Alankomaiden hallitsija
Alankomaiden hallitsijoista oli ensimmäinen vuosina 1806–1810 hallinnut Ranskan keisarin Napoleon I:n veli Ludvig Bonaparte, jonka Alankomaat vallannut Napoleon asetti perustamansa Hollannin kuningaskunnan nukkevaltion hallitsijaksi. Nykyinen monarkia perustettiin Wienin kongressissa 1815, kun Eurooppaa järjesteltiin uudelleen Napoleonin kukistumisen jälkeen. Tuolloin Alankomaihin kuuluivat myös nykyiset Belgia ja Luxemburg. Belgia itsenäistyi 1830. Vilhelm III:n kuoltua hallitsijaksi tuli hänen tyttärensä Vilhelmiina, mutta Luxemburgin laki ei sallinut naispuolista hallitsijaa, joten Luxemburgin hallitsijaksi tuli Nassaun entinen herttua Aadolf.
Valtionpäämies
Historian saatossa on ollut erilaisia valtionpäämiehen asemia, ja valtionpäämiehestä on käytetty monia eri nimityksiä ja arvonimiä. Nykyisin valtionpäämies on tasavalloissa tyypillisesti presidentti, monarkioissa monarkki kuten kuningas (kuningatar), keisari (keisarinna), ruhtinas (ruhtinatar), emiiri tai paavi tai monarkin edustajana kenraalikuvernööri tai monarkin ollessa estyneenä sijaishallitsija tai valtionhoitaja. Nykyään suurella osalla valtionpäämiehistä ei ole kovin suurta poliittista valtaa, jolloin ylin vallankäyttäjä on useimmiten pääministeri. Esim. Suomen presidentin valtaa on huomattavasti vähennetty viime vuosikymmeninä, ja Ruotsissa kuninkaalla ei vuodesta 1975 lähtien ollut poliittista valtaa enää lainkaan. Silti edelleen kaikkien valtionpäämiesten tehtävänä on olla valtion symboli.