Victoria Climbién surma
Abobossa Norsunluurannikolla syntynyt Victoria lähti marraskuussa 1998 isotätinsä Marie-Thérèse Kouaon mukana Ranskaan, josta he muuttivat Englantiin huhtikuussa 1999. Pahoinpitelyn alkamisen ajankohdasta ei ole varmuutta, mutta on epäilty, että se paheni kun Kouao tapasi Carl Manningin ja muutti yhteen tämän kanssa. Kuolemaan johtaneen pahoinpitelyn aikana Victoriaa oli poltettu palavilla savukkeilla, hänet oli sidottu yli 24 tunniksi kerrallaan, oli lyöty polkupyörän ketjuilla, vasaroilla ja johdoilla. Patologi löysi Victorian ruumiista kaikkiaan 128 pahoinpitelyn jälkeä.
David Livingstone
Livingstone teki ensimmäisen tutkimusmatkansa vuosina 1849–1856. Matkan tarkoituksena oli perustaa kauppa- ja lähetysasemia keskiseen Afrikkaan. Yhdessä William Cotton Oswellin kanssa hän lähti liikkeelle Kapmaasta vuonna 1849, kulkien Kalaharin autiomaan läpi saavuttaen 1851 sekä Ngamijärven että Sambesijoen. Hän kiinnitti huomionsa orjakauppaan ja alkoi vastustaa sitä. Vuonna 1852 mukana tähän asti matkannut perhe sai palata Lontooseen ja Livingstone aloitti matkansa entuudestaan tuntemattomille alueille. Löytääkseen sopivan kauppareitin länsirannikolle lähti hän toukokuussa 1853 Linyantista (nyk. Botswanassa), Sambesin ja Kuandon yhtymäkohdasta mukanaan vain 25 miehen matkaseurue – saapuen malarian heikentämänä toukokuun 1. päivänä 1854 Luandaan (nyk. Angolassa). Paluumatkalle hän lähti seurueinensa 20. syyskuuta 1854, palautuneiden voimiensa sen sallittua. Seuratessaan paluumatkallaan Sambesijoen juoksua itään näki hän ensimmäisenä länsimaalaisena vuonna 1855 sen suuret putoukset ja nimesi paikallisten "Mosi-oa-Tunyaksi (suom. savu, joka jylisee)" kutsuman joen putoukset niiden yhä tunnetulla nimellä Victorian putouksiksi kuningatar Viktorian mukaan. Vuoteen 1856 mennessä hän oli selvittänyt Sambesijoen juoksun. Toukokuussa 1856 Livingstone saapui Quelimaneen (nyk. Mosambikissa) lähelle Sambesijoen suuta. Näin hän oli kulkenut ensimmäisenä eurooppalaisena Afrikan mantereen poikki länsirannikolta itärannikolle. Tätä matkaa pidetään yhtenä löytöretkien historian urotöistä. Hänen mottonsa oli ”"kristinusko, edistys ja sivistys"”.