Luonto (mytologia)
Luonto oli karjalaisten vanhan käsityksen mukaan ihmisen (tai ehkä muunkin persoonan omaavaksi koetun asian tai ilmiön) suojelushaltija. Tämän olennon nimestä on tullut sekä ympäristöä tarkoittava sana luonto että perustavanlaatuisia ihmisen tai eläimen henkisiä piirteitä tarkoittava sana luonne.
Luonto vastaa hieman kristinuskon suojelusenkeliä. Jokaisella ihmisellä on luonto, joka seuraa häntä suojellen ja tuoden onnea. Voimakasluontoiset ihmiset eli ne, joilla on voimakas luontohaltija, menestyvät usein paremmin kuin heikkoluontoiset. Luonto esiintyy toisinaan ihmisen kaksoisolentona. Luonto voi kulkea ihmisen edellä ikään kuin ihmisen kuvajaisena. Tällä tavoin on selitetty etiäisiä.
Kalevalainen runous
Tärkeä osa kalevalaista runoutta ovat myyttiset kertomukset. Kalevala on koottu pääasiassa myyttisistä kertomuksista, mutta mukana on myös loitsuja ja esimerkiksi häärunoutta. Eri myyttisiä aiheita on tunnettu lukuisia. Levinneisyytensä ja suosionsa perusteella tärkeimpiä myyttejä lienevät olleet kertomukset maailman synnystä ja Sammosta. Sampotarusto liittyy ihmeelliseen Sampo-esineeseen ja sankarien maan ja Pohjolan välisiin suhteisiin.