Taloustieteen historia
Merkantilismi oli 1600-luvun talouspolitiikkaa, joka piti jalometalleja vaurauden lähteenä. Oletettiin myös, että vaurauden määrä on vakio, joten maa saattoi vaurastua vain toisten maiden kustannuksella. Tavoitteena oli siis ylijäämäinen kauppatase, eli viennin oli oltava tuontia suurempi. Keinoina olivat monopolit, tullit ja kauppakiellot, sillä kilpailua pidettiin haitallisena. Lisäksi pyrittiin voimakkaasti edistämään kotimaista teollisuutta, erityisesti jotta tuontia voitaisiin korvata kotimaisella tuotannolla. Opin kehittäjänä pidetään Ranskan talousministeri Jean-Baptiste Colbertia. Sir William Petty oli merkantilismin ajan tärkein taloustieteen uudistaja. Pettyn kirjassa "Political Arithmetick" painotetaan mittaamisen tärkeyttä. Näin hän oli varhainen tilastotieteilijä. Merkantilismia sovellettiin esimerkiksi rajoittamalla vuonna 1651 ulkomaisten laivojen rahtiliikennettä Britannian satamiin niin sanotun purjehdussäännön nojalla.
Oikeistolibertarismi
Oikeistolibertarismi on yksi libertarismin suuntaus. Oikeistolibertarismi on kiistanalainen termi ja monet libertaarit kuten Murray Rothbard , Harry Browne Anthony Gregory , Leonard E. Read , Tibor Machan ja Walter Block ovat vastustaneet termiä tai tarkoittavat sillä konservatiiveja, jotka ovat omaksuneet libertarismin ajatuksia. Termillä voidaan tarkoittaa myös uusliberalismia, laissez-faire-markkinataloutta tai anarkokapitalismia. Oikeistolibertaarit kannattavat henkilökohtaista ja taloudellista yksilönvapautta negatiivisen vapauskäsityksen mukaisesti. Loi ̈c Wacquantin mukaan oikeistolibertaarit kannattavat vapaita markkinoita ja näkevät minimaaliseksi supistetun valtion tai vastaavan autoritaarisen sosiaalisen organisaation tehtäväksi turvata yhtäältä markkinoiden olemassaolo ja toisaalta oikeistolibertaarien pitämät perusoikeudet: ruumiillisen koskemattomuuden, yksityisomistuksen ja sopimusvapauden. Libertaarit itse eivät kuitenkaan katso kannattavansa autoritaarista sosiaalista organisaatiota. Noiden oikeuksien tulkinta on varsin ekspansiivinen: libertarismi kannattaa julkisen vallan minimoimista tai jopa lakkauttamista, ja sitä voidaan pitää klassisen liberalismin skottivalistusperinnön sekä yhdysvaltalaisen individuaalianarkismin nykyjatkeena. Se jakautuu väljästi tulkittuun anarkismiin — erityisesti anarkokapitalismiin ja anarkoindividualismiin — sekä toisaalta vanhempaan minarkismiin, joskin muitakin merkittäviä jakolinjoja aatteen sisällä on havaittavissa.