Giljotiini
Giljotiinin isänä pidetään ranskalaista lääkäriä Joseph-Ignace Guillotinia (1738–1814), jonka mukaan se sai nykyisen nimensä. Guillotin ei keksinyt giljotiinia, sillä samalla periaatteella toimivia teloituslaitteita oli tunnettu jo vuosisatoja aiemmin, mutta hänen vaikutuksestaan se otettiin käyttöön Ranskan vallankumouksen aikana ja se muodostui yhdeksi vallankumouksen tunnetuimmista symboleista. Giljotiinia käytettiin teloituksiin useissa Euroopan maissa aina 1970-luvulle saakka.
Plötzenseen vankila
Vangeille ei ollut ilmasuojia, joten he joutuivat istumaan selleissään sota-ajan lukuisten pommitusten ajan. Syksyllä 1943 liittoutuneiden ilmapommitus vaurioitti vankilaa. Giljotiini rikkoutui ja neljä vankia onnistui väistämään kuolemantuomion pakenemalla. Jäljelle jääneet eivät olleet onnekkaita, sillä teloituksia kiihdytettiin. Alkusyyskuusta yli 300 hirtettiin. Pelkästään syyskuun 7. ja 8. päivien välisenä yönä 186 hirtettiin kahdeksan hengen ryhmissä. Samana yönä teloitettiin vahingossa kuusi vankia, joiden oikeuskäsittely oli vielä kesken. Kun oikeusministeri Otto Thierack kuuli asiasta, hän järjesti asian salaamisen ja käski jatkaa teloituksia.