Newtonin kehto
Newtonin kehto on Isaac Newtonin mukaan nimetty laite, joka demonstroi liikemäärän ja energian säilymislakia. Newtonin kehto rakentuu toisissaan kiinni olevista heilureista (yleensä viidestä), joista jokainen roikkuu kahdella samanpituisella narulla telineestä. Kun reunimmainen heiluri nostetaan ilmaan ja päästetään irti, syntyy ketjureaktio, jossa reunimmaiset heilurit nousevat vuorotellen ilmaan ja keskimmäiset pysyvät paikoillaan. Tätä jatkuu, kunnes energia loppuu. Narujen samanpituisuus pitää heilureiden liikkeet samalla tasolla. Jos narut eivät ole yhtä pitkät, heilurit epätasapainottuvat. Kehtoa voidaan käyttää myös niin, että pannaan kaksi palloa liikkeelle, jolloin kahden pallon osuttua muihin toisesta päästä lähtee myös kaksi palloa liikkeelle.
Tähtitieteen historia
Isaac Newton yhdisti 1600-luvun lopulla fysiikan tähtitieteeseen. Vuonna 1687 julkaisemassaan "Principiassa" Newton esitti liikelakinsa ja painovoimateoriansa, jotka pätivät maapallon ohella myös muualla maailmankaikkeudessa. Painovoimalain ja liikelakien avulla pystyttiin selittämään myös Keplerin lait, mikä loi vankan pohjan taivaanmekaniikan synnylle. Newton siis yhdisti matemaattisesti kaksi aikaisemmin täysin erillisiltä vaikuttanutta ilmiömaailmaa, taivaankannen ja maanpinnan liikeilmiöt. Lisäksi hän kehitti peilikaukoputken vuonna 1668 ja havaitsi, että Auringon valkoinen valo voidaan jakaa spektrin väreihin.