Ensimmäinen ristiretki
Ensimmäinen ristiretki oli vuosina 1095–1099 käyty sotilaallinen konflikti kristittyjen ja muslimien välillä. Ristiretki alkoi, kun paavi Urbanus II onnistui saarnoillaan vakuuttamaan joitakin maallisia hallitsijoita Pyhän maan uhatusta asemasta. Alun perin Bysantin keisari oli pyytänyt apua paavilta vedoten seldžukkien uhkaan, vaikka todellisena motiivina keisarilla oli oman valtakuntansa laajentaminen itään. Paavin motiivina oli myös halu yhtenäistää kristittyjen rivejä.
Pohjoiset ristiretket
Pohjoiset ristiretket olivat sotaretkiä, joita etupäässä ritarikunnat ja myös tanskalaiset ja ruotsalaiset tekivät Itämeren rannoilla asuneita pakanoita vastaan. Osat retkistä oli paavin hyväksymiä virallisia ristiretkiä ja osa tavanomaisia ryöstö- ja valloitusretkiä, jotka saivat vasta myöhemmin ristiretki-nimityksen. Ensimmäinen virallinen ristiretki Pohjolassa käytiin vuonna 1147 nykyisessä Pohjois-Saksassa asuneita vendejä vastaan. Myöhemmät retket suuntautuivat Baltiaan.