Hindulaisuus
Hindulaisuuden juuret ulottuvat Intiaan, vedalaiseen kulttuuriin. Sen synnystä voidaan erottaa viisi eri vaihetta: Induslaakson kulttuuri, Veda-kausi, klassinen kausi, keskiaika ja uusi aika. Uskonnon toivat maahan arjalaiset noin 3 500 vuotta sitten, joidenkin lähteiden mukaan jopa 4 000 vuotta sitten. Heidän polyteistinen uskontonsa sulautui Induslaakson kulttuuriin muodostaen esivedalaisen uskonkäsityksen eli alkuperäisen hindulaisuuden, jota kutsutaan brahmalaisuudeksi. Intiassa asuneiden muinaisten arjalaisten vedauskonto poikkeaa kuitenkin suuresti nykyhindulaisuudesta. Vedauskonnon merkittävin piirre, vedakirjoihin talletettujen ylistyshymnien laulaminen jumalalle ja vedinen filosofia muodostavat hindulaisuuden pohjan. "Brahmana" eli pappisluokka huolehti maailmankaikkeuden harmonian kannalta olennaisista uhritoimituksista. Vedahymnit ja seremoniat olivat brahmanojen yksinoikeus.
Madhukar
Vuonna 1992 Madhukar ryhtyi H.W.L. Poonjan, kuuluisan intialaisen "valaistuneen", Ramana Maharshin kiihkeän seuraajan oppilaaksi. Hänen harrastamastaan hindulaisesta Advaita-suuntauksesta tuli Madhukarin uskonto. Advaita-Vedanta (A-dvaita: ei kaksi = “epä-dualistinen”) on hinduismin mystillinen suuntaus, monistinen filosofia (monismi = kaikki on yhtä), jonka juuret, muiden monististen filosofioiden ohella, ovat Shankarassa (788–820). Sri Poonja antoi Madhukarille hänen nimensä, ja hän valaistui ymmärtämään “kuka hän todella on”.