Viikinkiaika
Viikinkiajasta kertoviin suullisiin tarinoihin pohjautuva saagakirjallisuus syntyi Islannissa vasta vuosisatoja viikinkiajan päättymisen jälkeen. Saagat ovat tästä huolimatta paras viikinkien yhteiskuntaa ja kulttuuria kuvaava kirjallinen aineisto, vaikka monet niiden ajan- ja paikanmäärityksistä ovatkin epämääräisiä. Tietoa on säilynynyt myös kuninkaiden palkkaamien hovirunoilijoiden, skaldien, runoista.
Þáttr
Niin kutsuttu "þáttr"-teoria ("þáttr-theory") on teoria proosamuotoisen saagakirjallisuuden ja -kerronnan synnystä. Keskiajan islantilaiset saagat pohjautuivat suuressa määrin suulliselle kertomusperinteelle. Saagojen kaltaiset pitkähköt ja proosamuotoiset kertomukset eivät kuitenkaan ole yleisiä suullisissa kulttuureissa yleensä. "Þáttr"-teorian mukaan saagojen tarina-aines liikkui ensin suullisessa perinteessä "þáttr"-tarinoiden kaltaisina lyhyempinä, kertomiskerrasta toiseen muuntuvina kertomuksina. Niiden pohjalta alettiin kirjoittaa pitempiä saagoja. Tällaiset "þáttr"-tarinat eivät olleet olemassa ennen kirjallista vaihetta siinä muodossa kuin ne nykyään tunnetaan, oli tämä muoto sitten saaga tai lyhytsaaga. Teorian mukaan suullisen kulttuurin tarinavarasto on ollut eräänlainen potentiaalinen kokonaisuus, josta saagakirjoittajat ovat voineet ammentaa. Sen erikokoisia ja -muotoisia osia on voitu esittää suullisesti eri aikoina, toisia useammin ja toisia harvemmin. Osa niistä on myöhemmin valikoitunut osaksi jotain saagaa.