Suojeluskunta
﻿Suojeluskuntajärjestö () oli Suomessa vuosina 1918–1944 toiminut vapaaehtoinen maanpuolustusjärjestö ja kansalliskaarti, joka lakkautettiin Liittoutuneiden valvontakomission määräyksellä syksyllä 1944 fasistisena järjestönä. Ensimmäiset suojeluskunnat perustettiin syksyllä 1917 yksityisten aloitteesta, mutta ne eivät olleet rakenteeltaan ja jäsenistöltään tai muutenkaan samanlaisia kuin vuosien 1918–1944 Suojeluskuntajärjestön suojeluskunnat. Vaikka ne alkujaan perustettiin yksityisinä kansalaisjärjestöinä, vuonna 1918 Suojelus­kunta­järjestön organisaatio ja tehtävät vahvistettiin erityisellä asetuksella ja vuonna 1927 lailla.
Suojeluskuntaselkkaus
Heimosodat eivät olleet menestyneet odotetusti ja niissä Suomeen liittyneet Itä-Karjalan Repolan ja Porajärven kunnatkin oli menetetty Tarton rauhassa Neuvosto-Venäjälle. Tämä ärsytti erityisesti heimoaktivisteja ja oikeistoa, jonka erityisesti ruotsinkielinen osa piti yleensä koko sopimuksen solmimista bolševikkien kanssa häpeällisenä. Oikeistoa ärsytti myös se, että monarkistit olivat hallitusmuototaistelussa hävinneet ja Suomesta oli tullut tasavalta Heikki Ritavuoren tekemän hallitusmuotoehdotuksen perusteella. Tasavallan ensimmäiseksi presidentiksi oli vielä kaiken lisäksi valittu entinen jääkäriliikkeen vastustaja, myöntyväisyyspoliitikko Kansallisen Edistyspuolueen K. J. Ståhlberg valkoisen armeijan ylipäällikön, kenraali Gustaf Mannerheimin sijaan. Lisäksi Mannerheimin kaavailema sotaretki Pietariin, joka oli tuolloin vielä heiveröisesti bolševikkien hallussa, ei toteutunut hyväksytyn Ritavuoren laatiman uuden hallitusmuotoesityksen takia. Näin ollen valkoinen kenraali sysättiin pois päivänpolitiikasta. Oikeistoa ärsytti huomattavasti myös se, että punavankeja oli alettu armahtaa. Edistyspuolueen ja Maalaisliiton SDP:n kanssa toteuttama ns. kansallisen eheytymisen politiikka, jonka perusteella armahdukset toteutettiin, nähtiin oikeiston piirissä vanhojen kapinoitsijoiden ja maanpetturien kanssa veljeilynä. Lisäksi Edistyspuolueen ja Maalaisliiton johtamat hallitukset eivät katsoneet suosiolla oikeiston kannattamaa suojeluskuntien itsenäisyyttä. Keskustapuolueet halusivat sulauttaa suojeluskunnat valtion alaisuuteen osaksi puolustuslaitosta. Nämä kaikki tapahtumat ärsyttivät syvästi oikeistoa, joka katsoi Valkoisen Suomen perinnön tulleen hävitetyksi.