James Garfield
Garfield vannoi virkavalansa 4. maaliskuuta 1881. Virkaanasujaispuheessaan hän korosti muun muassa afroamerikkalaisten yhteiskunnallisen aseman parantamista. Garfield vietti valtaosan lyhyeksi jääneestä presidenttikaudestaan nimittäessään kabinettiaan ja muita korkeita virkamiehiä. Vaikka Garfield pyrki nimittämään korkeisiin virkoihin sekä stalwartin että half-breedin kannattajia, half-breedit saivat selvästi korkeampia nimityksiä kuin stalwartit: Half-breedsin johtaja James Gillespie Blaine nimitettiin ulkoministeriksi ja New Yorkin sataman tullimaksujen kerääjäksi valittiin half-breedeihin kuulunut William H. Robertson, mikä sai stalwartin johtohahmoihin kuuluneen Roscoe Conklingin raivoihinsa. Muita merkittäviä nimityksiä olivat muun muassa William Windomin nimittäminen valtiovarainministeriksi, Abraham Lincolnin pojan Robert T. Lincolnin nimittäminen pääasiassa tämän sukutaustan vuoksi sotaministeriksi ja Grantin vastustajana tunnetun Wayne MacVeaghin nimittäminen oikeusministeriksi.
Winfield Scott Hancock
Hän oli syntynyt Montgomery Squaressa Pennsylvaniassa. Hän palveli armeijassa neljä vuosikymmentä, mukaan lukien Meksikon-Yhdysvaltain sodassa ja kenraalina Yhdysvaltain sisällissodassa. Hänen armeijakollegansa tunsivat hänet lempinimellä "Hancock the Superb". Hän sai mainetta johtaessaan unionin joukkoja henkilökohtaisesti Gettysburgin taistelussa 1.-3. heinäkuuta 1863. Sodan jälkeen hän osallistui etelän jälleenrakentamiseen ja armeijan toimintaan läntisellä rajaseudulla. Sisällissodan jälkeen Hancockin menestys sotilaana ja hänen omistautumisensa konservatiivisille perustuslaillisille periaatteille tekivät hänelle mahdollisuuden nousta presidenttikilpaan. Suuren suosion johdosta demokraatit nimittivät hänet ehdokkaakseen 1880, mutta hän hävisi niukasti James Garfieldille. Hän kuoli 1886 Governors Islandilla diabeteksen jälkiseuraamuksiin. Hänet on haudattu Montgomeryn hautausmaahan Norristowniin Pennsylvaniaan.