K-vitamiinit
K-vitamiinit ovat pääasiassa veren hyytymiseen ja kalsiumin aineenvaihduntaan tarvittavia vitamiineja, joista tärkeimmät ovat K1-vitamiini ja K2-vitamiinit. K-vitamiinit ovat rasvaliukoisia, joten ne eivät poistu helposti kehosta. Ihmisen elimistössä (suolistossa) syntyy yleensä normaaliflooran ansiosta riittävästi K-vitamiinia, joten sen saamisesta ei tarvitse erityisesti huolehtia. Sen sijaan veritulpan jälkeen ohennuslääkitystä saavien on syytä varoa, ettei ruoasta tule liikaa K-vitamiinia. K-vitamiinin nimeäminen ei noudata muiden vitamiinien kohdalla käytettyä aakkosellista järjestystä, koska kun vitamiini löydettiin, löydöksestä kertova artikkeli julkaistiin saksalaisessa julkaisussa ja vitaminiinia kutsuttiin nimellä "Koagulationsvitamin" (koagulaatiovitamiini), mistä syntyi vitamiinin K-kirjain.
Vitamiini
Vuonna 1931 Albert Szent-Györgyi ja Josef Svirbely esittivät, että tuolloin "heksuronihappona" tunnettu aine oli sama kuin C-vitamiini. Hän antoi siitä näytteen Charles Glen Kingille, joka todensi sen parantavan keri­pukin tutkittuaan asiaa marsuilla. Myös Karrer ja Norman Hawort vahvistivat asian oikeaksi. Vuonna 1937 Szent-Györgyi sai löydöstään Nobelin lääke­tieteen palkinnon. Vuonna 1943 palkinto myönnettiin Edward Adelbert Doisylle ja Henrik Damille K-vitamiinin löytämisestä ja sen kemiallisen rakenteen selvittämisestä. Vuonna 1967 palkinnon sai George Wald havainnostaan, että A-vitamiini saattaa suoraan osallistua erääseen fysio­logiseen prosessiin.