Kasaarien kaanikunta
Kasaarien kaanikunta (650–969) oli varhaiskeskiaikainen valtio, jonka perusti kasaarien paimentolaiskansa. Kasaarien kaanikunta syntyi eroamalla Länsiturkkilaisesta kaanikunnasta. Kasaarien kaanikunta hallitsi suurimmillaan Kaukasiaa, Volga-joen ala-ja keskijuoksua, nykyisen Kazakstanin luoteisosia, Asovanmeren rantoja, Krimin itäosia sekä Itä-Euroopan aro- ja metsäaroseutuja Dnepr-joelle asti. Kaanikunnan keskus sijaitsi aluksi nykyisen Dagestanin rannikkoseudulla, myöhemmin Volgan alajuoksulla. Osa hallitsevasta eliitistä kääntyi juutalaiseen uskoon. Osa itäslaavilaisista heimoista oli kasaarien liittolaisia ja maksoi veroja kasaareille. Kasaarien kaanikunta tuhoutui Kiovan Venäjän kanssa käytyjen sotien seurauksena 900-luvun lopulla.
Inari (kami)
Inarin palvomisen alkuperä ei ole täysin selvillä. Ensimmäinen tunnettu nykyisin käytettyjen kanjien, jotka tarkoittavat "kantaa riisiä", käyttökerta oli "Ruijū kokushissa" vuonna 827. Muita kanjiyhdistelmiä, joilla on sama foneettinen lukutapa ja joista suurin osa viittasi riisiin, oli käytössä aiemmin. Suurin osa tutkijoista on yksimielisiä siitä, että nimi "Inari" on peräisin sanoista "ine-nari" ("kasvattaa riisiä"). Inaria on tiedetty palvotun vuodesta 711, joka on Kioton Fushimi-kun Inari-vuoren pyhäkön virallinen perustamisvuosi. Tutkijat kuten Kazuo Higo uskovat, että Inaria oli palvottu jo vuosisatoja aikaisemmin, ja he ehdottavat, että Hata-klaani olisi aloittanut Inarin muodollisen palvomisen maatalouden kamina 400-luvun lopulla. Nimi "Inari" ei esiinny klassisessa japanilaisessa mytologiassa.