Eidsvollin kansalliskokous
Samaan aikaan Norjan käskynhaltijana toimi prinssi Kristian Frederik, Tanskan kuninkaan Fredrik VI:n serkku ja tätä edeltäneen kuningas Kristian VII:n velipuolen poika. Ystävänsä, norjalaisen liikemies ja virkamies Carsten Ankerin rohkaisemana hän pani alulle norjalaista vastarintaa estääkseen Ruotsin ylivaltaa alueella ja edistääkseen Tanskan ja Norjan mahdollista uudelleenyhdistymistä tulevaisuudessa. Fredrik VI oli heti rauhansopimuksen solmimisen jälkeen käynnistänyt ison operaation lähettääkseen viljaa kauan emämaastaan eristyksissä olleeseen Norjaan. Fredrik VI:n aloitteesta Kristian Frederik käynnisti myös maanlaajuisen propagandakampanjan Norjan itsenäisyyden puolesta sekä harrasti aktiivista diplomatiaa suurvaltoihin päin edistääkseen Norjan mahdollisimman suurta riippumattomuutta Ruotsista.
Haakon VII
Personaaliunionin hajottua Ruotsin ja Norjan välillä Norjassa järjestettiin kansanäänestys siitä, tuleeko maasta kuningaskunta vai tasavalta. Koska noin 80 prosenttia kansasta äänesti monarkian puolesta, suurkäräjät tarjosi Norjan kuninkaan kruunua prinssi Carlille 18. marraskuuta 1905. Saatuaan isoisänsä, Tanskan kuningas Kristian IX:n hyväksynnän Carlista tuli Norjan kuningas Haakon VII, ja hän seurasi Norjan kuninkaana Ruotsin Oskar II:ta, joka oli luopunut Norjan kruunusta jo lokakuussa. Kruunaus suoritettiin Nidarosin katedraalissa Trondheimissa 22. kesäkuuta 1906.