Kalevala
Kalevala on Suomen ja Karjalan tasavallan kansalliseepos. Se perustuu Elias Lönnrotin (1802–1884) vuodesta 1828 alkaen kokoamiin suomalais-karjalaisiin kansanrunoihin. Varsinaisen Kalevalan ensimmäinen painos eli "Vanha Kalevala" ilmestyi vuonna 1835, ja nykyisin pelkkänä Kalevalana tunnettu "Uusi Kalevala" vuonna 1849.
Koillisrintama
Suomen porvariston heimoaatteeseen kuuluneet suunnitelmat Suur-Suomesta alkoivat konkretisoitumaan helmikuun vallankumouksen jälkeen huhtikuussa 1917, jolloin Tampereella perustettiin Karjalan sivistysseura. Kuukautta myöhemmin se esitti vaatimuksen Itä-Karjalan itsehallinnosta ja tammikuussa 1918 Uhtualla pidetyssä kokouksessa vaadittiin jo kokonaan itsenäisen Karjalan tasavallan perustamista. Perimmäisenä tarkoituksena oli kuitenkin alueen liittäminen Suomeen. Heimoaatteen lisäksi taustalla olivat talodelliset vaikuttimet, sillä Suomen metsäteollisuudella oli suuria suunnitelmia Itä-Karjalan luonnonrikkauksien hyödyntämiseksi. Valkoisen armeijan ylipäällikön kenraali C. G. E. Mannerheimin annettua sisällissodan aikana 23. helmikuuta kuuluisan "miekkavala"-päiväkäskynsä ryhtyivät heimoaktivistit ja liikemiehet suunnittelemaan Itä-Karjalaan tehtävää ”vapautusretkeä”. Samalla Vaasan senaatti myönsi Karjalan sivistysseuralle määrärahan alueelle suunnatun propagandan harjoittamiseen. Merkittävimpiä agitaattoreita olivat Paavo Ahava ja hänen poikansa Paavo Ahava nuorempi sekä Ilmari Kianto ja Samuli Paulaharju.