Salamasota
Salamasota (, ) tarkoittaa nopeaa puolustuslinjojen läpi suunnattavaa hyökkäystä vihollisen taistelevien yksikköjen lamauttamiseksi. Hyökkäystä kuvaa sen raivokkuus, yllätyksellisyys ja aselajien saumaton yhteistyö. Salamasodan periaatteen esitti ensimmäisenä englantilainen kenraali J.F.C. Fuller, ja sitä sovellettiin ensimmäisen kerran Amiensin taistelussa 1918. Salamasodan teorian kehittivät lopulliseen muotoonsa saksalaiset sotateoreetikot ja sodanjohtajat ensimmäisen maailmansodan jälkeen 1900-luvun alkupuolella. Teoria pohjautui kuuluisan sotateoreetikon Carl von Clausewitzin teoksessaan "Sodankäynnistä" ("Vom Kriege") 1800-luvun puolivälissä esittämiin ”vallankumouksellisiin” käsityksiin esimerkiksi ratsuväen käytöstä. Panssarivaunuja voidaan pitää 1900-luvun vastineena ratsuväelle niin käyttötarkoitukseltaan kuin toimenkuvaltaankin. Myöhemmin osan nopean iskukyvyn voimasta ovat korvanneet toisessa maailmansodassa maataistelukoneet ja toisen maailmansodan jälkeen lisäksi myös taisteluhelikopterit.
Merisodankäynti
Vanhin meritaistelu, josta on kirjallisia tietoja, tapahtui 1210 eaa. Kyproksen lähellä. Antiikin ajalla Kreikan ja Persian välillä käytiin persialaissodat, joihin kuuluivat Salamiin taistelu ja Issoksen taistelu. Ateenan ja Spartan kaupunkivaltioiden välillä käydyssä peloponnesolaissodassa spartalaiset liittolaisineen muodostivat peloponnesolaisliiton ja ateenalaiset liittolaisineen muodostivat Deloksen meriliiton. Kolumbuksen löydettyä Amerikan Euroopan valtiot alkoivat vallata sieltä siirtomaita. Tämä johti siirtomaasotiin. 1500-luvulla Espanja alkoi vallata alueita Etelä-Amerikasta ja Iso-Britannia Pohjois-Amerikasta. 1600-luvulla myös Hollanti alkoi vallata siirtomaita. 1600- ja 1700-luvuilla Euroopassa käytiin sotia eri uskonlahkojen välillä. Samaan aikaan käytiin myös kauppa-asemien ja siirtomaiden puolustamisen tarpeesta johtuvia sotia. Eurooppalaiset valtiot sotivat myös merialueiden hallitsemisesta. Tästä on esimerkki Trafalgarin taistelu. Tässä taistelussa Iso-Britannia voitti ranskalaisten ja espanjalaisten liittouman, eikä täten Ranska pystynyt Napoleonin aikana valloittamaan Iso-Britanniaa. Tämän taistelun voitto merkitsi myös sitä, että Iso-Britannia pääsi hallitsemaan Atlantin aluetta pitkäksi aikaa.