Norjan historia
Tanska liittyi Napoleonin puolelle sen sodissa muita Euroopan suurvaltoja vastaan. Voittajat päättivät ottaa Tanskalta Norjan ja antaa sen Ruotsin kuninkaalle Kielin rauhassa tammikuussa 1814. Ruotsi puolestaan oli menettänyt Suomen 1809 Haminan rauhassa Venäjälle. Norja kuitenkin julistautui itsenäiseksi Eidsvollin kansalliskokouksessa 17. toukokuuta 1814, jolloin maalle vahvistettiin myös perustuslaki. Norjan kuninkaaksi valittiin Norjan käskynhaltijana toiminut Tanskan kruununprinssi Kristian Fredrik. Ruotsi kuitenkin pakotti Norjan personaaliunioniin maiden oltua kahden viikon ajan sotatilassa, mutta maa säilytti kokouksessa määritellyn perustuslakinsa. Kuninkaaksi valittiin Ruotsin kuningas Kaarle XIII.
Eidsvollin kansalliskokous
Vaikka puolueen vastustajat ivasivat sitä ruotsalaispuolueena, he tuskin olivat sitä enempää kuin itsenäisyyspuolueen edustajat "tanskalaismielisiä". Kaikki puolueen edustajat sanoivat haluavansa täyttä itsenäisyyttä, mutta katsoivat, ettei sen säilyttäminen olisi vielä mahdollista. Puolue halusi mukauttaa perustuslain löyhään liittoon Ruotsin kanssa, koska he eivät uskoneet Norjan kykenevän puolustautuvan ruotsalaisten hyökkäystä vastaan. Täten olisi parasta varmistaa unionille mahdollisimman edulliset ehdot. Puolueen mukaan kansalliskokous voisi myös itse päättää mistä tahansa asiasta ja sen tulisi siten jatkaa toimintaansa myös perustuslain valmistumisen jälkeen.