Silkkitie
Silkkitie koostui useista risteilevistä ja polveilevista reiteistä ja poluista. Koska maassa ei yleensä näkynyt valmista reittiä, matkaajat palkkasivat aina matkan varrelta paikallisia oppaita etappien välille. Jos jokin reitti osoittautui vaikeakulkuiseksi, matkaajat vaihtoivat sen toiseen. Reitit kulkivat kaupunkien välillä. Monet kaupungit olivat puoli-itsenäisiä kaupunkivaltioita, joiden hallitsijat valvoivat kauppaa sekä ostivat tavaraa.
Tōkaidō
Tōkaidō (東海道, "itäinen meritie") oli kauppareitti Japanissa. Se seuraili Honshūn saaren itärannikkoa ja yhdisti Edon (eli nykyisen Tokion) ja keisarillisen pääkaupungin Kioton toisiinsa. Reitti oli 514 kilometriä pitkä ja päättyi Edon Nihonbashi-sillalle. Se oli tärkein Edon viidestä maantiestä. Tokugawa Ieyasu vihki sen käyttöön vuonna 1603. Reitin varrelle rakennettiin 53 pysähdyspaikkaa 8–12 kilometrin välein. Ne tarjosivat suojaa ja palveluita matkalaisille. Iyeasu edellytti kaikkien daimioidensa käyvän vähintään kerran vuodessa Edossa. Daimioiden saattueissa saattoi kulkea tuhansia miehiä. Niiden majoittaminen ja ruokkiminen kulutti tienvarren voimavaroja suuresti.