Bysantin valtakunta
Bysantin valtakunta eli Itä-Rooma ( tai , "Politeia tōn Rhōmaiōn"; ; "Roomalaisten keisarikunta") oli Rooman valtakunnan itäosa, joka säilyi länsiosan romahdettua 400-luvulla ja jonka valtakausi kesti yli tuhat vuotta aina vuoteen 1453 saakka. Bysanttilainen identiteetti oli yhdistelmä roomalaisuutta, kreikkalaista (hellenististä) kulttuuria ja ortodoksista kristinuskoa. Bysantti katsoi viimeiseen saakka edustavansa keisarillisen Rooman valtakunnan perintöä keisari Konstantinus Suuren luomassa kristillisessä muodossa.
Bysantin–sassanidien sota (572–591)
Itä-Rooman keisariksi nousi vuonna 565 Justinus II, joka oli ulkopolitiikassaan aggressiivisempi kuin edeltäjänsä diplomaattisempi Justinianus I. Suurvaltojen välejä kiristi myös roomalaisten liittoutuminen persialaisten vihollisen turkkilaisten kanssa sekä lakhmidien ja Itä-Rooman liittolaisten ghassanidien väliset taistelut. Persialaiset syöksivät noin vuonna 570 Himyarissa nykyisen Jemenin alueella vallasta roomalaismielisen kuninkaan ja asettivat maan paikallisen kuninkaan alaisuuteen. Hänen piti kuitenkin maksaa veroja Persialle, minkä seurauksena Himyar siirtyi persialaisten vaikutusvallan alaisuuteen. Persarmeniassa taas persialaisten vallan alla eläneet kristityt tekivät vuonna 570 salaisen liittolaissopimuksen Itä-Rooman kanssa ja nousivat kapinaan seuraavana vuonna.