Kirjallisuuden historia
Veda-kirjat on Intian niemimaalla syntyneen neljän hymnin ja rituaalitekstin kokoelma noin 1000-luvulta eaa. Niihin liittyvät löyhästi myöhemmin kirjoitetut upanishadit. Intian kahdesta kansalliseepoksesta pidempi on Mahabharata, lyhyempi Ramayana.
Intian kastilaitos
Kastilaitos jakaa intialaisen yhteiskunnan neljään pääkastiin eli "varnaan" (sanskritiksi वर्ण, varṇa 'väri; luokka'): "bramiineihin" (tai "brahmaani", oppineita, jotka ovat perehtyneet pyhiin kirjoituksiin, opettajia ja pappeja), "kshatriyoihin" (sotureita, joiden tehtävänä oli puolustaa maata), "vaišyoihin" (kauppiaat) ja "šudriin" (maanviljelijöitä ja käsityöläisiä). Nämä kastit mainitaan klassisessa Veda-kirjallisuudessa. Veda-ajalla luodun (noin 1300 eaa. – 1000 eaa.) Rigvedan viimeisessä hymnissä mainitaan neljäs varna šudrat. Rigvedassa kirjoitetaan: ”"bramiini oli hänen suunsa, hänen käsivarsistaan syntyi kšatrya, hänen reisistään tuli vaišya ja hänen jaloistaan syntyi šudra.”