Oulun suojeluskunta
Suojeluskunnat toimivat esimerkiksi isänmaallisen aatteen ja hengen kohottamiseksi ja tunnetuksi tekemiseksi. Monipuolinen urheilu-ja harrastustoiminta olivat olleet niissä tärkeällä sijalla. Suojeluskunnat hoitivat armeijan kotiuttamisia ja kutsuntoja. Merkittävä tehtävä niillä oli kouluttaa sotilaita mahdollisten konfliktien varalle.
Suojeluskunta
Uusien suojeluskuntien perustamista ja jäsenrekrytointia vaikeuttivat kommunistien ja vankileiriltä palanneiden punaisten kostopropagandasta aiheutunut jäsenkato sekä näiden työpaikoilla harjoittama suojeluskuntaan kuuluviin työläisiin kohdistettu työmaaterrori, ase- ja varustepula, poliittiset kiistat, sotaväsymys ja sotavoiton jälkeinen huolettomuus. Järjestöllä ei vielä ollut keskusorganisaatiota, joten kaikki johtamiseen ja valtaan liittyvät kysymykset olivat avoinna. Paikalliset suojeluskunnat eivät olleet yhteneväisiä, eikä suojeluskuntalaisilla tai suojeluskuntalaisiksi liittyvillä ollut välttämättä yhtenäistä käsitystä uuden vapaaehtoisen maanpuolustusjärjestön luonteesta. Suojeluskuntien omaa itsenäistä toimintaa vaikeuttivat myös sidonnaisuus kutsuntapiireihin ja niiden päälliköihin. Lisäksi paikallistasolla jäsenkanta piti organisoida. Esimerkiksi sodan jälkeen tai sen aikana ongelmia välttääkseen suojeluskuntiin oli liittynyt olosuhteiden pakosta tai painostuksesta punaisiin myötämielisesti suhtautuvia tai muuten poliittisesti arveluttavia henkilöitä. Joillain paikoilla oli vain kerätty suojeluskuntalaisiksi liittyvien nimiä epämääräisiin listoihin, eikä ollut selvyyttä kuuluiko joku suojeluskuntaan vai ei. Nimellisten jäsenten karsiminen alkoi pääasiassa vuoden 1919 jälkeen karun arjen alettua, mikä myös vaikutti järjestön jäsenmäärän laskuun.