Kirkkokari
Perimätiedon mukaan talonpoika Lalli surmasi Piispa Henrikin tammikuussa 1156 Köyliönjärven jäällä. Läheisestä saaresta muodostui myöhemmin keskiajalla pyhiinvaelluspaikka, jonne viimeistään 1400-luvun alussa rakennettiin Köyliön ensimmäinen kirkko tai kappeli. Se oli käytössä ainakin sadan vuoden ajan. Kirkkokari oli Pyhän Henrikin tienä tunnetun pyhiinvaellusreitin alkuperäinen lähtöpaikka, josta suunnattiin kohti piispa Henrikin hautapaikkaa Nousiaisten kirkkoa. Myöhemmin reitiksi vakiintui Turun tuomiokirkosta Kokemäellä sijaitsevaan Pyhän Henrikin saarnahuoneeseen johtava kulkureittien yhdistelmä, joka kulki myös Kirkkokarin kautta. Pyhiinvaellusperinne jatkui uskonpuhdistuksesta huolimatta ainakin 1600-luvulle saakka, jolloin Kirkkokarin tuntumassa mantereen puolella järjestettiin myös vilkkaita markkinoita. Niiden yhteydessä saarella pidettiin säännöllisesti jumalanpalveluksia. Pyhiinvaellukset ja uhrilahjojen tuonti Kirkkokarille hiipuivat lopullisesti vasta 1700-luvun aikana.
Eurajoen vesistö
Köyliönjoen valuma-alue koostuu Köyliönjoen keskikohdan alueesta ja Köyliönjärven valuma-alueesta. Köyliönjoen valuma-alueen pinta-ala on 265 km² ja sen laskujoki on Köyliönjoki, jonka pituus on 26,7 kilometriä. Se yhtyy Eurajokeen 36,4 kilometriä sen suusta ja on Köyliönjärven laskujoki. Köyliönjoen keskikohdan alueen pinta-ala on 96 km². Sen alueella on kaksi muuta järveä Ilmiinjärvi ja Laihianjärvi, joiden laskuojat ovat Ilmiinoja (5,4 km ja 11,1 km²) ja Järvioja.