Leningradin piiritys
Leningradin piiritys () oli toisen maailmansodan aikana suoritettu sotilasoperaatio, jossa Leningradin (nyk. Pietari) maayhteydet muuhun Neuvostoliittoon katkaistiin. Piiritys alkoi 8. syyskuuta 1941, jolloin Saksan pohjoinen armeijaryhmä saavutti Laatokan rannan Leningradin itäpuolella. Saksalaisten saartorengas murtui 18. tammikuuta 1943, jolloin puna-armeija löi saksalaisjoukot Laatokan rannalta ja avasi pysyvän maayhteyden kaupunkiin. Toisen laskutavan mukaan piiritys päättyi vasta 27. tammikuuta 1944 kun Saksan joukot ajettiin 60–100 km:n päähän kaupungista Laukaanjoen tasalle.
Helmikuun vallankumouksen upseerisurmat Helsingissä
Kapina alkoi 16. maaliskuuta kello 19 jälkeen illalla linjalaiva "Andrei Pervozvannyilla", jossa miehistö ampui vahtiupseerin tämän yritettyä estää heitä viestimästä lipuin muiden alusten miehistöjen kanssa. Aluksessa toisensa jälkeen matruusit nostivat mastoihin punaiset lyhdyt vallankumouksen merkiksi ja alkoivat pian vangita sekä joissain tapauksissa ampua laivoissa omia upseereitaan. "Andrei Pervozvannyin" miehistö ampui muun muassa 2. linjalaivaprikaatin komentajan, kontra-amiraali Arkadi Nebolsinin tämän ollessa lähdössä alukselta tai saapumassa sinne. Eräitä upseereja kerrottiin myös nuijitun kuoliaiksi muokareilla tai upotetun elävinä avantoihin painot jaloissa. Muistelmateoksissa on kuvailtu vielä julmempiakin teloitustapoja. Kapinointi levisi nopeasti Viaporin varuskuntaan ja Helsingin alueelle sijoitettuihin maavoimien yksiköihin. Upseereita saatettiin ampua sattumanvaraisesti kadulla, jos he eivät suostuneet kiinnittämään rintaansa vallankumouksen tunnuksena käytettyä punaista nauhaa. Kaupungilla kierrelleet sotilaat ampuivat myös pari kenraalikuvernöörinkanslian venäläistä virkamiestä. Helsingin poliisimestari Walmqvist haavoittui yhdessä ammuskelussa lievästi. Varmistaakseen oman turvallisuutensa monet helsinkiläiset alkoivat pitää punaista nauhaa esillä kaupungilla liikkuessaan.