Lateraanisopimukset
Lateraanisopimuksiksi kutsutaan kolmea sopimusta, jotka solmittiin Benito Mussolinin käytännössä hallitseman Italian kuningaskunnan ja paavin välillä 1929. Sopimukset ratkaisivat Italian ja paavin välisen kiistan, joka oli syntynyt vuonna 1870, kun Italia liitti Rooman itseensä, mikä lakkautti Kirkkovaltion ja paavin maallisen vallan. Italia takasi paaville aseman, tuloja ja Vatikaanin käyttöoikeuden 1871, mutta se ei riittänyt katoliselle kirkolle, joka esitti tarvitsevansa riippumattomuuden maallisesta vallasta. Paavit julistautuivat "Vatikaanin vangeiksi" eivätkä esiintyneet julkisuudessa lähes kuuteen vuosikymmeneen.
Indonesian–Malesian konfrontaatio
Maissa oli ajoittaisia yrityksiä poliittisen yhteisymmärryksen saavuttamiseksi. Toukokuussa 1963 Malaijan pääministeri Tunku Abdul Rahman ja Indonesian presidentti Sukarno sopivat, että Borneolla järjestetään kansanäänestys valtioliitosta, ja mikäli Pohjois-Borneolla ja Sarawakissa kansa kannattaa liitosta, Indonesia ei esitä aluevaatimuksia Borneolla. Kuitenkin 9. heinäkuuta 1963 Tunku allekirjoitti Lontoon sopimuksen, jossa sovittiin Malesian liittovaltion perustamisesta, mitä Sukarno ei hyväksynyt.