Psykedeeliterapia
Psykedeeliterapia viittaa sellaisiin terapian muotoihin, joiden etenemistä avustetaan jollain psykedeelisellä aineella. Yleisimmin käytettyjä ovat serotoniinijärjestelmän kautta vaikuttavat aineet kuten LSD, psilosybiini ja MDMA. "Mieltä ilmentävää" tarkoittavan psykedeeli-termin käyttäminen tässä yhteydessä hallusinogeeni-termin sijaan painottaa että näitä aineita terapian osana hyödyntävät psykiatrit luottavat psykedeelien tuottaman, psyykeä luotaavan tilan terapeuttiseen hyötyyn. Psykedeelisen terapian puolestapuhujat uskovat psykedeelien tehostavan potilaan omia psykoanalyyttisia kykyjä, helpottaen tavanomaisessa psykoterapiassa etenemistä. Joidenkin potentiaalisten hoitojen osalta tunnetaan myös taudinkuvaan liittyviä farmakologisia vaikutuksia.
Psykotismi
Psykotisismin uskotaan liittyvän dopamiinitasoihin.. Toinen biologinen korrelaatti psykotismille on matala monoamiinioksidaasitaso. Beta-hydroksylaasi, kortisoli ja noradrenaliini aivo-selkäydinnesteessä näyttävät myös vaikuttavan psykotismitasoon. Eysenckin teoreettinen pohja mallilleen oli saksalaisen psykiatrin Heinrich Neumannin esittämä teoria, Einheitspsychosen ("psykoosien ykseys").