Merivesi
Meriveden suola on pääasiassa kallio- ja maaperästä siihen liuennutta natriumkloridia.
Saari-Soljanen
Vedenlaatua on tutkittu lukuisia kertoja vuosien 1980–2006 aikana. Järven vesi on kirkasta ja sen humuspitoisuus on alhainen. Veden väri on lievästi värjäytynyttä, mutta se on hapanta. Happamuustaso (pH) on suoalueen huuhtoutumisesta ja vähäisestä veden vaihtumisesta johtuen vaihdellut arvojen 4,7 ja 5,1 välillä. Tämä on kaloillekin vaikea elinympäristö niin happamuuden kuin vähäravinteisuuden osalta. Typpipitoisuudet ovat karuille ja kirkasvetisille järville tyypillisen matalat. Fosforipitoisuudet ovat nekin vain 5–11 µg/l. Happitilanne on vuoden aikana yleensä melko hyvä, mutta loppukesällä pohjan lähellä on happi vähissä. Järvi muodostaa syvälle harppauskerroksen, jonka alusveteen muodostuu vähähappisuutta. Järven virkistyskäytön arvosana olisi muuten erinomainen, mutta happamuus laskee sen hyväksi. Happamuus vaikuttaa eliöihin negatiivisesti.