Yhteiskuntatieteiden historia
Immanuel Kant oli 1700-luvun valistusajan saksalainen filosofi. Hän asetti inhimillisen hyödyn tavoittelun sijalle velvollisuuden ja moraalin. Hän pohti metafysiikkaa eli olemassaolon olemusta. Hän oli myös omaksunut aikakautensa yksilönvapauden aatteita ja piti ihmisiä tasa-arvoisina. Kantin pääteos on Puhtaan järjen kritiikki ("Kritik der reinen Vernunft", 1781).
Arthur Schopenhauer
Schopenhauerin näkemys siitä, että kantilainen "noumenon" oli sama kuin tahto, ansaitsee jonkin verran selitystä. Kantille "noumenon" oli sama kuin "oleva sellaisenaan", todellisuus joka oli aistien ja mielen ulkoisesta maailmasta antaman kuvan taustalla. Kantille nämä aistien ja mielen ilmiöt olivat pelkkää "fenomenaa", ilmiöitä. Schopenhauer erosi Kantista siinä, kuinka hän kuvasi "noumenonin" ja "fenomenonin" eron. Kantille oleva sellaisenaan oli ilmiöiden pohjalla. Schopenhauer taas uskoi "noumenonin" ja "fenomenonin" olevan saman kolikon kaksi puolta. Olevat sellaisenaan eivät aiheuttaneet ilmiöitä, vaan ilmiöt olivat vain tapa, jolla mielemme havaitsee olevan sellaisenaan. Tämä tapahtui riittävän syyn periaatteen nojalla. Schopenhauer selvitti tätä laajamittaisemmin väitöskirjassaan "Über die vierfache Wurzel des Satzes vom zureichenden Grunde" (”Riittävän syyn periaatteen nelinkertaisesta perustasta”, 1813).