Napoleon I
Napoléon Bonaparte (alkujaan "Napoleone di Buonaparte", 15. elokuuta 1769 Ajaccio, Korsika – 5. toukokuuta 1821 Longwood, Saint Helena) oli Ranskan ensimmäinen konsuli vuodesta 1799 alkaen ja Ranskan keisari Napoleon I vuosina 1804–1814 ja 1815. Uransa huipulla hän valloitti ja hallitsi laajoja osia Länsi- ja Keski-Eurooppaa. Tällöin hänen valtakuntansa oli kooltaan, armeijaltaan ja väkiluvultaan Euroopan suurin sitten Rooman valtakunnan. Hänet vangittiin hävityn Waterloon taistelun jälkeen vuonna 1815 ja karkotettiin Saint Helenan saarelle.
Napoleon I
Napoleon palasi syyskuussa 1791 takaisin Korsikalle, koska saarella oli päätetty muodostaa kansalliskaarti, jonka johtajat valittaisiin vaaleilla. Napoleon ilmoittautui mukaan ja hänen pahin vastaehdokkaansa oli Bonaparten suvun perivihollinen Pozzo di Borgo. Napoleon ja tämän veli Joseph lahjoivat sotilaita, järjestivät Napoleonia kannattavia tilaisuuksia ja jopa kaappasivat erään de Borgoa kannattaneen vaalivirkailijan. Vaali pidettiin eräässä korsikalaisessa kirkossa, jonne de Borgo saapui pitämään puheen Napoleonin perhettä vastaan. Tämä käynnisti mellakan kirkossa ja de Borgo oli saada surmansa. Napoleon voitti kuitenkin vaalit, mutta samalla Bonaparten ja de Borgon sukujen välillä alkoi vendetta eli verikosto, joka jatkui aina 1800-luvun loppuun asti.