Viikinkiaika
Viikinkiajasta kertoviin suullisiin tarinoihin pohjautuva saagakirjallisuus syntyi Islannissa vasta vuosisatoja viikinkiajan päättymisen jälkeen. Saagat ovat tästä huolimatta paras viikinkien yhteiskuntaa ja kulttuuria kuvaava kirjallinen aineisto, vaikka monet niiden ajan- ja paikanmäärityksistä ovatkin epämääräisiä. Tietoa on säilynynyt myös kuninkaiden palkkaamien hovirunoilijoiden, skaldien, runoista.
Hrólfr Gautrekrinpojan saaga
Muinaisesta menneisyydestä kertovat muinaissaagat alkoivat 1600-1700-luvulla herättää kiinnostusta erityisesti suurvalta-ajan Ruotsissa. "Hrólfr Gautrekrinpojan saagan" päähenkilön kerrottiin saagassa olevan göötanmaalainen (isl. "Gautland ") kuningas, minkä lisäksi saagan tapahtumat sijoittuivat suureksi osaksi Göötanmaalle sekä suurvalta-ajan Ruotsin näkökulmasta sille tärkeille lähialueille, kuten Venäjälle (isl. "Garðaríki "). 1600-oppineille "Hrólfr Gautrekrinpojan saaga" näyttäytyi siksi lähteenä, joka kertoi Ruotsin muinaisesta ja loistokkaasta menneisyydestä ja jota siksi voitiin käyttää myös suurvaltaideologian rakennusaineena ja propagandatarkoituksessa. 
 Koska ruotsalaiset eivät tuohon aikaan enää ymmärtäneet saagojen kieltä, muinaisislantia, useita muinaissaagoja käännettiin Ruotsissa 1600–1700-lukujen aikana. "Hrólfr Gautrekrinpojan saaga " oli "Gautrekrin saagan " ohella ensimmäinen Ruotsissa käännettynä ilmestynyt muinaissaaga. Se ilmestyi vuonna 1664 myös "Gautrekrin saagan " sisältävässä teoksessa "Gothrici & Rolfi Westrogothiae regum historia lingua antiqua Gothica conscripta" (Upsala: Henricus Curio).