Eidsvollin kansalliskokous
Maat olivat sotatilassa kaksi viikkoa. Kaarle Juhanan aloitteesta aloitettiin kuitenkin jo elokuun alussa aseleponeuvottelut ja Norjan hallituksen ja Ruotsin kuninkaan välille solmittiin aselepo Mossissa 14. elokuuta 1814. Aseleposopimuksen mukaan Norjan kuninkaaksi valitun Kristian Frederikin, jota tuolloin kutsuttiin prinssi Kristianiksi, tuli kutsua koolle ylimääräinen Stortingin kokous, johon Ruotsin kuningas olisi yhteydessä erityisen komissaarin välityksellä.
Ruotsin kuningas tunnusti Eidsvollin perustuslain ja maiden suhteet järjestettiin erityisellä, jopa juhlalliseksi mainitulla, sopimuksella (). Sopimuksen mukaan Norja oli omissa asioissaan itsenäinen valtio ja ainoastaan kuninkaan persoona yhdisti maat toisiinsa Ruotsi-Norja-personaaliunioniksi. Sopimuksen lisäkohdan mukaan Kristian Frederikin oli jätettävä kuninkaanvaltansa kansan haltuun ja lähdettävä maasta. Ruotsin joukkojen tuli pysytellä aselevon ajan, kolme viikkoa Stortingin kokouksen jälkeen, Glommajoen itäpuolella ja Ruotsin julistama maa- ja merisaarto lakkautettiin. Kristian Frederikin tuli luopua kruunustaan Stortingetin kokouksessa 8. lokakuuta. 10. lokakuuta näin tapahtuikin. Hän astui "Bornholm"-nimiseen laivaan ja matkusti Tanskaan. Vielä hänen ollessaan matkalla oli Kaarle XIII valittu uudeksi Norjan kuninkaaksi nimellä Kaarle II..
Eidsvollin kansalliskokous
Ruotsin osalta sota Napoleonia vastaan oli ohi ja Kaarle Juhana palasi Ruotsiin mannermaalta 28. toukokuuta mukanaan 40–50 000 miehen armeija, josta suuri osa oli taistelukentillä kunnostautuneita eliittijoukkoja. Hän ryhmitti joukkonsa Norjan rajalle mahdollinen sota mielessään. Kaarle Juhanan aloitteesta suurvallat lähettivät edustajia Kristianiaan saadakseen Kristian Frederikin luopumaan asemastaan ja toimistaan, mutta diplomatia ei johtanut Ruotsin kannalta toivottuun tulokseen.
Täten Kaarle Juhana ryhtyi panemaan Kielin sopimusta täytäntöön Ruotsin etujen osalta asevoimin ja Norjan kruunua alettiin hankkia Ruotsin kuningas Kaarle XIII:lle. Norjalla oli käytössään huonosti varustettu ja koulutettu 30 000 miehen armeija. Ruotsin laivasto oli myös täysin ylivoimainen. Ruotsin armeija hyökkäsi 28. heinäkuuta ja eteni välittömästi kaikilla rintamilla. Norjan armeijan johto oli myös heikkoa, eikä Kristian Frederikin sotilaallisia saavutuksia voinut verrata hänen diplomaatintaitoihinsa.