Akateeminen Karjala-Seura
Akateeminen Karjala-Seura (AKS) oli Suomessa vuosina 1922–1944 toiminut ylioppilaiden ja akateemisten muodostama järjestö, jonka tavoitteena oli alun perin Itä-Karjalasta Suomeen tulleiden pakolaisten avustaminen, sittemmin myös yleisesti heimo­yhteyden, kansallisuus­tunteen ja maanpuolustustahdon kohottaminen. Seuran piirissä kannatettiin laajalti myös aito­suomalaisuutta ja Suur-Suomi-aatetta.
Yrjö Ruutu
Useat Ruudun kannattajat nousivat vaikutusvaltaisiin asemiin Akateemisessa Karjala-Seurassa (AKS). Varsinkin Niilo Kärjen tulo AKS:n varapuheenjohtajaksi vuonna 1923 merkitsi eräiden Ruudun ajatusten, kuten sosiaalisia uudistuksia tarkoittaneen kansallisen eheyttämisen vaatimuksen, välittymistä AKS:n ohjelmaan. Ruutu ei itse ollut AKS:n jäsen, mutta kuului sen lehden "Suomen Heimon" toimituskuntaan. AKS julisti nyt kannattavansa myös Ruudun teoksessaan "Karjalan kysymys vuosina 1917–1920" (1921) esittämää näkemystä, jonka mukaan Itä-Karjalan tulevaisuus oli ratkaistava karjalaisten omien etujen ja itsehallinnon pohjalta sen sijaan että olisi vain tavoiteltu aluevalloituksia Suomelle. Ruudulta peräisin olleen eheytysaatteen ja kielinationalismin omaksuminen AKS:n ohjelmaan johti siihen, että vuonna 1924 osa AKS:n jäsenistä erosi ja perusti sen kanssa kilpailleen Itsenäisyyden Liiton. Ruudun ideologian keskeisin osa eli valtiososialismi ei kuitenkaan koskaan tullut AKS:n ohjelmaan, luultavasti koska sitä pidettiin liian radikaalina ajatuksena. Ruutu pettyi myöhemmin AKS:n aatteelliseen kehitykseen ja katkaisi välinsä seuraan 1920-luvun lopulle tultaessa. Pääosa AKS:ssä vaikuttaneista ”ruutulaisista” kuului niin sanottuun Kärki-ryhmään, joka erosi kokonaisuudessaan AKS:stä sen siirryttyä äärioikealle Mäntsälän kapinan jälkeen vuonna 1932.