Ernest Rutherford
McGill yliopistossa olonsa aikana Rutherford otti laboratorioonsa yhä useampia tutkijaopiskelijoita, mukaan lukien naisia joita tuohon aikaan opiskeli yliopistossa vain muutamia. Hän oli kysytty puhuja ja lehtiartikkeleiden kirjoittaja. Hänet valittiin vuonna 1900 Kanadan ja 1903 Lontoon Royal of Society jäseneksi. Hän kirjoitti tällä kaudella myös tärkeimpiä radioaktiivisuuden oppikirjoja. Hänen ensimmäisen kirjansa Radioactivity julkaistiin vuonna 1904. Hänelle myönnettiin apurahoja, hän sai mitaleita ja paljon työtarjouksia. Myöhemmin vuonna 1908 hän sain Nobelin kemian palkinnon tutkimuksistaan alkuaineiden hajoamisesta sekä radioaktiivisten aineiden kemiallisista tuloksistaan. Hämmentynyt Rutherford usein kertoi ystävilleen, että nopein muutos minkä hän tiesi, oli hänen siirtyminen fyysikosta kemistiksi.
Joseph Franklin Rutherford
Pian valintansa jälkeen Rutherford julkaisi Russellin Raamatuntutkielmien seitsemännen osan, ""The Finished Mystery"" ("Täyttynyt salaisuus"). Teos, joka sisälsi Ilmestyskirjan, Hesekielin ja Laulujen laulun yksityiskohtaisen kommentaarin, esiteltiin Russellin kuolemanjälkeen julkaistuna teoksena, jonka olivat saattaneet painokuntoon kaksi Vartiotorniseuran nuorta virkailijaa, George F. Fisher ja Clayton J. Woodworth. Monet raamatuntutkijat kieltäytyivät kuitenkin hyväksymästä teosta Russellin kirjoittamaksi, heidän mielestään se oli Rutherfordin laatima väärennös. Lisäksi kirja sisälsi harvinaisen voimakkaita ja suorasanaisia hyökkäyksiä kristillisiä kirkkoja ja niiden papistoa vastaan. Kristilliset kirkot olivat raivoissaan kirjan julkaisusta, ja ne vaativat sen kieltämistä. Valtiovallan edustajat taas sanoivat kirjan lietsovat sodanvastaisuutta ja kehottavan kieltäytymiseen aseista. Ensimmäisen maailmansodan riehuessa tätä pidettiin hyvin pahana asiana.