Bysantin valtakunta
Erillinen Itä-Rooman hallintoalue syntyi, kun keisari Diocletianus jakoi Rooman valtakunnan kahtia vuonna 293. Syynä jakoon oli se, että laaja valtakunta oli käynyt vaikeaksi hallita. Diocletianus loi tetrarkia-järjestelmän, jossa oli kaksi keisaria ("augustus"), toinen lännessä ja toinen idässä, ja kummallakin nuorempi hallitsijakumppani eli "alikeisari" ("caesar").
Tämä vallanjako jatkui aina siihen asti, kun keisari Konstantinus Suuresta tuli koko valtakunnan hallitsija vuonna 324. Konstantinus valitsi uudeksi pääkaupungikseen Byzantionin kaupungin, Megaran entisen siirtokunnan, ja kaupungin uudeksi nimeksi tuli Konstantinopoli ("Konstantinoupolis", "Konstantinoksen kaupunki"). Kaupungin sijainti nähtiin strategisesti keskeisenä, koska siitä oli mahdollista pitää yhteyksiä sekä länteen että itään. Pääkaupungin siirron myötä Roomassa toimineet hallintoinstituutiot, kuten senaatti, siirrettiin sellaisinaan Konstantinopoliin. Samalla kaupungissa käynnistettiin lukuisia rakennusohjelmia ja se varustettiin vahvemmilla muureilla.
Avitus
Marcus Maecilius Flavius Eparchius Avitus (noin 395 – 456) oli Länsi-Rooman keisari 455–456. Keisari Petronius Maximus teki Avituksesta valtakunnan korkeimman sotilaskomentajan, "magister militumin". Avitus lähetettiin neuvottelemaan visigoottien Theoderik II:n kanssa. Maximus kuoli pian tämän jälkeen vandaalien hyökkäyksen yhteydessä sattuneen sekasorron aikana. Theoderik suostutteli Avituksen julistamaan itsensä keisariksi. 9. heinäkuuta 455 Avituksen sotilaat julistivat hänet keisariksi. Hän saapui Roomaan syyskuussa.