Euroopan unionin historia
Toisen maailmansodan jälkeen oli tarve sitoa vanhat kiistakumppanit Saksa ja Ranska riippuvaisiksi toisistaan, joka osaltaan ehkäisisi tulevia sotia. Tätä varten perustettiin Euroopan hiili- ja teräsyhteisö (EHTY) vuonna 1950, johon liittyivät Alankomaat, Belgia, Luxemburg, Länsi-Saksa, Italia ja Ranska. Nämä kuusi valtiota allekirjoittivat 18. huhtikuuta 1951 Pariisissa perustamissopimuksen. Sopimus tuli voimaan 23. heinäkuuta 1952 ja solmittiin 50 vuoden ajaksi.
Unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja
Euroopan unionin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan virka perustettiin vuonna 1999 Amsterdamin sopimuksella. Viran otti maaliskuussa väliaikaisesti haltuunsa saksalainen Jürgen Trumpf, kunnes viralliseksi haltijaksi valittiin Euroopan sosialidemokraattisen puolueen (PES) jäsen, espanjalainen Javier Solana. Virka oli tuolloin yhdistettynä Euroopan unionin neuvoston pääsihteerin virkaan.
Sopimuksella Euroopan perustuslaista, jota kutsutaan usein myös Euroopan perustuslaiksi, yritettiin luoda unionin ulkoasiainministerin virka. Sopimus ei astunut kuitenkaan koskaan voimaan. Siitä huolimatta media käyttää toisinaan nimitystä EU:n ulkoministeri tarkoittaessaan korkeaa edustajaa. Lissabonin sopimuksessa korkean edustajan tehtäviä uudistettiin ja nimi muutettiin nykyiseksi. Vuonna 2009 Ashton nimitettiin korkeaksi edustajaksi. Sitä ennen hän oli ollut Euroopan unionin kauppakomissaarina.