Veriveljien saaga
"Veriveljien saagasta" on säilynyt Hauksbók- sekä Möðruvallabók- ja Flateyjarbók-käsikirjoituksissa toisistaan jonkin verran poikkeavat versiot. Flateyjarbókissa se esiintyy osana pyhästä Olavista kertovaa saagaa ("Ólafs saga hins helga"). Käsikirjoituksista vanhin, Hauksbók, on 1300-luvun alkupuolelta ja siinä oleva versio on tyyliltään yksinkertaisempi. 1330–1370 välisenä aikana laaditun Möðruvallabókin ja Flateyjarbókin (1387–1390) versio on tyyliltään koristellumpi ja sisältää Hauksbók-versiosta puuttuvia lisäyksiä, jotka viittaavat keskiaikaisen oppineen teologian ja lääketieteen hyvään tuntemukseen.
Uplannin kuninkaat
"Uplannin kuninkaat" (isl. "Af Upplendinga konungum" tai "Þáttr af Upplendinga konungum") on lyhyt proosamuotoinen, muinaisislanninkielinen tarina (þáttr), joka luetaan yleensä muinaissaagoihin. Siinä kuvataan tarunhohtoista Ynglingien kuningassuvun (isl. "Ynglingar") sukupuuta Óláfr Puunveistäjästä (isl. "trételgja") Óláfr Keihästilanhaltiaan (isl. "Geirstaðaálfr") ja tämän poikaan Rögnvaldr Vuorenkorkuiseen (isl. "heiðum-hæri") sekä luetellaan eri alueita nykyisen Ruotsin ja Norjan alueilla, joilla suvun miesten katsotaan hallinneen. Teksti on peräisin "Hauksbók" -nimellä tunnetusta käsikirjoituksesta, joka laadittiin Islannissa 1300-luvun alkupuolella, mutta sen taustalla vaikuttanut tarinaperinne on vanhempaa. Tarinan lopussa mainitaan Þjóðólfr Kviiniläisen runo "Ynglingatal", jossa listataan tekstin mukaan Sveanmaalla (isl. "Svíþjóð") hallinneen Ynglingien suvun kuninkaat. Kyseinen runo on säilynyt Snorri Sturlusonin kuningassaagojen kokoelmassa "Heimskringla", osana myyttisistä ja muinaisista Ynglingien kuninkaista kertovaa"Ynglinga sagaa". On katsottu, että "Uplannin kuninkaat" olisi tämän oletettavasti jo alkujaan 800-luvulla laaditun runon laajennettu mukaelma, mutta että Snorrin teos ei olisi tarinan lähde. On myös esitetty, että "Uplannin kuninkaat" perustuisi jollekin kirjalliselle lähteelle, jota "Hauksbókia" varten olisi huomattavasti lyhennelty. "Uplannin kuninkaat" on ilmestynyt suomeksi muinaissaagojen kokoelmassa "Egill Yksikätinen" (Helsinki: Finn Lectura, 2013).