Kasaarien kaanikunta
Kasaarien kaanikunta (650–969) oli varhaiskeskiaikainen valtio, jonka perusti kasaarien paimentolaiskansa. Kasaarien kaanikunta syntyi eroamalla Länsiturkkilaisesta kaanikunnasta. Kasaarien kaanikunta hallitsi suurimmillaan Kaukasiaa, Volga-joen ala-ja keskijuoksua, nykyisen Kazakstanin luoteisosia, Asovanmeren rantoja, Krimin itäosia sekä Itä-Euroopan aro- ja metsäaroseutuja Dnepr-joelle asti. Kaanikunnan keskus sijaitsi aluksi nykyisen Dagestanin rannikkoseudulla, myöhemmin Volgan alajuoksulla. Osa hallitsevasta eliitistä kääntyi juutalaiseen uskoon. Osa itäslaavilaisista heimoista oli kasaarien liittolaisia ja maksoi veroja kasaareille. Kasaarien kaanikunta tuhoutui Kiovan Venäjän kanssa käytyjen sotien seurauksena 900-luvun lopulla.
Krimin kaanikunta
1300-luvun puolivälistä sisällissotien heikentämä Kultainen orda alkoi hajoamaan ja menettämään vaikutusvaltaansa. Aikaa myöten tataarit luopuivat paimentolaiselämästä ja perustivat alueelle omia kaupunkeja ja kyliään. Krimin tataarit nostivat joitakin kapinoita itsenäistyäkseen ordasta. Tšingis-kaanin pojanpojan Togon Temürin jälkeläisiin kuuluneet ruhtinaat olivat asettuneet eri puolille Krimin aluetta ja ottaneet sukunimekseen Giray. Suvun keskuudesta nousivat kaikki Krimin kaanit.