Yhteiskuntatieteiden historia
Immanuel Kant oli 1700-luvun valistusajan saksalainen filosofi. Hän asetti inhimillisen hyödyn tavoittelun sijalle velvollisuuden ja moraalin. Hän pohti metafysiikkaa eli olemassaolon olemusta. Hän oli myös omaksunut aikakautensa yksilönvapauden aatteita ja piti ihmisiä tasa-arvoisina. Kantin pääteos on Puhtaan järjen kritiikki ("Kritik der reinen Vernunft", 1781).
Antinomia
Immanuel Kantin ajattelussa termi antinomia sai erityismerkityksen, ja teknisessä kielenkäytössä termillä viitataan yleensä juuri Kantin antinomioihin. Kant käytti termiä ristiriitatilanteista, jotka syntyvät silloin, kun järki yrittää käyttää puhtaan järjen todellisuuteen (eli kosmologisiin tai metafyysisiin kysymyksiin) liittyvään järkeilyyn sellaisia kategorioita ja kriteerejä, jotka on tarkoitettu aistikokemuksen ("fenomena") todellisuuteen liittyvään järkeilyyn. Järki ei kuitenkaan voi saavuttaa rationaalisia totuuksia metafysiikan alueella, koska se yrittää ulottautua mahdollisen kokemuksen tuolle puolen, eli sitä yritetään soveltaa alueeseen joka on siihen nähden transsendentti.