Ilmasodankäynnin historia
Ilmalaiva keksittiin vuonna 1852. Ferdinand von Zeppelinin jäykkä ilmalaiva lensi ensi kerran vuonna 1900 ja Wrightin veljesten lentokone lensi vuonna 1903. Molempien mahdollisuudet sodankäynnissä havaittiin heti. Ilmalaivan merkitys jäi kuitenkin kaksikosta vähäisemmäksi ja ne vedettiin palveluksesta vuonna 1916. Lentokoneiden kehitykseen panostettiin Wrightin veljesten ensimmäisen moottoroidun lentokoneen jälkeen. Yhdysvalloissa perustettiin viestijoukkojen alaisuuteen lentämistä tutkinut kolmimiehinen osasto 1. elokuuta 1907. Vuonna 1908 viestijoukot järjestivät tarjouskilpailun, jonka jälkeen joukot ostivat Wrightin veljeksiltä yhdeksän lentokonetta. Ranska ja Saksa perustivat vuonna 1910 omat ilmavoimansa ja kaksi vuotta myöhemmin seurasi Britannia.
Ilmalaiva ensimmäisessä maailmansodassa
Britit pommittivat kahden lentokoneen osastolla 6.–7. kesäkuuta 1915 saksalaisten Everen ilmalaivahallia ja tuhosivat ilmalaiva Z 38 maahan. Saman hyökkäyksen kolmas lentokone harhautui joukosta. Morane-Saulnier-konetta lensi Reginald Warneford. Hän kohtasi sattumalta ilmalaiva Z 37:n. Ilmalaiva ajoi konetuliaseiden tulella Warnefordin pois. Ilmalaiva alkoi nousta hyvin korkealle. Warneford kiipesi hitaasti 3350 metriin. Ilmalaiva laski korkeutta, ja Warneford jäi ilmalaivan yläpuolelle. Hän pudotti kuusi pommia ilmalaivan kattoon. Ilmalaiva räjähti, ja vaurioitti Warnefordin heikkoa puurakenteista yksitasoa, ja hän teki pakkolaskun vihollisen linjojen taakse. Warneford korjasi vaurioituneen polttoaineletkun ja palasi takaisin kotiin. LZ 37 oli ensimmäinen lentokoneen pudottama zeppeliini. Warneford palkittiin Viktorian ristillä.