Väliaikainen IRA
Väliaikainen IRA oli vastaus Ulsterin lojalistien katolilaisiin mielenosoittajiin kohdistamaan väkivaltaan ja brittisotilaiden saapumiseen Pohjois-Irlantiin vuonna 1969. Alussa IRA pyrki vain puolustamaan nationalistien alueita. Kun järjestö joutui vuonna 1970 yhteenottoihin lojalistien kanssa, sen toiminta jyrkkeni. Vuonna 1971 väliaikainen IRA alkoi hyökätä. IRA käytti pommikampanjoiden lisäksi sissitaktiikkaa Ulsterin poliisia RUC:ta ja brittijoukkoja vastaan. IRA toimi verisimmin 1970-luvun alkuvuosina. Se laajensi vuonna 1973 pommi-iskunsa koko Iso-Britanniaan ja yritti 1980-luvun alussa murhata pääministeri Margaret Thatcherin. Muun muassa Libya ja jotkut amerikanirlantilaiset tukivat väliaikaista IRA:ta. 1990-luvulla alkanut rauhanprosessi on johtanut siihen, ettei järjestö ole toiminut vuoden 2005 jälkeen. Vuonna 1997 väliaikaisesta IRA:sta irtautui kuitenkin aseellista vastarintaa jatkamaan pyrkinyt Real IRA (”todellinen IRA”).
Constance Markievicz
Markievicz liittyi vuonna 1908 Sinn Féiniin sekä Inghinidhe na hÉireann (Irlannin tyttäret) -nimiseen militanttiin nationalistiseen naisjärjestöön. Seuraavana vuonna hän perusti Na Fianna Éireannin, partioliikettä muistuttaneen järjestön, jonka todellinen tarkoitus oli kouluttaa nuorista pojista taistelijoita itsenäisyysliikettä varten. Hän läheni myös James Larkinin ja James Connollyn johtamaa työväenliikettä, ja osallistui vuoden 1913 Dublinin suuren työsulun aikana työtaisteluun liittyneiden työläisten perheiden muonittamiseen. Markievicz oli mukana myös Irlannin kansalaisarmeijan (ICA) perustamisessa. Hänet pidätettiin ensimmäisen kerran vuonna 1911 osallistumisesta kuningas Yrjö V:n vastaiseen mielenosoitukseen.
Markievicz otti huhtikuussa 1916 osaa Irlannin pääsiäiskapinaan. Hän toimi kapinaviikon aikana Michael Mallinin lähimpänä alaisena tämän komentopaikalla Dublinin St. Stephen’s Greenin luona ja osallistui myös taisteluihin. Kapinaan osallistui muitakin naisia, mutta Markievicz oli ainoa nainen, joka joutui kapinan kukistamisen jälkeen sotaoikeuteen. Hänet tuomittiin 4. toukokuuta pidetyssä istunnossa kuolemaan, mutta tuomio lievennettiin hänen sukupuolensa vuoksi elinikäiseksi pakkotyöksi. Markievicz vietti lopulta vankilassa vain 13 kuukautta, kunnes vapautui yleisellä armahduksella kesäkuussa 1917. Hänet tosin vangittiin pian uudestaan hänen yllytettyään irlantilaisia vastustamaan asevelvollisuuskutsuntoja. Ollessaan vielä vankilassa hänet valittiin joulukuun 1918 parlamenttivaaleissa parlamentin alahuoneeseen Dublinin St Patrick'sin vaalipiirin edustajana. Hän oli ensimmäinen Britannian parlamenttiin valittu nainen, mutta muiden Sinn Féinin edustajien tavoin hän ei ottanut paikkaansa vastaan, sillä he kieltäytyivät vannomasta uskollisuudenvalaa Englannin kuninkaalle. Parlamentti oli hieman aiemmin hyväksynyt lain naisten äänioikeudesta ja vaalikelpoisuudesta.