Strategiapeli
Yleisesti ottaen tietokonestrategiapelit jaetaan vuoropohjaisiin, esimerkiksi "Civilization"-sarja, ja reaaliaikaisiin eli tosiaikaisiin strategiapeleihin, esimerkiksi "Age of Empires". Vuoropohjaiset strategiapelit muistuttavat perinteisiä lautapelejä: pelaajat tekevät siirtonsa omilla vuoroillaan muiden odottaessa (tai kaikki tekevät siirtonsa samaan aikaan, mutta seuraava siirto voidaan tehdä vasta kun kaikki ovat siirtäneet). Reaaliaikaisissa strategiapeleissä ei ole vuoroja, vaan osapuolet vaikuttavat peliin jatkuvasti. "Dune II" mainitaan usein nykyaikaisen reaaliaikastrategian kantamuotona. Ensimmäisenä reaaliaikaisena strategiapelinä ("toimintastrategiapelinä") pidetään Don Daglowin "Utopia"-peliä (1981), jota seurasi "Cytron Masters" (1982).
Pelilokalisointi
Lokalisoinnin taso valitaan markkina-alueen taloudellisen elinkelpoisuuden perusteella. Ensimmäisellä tasolla ei lokalisoida lainkaan. Peli voidaan silti tuoda maahan alkuperäiskielisenä, jos sille löytyy markkinat, mutta kulujen karsimiseksi peliä ei lokalisoida lainkaan. Toisella tasolla pelin pakkaus, dokumentaatio ja manuaalit käännetään, mutta itse peliä ei lokalisoida. Tätä strategiaa käytetään, jos peli sisältää vain vähän tekstiä ja tarinaa tai jos kohdemaassa osataan alkuperäistä kieltä hyvin, kuten joidenkin englanninkielisten pelien tuonnissa Pohjoismaihin. Lokalisoinnin kolmas taso on osittainen lokalisointi, jossa peli käännetään muuten, mutta äänitiedostot jätetään alkuperäisiksi. Tällä strategialla peli tehdään ymmärrettäväksi kohdekielellä, mutta kustannukset pysyvät alhaisina, kun ei tarvitse palkata näyttelijöitä eikä äänittää dialogia uudelleen. Myös taustakerrontaa voidaan tekstittää. Viimeinen lokalisoinnin taso on täysi lokalisointi, jossa koko peli käännetään. Tähän kuuluvat äänet, tekstit, grafiikat ja manuaalit. Täysi lokalisointi on kallein vaihtoehto ja sitä käyttävät yleensä vain suurimmat pelifirmat.