Saksan interventio Suomen sisällissodassa
Saksalaiset tarvitsivat kipeästi miehiä länsirintamalla, minkä vuoksi Suomeen pystyttiin lähettämään vain rajallisesti joukkoja. Maaliskuun aikana Danzigissa koottiin 9 445 miehen vahvuinen "Ostsee-Division" eli Saksan Itämeren-divisioona, jonka komentajaksi määrättiin kenraalimajuri Rüdiger von der Goltz. Lähes 10 000 miehen lisäksi Suomeen laivattiin yli 3 000 hevosta sekä valtava määrä aseita, ammuksia, elintarvikkeita ja muita varusteita. Taistelu- ja huoltojoukkojen ohella saapui myös muun muassa filmiryhmä, joka saksalaisten etenemisen aikana tallensi paljon ainutlaatuista kuvamateriaalia sisällissodasta. Kontra-amiraali Hugo Meurerin komentama laivasto-osasto koostui kaikkiaan noin sadasta erikokoisesta keisarillisen laivaston aluksesta. Sen mukana palasi myös 380 Pellingin taistelun jälkeen Suomenlahden ylitse paennutta Itä-Uudenmaan suojeluskuntalaista. Valkoisen armeijan edustajaksi divisioonan esikuntaan nimitettiin eversti Wilhelm Thesleff.
Kuninkaallisen laivaston sotatoimet Itämerellä 1918–1920
Brittien laivastotoiminta Itämerellä mahdollistui Saksan tehtyä aselevon ensimmäisessä maailmansodassa 11. marraskuuta 1918. Aseleposopimuksen 12. artiklan mukaan saksalaisten tuli vetäytyä Venäjän keisarikunnalle kuuluneelta alueelta vasta sitten, kun ympärysvallat pitivät vetäytymistä mahdollisena ottaen huomioon alueen sisäisen tilanteen. Käytännössä muotoilu tarkoitti sitä, että saksalaiset jäisivät paikoilleen poliisijoukoksi ylläpitämään yleistä järjestystä ja turvallisuutta eli tarvittaessa taistelemaan virolaisia ja latvialaisia bolševikkeja ja näitä tukevia neuvostovenäläisiä vastaan, kunnes ympärysvallat kykenisivät löytämään jonkin ratkaisun yhdessä Latvian ja Viron hallitusten kanssa.