Pussihukka
Viimeinen tunnettu pussihukka pyydystettiin elävänä vuonna 1933, ja se kuoli 1936 Hobartin eläintarhassa. Samana vuonna pussihukka rauhoitettiin Tasmaniassa. Vuonna 1966 Lounais-Tasmaniaan perustettiin 647 000 hehtaarin laajuinen luonnonsuojelualue, mihin oli osasyynä se, että alueella saattoi elää pussihukkia. Eläimestä ei ole kuitenkaan saatu varmoja havaintoja lukuisista tutkimuksista huolimatta. Australialainen eläintieteilijä David Fleay kertoi uskovansa, että hänen pyydyksessään oli yksi pussihukkayksilö vielä vuonna 1945, ja sen jälkeenkin on löydetty pussihukan jättämiksi epäiltyjä jalanjälkiä. Monet uskovat pussihukkia olevan yhä elossa, ja havaintoja väitetään tehdyn varsinkin Länsi- ja Lounais-Tasmanian vuoristoerämaissa.
Rochus Misch
Misch joutui Neuvostoliiton vangiksi paettuaan Führerbunkerista 2. toukokuuta 1945 vain kaksi tuntia ennen kuin puna-armeija valtasi bunkkerin. Hän vietti yhdeksän vuotta vankileirillä, minkä aikana häntä kidutettiin jotta hän kertoisi Hitlerin tarkan kohtalon. Vapauduttuaan vuonna 1954 hän palasi Berliiniin, jossa hän asui kahden kilometrin päässä Führerbunkerista. Bunkkerin löydyttyä uudelleen 1990-luvulla Misch vastusti bunkkerin tuhoamista selittäen sen olevan tärkeä osa maailmanhistoriaa. Misch kirjoitti muistelmistaan kirjan "Der letzte Zeuge" ("The Last Witness"), joka julkaistiin vuonna 2008. Siegfried Knappen kuoltua 1. joulukuuta 2008 Misch oli viimeinen elossa oleva Führerbunkerissa asunut henkilö.