Suojeluskunta
﻿Suojeluskuntajärjestö () oli Suomessa vuosina 1918–1944 toiminut vapaaehtoinen maanpuolustusjärjestö ja kansalliskaarti, joka lakkautettiin Liittoutuneiden valvontakomission määräyksellä syksyllä 1944 fasistisena järjestönä. Ensimmäiset suojeluskunnat perustettiin syksyllä 1917 yksityisten aloitteesta, mutta ne eivät olleet rakenteeltaan ja jäsenistöltään tai muutenkaan samanlaisia kuin vuosien 1918–1944 Suojeluskuntajärjestön suojeluskunnat. Vaikka ne alkujaan perustettiin yksityisinä kansalaisjärjestöinä, vuonna 1918 Suojelus­kunta­järjestön organisaatio ja tehtävät vahvistettiin erityisellä asetuksella ja vuonna 1927 lailla.
Sotilaspojat
Suojeluskunnilla oli ollut poikajärjestöjä jo sisällissodasta lähtien. Tarkoitus oli antaa nuorisolle ennakkovalmennusta aseellisen maanpuolustukseen. 1920-luvulla poikatoiminta supistui, mutta 1930-luvulla jäsenmäärä kasvoi. Vuonna 1930 toiminnassa oli mukana 10 000 12–16-vuotiasta poikaa. 17-vuotiaat saattoivat liittyä jo varsinaiseen suojeluskuntaan. Suojeluskunnissa oli tuolloin yhteensä 345 poikaosastoa. Neljä vuotta myöhemmin 1934 jäseniä oli kaksinkertainen määrä ja osastoja 516. Vuonna 1936 jäsenmäärä oli 24 500 ja talvisodan syttyessä noin 30 000 poikaa. Toiminta keskittyi urheiluun, löyhästi taistelutaktiikoista muistuttaviin maastoleikkeihin ja eräretkeilyyn. Pojille annettiin kuitenkin myös sotilaallista valmennusta ja uskonnollista kasvatusta.