Vladimir Solovjov
Vladimir Sergejevitš Solovjov (; 28. tammikuuta 1853 Moskova – 13. elokuuta 1900 Uzkoje) oli venäläinen filosofi, runoilija ja mystikko. Hän oli vapaamielinen älykkö, joka yhdisti ajattelussaan sekä filosofisen loogisuuden että aidon uskonnollisen kokemuksen tavoittelun. Hän kuului 1900-luvun alussa vaikuttaneeseen niin sanottuun sofiologiseen koulukuntaan, johon kuuluivat myös Sergei Bulgakov ja Pavel Florenski. Solovjov haaveili universaalista kirkosta, protestanttien, katolisten ja ortodoksien yhdistymisestä takaisin vanhaksi alkukirkoksi. Hän vastusti uskonnollisten vähemmistöjen sortoa ja kuolemanrangaistusta.
Konstantin Simonov
Simonovin myöhemmät proosateokset heijastelevat toisen maailmansodan virallisessa tulkinnassa tapahtuneita muutoksia. Romaani "Elävät ja kuolleet" ("Živyje i mjortvyje") kuvaa puna-armeijan vetäytymistä sodan ensimmäisten viikkojen aikana, "Sotilaiksi ei synnytä" ("Soldatami ne roždajutsja", 1964) Stalingradin taisteluja ja "Viimeinen kesä" ("Posledneje leto", 1971) Valko-Venäjän vapauttamista vuonna 1944. Yhdessä ne muodostavat "Elävät ja kuolleet" -nimisen trilogian. Hruštšovin ”suojasään” hengessä kirjoitetut ensimmäiset osat sisältävät epäonnistuneen sodanjohdon ja turvallisuuselinten arvostelua, kun taas viimeisessä osassa Stalin näyttäytyy jälleen viisaana sotapäällikkönä. Parhaana pidetään ensimmäistä osaa ja sen erikseen julkaistuja lukuja "Pantelejev" ja "Levašov". Teos sai Lenin-palkinnon vuonna 1974.