Islam
Islam jakautuu kahteen pääsuuntaukseen, sunnalaisuuteen ja šiialaisuuteen, joiden sisällä puolestaan on erilaisia koulukuntia ja lahkoja. Lisäksi on ahmadiyyalaisia, ibadilaisia ja druuseja. Sufilaisuus on mystiikkaa korostava islamin suuntaus, jonka seuraajia löytyy niin šiialaisten kuin sunnien joukosta.
Nykyajan poliittiset radikaali-islamilaiset eli islamistiset liikkeet ja aseelliset ryhmät nojaavat pääasiassa fundamentalistisiin islamilaisiin suuntauksiin kuten wahhabismiin eli salafi-suuntaukseen tai intialaisen deobandi-koulukunnan opetuksiin. Tärkeänä periaatteena näissä suuntauksissa on käsite "jihad" (”pyrkimys johonkin”). Jihad on sekä henkistä kilvoittelua ihmisen sisäistä pahuutta vastaan että islamin puolustamista fyysisellä väkivallalla (ks. esim. Koraani, Suura 9:5), ja se on perinteisesti tulkittu myös pyhäksi sodaksi islamin levittämiseksi. Moderneissa maltillisemmissa tulkinnoissa aseellinen jihad tulkitaan kuitenkin oikeutetuksi vain puollustustarkoituksessa.
Takfir
Takfir () on islamissa käsite, joka tarkoittaa uskonnollisen yhteisön jäsenen julistamista "kafiriksi" eli uskottomaksi. Se on erityisesti ääri-islamilaisten käytössä, koska šarian mukaan muslimit eivät saa sotia toisiaan vastaan, mutta sota uskottomia vastaan on sallittua. Usein tämä oikeus katsotaan kuitenkin olevan vain Jumalalla. Käytäntö juontaa juurensa islamin alkuaikoihin, joskin se on pääosin määritelty vasta 1800-luvulla Iranissa. Nykyisin takfiria käyttävät pääasiassa sunnimuslimit. Takfirin julistamiseen ei ole vakiintunutta käytäntöä. Äärimmilleen se ovat vieneet islamin varhaisessa historiassa sen ensimmäinen lahko kharijiitit, joiden näkemyksen mukaan jokainen syntiä tehnyt on "kafir".