Norjan historia
Tanska liittyi Napoleonin puolelle sen sodissa muita Euroopan suurvaltoja vastaan. Voittajat päättivät ottaa Tanskalta Norjan ja antaa sen Ruotsin kuninkaalle Kielin rauhassa tammikuussa 1814. Ruotsi puolestaan oli menettänyt Suomen 1809 Haminan rauhassa Venäjälle. Norja kuitenkin julistautui itsenäiseksi Eidsvollin kansalliskokouksessa 17. toukokuuta 1814, jolloin maalle vahvistettiin myös perustuslaki. Norjan kuninkaaksi valittiin Norjan käskynhaltijana toiminut Tanskan kruununprinssi Kristian Fredrik. Ruotsi kuitenkin pakotti Norjan personaaliunioniin maiden oltua kahden viikon ajan sotatilassa, mutta maa säilytti kokouksessa määritellyn perustuslakinsa. Kuninkaaksi valittiin Ruotsin kuningas Kaarle XIII.
Roald Amundsenin etelänaparetkikunta
Seutu nimettiin Norjan kuninkaan mukaan . Ensimmäiset etelänavalla kävijät olivat Roald Amundsen, Helmer Hanssen, Olav Bjaaland, Oscar Wisting ja Sverre Hassel. Myöhempien laskujen mukaan Amundsen erehtyi tuon ajan epätarkoilla laitteilla noin 2,5 km etelänavasta. Etelänavan valloituksen varmistamiseksi retkikunta teki retkiä Polheimin ympäristöön. Hanssen kävi todennäköisesti alle 100 metrin päässä todellisesta etelänavasta. Kilpailevaa Scottin retkikuntaa varten jätettiin kirje Norjan kuninkaalle siltä varalta, että Amundsen kuolisi paluumatkalla. Toisessa kirjeessään Amundsen toivotti mahdollisesti paikalle saapuvalle Scottille turvallista paluumatkaa. Retkikunta viipyi navalla kolme päivää, kunnes lähtivät paluumatkalle.