Erkki Kurenniemi
Kurenniemen studiosuunnitelma perustui ajalle tyypillisestä studiosta poiketen digitaaliseen ohjauslogiikkaan ja automaatioon. Vuosina 1964–1967 studion keskeisenä äänen ohjaus-, tuotto- ja muokkausyksikkönä toimi niin kutsuttu Integroidun syntesoija, jonka suunnittelun esimerkkinä toimi pikemminkin 1950-luvulla valmistunut RCA:n digitaaliohjattu syntetisaattori kuin esimerkiksi Robert Moogin jänniteohjatut syntetisaattorit. Yliopiston studiosuunnittelun ohessa Kurenniemi rakensi sähköisiä soittimia muun muassa avantgardetaiteilija M. A. Nummiselle, säveltäjä Osmo Lindemanille ja ruotsalaiselle säveltäjälle Ralph Lundstenille. Tunnetuin Kurenniemen soittimista lienee Sähkökvartetti, jota kuullaan M. A. Nummisen kappaleessa ”Kaukana väijyy ystäviä” (1968). Kunnianhimoisin Kurenniemen hankkeista oli sarja digitaalisia DIMI-syntetisaattoreita, joita valmistamaan perustettiin Digelius Electronics Finland Oy vuonna 1970.
MIDI
Nykyisin yleisesti käytössä ovat tietokoneissa VST-instrumentit ja -efektit. Niitä ohjataan joko MIDI:llä tai sekvensseri-ohjelman automaatio-toiminnolla. Sekvensseriin voi nykyisin syöttää nuottidataa vaikkapa pelkästään kanavalla yksi. Sekvenseriohjelmassa näitä kanavia tai raitoja voi olla esimerkiksi 48, tai rajattomasti, riippuen tietokoneen tehosta. Yleisimpiä MIDI-sekvenssereitä ovat Cubase, Reason, Ableton Live, Reaper, SONAR, FL Studio sekä LMMS. 1970-luvun lopulla elektroniset musiikintekovälineet alkoivat yleistyä niiden hinnan laskemisen seurauksena. Kuitenkin useimmat laitteet eri valmistajilta olivat yhteensopimattomia keskenään ja ne tarvitsivat useita lisälaitteita toimiakseen yhdessä. Vuonna 1981 ääni-insinööri ja syntetisaattorisuunnittelija Dave Smith esitteli Audio Engineering Societylle suunnittelemansa MIDI-standardin ratkaisuna tähän ongelmaan. Ehdotus herätti laajaa kiinnostusta. MIDI-standardimäärittely 1.0 on kirjoitettu vuonna 1982, mutta on päivitetty useita kertoja sen jälkeen.