Osmanien valtakunta
Turkkilaiset nousivat Vähässä-Aasiassa, kun seldžukit vuonna 1071 kukistivat Manzikertin taistelussa Bysantin joukot. Heimon yksi haara perusti tämän jälkeen Rūmin sulttaanikunnan. Vuonna 1301 rum-seldžukkien soturiyhteisön johtaja Osman I (Uthmān) otti sulttaanin arvonimen ja julisti maan itsenäiseksi Ottomaanivaltioksi pääkaupunkinaan Söğüt. Murad I:n aikana osmanit valtasivat Edirnen, jonka jälkeen suurvisiiri Çandarlı Halil pašša loi valtakunnalle uuden armeijan janitsaarit.
Osmanien valtakunta
Krimin niemimaan omistus, Balkanin ja Mustanmeren hallinta sekä Venäjän halu saada lämpimänveden satama Mustanmeren rannalta ja näin ympärivuotinen kulku Välimerelle olivat kysymyksiä, joiden vuoksi Venäjä ja Osmanien valtakunta kävivät keskenään monta sotaa samoilla alueilla. Samat kysymykset olivat syynä myös Krimin sodan syttymiseen, vaikka pinnalta katsoen syy oli uskonnollinen. Vuonna 1774 Kutšuk Kainardžissa solmitun rauhan mukaan osmanit sallivat Venäjälle oikeuden rakentaa ortodoksinen katedraali Istanbuliin. Venäläiset, jotka kokivat olevansa ortodoksisen kirkon suojelijoita, laajensivat tämän oikeuden kattamaan koko Osmanien valtakunnan alueilla asuvien ortodoksien edunvalvontaa ja julistivat Venäjän ortodoksien suojelijaksi turkkilaisten alueilla. Osmanit kuitenkin kiistivät tällaisen oikeuden olemassaolon ja uusi sota alkoi lokakuussa 1853.