Ernest Rutherford
McGill yliopistossa olonsa aikana Rutherford otti laboratorioonsa yhä useampia tutkijaopiskelijoita, mukaan lukien naisia joita tuohon aikaan opiskeli yliopistossa vain muutamia. Hän oli kysytty puhuja ja lehtiartikkeleiden kirjoittaja. Hänet valittiin vuonna 1900 Kanadan ja 1903 Lontoon Royal of Society jäseneksi. Hän kirjoitti tällä kaudella myös tärkeimpiä radioaktiivisuuden oppikirjoja. Hänen ensimmäisen kirjansa Radioactivity julkaistiin vuonna 1904. Hänelle myönnettiin apurahoja, hän sai mitaleita ja paljon työtarjouksia. Myöhemmin vuonna 1908 hän sain Nobelin kemian palkinnon tutkimuksistaan alkuaineiden hajoamisesta sekä radioaktiivisten aineiden kemiallisista tuloksistaan. Hämmentynyt Rutherford usein kertoi ystävilleen, että nopein muutos minkä hän tiesi, oli hänen siirtyminen fyysikosta kemistiksi.
Ihmiskunnan 100 suurinta
Kirjan ensimmäinen painos ilmestyi 1978. Vuonna 1992 tekijä laati teoksesta uusitun laitoksen. Siinä olivat mukana pääasiassa samat henkilöt, mutta jossakin määrin eri järjestyksessä. Koska Neuvostoliitto oli hajonnut ensimmäisen laitoksen ilmestymisen jälkeen, joutuivat Karl Marx, Lenin ja Stalin sekä myös Mao siirtymään alemmille sijaluvuille, Adam Smith ja Thomas Jefferson sitä vastoin korkeammille. Ainoat kokonaan uudet henkilöt uudessa painoksessa olivat Ernest Rutherford, joka useiden arvostelijoiden mukaan olisi kuulunut alkuperäisellekin listalle, sekä Henry Ford ja Mihail Gorbatšov. Näiden tieltä jouduttiin listalta poistamaan Henri Becquerel ja Pablo Picasso sekä alkuperäisen listan viimeisenä ollut Niels Bohr.