Vatikaanivaltio
Pius XI kävi 1929 virallisia neuvotteluja fasistisen Italian johtajan Benito Mussolinin kanssa. Neuvottelujen tuloksena solmittiin samana vuonna lateraanisopimukset, jotka takasivat Vatikaanille itsenäisyyden ja katoliselle kirkolle suosituimmuusaseman Italiassa. Sopimukset siis perustivat Vatikaanin valtion, ja ne antoivat myös takaisin paavinistuimen riippuvuuden ja paaville määräysvallan Vatikaanissa. Lateraanisopimuksissa sovittiin myös konkordaatista Italian ja paavinistuimen välillä. Konkordaatin seurauksena katolisuudesta tehtiin valtionuskonto ja kouluissa alettiin opettaa uskontoa katolisen kirkon mukaisesti. Paavinistuin sai lisäksi korvauksia sitä kohtaan Italian ja paavinistuimen kiistassa saamistaan vääryyksistä. Korvausten summa oli 1 750 miljoonaa Italian liiraa. Paavi joutui tekemään itsekin vastapalveluksen Mussolinille, kuten esimerkiksi lopettamaan fasisteja vastustavan kristillisen kansanpuolueen tukemisen. Paavi Pius XI kielsikin pappeja osallistumasta politiikkaan, jolloin muun muassa kansanpuoluetta johtava Luigi Sturzo lähti vapaaehtoisesti maanpakoon.
Lausannen sopimus
Lausannen sopimuksella muutettiin Sèvres'n sopimusta, jota Turkki piti mahdottomana hyväksyä. Rauhankonferenssi alkoi 20. lokakuuta 1922, ja rasittavien neuvottelujen jälkeen se keskeytettiin 4. helmikuuta 1923. İsmet İnönü oli Turkin pääneuvottelija, ja Kreikan pääneuvottelijana oli Eleftherios Venizelos. Kokousta jatkettiin jälleen 23. huhtikuuta, ja sopimus allekirjoitettiin 24. heinäkuuta kahdeksan kuukauden pitkien ja työläiden keskustelujen jälkeen. Sopimus takaa Turkin tasavallan itsenäisyyden, mutta myös suojan etnisesti kreikkalaiselle vähemmistölle Turkissa ja muslimivähemmistölle Kreikassa. Lausannen sopimuksella myös lakkautettiin kapitulaatiosopimusjärjestelmä Turkin osalta.