Venäjän väliaikainen hallitus
Venäjän väliaikainen hallitus oli Venäjän tasavallan hallituksena vuonna 1917. Se syntyi helmikuun vallankumouksessa maaliskuussa 1917, kun viimeinen keisari Nikolai II painostettiin luopumaan keisariudestaan, jota hänen veljensä suuriruhtinas Mikael Aleksandrovitš Romanov kieltäytyi ottamasta vastaan. Pietarissa toimivaa väliaikaista hallitusta johti ensin ruhtinas Georgi Lvov ja suurin osa ministereistä oli liberaaleja perustuslaillisdemokraatteja (”kadettipuolue”). Heinäkuussa hallituksen johtoon nousi sosialistivallankumouksellinen (”eserrä”) Aleksandr Kerenski, joka hallitsi lopulta käytännössä diktaattorina.
Venäjän historia
Vallankumoukselliset murhasivat Aleksanteri II:n kotitekoisella pommilla 1. maaliskuuta 1881. Valtaan astui hänen poikansa Aleksanteri III (hallitsi 1881–1894), joka jatkoi hallinnon otteen tiukentamista järjestämällä poliisin Ohranaksi, joka asetettiin sisäministeriön alaisuuteen ja sille annettiin erikoisvaltuudet. Yrityksessä pelastaa Venäjä modernismilta, Aleksanteri III pani toimeen uskonnollisen sensuurin, vainosi vähemmistöuskontoja ja -kansoja, aloitti juutalaisten vainot ja pienensi yliopistojen määräysvaltaa. Puolalaiset, suomalaiset, latvialaiset, liettualaiset ja ukrainalaiset reagoivat yhtenäistämispyrkimyksiin kiihtyvällä nationalismilla ja monet juutalaiset liittyivät radikaaleihin liikkeisiin.