Piano
Pianon kehitys sai alkunsa dulcimer-tyyppisistä soittimista, joihin keskiajalta lähtien yritettiin lukuisia kertoja liittää koskettimisto ja koneisto. Tämän kehityksen tuloksena eriytyivät ensin klavikordi ja cembalo. Modernin pianon kehittäjänä ja jopa keksijänä pidetään italialaista Bartolomeo Cristoforia (1655–1731). Kolme hänen 1720-luvulla rakentamaansa soitinta on säilynyt, ja niiden koneiston toimintaperiaate on sama kuin modernissa konserttiflyygelissä. Cristofori kutsui rakentamiaan soittimia nimellä "clavicembalo [tai gravicembalo] col piano e forte" eli sananmukaisesti "cembalo, jolla voi soittaa hiljaa () ja voimakkaasti ()" (cembalolla, toisin kuin pianolla, äänenvoimakkuus ei vaihtele sen mukaan, kuinka suurella voimalla koskettimia painetaan). Tämäntyyppisiä soittimia ryhdyttiin pian kutsumaan nimillä fortepiano, josta on tullut suomenkielinen nimitys piano. Pianon rakenne on Christoforin jälkeen merkittävästi kehittynyt. Tärkeitä merkkipaaluja ovat mm. valuraudasta valmistettu tukikehikko, jolloin soittimen kokoa ja kielten jännitystä voitiin huomattavasti lisätä, huovan käyttöönotto nahan sijaan vasaroiden päällysteenä sekä koneiston monet kehitysvaiheet. Kehityksen tuloksena pianon ääni on voimistunut ja tullut kantavammaksi.
Petrof
Petrof-pianoyritys syntyi, kun nuori tšekkimies Antonín Petrof palasi vuonna 1864 kotikaupunkiinsa Hradec Královéen Wienistä, jonne hän oli seitsemän vuotta aiemmin lähtenyt opiskelemaan flyygelinrakennusta. Hän perusti flyygeliverstaansa aluksi isänsä puusepänpajan yhteyteen, kunnes vuonna 1874 muutti toimintansa Brnoon. Pian Petrof alkoi valmistaa itse myös koskettimistoja ja pianokoneistoja sekä flyygelien lisäksi myös pystypianoja. Vuonna 1915 Antonín Petrof ja hänen vaimonsa Marie kuolivat, ja yrityksen ottivat haltuunsa kolme lasta. Jo ennen vuosisadan vaihdetta alkanut vientitoiminta laajeni vähitellen uusiin maihin: esimerkiksi vuonna 1928 Petrof ja Steinway & Sons perustivat yhteisyrityksen Lontooseen.