Dimítrios Ioannídis
Iältään 84-vuotias Ioannídis jätti terveyssyihin vedoten vapautusanomuksen 21. heinäkuuta 2007, mutta sitä ei hyväksytty. Ioannídis menehtyi 35 vuoden vankeuden jälkeen 16. elokuuta 2010. Hänet oli viety edellisenä yönä vankilasta sairaalaan hengitysvaikeuksien takia.
Konstantine Gamsakhurdia
Stalinin terrorin huippukautena Gamsakhurdia kääntyi muita suositumman lajityypin, historiallisen ja isänmaallisen proosan, puoleen ja aloitti "magnum opuksensa" "Didostatis mardžvenan" (, "suurmestarin oikea käsi", 1939) kirjoittamisen. Romaani sijoittuu 1110–1120-luvulle, keskittyy Svetitskhovelin katedraalin rakentamiseen liittyvään legendaan ja kertoo laajasti 1000-luvun Georgiasta. Se käsittelee innokkaan arkkitehdin Konstantine Arsakidzen traagista kohtaloa: kuningas Giorgi I tilasi häneltä kirkon, mutta hänestä tulee kuninkaan kilpailija molempien taistellessa kapinallisen aatelisen kauniin tyttären Šorenan rakkaudesta. Voimakkaiden intohimojen sekä rakkauden ja velvollisuuden välinen yhteentörmäys huipentuu Arsakidzen silpomiseen ja teloitukseen Giorgin käskystä. Tarinassa on hienovarainen allegorinen viesti, ja Stalinin kauden vainotut taiteilijat voidaan tunnistaa Arsakidzen hahmosta.
Gamsakhurdian tärkeisiin toisen maailmansodan jälkeisiin töihin kuuluvat "Vazis qvaviloba" (, "köynnöksen kukinta", 1955), joka käsittelee georgialaisen kylän tapahtumia pian sodan jälkeen, ja monumentaalinen romaani "Davit Aghmašenebeli" (, "Daavid Rakentaja", 1942–1962), tetralogia Georgiaa vuosina 1189–1125 hallinneesta arvostetusta kuninkaasta. Teos sai maineikkaan Šota Rustavelin valtionpalkinnon vuonna 1962. Gamsakhurdia kirjoitti myös elämäkerrallisen romaanin Goethestä ja kritiikkejä georgialaisista ja ulkomaalaisista kirjailijoista. Hänen muistelmiensa "Landebtan latsitsi" (, "liehittely aaveiden kanssa", 1963) ja testamenttinsa (1959) julkaisu keskeytettiin. Hän kuoli vuonna 1975 ja hänet haudattiin kartanolleen, jota hän kutsui "Kolkhiin torniksi". Hän ei suostunut tulla haudatuksi Mtatsmindan pantheoniin, koska hän inhosi Jeesuksen ja Juudaksen hautaamista vierekkäin, millä hän viittasi kansalliskirjailija Ilia Tšavtšavadzen ja hänen bolševikkikriitikkonsa ja poliittisen vihollisensa Pilipe Makharadzen hautojen läheisyyteen.