Yhdistyneet kansakunnat
Akselivaltoja vastaan taistelleet liittoutuneet 26 valtiota allekirjoittivat tammikuussa 1942 Yhdistyneiden kansakuntien julistuksen, jonka pohjana toimi Atlantin julistus ja jossa käytettiin ensimmäistä kertaa termiä Yhdistyneet kansakunnat. Liittoutuneiden lisäksi julistuksen allekirjoitti 21 muuta valtiota. Britannian, Kiinan, Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton edustajat määrittelivät lokakuussa 1943 Moskovan julistuksissa, että kansainvälisen rauhan ylläpitämiseksi oli perustettava kansainvälinen järjestö. Sen hallintorakenteita alettiin suunnitella Dumbarton Oaksin konferenssissa lokakuussa 1944. Jaltan konferenssissa helmikuussa 1945 sovittiin kansakuntien kokouksien järjestämisestä San Franciscossa.
Juho Kusti Paasikivi
Suomen jäsenhakemus Yhdistyneissä Kansakunnissa oli pantu vireille jo Pariisin rauhansopimuksen solmimisen jälkeen, mutta se oli juuttunut suurvaltojen erimielisyyksiin. Paasikivi oli aluksi miltei hyvillään Suomen pysymisestä YK:n ulkopuolella, koska maailmanjärjestössä käsiteltiin monia sellaisia suurvaltaristiriitoja – muiden muassa Korean sota –, joista hän halusi Suomen pysyvän erossa. Aikaa myöten hän kallistui kuitenkin sille kannalle, että YK:n jäsenyydestä saattaisi sittenkin olla hyötyä Suomelle ja muille pienille valtioille. Alkuvuonna 1954 Paasikivi kirjoitti jo, että Suomelle olisi enemmän etua YK:n jäsenyydestä kuin järjestön ulkopuolella pysymisestä. Tilanne laukesi ”Geneven hengen” ansiosta loppuvuonna 1955, kun YK hyväksyi kaikki jonossa olleet jäsenhakemukset ja otti joukkoonsa Suomen ja 15 muuta valtiota.