Meripihka
Kivikaudelta saakka meripihkaa on saatu erityisen runsaasti nykyisten Liettuan ja Kaliningradin alueen rannoilta. Sitä käytettiin mm. korujen raaka-aineena. Suomessa raakameripihkaa on löydetty pieneltä alalta pellolta Inkoosta, lisäksi on muutamia hajalöytöjä Paraisilta ja Nauvosta. Mahdollisesti jäät ovat kuljettaneet sitä jostain eteläisemmältä Itämereltä. Suomesta meripihkaa on löydetty myös kivikautisilta asuinpaikoilta, kuten Yli-Iin Kierikistä. Meripihkaa kutsutaan myös nimellä "kivikauden kulta".
Kreikkalaiset ja roomalaiset hankkivat arvostamansa meripihkan vaihtamalla sitä metalleihin ja pronssiesineisiin. Meripihka oli tärkeä vaihdon väline tuohon aikaan. Useiden kielten sähköä tarkoittava sana tulee kreikan kielen meripihkaa merkitsevästä sanasta "elektron", sillä meripihka sähköistyy helposti hangattaessa.
Kuuselankankaan asuinpaikka
Eniten meripihkan löytöaineistossa esiintyi nappeja (40 kappaletta), joihin on neulomista varten porattu taidokkaasti kaksi toisiinsa yhtyvää reikää napin samalle puolelle. Myös riipuksia oli saman verran (43 kappaletta). Riipukset ovat vähemmän säännöllisiä ja muodoltaan levymäisiä koruja, jotka on ripustettu reunaan portattusta rei'ästä. Helmiä tunnetaan vain muutamia (4 kappaletta). Ne on valmistettu pyöristämällä pallomainen tai pitkänmallinen meripihkapalaa ja poraamalla siihen pitkittäinen reikä helmen läpi narun pujottamista varten. Edellisistä poikkeava korutyyppi on meripihkarengas, johon on kairaamalla tehty laaja reikä. Kuuselankankaalta löytyi yksi ehjä rengas.