Paavi
Joseph Alois Ratzinger valittiin 2005 konklaavissa Johannes Paavali II:n seuraajaksi neljän äänestyskerran jälkeen. Hän otti paavilliseksi nimekseen Benedictus XVI:n. Kardinaalina Ratzingeria pidettiin katolisen kirkon konservatiivisen siiven johtohahmona, joka korosti opin puhtautta, vastusti ehkäisyä, tuomitsi homoseksuaalisuuden, naispappeuden ja radikaalifeminismin sekä vastusti keskustelua pappien selibaatin poistamisesta. 
Jorge Mario Bergoglio, Buenos Airesin arkkipiispa, valittiin konklaavissa 13. maaliskuuta 2013 viiden äänestykierroksen jälkeen Benedictus XVI:n seuraajaksi. Hän otti paavilliseksi nimeksi Franciscus Franciscus Assisilaisen mukaan. Hän on kotoisin Argentiinasta ja ensimmäinen Euroopan ulkopuolelta tuleva paavi vuosisatoihin.
Veto exclusionis
Veto exclusionis on katolisten valtioiden epävirallinen veto-oikeus paavinvaalissa eli konklaavissa. Oikeutta ei ole koskaan virallisesti myönnetty millekään valtiolle, vaan kardinaalit saavat tehdä päätöksensä uuden paavin valinnasta itse. Huolimatta veto-oikeuden epävirallisesta asemasta kardinaalit ovat aina paaviuden historian aikana mukautuneet veto-oikeutta käyttäneen valtionpäämiehen tahtoon, vaikkakin ovat paikoin esittäneet protestinsa. Veto-oikeudella katoliset valtiot ovat pyrkineet varmistamaan, ettei paavinistuimelle nousisi niille epäedullista ehdokasta. Viimeisen kerran veto-oikeutta käytettiin vuoden 1903 konklaavissa, missä keisari Frans Joosef I esti liian ranskalaismielisenä pitämänsä Mariano Rampollan valinnan paaviksi. Tämän konklaavin jälkeen veto-oikeus poistettiin katolisilta valtioilta, eikä sitä siten ole voitu käyttää sitten vuoden 1903.