Salamasota
Salamasota (, ) tarkoittaa nopeaa puolustuslinjojen läpi suunnattavaa hyökkäystä vihollisen taistelevien yksikköjen lamauttamiseksi. Hyökkäystä kuvaa sen raivokkuus, yllätyksellisyys ja aselajien saumaton yhteistyö. Salamasodan periaatteen esitti ensimmäisenä englantilainen kenraali J.F.C. Fuller, ja sitä sovellettiin ensimmäisen kerran Amiensin taistelussa 1918. Salamasodan teorian kehittivät lopulliseen muotoonsa saksalaiset sotateoreetikot ja sodanjohtajat ensimmäisen maailmansodan jälkeen 1900-luvun alkupuolella. Teoria pohjautui kuuluisan sotateoreetikon Carl von Clausewitzin teoksessaan "Sodankäynnistä" ("Vom Kriege") 1800-luvun puolivälissä esittämiin ”vallankumouksellisiin” käsityksiin esimerkiksi ratsuväen käytöstä. Panssarivaunuja voidaan pitää 1900-luvun vastineena ratsuväelle niin käyttötarkoitukseltaan kuin toimenkuvaltaankin. Myöhemmin osan nopean iskukyvyn voimasta ovat korvanneet toisessa maailmansodassa maataistelukoneet ja toisen maailmansodan jälkeen lisäksi myös taisteluhelikopterit.
Pullasota
Pullasota () oli lyhyt aseellinen yhteenotto Meksikon ja Ranskan välillä vuosina 1838–1839. Sota syttyi Ranskan tuettua kansalaistensa korvausvaatimuksia Meksikon valtiolta. Eräs korvausten hakija oli ranskalainen leipuri, jonka leipomon meksikolaiset sotilaat olivat ryöstäneet ja jonka mukaan sota sai nimensä. Ranskalaiset saarsivat ja hyökkäsivät Veracruzin rannikkokaupunkiin ja lopulta meksikolaiset taipuivat 600 000 peson sotakorvauksiin. Kaupungin puolustaminen teki kuitenkin meksikolaisesta Antonio López de Santa Annasta sotasankarin ja mahdollisti näin hänen diktaattorin oikeutensa myöhemmin.