Meripihka
Kivikaudelta saakka meripihkaa on saatu erityisen runsaasti nykyisten Liettuan ja Kaliningradin alueen rannoilta. Sitä käytettiin mm. korujen raaka-aineena. Suomessa raakameripihkaa on löydetty pieneltä alalta pellolta Inkoosta, lisäksi on muutamia hajalöytöjä Paraisilta ja Nauvosta. Mahdollisesti jäät ovat kuljettaneet sitä jostain eteläisemmältä Itämereltä. Suomesta meripihkaa on löydetty myös kivikautisilta asuinpaikoilta, kuten Yli-Iin Kierikistä. Meripihkaa kutsutaan myös nimellä "kivikauden kulta".
Kreikkalaiset ja roomalaiset hankkivat arvostamansa meripihkan vaihtamalla sitä metalleihin ja pronssiesineisiin. Meripihka oli tärkeä vaihdon väline tuohon aikaan. Useiden kielten sähköä tarkoittava sana tulee kreikan kielen meripihkaa merkitsevästä sanasta "elektron", sillä meripihka sähköistyy helposti hangattaessa.
Mehiläinen (kirja)
Kirja alkaa sadan miljoonan vuoden takaisesta ajasta, jolloin mehiläisiä on ainakin ollut, sillä on löydetty vanhaa meripihkaa, jossa on jähmettynyt raidallinen hyönteinen. Kirjan kullakin aukeamalla käsitellään yhtä mehiläiseen liittyvää aihetta. Viimeinen aukeama on omistettu pienille tietoiskuille, kuten että jäätyään eläkkeelle salapoliisi Sherlock Holmes ryhtyi harrastamaan mehiläisten hoitoa ja kirjoitti aiheesta opaskirjan "Practical Handbook of Bee Culture, with some Observations upon the Segregation of the Queen" ('Mehiläishoidon käytännön oppikirja – sisältää huomioita kuningattaren eristämisestä').