Kasaarien kaanikunta
Kasaarien kaanikunta (650–969) oli varhaiskeskiaikainen valtio, jonka perusti kasaarien paimentolaiskansa. Kasaarien kaanikunta syntyi eroamalla Länsiturkkilaisesta kaanikunnasta. Kasaarien kaanikunta hallitsi suurimmillaan Kaukasiaa, Volga-joen ala-ja keskijuoksua, nykyisen Kazakstanin luoteisosia, Asovanmeren rantoja, Krimin itäosia sekä Itä-Euroopan aro- ja metsäaroseutuja Dnepr-joelle asti. Kaanikunnan keskus sijaitsi aluksi nykyisen Dagestanin rannikkoseudulla, myöhemmin Volgan alajuoksulla. Osa hallitsevasta eliitistä kääntyi juutalaiseen uskoon. Osa itäslaavilaisista heimoista oli kasaarien liittolaisia ja maksoi veroja kasaareille. Kasaarien kaanikunta tuhoutui Kiovan Venäjän kanssa käytyjen sotien seurauksena 900-luvun lopulla.
Närpiön seurakunta
Närpiö on alunperin kuulunut seurakunnallisesti Mustasaareen. Närpiö mainitaan pitäjänä vuonna 1331. Lapväärtti muodostettiin kappeliseurakunnaksi vuonna 1594 ja se itsenäistyi omaksi seurakunnakseen vuonna 1667. Korsnäsin kappeliseurakunta perustettiin vuonna 1604 ja se itsenäistyi omaksi seurakunnakseen vuonna 1861. Teuvan kappeliseurakunta perustettiin vuonna 1694 ja se itsenäistyi omaksi seurakunnakseen vuonna 1795. Pirttikylän saarnahuonekunta perustettiin noin vuonna 1700 ja seurakunta itsenäistyi vuonna 1859. Ylimarkun saarnahuonekunta perustettiin noin 1721 ja seurakunta itsenäistyi vuonna 1871. Kaskinen perustettiin kaupunkina vuonna 1785, Närpiöstä itsenäinen seurakunta siitä muodostui vuonna 1926. Lisäksi Närpiöön perustettiin Näsbyn rukoushuonekunta vuonna 1910, Norrnäsin rukoushuonekunta vuonna 1914 ja Nämpnäsin rukoushuonekunta vuonna 1925.