Ernest Rutherford
Fysiikan suurista löydöistä hänen nimiinsä luetaan atomin ytimen löytäminen; sen hän teki kokeella, joka nykyään tunnetaan Rutherfordin kokeena. Hän tutki radioaktiivisuutta ja otti ensimmäisenä käyttöön termit alfa-, beta-, ja gammasäteily. Rutherford havaitsi ensimmäisenä, että radioaktiivisesta aineesta puolet hajoaa vakioajassa (puoliintumisaika). Rutherford myös löysi protonin ja teki hypoteesin atomin varauksettomista hiukkasista, neutroneista. Rutherford sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1908 radioaktiivisten alkuaineiden kemiaa koskevista tutkimuksista.
Fysiikan historia
Einstein oli todistanut kokeellisesti atomien olemassaolon, mutta se ei vielä riittänyt. Fysiikka tieteenä ei ollut läheskään valmis. Aineen pohjimmainen rakenne oli selvittämättä. J. J. Thomson oli jo vuonna 1897 havainnut kokeissaan elektronin. Seitsemän vuotta myöhemmin hän esitteli niin sanottua rusinapullamallia ('Thomsonin malli'), jossa elektronit olivat kiinni kimmoisessa atomissa kuten rusinat pullassa. Ernest Rutherford osoitti vuonna 1911, ettei Thomsonin malli ollut riittävä ja hän erotti atomista kaksi osaa: ytimen ja elektronipilven. Rutherfordin mallissa elektronit kiertävät tarkkoja ratoja, eivätkä ne voi muuttaa ratojaan. Malli ajautui ongelmaan, sillä sen mukaan ydintä kiertävien elektronien olisi pitänyt lähettää jatkuvaa sähkömagneettista säteilyä. Tämän ongelman ratkaisi Niels Bohr, joka oli saanut tutkijatohtoristipendin Englantiin, missä hän hakeutui Thomsonin laboratorioon Cambridgeen. Bohr kertoi suoraan Thomsonille, mitä hän ajatteli tämän atomimallista ja heidän suhteensa muuttui riitaisaksi. Vuotta myöhemmin Bohr pääsi töihin Rutherfordin laboratorioon, ja hän julkaisi oman atomimallinsa vuonna 1913.