Eidsvollin kansalliskokous
Samaan aikaan Norjan käskynhaltijana toimi prinssi Kristian Frederik, Tanskan kuninkaan Fredrik VI:n serkku ja tätä edeltäneen kuningas Kristian VII:n velipuolen poika. Ystävänsä, norjalaisen liikemies ja virkamies Carsten Ankerin rohkaisemana hän pani alulle norjalaista vastarintaa estääkseen Ruotsin ylivaltaa alueella ja edistääkseen Tanskan ja Norjan mahdollista uudelleenyhdistymistä tulevaisuudessa. Fredrik VI oli heti rauhansopimuksen solmimisen jälkeen käynnistänyt ison operaation lähettääkseen viljaa kauan emämaastaan eristyksissä olleeseen Norjaan. Fredrik VI:n aloitteesta Kristian Frederik käynnisti myös maanlaajuisen propagandakampanjan Norjan itsenäisyyden puolesta sekä harrasti aktiivista diplomatiaa suurvaltoihin päin edistääkseen Norjan mahdollisimman suurta riippumattomuutta Ruotsista.
Eidsvollin kansalliskokous
Vain 18 edustajaa oli liikemiehiä ja porvareita. Heidän lukumääränsä ei juurikaan vastannut ryhmän todellista taloudellista valtaa aikansa yhteiskunnassa. Vuodesta 1807 käynnissä ollut sota ja Britannian merisaarto oli vaurioittanut pahasti maan kauppaa ja merenkulkua. Useimmat liikemiehet suhtautuivat siksi erittäin kriittisesti Tanskan kuninkaan ulkopolitiikkaan ja toivoivat pikaista rauhaa Britannian kanssa, minkä vuoksi heistä valtaosa edusti unionipuoluetta. Norjalla tuli heidän mielestään olla laaja sisäinen itsehallinto norjalais-ruotsalaisessa unionissa. Yleistä asevelvollisuutta vastustettiin, koska liikemiehet arvelivat monien johtavien perheiden muuttavan sen vuoksi ulkomaille. Liikemiehet osallistuivat erityisesti väittelyihin taloudellisista ja sosiaalisista kysymyksistä, joissa he puolustivat hallussaan olevia erityisiä kaupankäyntioikeuksia, sahalaitoserityisoikeuksia, sekä viinanpoltto-oikeuksia.