Berliini
1200-luvun alussa perustettu Berliini kohosi vuonna 1701 Preussin ja vuonna 1871 yhdistyneen Saksan valtakunnan pääkaupungiksi. Toisen maailmansodan jälkeen kaupunki jaettiin miehityssektoreihin, joista Yhdysvaltain, Britannian ja Ranskan hallitsemista muodostui Länsi-Berliini ja Neuvostoliiton hallitsemasta Itä-Berliini. Saksan liittotasavalta oli nimennyt Bonnin ainoastaan väliaikaiseksi pääkaupungikseen tavoitteenaan sama kuin Saksan demokraattisen tasavallan julistuksella, eli molempien pääkaupunkina olisi ollut sama kaupunki, koko Berliini, mutta sen ylin päätösvalta pysyi edelleen neljällä miehitysvallalla. Ne luopuivat oikeuksistaan vuonna 1990, kun Saksa jälleenyhdistyi ja Berliinistä tuli jälleen Saksan pääkaupunki ja yksi Euroopan vilkkaimmin kehittyvistä metropoleista.
Saksan valtakunnankansleri
Valtakunnankansleri () oli Saksan valtakunnan hallituksen johtajan eli pääministerin virkanimike vuosina 1871–1945. Ensimmäinen valtakunnankansleri oli Preussin pääministeri Otto von Bismarck vuosina 1871–1890. Nimike säilyi samana myös Saksan muututtua tasavallaksi vuonna 1918. Natsi-Saksassa kanslerin ja valtakunnanpresidentin virat yhdistettiin vuonna 1934 Adolf Hitlerille, johon sen jälkeen viitattiin pääasiassa nimikkeellä "Führer" (”johtaja”). Valtakunnankanslerin nimike siirtyi lopullisesti historiaan Saksan valtakunnan lakattua olemasta toukokuussa 1945. Vuonna 1949 perustetussa Saksan liittotasavallassa hallituksen johtajan nimikkeeksi otettiin liittokansleri. Saksan demokraattisessa tasavallassa vastaava virkanimike oli pääministeri. Saksojen yhdistyttyä vuonna 1990 pysyttiin liittotasavallan titteleissä.