Eidsvollin kansalliskokous
Jatkodebatissa unionipuolueen ja itsenäisyyspuolueen erot tulivat selkeästi esille. Kreivi Wedel-Jarlsberg vastusti kuningastitteliä, koska se johtaisi kuninkaan valintaan, mihin virkaan Kristian Fredrik oli jo lähes itsejulistautunut. Kreivi oli puolestaan jo vuosia työskennellyt Norjan erottamiseksi Tanskasta ja tiesi, että Kristian Frederikin tavoitteena olisi maiden uudelleenyhdistäminen. Wedel-Jarlsbergin ryhmä kannatti siis löyhää Ruotsi-unionia, mikäli suurvallat eivät takaisi täyttä itsenäisyyttä. Itsenäisyyspuolue kannatti itsenäistä Norjaa Kristian Frederik kuninkaanaan. Tähän unionipuolueeksi muotoutuneen kannan edustajat kritisoivat, että hänestä tulisi ajan myötä myös Tanskan kuningas, jolloin ei olisi päästy puusta pitkään. Itsenäisyyspuolueen edustajien äänin perustuslain ensimmäiseksi kohdaksi muotoutunut perusperiaate kuitenkin hyväksyttiin äänin 78–29 yhden äänen puuttuessa.
Norjan historia
Sodan jälkeen Norja sai Marshall-apua ja suuntautui länteen, vaikka Neuvostoliitto tarjosi sille yhteistyötä esimerkiksi Huippuvuorten yhteistä linnoittamista. Se liittyi Natoon 1949 ja Yhdistyneisiin kansakuntiin 1945. YK:n esimmäinen pääsihteeri oli norjalainen Trygve Lie (1946–1953). Vuonna 1960 Norja liittyi EFTA:n jäseneksi. Sen sijaan kansanäänestyksessä 1972 hylättiin ehdotus EEC:hen liittymisestä, ja sama toistui äänestettäessä Euroopan unionin jäsenyydestä 1994. Työväenpuolue oli sodanjälkeisen ajan johtava puolue vuoteen 1981 asti. Sen pitkäaikainen johtaja oli Einar Gerhardsen.