Nikolai II
Nikolai II (, 18. toukokuuta 1868 Pietari – 17. heinäkuuta 1918 Jekaterinburg) oli Venäjän keisari, Puolanmaan kuningas ja Suomen suuriruhtinas vuosina 1894–1917. Hän oli viimeinen hallitsija Romanovien hallitsijasuvussa, joka kaatui helmikuun vallankumouksessa 1917. Suomessa hänet tunnetaan helmikuun manifestin allekirjoittajana ja venäläistämistoimenpiteiden aloittajana. Hänen johdollaan Venäjä kärsi nöyryyttäviä tappioita muun muassa Venäjän–Japanin sodassa ja ensimmäisessä maailmansodassa. Rauhanomaisten mielenosoitusten raa’an tukahduttamisen sekä Venäjän-Japanin sodan ja ensimmäisen maailmansodan runsaiden venäläistappioiden vuoksi Nikolai tunnettiin vastustajiensa keskuudessa myös nimellä Nikolai Verinen. Myöhemmin Nikolai vaimoineen ja lapsineen teloitettiin Leninin käskystä Venäjän sisällissodan aikana. Nikolai II:n isä ja edeltäjä oli Aleksanteri III.
Maria Vladimirovna Romanova
Pääosa Romanovin suvusta ja venäläisistä emigranttimonarkisteista tunnusti Maria Vladimirovnan isän Vladimir Kirillovitšin sukunsa päämieheksi, mutta Marian julistautuminen isänsä seuraajaksi tämän kuoltua huhtikuussa 1992 on jakanut heidän mielipiteensä. Keisari Paavali I:n vuonna 1797 säätämä Venäjän keisarikunnan kruununperimyslaki asetti agnaattis-kognaattisen kruununperimysjärjestyksen, jonka mukaan nainen voi periä kruunun vain tilanteessa, jossa koko suvun mieslinja on sammunut. Marian kannattajien mukaan Romanovien kaikki mieslinjaiset haarat olivat jo vuoteen 1992 mennessä menettäneet oikeutensa keisarin arvoon, sillä elossa oli vain jälkeläisiä alempisäätyisten puolisoiden kanssa solmituista morganaattisista avioliitoista, joten tilanne vastasi mieslinjan sammumista. Maria Vladimirovnan isoisä ja isä olivat sen sijaan naineet kuninkaalliset puolisot. Venäjän ortodoksikirkon patriarkka Kirill asettui vuonna 2013 tukemaan julkisesti Maria Vladimirovnaa. Maria Vladimirovna on ilmoittanut olevansa valmis ryhtymään Venäjän hallitsijaksi, jos kansa sitä pyytää.