Ensimmäinen ristiretki
Ristiretkiaatteen voidaan katsoa alkaneen tämän saarnan seurauksena. Kokouksen jälkeen Urbanus jatkoi asian puolesta saarnaamista Ranskan eri osissa. Joulunakin hän saarnasi ristiretken puolesta Limogesissa ja jatkoi asiansa ajamista aina vuoden 1096 syyskuulle saakka. Hänen ajatuksensa saivat Ranskan alueella hurmoksellisen vastaanoton eikä juuri kukaan uskonut häviön olevan mahdollista. Urbanus oli jo pitemmän aikaa pyrkinyt keräämään Ranskassa vapaaehtoisia kreikkalaisten (bysanttilaisten) auttamiseksi, sillä hän neuvotteli jo paaviutensa alkuaikoina Aleksios I:n kanssa idän ja lännen kirkon välisestä suhteesta. Lisäksi Urbanus oli vuonna 1089 katalonialaisille osoitetussa kirjeessään vannonut, että kaikki Tarragonan uudelleenvaltaamiseen osallistuneet saisivat syntinsä anteeksi, minkä hän toisti uudemman kerran vuonna 1091. Onkin hyvin mahdollista, että ensimmäinen ristiretki oli osa Urbanus II:n vihamielistä sotaa koko islaminuskoa vastaan.
Toinen ristiretki
Iberian niemimaa eli nykyisen Espanjan ja Portugalin alue oli jo ennen ensimmäistä ristiretkeä ollut suurimmaksi osaksi muslimivalloittajien hallinnassa. Tilanne näytti kristittyjen kannalta huolestuttavalta, joten paavi Eugenius III määräsi keväällä vuonna 1147 ristiretken laajentamista koskemaan myös Iberiaa. Toukokuussa joukko englantilaisia, saksalaisia, flaameja ja normadilaisia ristiretkeläisiä oli lähtenyt Dartmouthista ja huonon sään sekä merenkulun vuoksi joutuivat nousemaan maihin kesäkuun 16. päivänä Portossa, nykyisen Portugalin pohjoisrannalla. Maissa ollessaan ristiretkeläiset suostuteltiin tapaamaan Alfonso I, joka pyysi matkalaisia auttamaan maurien hallitseman Lissabonin valtaamisessa. Ristiretkeläiset suostuivat pyyntöön ja Lissabonin piiritys aloitettiin 1. heinäkuuta. Piiritys keski aina lokakuun loppuun saakka ja päättyi maurien tappioon. Osa retkeläisistä jäi Iberiaan kun toiset jatkoivat talven mentyä ohitse meriteitse Pyhälle maalle.