Teollinen vallankumous
Espanjan perimyssodan (1701–1713) jälkeen maailman merien hallinta siirtyi Alankomailta Britannialle.. Vuonna 1707 solmittiin unionisopimus Englannin ja Skotlannin välille, jolloin syntyi Ison-Britannian kuningaskunta. Yrjö I:n valtaantulo 1714 muodosti samalla personaaliunionin protestanttisen Hannoverin kanssa. Suuressa siirtomaasodassa (1756–1763) Britannia turvasi asemansa Intiassa Ranskalta ja liitti Kanadan kolmeentoista siirtokuntaansa Pohjois-Amerikassa. Nämä julistautuivat itsenäisiksi jo vuonna 1776. Sitä seurasi Yhdysvaltain vapaussota, joka päättyi 1783 Pariisin rauhaan, jossa Britannia tunnusti Yhdysvaltain itsenäisyyden. 1700-luvulla Amerikan mantereelta tuotiin Eurooppaan viljaa, tupakkaa sekä ruokosokeria ja Intiasta puuvillaa ja -kankaita.
Irlannin parlamentti (lakkautettu 1801)
Vuonna 1541 käskynhaltija Anthony St Legerin koollekutsuma Irlannin parlamentti julisti Englannin kuningas Henrik VIII:n myös Irlannin kuninkaaksi, jolloin syntyi Irlannin kuningaskunta. Sen jälkeen kun protestanttien uudisasuttaminen Ulsteriin oli käynnistynyt 1600-luvun alussa, kuningas Jaakko I kutsui vuonna 1613 koolle parlamentin, jonka molempiin kamareihin saatiin ensimmäistä kertaa kapea protestanttinen enemmistö perustamalla Ulsterin alueelle runsaasti uusia vaalipiirejä. Tästä alkaen protestanteilla oli enemmistö Irlannin parlamentissa. Poikkeuksen muodosti katolisen Jaakko II:n suojeluksessa vuonna 1689 kokoontunut niin sanottu ”isänmaallinen parlamentti”, jossa katolinen enemmistö pyrki kumoamaan 1600-luvun aikana säädettyjä katolisten vastaisia lakeja. Jaakon kukistuttua Irlannin parlamentin protestanttinen enemmistö palautui entistäkin itsetietoisempana. Parlamentti sääti seuraavina vuosina niin sanotut rangaistuslait ("penal laws"), joilla katoliset ja myös ei-anglikaaniset protestantit suljettiin kokonaan poliittisen elämän ulkopuolelle.