Osmanien valtakunta
Turkkilaiset nousivat Vähässä-Aasiassa, kun seldžukit vuonna 1071 kukistivat Manzikertin taistelussa Bysantin joukot. Heimon yksi haara perusti tämän jälkeen Rūmin sulttaanikunnan. Vuonna 1301 rum-seldžukkien soturiyhteisön johtaja Osman I (Uthmān) otti sulttaanin arvonimen ja julisti maan itsenäiseksi Ottomaanivaltioksi pääkaupunkinaan Söğüt. Murad I:n aikana osmanit valtasivat Edirnen, jonka jälkeen suurvisiiri Çandarlı Halil pašša loi valtakunnalle uuden armeijan janitsaarit.
Bysantin ja osmanien sodat
Harvinainen valtioiden välille perustettu liitto ei kestänyt, vaan Mehmed I:n kuolema ja Murad II:n nousu valtaistuimelle samanaikaisesti Johannes VIII:n nousun Bysantin valtaistuimelle kanssa vuonna 1421 johtivat maiden välisten suhteiden huononemiseen. Kumpikaan johtaja ei ollut tyytyväinen vallinneeseen tilanteeseen. Johannes VIII Palaiologos teki harkitsemattoman liikkeen nostattamalla kapinan ottomaanien valtakuntaa vastaan: eräs Mustafa, jonka bysanttilaiset olivat vapauttaneet, väitti olevansa Bayezidin kadonnut poika. Vastoin kaikkia odotuksia Mustafa onnistui kokoamaan Euroopassa tuekseen huomattavan sotajoukon, joka päihitti Murad II:n alaiset. Muradin raivoisa vastus lopulta murskasi tämän nousukkaan, ja vuonna 1422 alkoivat Thessalonikin (1422–1430) ja Konstantinopolin piiritykset.