Suojeluskunta
Jyväskylän kokous oli kuitenkin ratkaiseva. Sen pohjalta sota-asiaintoimikunta täydensi suojeluskuntalaisilla komiteaansa, joka laati 30.–31. heinäkuuta ehdotuksen suojeluskuntajärjestön säännöiksi. Suojeluskunta-asetus (86/1918) annettiin jo 2. elokuuta 1918, koska valtiovalta halusi saada haltuunsa jo käynnistyneen epämääräisten paikallisten suojeluskuntien perustamisen. Asetus perusti Suojeluskuntajärjestön, mutta se ei vakiinnuttanut heti tilannetta ja sotaministeriö joutui kieltämään vielä myöhemmin painostuksen jäsenrekrytoimisen keinona. Kysymys pakosta ja vapaaehtoisuudesta vielä tässä vaiheessa hiersi tilannetta. Asetuksessa Suojeluskuntajärjestön tehtäviksi määriteltiin:
Tämä pykälä asetuksesta pysyi suurin piirtein samanlaisena koko järjestön olemassaolon ajan. Se teki suojeluskunnista kiinteän Suomen sotavoimien osan, jonka tärkein tehtävä oli toimia armeijan vapaaehtoisena reservinä. Jäsenistöstä asetuksessa määrättiin seuraavaa:
Metsästäjäin keskusjärjestö
Metsästäjäin keskusjärjestö oli vuonna 1962 metsästyslain nojalla perustettu järjestö jonka tehtävänä oli turvata metsästyksen jatkuvuus kestävän käytön periaatteiden mukaisesti ja edistää tarkoituksenmukaista metsästystä ja riistanhoitoa. Järjestön laissa määritellyt tehtävät olivat:Suomessa on noin 300 000 metsästäjää joista valtaosa kuului Metsästäjäin keskusjärjestöön. Aktiivisia naismetsästäjiä oli noin 5% järjestön jäsenistä. Järjestö julkaisi Metsästäjä-lehteä. Keskusjärjestön alla toimi 15 riistanhoitopiiriä jotka puolestaan oli jaettu riistanhoitoyhdistyksiin.