Georgian vuoden 1978 mielenosoitukset
Transkaukasian alueen kolme neuvostotasavaltaa – Georgia, Armenia ja Azerbaidžan – olivat ainoat Neuvostoliiton tasavallat, joissa nimikansan kielellä oli valtionkielen asema. Kun vuoden 1978 alussa tuli ajankohtaiseksi ottaa myös neuvostotasavalloissa käyttöön uudet perustuslait, koko Neuvostoliiton vuoden 1977 perustuslakiin pohjautuen, neuvostoviranomaiset yrittivät poistaa kielianomalian Transkaukasian kolmelta tasavallalta. Uudessa pykälässä tasavaltojen kielille olisi annettu tasavertainen asema venäjän kanssa. Suunnitelma osoittautui hyvin epäsuosituksi, mutta Georgiassa kysymys kielestä oli erityisen herkkä. Hanketta vastustavat protestit olivatkin helposti ennustettavissa, sillä kaksi vuotta aiemmin huhtikuussa 1976 tehty ehdotus pitää joitakin kursseja venäjäksi georgialaisissa korkeakouluissa oli joutunut julkisen suuttumuksen kohteeksi. Vaikka tilanne Armeniassa ja Azerbaidžanissa säilyi rauhallisena, tapahtumat etenivät Georgiassa yllättävän dramaattisesti.
Kruununsiirtomaa
Vuodesta 1918 lähtien kruununsiirtomaat jaettiin kolmeen ryhmään itsehallinnon laajuuden mukaan. Ensimmäisessä ryhmässä, esimerkkeinä Bermuda, Jamaika, Ceylon ja Fidži, hallintoa johti edustajainhuone, jonka jäsenistä osa oli hallitsijan nimittämiä, osa paikallisten asukkaiden valitsemia. Toisissa, kuten Brittiläisessä Hondurasissa, Sierra Leonessa ja Grenadassa oli sen sijaan neuvosto, jonka kaikki jäsenet olivat hallitsijan nimittämiä, joukossa myös paikallisia asukkaita. Kolmantena, pienimpänä ryhmänä olivat kruununsiirtomaat, joilla oli vähiten itsehallintoon liittyviä oikeuksia ja joita Britannian hallitus hallitsi suoraan. Sellaisia olivat esimerkiksi Gibraltar, Saint Helena ja Basutomaa.