Inkavaltakunta
Inkavaltakunnan yksinvaltias johtaja oli jumalkuningas "Sapa Inca". Hallitsijan alaisuudessa oli korkein neuvosto "hunu", jota hallitsija kuunteli neuvoa-antavana elimenä. Sen merkitys oli kuitenkin käytännössä melko vähäinen. Neuvoston jäsenistö koostui valtakunnan neljän hallintoalueen eli "suyun" johtohenkilöistä, ja se toimi yhdyssiteenä paikallishallinnon yksiköihin. Neljän hallintoalueen johtajia olivat varakuninkaat, "capacit". Hallintoalueet muodostuivat provinsseista, joiden johdossa oli yksinvaltias "tocricoc", syntyperäinen "capac" inka. Hänen alamaisiaan olivat neljä paikallista ylimystä, "huñoa", jotka toimivat noin kymmenentuhannen ihmisen päällikkönä. Inkojen kymmenjärjestelmän mukaisessa käskyvaltahierarkiassa huñoja seurasivat tuhannen ihmisen päälliköt ja edelleen sadan ihmisen päälliköt, joiden tehtävät liittyivät työveron ja tuotannonjaon valvontaan. Provinssien hallinnossa toimi lisäksi hallitsijan henkilökohtaisia edustajia, erikoisvirkamiehiä, jotka valvonnan lisäksi myös ehkäisivät vakoilua sekä vahvistivat avioliittoja, jakoivat viljelysmaita ja hoitivat maaomaisuuksien perimisasioita. Inkojen raskas virkamiesjärjestelmä hajautti talouspoliittista valtaa paikallisvirkamiehille ja samalla esti papiston vallan kasvua.
Rapa (Ranskan Polynesia)
Polynesialaiset asuttivat Rapan 1000-1300-lukujen välisenä aikana. Ensimmäinen saarella käynyt eurooppalainen oli kapteeni George Vancouver, joka kävi saarella vuonna 1791. Siihen aikaan Rapan arvioitu asukasluku oli noin 2 000. Saaren asukkaat jakautuivat neljääntoista heimoon. Heimojen välit olivat huonot ja niiden välillä oli useita heimosotia aina 1800-luvulle saakka. Noihin aikoihin saaren asukkaat rakensivat vuorille linnakkeita, joita kutsuttiin nimellä "pā". Joistakin niistä on yhä jäljellä jäännöksiä. Linnakkeista parhaiten säilynyt on Morongo Uta, joka sijaitsee Haurein- ja Hirinlahtien välillä.