Vladimir Solovjov
Vladimir Sergejevitš Solovjov (; 28. tammikuuta 1853 Moskova – 13. elokuuta 1900 Uzkoje) oli venäläinen filosofi, runoilija ja mystikko. Hän oli vapaamielinen älykkö, joka yhdisti ajattelussaan sekä filosofisen loogisuuden että aidon uskonnollisen kokemuksen tavoittelun. Hän kuului 1900-luvun alussa vaikuttaneeseen niin sanottuun sofiologiseen koulukuntaan, johon kuuluivat myös Sergei Bulgakov ja Pavel Florenski. Solovjov haaveili universaalista kirkosta, protestanttien, katolisten ja ortodoksien yhdistymisestä takaisin vanhaksi alkukirkoksi. Hän vastusti uskonnollisten vähemmistöjen sortoa ja kuolemanrangaistusta.
Vladimir Voinovitš
Mihail Gorbatšov palautti Voinovitšille Neuvostoliiton kansalaisuuden vuonna 1990. Hänen pääteoksensa "Tšonkin" ilmestyi kotimaassaan vuonna 1988 herättäen valtavaa huomiota. Kirjailijan myöhempiä teoksia ovat omakohtainen KGB-kuvaus "Delo no 34840" (”Tapaus numero 34840”, 1994), omaelämäkerrallinen "Zamysel" (”Aie”, ensimmäinen julkaisu 1995), romaani "Monumentalnaja propaganda" (”Monumenttipropaganda”, 2000) ja Aleksandr Solženitsynille omistettu "Portret na fone mifa" (”Muotokuva myytin taustalla”, 2002).