Jehovan todistajien historia
1870-luvun alkupuolella Alleghenyssä Pennsylvanian osavaltiossa Yhdysvalloissa nykyisen Pittsburghin alueella alkoi toimia suhteellisen vaatimaton Charles Taze Russellin vetämä raamatuntutkisteluryhmä. Vuonna 1876 C. T. Russel tapasi Nelson H. Barbourin ja omaksui hänen käsityksensä raamatun aikalaskelmista. Russell tuki taloudellisesti Barbourin julkaisemaa "Herald of the morning"-lehteä. Samana vuonna hän myös lähetti kirjoituksen "Pakanain ajat – milloin ne päättyvät?" "Bible Examiner" -lehteen, jota julkaistiin Brooklynissa New Yorkissa. Sen lokakuun numerossa sivulla 27 sanottiin: "Seitsemän aikaa päättyvät vuonna 1914". "Pakanain ajat" on se aikakausi, jota eräässä raamatunkäännöksessä sanotaan "kansakuntien määräajoiksi" (Luukas 21:24).
Jehovan todistajien tavat
Raamatuntutkijoiden liikkeen – joista nykyiset Jehovan todistajat ovat muodostuneet – perustaja Charles Taze Russell opetti pitkälti nykyisten Jehovan todistajien tapaan, että Roomalaiskirjeen 13. luvussa mainitut "esivallat" ovat maallisia esivaltoja, joille raamatuntutkijoiden tuli olla kuuliainen. Sitä vastoin hänen seuraajansa Joseph Franklin Rutherford opetti vuonna 1929 Vartiotornissa julkaisemassaan artikkelissa, että Room. 13. luvun esivallat ovat Jehova Jumala ja Jeesus Kristus. Hänen mukaansa Jehovan todistajien "Uuden maailman yhteiskunta" oli alamainen vain niille, ei maallisille esivalloille. Rutherfordin mukaan heidän tuli maksaa veronsa ja kunnioittaa "vanhurskaita" lakeja, mutta periaatteessa maallinen lainsäädäntö ei sitonut heitä. Tämä näkemys kuitenkin kumottiin Vartiotornissa 1962, jolloin Roomalaiskirjeen esivaltojen selitettiin taas olevan maallisia esivaltoja. Nykyinen näkemys on kuitenkin jossain määrin modifioitu Russellin ajan näkemyksistä; nykyään korostetaan Russellia enemmän esivaltojen aseman suhteellisuutta Jumalaan verrattuna.