Merkantilismi
Merkantilismi eli merkantiilijärjestelmä oli itsevaltiuden ajan kauppa- ja teollisuuspolitiikkaa, jota toteutettiin 1500-luvulta 1800-luvulle. Tavoitteena oli ylijäämäinen kauppatase, eli viennin oli oltava tuontia suurempi. Tämä saavutettiin monopoleilla, tulleilla ja kauppakielloilla, jotka estävät merkantilismin mielestä haitallista kilpailua. Lisäksi pyrittiin voimakkaasti edistämään teollisuutta, erityisesti tuonnin korvaamiseksi kotimaisella tuotannolla. Merkantilismin taustalla oli käsitys, jonka mukaan maailman varallisuus (ennen kaikkea jalometallivarat) on vakio, ja jokainen itseään kunnioittava valtio pyrkii haalimaan siitä itselleen mahdollisimman suuren osan.
Joseph von Sonnenfels
Sonnenfelsin panos valtakunnan oikeus- ja hallintojärjestelmän reformeissa oli suuri ja hänen toimintansa yhteiskunnan edistämiseksi osoittautui ansiokkaaksi ja menestyksekkääksi. Merkantilismin saksalaiseksi vastineeksi kutsutun kameralismin oppien uudistamisen oli jo aloittanut Johann Heinrich Gottlob von Justi ja Sonnenfels kehitti tätä valistusajan kameralismia Itävallassa. Hallinnon ja talouden kehittämisen lisäksi hän kannatti valistuksen ajatuksia muillakin elämänaloilla, saavuttaen yhtä lailla edistystä. Sen jälkeen kun hän oli kirjoituksessaan "Über Abschaffung der Tortur" (Zürich 1775) ottanut päättäväisesti kantaa kidutusta vastaan, lakkautettiin käytäntö todellakin koko Itävallassa tammikuun alusta 1776 alkaen – uraauurtava askel Euroopassa. Samana vuonna 1776 Sonnenfels hoiti valaistuslaitoksen ylijohtajana Wienin kaupungin katujen ja muiden julkisten paikkojen valaistuksen öljylampuin. Myöhemmin keisarinna Maria Teresia nimitti hänet neuvokseksi, 1779 todelliseksi hovineuvokseksi salaiseen böömiläiseen ja itävaltalaiseen hovikansliaan ja asiantuntijajäseneksi tarkastus- ja sensuurikomissioon. Lisäksi hän oli sihteerinä Wienin taideakatemiassa 1768 alkaen, ja 1811 hänestä tuli sen puheenjohtaja.