New Yorkin historia
New Yorkin kaupungin historia alkoi vuonna 1524, kun Giovanni da Verrazzano ankkuroi ranskalaisen laivansa Hudson-joen suulle lenape-intiaanien asuinalueelle, jonne New Yorkin kaupunki myöhemmin perustettaisiin. Vuonna 1609 meritietä Intiaan etsinyt englantilainen Henry Hudson tutki Hudson-jokea ja totesi sen suun erinomaiseksi satamapaikaksi. Alankomaalaiset perustivat Manhattanin saaren eteläkärkeen siirtokunnan, jonka nimeksi he antoivat Uusi Amsterdam. Britit ottivat kaupungin haltuunsa vuonna 1664 ja nimesivät sen New Yorkiksi. Vuonna 1783 britit vetäytyivät New Yorkista, ja kaupungista tuli itsenäisten Yhdysvaltojen pääkaupunki 1789–1790.
Albany (New York)
Vuonna 1754 kaupungissa järjestettiin ensimmäistä mannermaakongressia edeltänyt Albanyn kongressi. Benjamin Franklin esitteli tuolloin Yhdysvaltain perustuslakia edeltäneen liittovaltiosuunnitelmansa. Yhdysvaltain vapaussodan jälkeen kaupungista tuli tärkeä länteen liikkuvien siirtolaisten huoltopiste. New Yorkin osavaltion pääkaupunki Albanysta tehtiin vuonna 1797. Kaupungin kasvua vauhditti edelleen Erien kanavan valmistuminen vuonna 1825 ja rautatien saapuminen vuonna 1831. Vuonna 1850 kaupungin asukasluku oli jo 50 763. Kaupungin teollisuus taantui 1900-luvun alussa Adirondackin alueen rauta- ja puuvarantojen ehtyessä. Toisaalta New Yorkin poliittinen merkitys kasvoi. Tunnettuja albanylaisia politiikan vaikuttajia olivat esimerkiksi Franklin Delano Roosevelt, Thomas E. Dewey ja Nelson A. Rockefeller. Vuonna 1919 Albanyyn avattiin yksi maailman ensimmäisistä kansainvälisistä lentoasemista ja vuonna 1932 avautunut Albanyn satama mahdollisti vesiliikenteen merelle. Talouden taantuma iski kaupunkiin 1980- ja 1990-luvuilla, mutta New Yorkin osavaltio käytti miljardeja kaupungin korkean teknologian alan teollisuuden kehittämiseen.