G. A. Serlachius
Yhdessä tehtaan kanssa kasvoi Mänttä. Ympäröivältä maaseudulta muutti väkeä uuteen tehtaaseen etsimään työtä ja toimeentuloa. Ajan oloista poiketen Serlachius ei juurikaan palkannut lapsia, enimmillään heitä oli työssä kymmenkunta. Työläistensä turvaksi hän perusti ”vaivaiskassan”, johon jokainen maksoi prosentin palkastaan. Näin hän saattoi tuntea moraalista ylemmyyttä toisten tehtailijoiden harjoittamaa riistoa kohtaan. Vaikka tehtailija tunnettiin liike-elämässä äkkipikaisena ja hankalana, hän oli tehtaansa ”Matteja” kohtaan mutkaton ja ystävällinen. Työssä hän vaati työläisiltä raittiutta, näyttäen tässä itse hyvää esimerkkiä, juhlissa hän salli palokunnan ja soittokunnan puffetin myyvän olutta, rommia, viskiä ja konjakkia. Ympäröivien pitäjien säätyläiset yleensä paheksuivat tällaista.
Serlachius-museo Gösta
Vuonna 1972 Gösta Serlachiuksen taidesäätiö osti rakennuksen ja sitä ympäröivän puiston Serlachiuksen suvulta. Serlachiuksen poika Ralph Erik Serlachius ja Gustaf Serlachius kehittivät siihen asti hiljaisen paikallisen museon toimintaa 1970-luvulta alkaen. 
1980-luvulla toimintaa kehitettiin entisestään. Vuosina 1983–1984 ja 1987 rakennus entistettiin kokonaisuudessaan taidemuseokäyttöön. Museo alkoi esitellä laajoja näyttelyitä esimerkiksi Akseli Gallen-Kallelan, Hannes Autereen ja Albert Edelfeltin tuotannosta.