Inkavaltakunta
Inkavaltakunnan yksinvaltias johtaja oli jumalkuningas "Sapa Inca". Hallitsijan alaisuudessa oli korkein neuvosto "hunu", jota hallitsija kuunteli neuvoa-antavana elimenä. Sen merkitys oli kuitenkin käytännössä melko vähäinen. Neuvoston jäsenistö koostui valtakunnan neljän hallintoalueen eli "suyun" johtohenkilöistä, ja se toimi yhdyssiteenä paikallishallinnon yksiköihin. Neljän hallintoalueen johtajia olivat varakuninkaat, "capacit". Hallintoalueet muodostuivat provinsseista, joiden johdossa oli yksinvaltias "tocricoc", syntyperäinen "capac" inka. Hänen alamaisiaan olivat neljä paikallista ylimystä, "huñoa", jotka toimivat noin kymmenentuhannen ihmisen päällikkönä. Inkojen kymmenjärjestelmän mukaisessa käskyvaltahierarkiassa huñoja seurasivat tuhannen ihmisen päälliköt ja edelleen sadan ihmisen päälliköt, joiden tehtävät liittyivät työveron ja tuotannonjaon valvontaan. Provinssien hallinnossa toimi lisäksi hallitsijan henkilökohtaisia edustajia, erikoisvirkamiehiä, jotka valvonnan lisäksi myös ehkäisivät vakoilua sekä vahvistivat avioliittoja, jakoivat viljelysmaita ja hoitivat maaomaisuuksien perimisasioita. Inkojen raskas virkamiesjärjestelmä hajautti talouspoliittista valtaa paikallisvirkamiehille ja samalla esti papiston vallan kasvua.
Perun historia
Myös Perun pohjoisrannikolle syntyi valtioita noin vuonna 700. Niistä merkittävin oli ja Cuzcon laaksossa kukoistanut Chimor. Noin vuonna 1200 syntyi Inkavaltakunta, joka alkoi voimakkaasti laajeta 1400-luvulla Pachacútec- ja Túpac Inca Yupanqui -nimisten hallitsijoiden aikana. Inkojen pääkaupunki oli Cuzco. Seuraava inkakuningas Huayna Capac kuoli vuonna 1525 mahdollisesti eurooppalaisten Amerikkaan tuomaan isorokkoon tai tuhkarokkoon, jotka riehuivat inkojen maassa kauppiaitten tai sanansaattajien tuomana.
Pian syttyi veljesten Huascarin ja Atahuallpan kesken monivuotinen sisällissota vallanperimyksestä.