Rationaalisuus
Rationaalisuus tarkoittaa järjen (latinaksi "ratio") käyttöä päätöksentekoon tunteiden, vaistojen ja tradition lisäksi tai niiden sijaan. Jaottelun on esittänyt Max Weber teoksessaan Wirtschaft und Gesellschaft (1912). Rationaalisuuteen kuuluu vaihtoehtojen tietoinen ajatuksellinen arviointi ja usein myös jonkin formaalin järjestelmän kuten logiikan tai matematiikan käyttö avuksi. Rationaalisuuteen kuuluu tavoitteen määrittäminen ja sen saavuttamiseksi käytettävissä olevien toimenpiteiden arviointi, toteutettavan toimenpiteen valinta ja toteutus sekä edelleen toteutuksen arviointi, jne. Rationaaliselta ajattelulta edellytetään väitteiden johdonmukaista ja ristiriidatonta perustelua.
"Formaali rationaalisuus" eli "keinorationaalisuus" tarkoittaa tietynlaista laskelmoivaa toimintaa. Toimija yrittää saavuttaa tietynlaisen asioiden tilan (päämäärän) valitsemalla sopivimmat välineet huomioon ottaen tilanteen tosiseikat. Toiminnan rationaalisuus on sen tehokkuus "saavuttaa haluttu päämäärä".
Johann Andreas Quenstedt
Quenstedt vakuutti, ettei hän tahtonut poistaa järkeä tykkänään, sillä passiivisesti käytetty järki on välttämätön tiedon hankkimiseen ja ymmärtämiseen. Se on tässä mielessä välikappale ("principium quo"), sillä vain järkensä eli älynsä välityksellä ihminen voi ymmärtää. Tätä välikappaletta käytetään välttämättömillä säännöillä, kuten logiikka, kieli sekä kielioppi. Jollei järkeä olisi, ei kukaan voisi työskennellä teologian parissa, sillä sitä ei voida esittää mykille eläimille, joilla ei ole käsityskykyä. Järkeä lähteenä ("principium quod") ei voi kuitenkaan käyttää teologisessa tieteessä. Järjen palveluskäyttö ("ratio ministerialis") ei ole koskaan tuomittava asia, koska se on kaikelle ymmärrykselle välttämätön. Kristuskin opetti järjen mukaan käyttäessään vertauksia ja havainnollistuksia. Vain järjen käyttäminen Jumalan sanan yläpuolelle asettuvana määrääjänä ("ratio magisterialis") on tuomittavaa.