
Luonto oli karjalaisten vanhan käsityksen mukaan ihmisen (tai ehkä muunkin persoonan omaavaksi koetun asian tai ilmiön) suojelushaltija. Tämän olennon nimestä on tullut sekä ympäristöä tarkoittava sana luonto että perustavanlaatuisia ihmisen tai eläimen henkisiä piirteitä tarkoittava sana luonne.
Luonto vastaa hieman kristinuskon suojelusenkeliä. Jokaisella ihmisellä on luonto, joka seuraa häntä suojellen ja tuoden onnea. Voimakasluontoiset ihmiset eli ne, joilla on voimakas luontohaltija, menestyvät usein paremmin kuin heikkoluontoiset. Luonto esiintyy toisinaan ihmisen kaksoisolentona. Luonto voi kulkea ihmisen edellä ikään kuin ihmisen kuvajaisena. Tällä tavoin on selitetty etiäisiä.
Kaakkois-Suomi
Kaakkois-Suomen eteläosa on varsin alavaa Kymijoen laaksoa, jota reunustavat peltomaisemat. Myös meri ja saaristo antavat oman leimansa eteläiselle Kymenlaaksolle. Pohjoiseen päin mentäessä luonnosta tulee karumpaa ja mäkistä. Salpausselkä kulkee itä-länsi-suunnassa Kaakkois-Suomen läpi. Etelä-Karjalan luonto koostuu harjuista, korkeista mäistä sekä järvistä. Sekä Etelä-Karjalassa, että Kymenlaaksossa on myös paljon koskia, jotka ovat antaneet loistavat mahdollisuudet teollisuudelle.