Auto
Jo 1400-luvulla suunniteltiin itseliikkuvia ajoneuvoja, ja muun muassa Leonardo da Vinci pohti jousivoiman käyttöä kulkuneuvoissa. Myöhemmin Isaac Newton kehitti ajatuksen höyrypurkauksen voimalla liikkuvasta autosta. Ensimmäiset 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa syntyneet autot toimivatkin höyrykoneella, ja varhaisimmaksi autoksi sanotaan usein Nicolas Josef Cugnot’n kolmipyöräinen höyryauto vuodelta 1769. Se oli neljän kilometrin tuntinopeudella liikkuva armeijan käyttöön tarkoitettu kolmipyöräinen työkone, jonka tehtäviin kuului etenkin raskaiden tykkien vetäminen. Cugnot’n höyryautossa oli etupyörän edessä valtava boileri, jonka sisällä oleva vesi saatiin höyrystymään kuumentamalla. Höyry lisäsi painetta ja työnsi toisesta päästään eturenkaaseen kiinnitettyä mäntää ulospäin, jolloin auto nytkähti liikkeelle. Cugnot’n höyrykone oli yksitoiminen, eli höyrykone teki työtä vain yhteen suuntaan, mutta auton oma liike-energia työnsi männän takaisin. Ensimmäinen auto täytyi pysäyttää muutaman kerran tunnissa, jotta boileri saisi kerätyksi taas tarpeeksi höyrynpainetta. Seuraavana vuonna Cugnot teki toisen autonsa, joka pystyi kuljettamaan jo neljä matkustajaa. Valitettavasti hän sai kyseenalaisen kunnian kokea myös ensimmäisenä ihmisenä moottoriajoneuvo-onnettomuuden, minkä seurauksena Cugnot menetti rahoituksen keksintöihinsä.
Autokoulu
Ensimmäiset autot tulivat Suomeen tiettävästi jo 1800-luvun loppuvuosina, mutta kuljettajien ajotaitoa ja liikennesääntöjen – jotka annettiin yleensä kunnallisissa järjestyssäännöissä – tuntemusta ei tutkittu tuolloin millään tavoin. Varhaisin autojen rakennetta ja niillä ajamista käsittelevä teos oli maisteri Yrjö Weilinin vuonna 1906 suomeksi julkaisema "Automobiili ja sen hoito" Suomen ensimmäinen autokoulu mainitaan perustetun Turkuun vuonna 1912. Vielä 2000-luvun alussa oli toiminnassa useita 1920-luvun alkupuolella aloittaneita autokouluja. Määräykset kuljettajantutkinnosta annettiin eduskunnan vuonna 1922 hyväksymässä asetuksessa automobiililiikenteestä. Vuonna 1926 tuli voimaan ensimmäinen tieliikennelaki, jossa määrättiin, että opetusta moottoriajoneuvon kuljettamisessa sai antaa vain henkilö, jolla oli voimassa oleva ajokortti ja asianmukainen, erityisen tutkintolautakunnan myöntämä opetuslupa. Asetus moottoriajoneuvoliikenteestä vuodelta 1929 sisälsi yksityiskohtaiset määräykset ajo-opetuksesta ja kuljettajantutkinnosta sekä autokoulujen toiminnan valvonnasta, oppilaskirjanpidosta, opetustiloista ja -välineistä. Samasta vuodesta lähtien liikenneopettajien pätevyysvaatimukseksi tuli opettajakurssin ja -tutkinnon suorittaminen Ammattienedistämislaitoksessa. Nämä määräykset säilyivät pitkälti samanlaisina 1980-luvulle saakka.