Pullokuonodelfiini
Pullokuonodelfiineiden väritys on harmaa. Se vaihtelee selkäevän tummanharmaasta hyvin vaaleanharmaaseen ja vatsanalusen melkein valkoiseen. Tämä väritys tekee delfiinistä hyvin vaikean erottaa niin ala- kuin yläpuoleltakin. Ylä- ja alaleukojen pituus antaa delfiinille sen pullokuono-nimen. Eläimen oikea kuono eli nokka eli nenä on kuitenkin pään päällä oleva puhallusaukko, missä näkyy nenän rakenne sen ollessa avoinna. Pullokuonodelfiinin kasvoilla on tunnusomainen ”hymy”.
Punanflamingo
Punanflamingojen pääravintoa levät ja piilevät, joita ne siivilöivät vedestä ja mudasta. Flamingot pitävät ruokaillessaan nokkaansa ylösalaisin ja hieman raollaan. Nokassa olevia karvoja flamingo käyttää emäksisen järviveden suodattamiseen ja vettä pumppaava kieli toimii mäntänä. Ne liikkuvat järvellä sirosti ja päämäärättömästi, pitäen ruokailussa säännöllisiä taukoja.
Punanflamingot pesivät tuhansien parien muodostamissa yhdyskunnissa, joissa usein pesii myös andien- ja chilenflamingoja. Ne pesivät vain jos vedenpinta ei ole liian matalalla tai liian korkealla. Punanflamingopari rakentaa mudasta kartionmuotoisen kummun, jossa on matala kuoppa. Naaras munii sinne yhden liidunvalkoisen munan, jota kummatkin vanhemmista hautovat. Ne voivat myös auttaa kuoriutuvaa poikasta pääsemään kuorestaan. Poikanen on kuoriutuessaan suoranokkainen, mutta se muuttuu pian käyräksi. Se lähtee pesästä vietettyään siellä 12 päivää. Poikasen väri muuttuu tummanharmaaksi, ja saa aikuisen höyhenpuvun 3–4 vuoden ikäisenä. Pesinnän onnistuminen on ailahtelevaa. Esimerkiksi Laguna Coloradan linnut kasvattivat vuonna 1997 10 500 poikasta, mutta seuraavana vuonna vain 1 260 poikasta. Ensimmäinen punanflamingon pesä löydettiin vasta vuonna 1957.