Korean sota
Korean sota käytiin vuosina 1950–1953 Korean demokraattisen kansantasavallan (Pohjois-Korea) ja Kiinan kansantasavallan yhteisen "kansanarmeijan" sekä Korean tasavallan (Etelä-Korea) ja Yhdysvaltojen johtamien Yhdistyneiden kansakuntien (YK) joukkojen välillä. Yhdistyneiden kansakuntien asettuminen Pohjois-Koreaa vastaan Etelä-Korean tueksi perustui Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan 51. artiklaan ja turvallisuusneuvoston päätökseen, jonka istuntoja Neuvostoliitto boikotoi siksi, ettei Kiinan kansantasavallan asemaa YK:ssa ollut tunnustettu.
Pavel Sudoplatov
Eräs merkittävä paljastus oli ns. ”Berliinin kriisin” vuonna 1948 olleen puhdas Stalinin tekemä manipulaatio. Stalin olisi masinoinut eli luoneen provosoidusti Berliinin saarron, siirtääkseen lännen huomion kokonaan pois Kiinan tapahtumista. Kommunistit ottivat Kiinan alueet valtakomentoonsa vuoteen 1949 mennessä. Stalin oli suhtautunut Mao Zedongiin kunnioittavasti - mutta nuorempana kolleganaan. Yhdysvaltain presidentti Harry S. Truman oli suunnitellut peräti atomipommituksia Tsiang Kai-sekin johtamien kansallismielisten voiton turvaamiseksi ja kommunisteja vastaan, joutuen kuitenkin tästä suunnitelmasta luopumaan. Korean sotaa alettiinkin sotimaan jo tästä vain vuoden, pari myöhempänä. Tuon sodan kaikkein kriittisimmässä vaiheessa, esitti länsiliittoutuneiden ylipäällikkö Douglas MacArthur vaatimuksen atomipommituksien tekemisestä. Nämä kuitenkin torjuttiin.
Venäläiset olivat laatineet omat suunnitelmansa sen laskelman varaan, ettei länsi kykenisi kahdella rintamalla käytyyn atomisotaan samanaikaisesti. Salaisia raportteja Neuvostoliitolle toimitti muun muassa Donald Mclean.