Norjan historia
Tanska liittyi Napoleonin puolelle sen sodissa muita Euroopan suurvaltoja vastaan. Voittajat päättivät ottaa Tanskalta Norjan ja antaa sen Ruotsin kuninkaalle Kielin rauhassa tammikuussa 1814. Ruotsi puolestaan oli menettänyt Suomen 1809 Haminan rauhassa Venäjälle. Norja kuitenkin julistautui itsenäiseksi Eidsvollin kansalliskokouksessa 17. toukokuuta 1814, jolloin maalle vahvistettiin myös perustuslaki. Norjan kuninkaaksi valittiin Norjan käskynhaltijana toiminut Tanskan kruununprinssi Kristian Fredrik. Ruotsi kuitenkin pakotti Norjan personaaliunioniin maiden oltua kahden viikon ajan sotatilassa, mutta maa säilytti kokouksessa määritellyn perustuslakinsa. Kuninkaaksi valittiin Ruotsin kuningas Kaarle XIII.
Eidsvollin kansalliskokous
Samana päivänä alkoi väittely unioni- ja ulkopolitiikasta ja suhteesta suurvaltoihin. Tätä väittelyä päätettiin lykätä kaksi päivää, koska muun muassa Sverdrup totesi sen olevan perustuslakikeskustelun ulkopuolella. Väittely kuitenkin oli ryhmien välisen erimielisyyden ytimessä. Tilaisuudessa käytiin myös vilkasta keskustelua juutalaisista. Kysymys ratkesi, kun talonpoika Theis Lundegaard äkisti kehotti kaikkia niitä nousemaan, jotka eivät halua juutalaisia maahan. Enemmistö edustajista nousi seisomaan ja niin luotiin pohja perustuslain "juutalaisparagrafille".