Jehovan todistajien historia
1870-luvun alkupuolella Alleghenyssä Pennsylvanian osavaltiossa Yhdysvalloissa nykyisen Pittsburghin alueella alkoi toimia suhteellisen vaatimaton Charles Taze Russellin vetämä raamatuntutkisteluryhmä. Vuonna 1876 C. T. Russel tapasi Nelson H. Barbourin ja omaksui hänen käsityksensä raamatun aikalaskelmista. Russell tuki taloudellisesti Barbourin julkaisemaa "Herald of the morning"-lehteä. Samana vuonna hän myös lähetti kirjoituksen "Pakanain ajat – milloin ne päättyvät?" "Bible Examiner" -lehteen, jota julkaistiin Brooklynissa New Yorkissa. Sen lokakuun numerossa sivulla 27 sanottiin: "Seitsemän aikaa päättyvät vuonna 1914". "Pakanain ajat" on se aikakausi, jota eräässä raamatunkäännöksessä sanotaan "kansakuntien määräajoiksi" (Luukas 21:24).
Jehovan todistajien raamatuntulkinta
Se, kuka tähän 144 000:n joukkoon kutsutaan, on yksin Jehova Jumalan päätös. Ihminen itse ei voi siihen vaikuttaa. Periaatteessa jokainen kastettu Jehovan todistaja voi kokea sydämessään Jumalan ”korkean kutsun”, sanoa Jumalan pyhän hengen todistavan yhdessä hänen oman henkensä kanssa hänen olevan Jumalan lapsi ja alkaa ottaa osaa muistonvieton vertauskuviin. 1960-luvun loppupuolelta alkaen Jehovan todistajat opettivat tämän joukon käytännössä täyttyneen jo vuoden 1935 tienoilla, jolloin päähuomio kääntyi niin sanotun suuren joukon kokoamiseen. He ajattelivat, että Jumalan henki voi synnyttää Jumalalle henkilapsia tämän jälkeen vain, mikäli joku 144 000:sta luopuu Jumalasta. Vuonna 2007 julkaistu oppimuutos kuitenkin poisti vuoden 1935 merkityksen voideltujen keräämisen päättymisvuotena ja ajatuksen siitä, että uudet voidellut olisivat vain luopuneiden korvaajia. Nykyisin Jehovan todistajat uskovat, että vuotta, jolloin voideltujen joukko täyttyy, ei voida tietää.