Elokuva
Ranskalaiset Lumièren veljekset olivat keskeisiä elokuvan keksimisessä, ja myös järjestivät ensimmäiset varsinaiset elokuvaesitykset. Ensimmäisen kerran tämä tapahtui 28. joulukuuta 1895, jolloin näytettiin yksinkertainen dokumentti asemalle saapuvasta junasta, "L'Arrivée d'un train en Gare de la Ciotat", sai ensi-iltansa Pariisissa. Toinen elokuvan alkuaikojen suurimmista vaikuttajista oli Georges Méliès, myös ranskalainen, jota voidaan puolestaan pitää trikkikuvauksen ja fantasiaelokuvan isänä.
Suomi 1960-luvulla
Elokuvan kriisin katsotaan päättyneen vuonna 1966, kun Mikko Niskanen ohjasi kohuelokuvan "Käpy selän alla", josta tuli suurmenestys. Niskanen rikkoi monia tabuja, muun muassa seksiä ei ollut aiemmin kuvattu yhtä näyttävästi suomalaisessa elokuvassa. Toinen modernin elokuvan ensimmäinen menestys oli Risto Jarvan "Työmiehen päiväkirja" (1967), joka yhdisti fiktiota ja dokumenttia sukeltaen luokkayhteiskuntaan ja Suomen historian kipupisteisiin. Jarvan elokuvaa voidaan pitää myös lähtölaukauksena kotimaisen elokuvan osallistuvaan kauteen, jota jatkoivat seuraavat Jaakko Pakkasvirran oma ohjausdebyytti, lähiökuvaus "Vihreä leski" (1968) ja Jarvan tulevaisuuteen sijoittunut yhteiskunta-analyysi "Ruusujen aika" (1969).