Tieteellinen vallankumous
Tieteellinen vallankumous (myös tieteen tai luonnontieteiden vallankumous) on tieteenhistoriassa käytetty nimitys noin vuosien 1500–1700 välisenä aikana tapahtuneelle luonnontieteiden edistykselle. Ajalle oli tyypillistä kokeellisten menetelmien käyttö tiedon hankkimisessa. Luonnon ilmiöitä pyrittiin kuvaamaan mahdollisimman tarkasti matemaattisin keinoin. Tieteellisen vallankumouksen myötä siis hylättiin Aristoteleen ja muiden antiikin aikaisten kirjoittajien sitä ennen saavuttama auktoriteetti­asema ja siirryttiin käyttämään niitä perusmenetelmiä, joita käytetään edelleen tutkimuksessa. Järkiperäisen ajattelun kehittymisen ja kirkosta irtaantumisen myötä myös kirkon asema tieteen auktoriteettina katosi. Uskonnollisia tekstejä kritisoivan ja uskonnollisiin teksteihin perustavan tieteen välille syntyi jännite, joka ei ole hävinnyt vieläkään. Maantieteellisesti ajankohdan tapahtumat sijoittuvat Eurooppaan, ja yhteiskunnallisessa hierarkiassa tapahtumat koskivat oppineista koostunutta eliittiä; koko kansaa koskevaksi saavutukset tulivat pitkälti vasta teollisen vallankumouksen myötä. Tieteellisen vallankumouksen muutokset ja perintö ovat niin keskeisiä, että sen sanotaan synnyttäneen nykyaikaisen tieteen mallin. Yhtä lailla tieteellinen vallankumous on nähty vaiheena länsimaisen ajattelun vapautumisessa uskonpuhdistuksen ja renessanssin tapaan.
Toinen teollinen vallankumous
1700-luvulla Ranska oli suurvalta ja kilpaili tasaväkisesti Englannin kanssa merten herruudesta. Väestöltään Ranska oli Venäjän jälkeen Euroopan toiseksi suurin. Tieteellisessä kehityksessä Ranska oli johtava valtio vielä 1700-luvulla ja siellä kehitettiin teollisuuteen merkittävästi vaikuttaneita koneita, kuten esimerkiksi nauhaohjattu kuviokutomakone, niin sanottu Jacquardkutomakone. Napoleonin johdolla Ranska onnistui valloittamaan suuren osan Euroopasta 1800-luvun alussa. Kuitenkin Ranskan kehitys oli 1800-luvulla huomattavasti hitaampaa kuin naapurimaiden. 1870-71 käyty Saksan–Ranskan sota paljasti Ranskan heikon teknologisen tason. Tilastollisesti Ranskan talous kasvoi 1,2% vuodessa välillä 1820-1910, kun Saksassa kasvu oli 1,3%. Tästä pienestä erosta tuli pitkällä aikavälillä merkittävä ja Saksa ohitti Ranskan bruttokansantulossa. Ranskan väestö ei juurikaan kasvanut koko 1800-luvun aikana. Ranskan väestöstä vielä 1900-luvun vaihteessa asui maaseudulla kaksi kolmannesta.