Gustaf Mauritz Armfelt
Armfelt menehtyi rintatautiin 19. elokuuta 1814 57-vuotiaana Tsarskoje Selossa Pietarin lähellä. Hänet on haudattu sukuhautaan Halikon kirkkoon, lähelle omistamaansa Joensuun (Åminne) kartanoa. Viimeisinä vuosinaan 1811–1814 hän kunnosti kartanon päärakennusta ehtimättä kuitenkaan asua siellä. Armfeltien suku omisti kartanon 1786–1925.
Morits
Morits kääntyi pian myös Kaarle V:tä vastaan, sillä hän ei hyväksynyt keisarin pyrkimystä palauttaa katolinen usko väkisin Pohjois-Saksaan. Keisari myös piti vangittuna Schmalkaldenin liiton johtajiin kuulunutta Moritsin appea, Hessenin maakreivi Filip Jalomielistä, vaikka oli luvannut Moritsille taata tämän vapauden. Kun Kaarle V pyysi Moritsia valtaamaan kapinoivan Magdeburgin kaupungin, Morits kokosikin oman armeijansa ja solmi vuonna 1551 salaisen liiton Saksan protestanttisten ruhtinaiden ja Ranskan kuningas Henrik II:n kanssa. Henrik valtasi Metzin ja Verdunin ja Morits piiritti Frankfurtia, mutta ei onnistunut valtaamaan sitä. Keväällä 1552 Moritsin ja hänen uusien liittolaistensa armeijat valtasivat koko eteläisen Saksan ja uhkasivat jo Kaarle V:n päämajakaupunkia Innsbruckia, jolloin keisari joutui pakenemaan ja vapauttamaan vuodesta 1547 vankeina olleet Juhana Fredrikin ja Filip Jalomielisen. Alakynteen joutunut Kaarle oli pakotettu solmimaan elokuussa 1552 Passaun rauhansopimuksen, jolla taattiin protestanttien oikeudet Saksassa. Morits palasi nyt keisarin liittolaiseksi ja osallistui taisteluihin turkkilaisia vastaan Unkarissa. Sen jälkeen hän palasi Saksaan johtamaan sotaa aiempaa liittolaistaan, Passaun sopimuksen ulkopuolelle jättäytynyttä Brandenburg-Kulmbachin rajakreivi Albrekt II Alcibiadesta vastaan. Morits löi Albrektin armeijan Sievershausenin taistelussa 9. heinäkuuta 1553, mutta haavoittui itse kuolettavasti ja kuoli kaksi päivää myöhemmin.