Eidsvollin kansalliskokous
Maat olivat sotatilassa kaksi viikkoa. Kaarle Juhanan aloitteesta aloitettiin kuitenkin jo elokuun alussa aseleponeuvottelut ja Norjan hallituksen ja Ruotsin kuninkaan välille solmittiin aselepo Mossissa 14. elokuuta 1814. Aseleposopimuksen mukaan Norjan kuninkaaksi valitun Kristian Frederikin, jota tuolloin kutsuttiin prinssi Kristianiksi, tuli kutsua koolle ylimääräinen Stortingin kokous, johon Ruotsin kuningas olisi yhteydessä erityisen komissaarin välityksellä.
Ruotsin kuningas tunnusti Eidsvollin perustuslain ja maiden suhteet järjestettiin erityisellä, jopa juhlalliseksi mainitulla, sopimuksella (). Sopimuksen mukaan Norja oli omissa asioissaan itsenäinen valtio ja ainoastaan kuninkaan persoona yhdisti maat toisiinsa Ruotsi-Norja-personaaliunioniksi. Sopimuksen lisäkohdan mukaan Kristian Frederikin oli jätettävä kuninkaanvaltansa kansan haltuun ja lähdettävä maasta. Ruotsin joukkojen tuli pysytellä aselevon ajan, kolme viikkoa Stortingin kokouksen jälkeen, Glommajoen itäpuolella ja Ruotsin julistama maa- ja merisaarto lakkautettiin. Kristian Frederikin tuli luopua kruunustaan Stortingetin kokouksessa 8. lokakuuta. 10. lokakuuta näin tapahtuikin. Hän astui "Bornholm"-nimiseen laivaan ja matkusti Tanskaan. Vielä hänen ollessaan matkalla oli Kaarle XIII valittu uudeksi Norjan kuninkaaksi nimellä Kaarle II..
Eidsvollin kansalliskokous
Kansalliskokous päätti lopullisesta perustuslaista 4.–11. toukokuuta perustuslakikomitean esityksen pohjalta. Juutalaisparagrafi (§2) hyväksyttiin lopullisesti perustuslain osaksi 4. toukokuuta. Puolue-erimielisyydet tulivat edelleen esiin erityisesti kuninkaan asemasta neuvoteltaessa. Unionipuolue halusi perustuslakiin kiellon, että kuninkaan ei tulisi vastaanottaa muiden maiden hallitsijantehtäviä. Tarkoituksena oli estää Tanska-Norjan uudelleensyntyminen ehdokkaan, Tanskan perintöprinssin Kristian Frederikin, mahdollisesti päästessä kiinni myös Tanskan kruunuun. Unionipuolueen ehdotus jäi kuitenkin selkeään alakynteen 5. toukokuuta. 9. toukokuuta lyötiin lukkoon kohdat kansalaisuudesta ja äänioikeudesta, 10. toukokuuta hyväksyttiin lopullisesti Stortingetin kaksikamarijärjestelmä ja 11. toukokuuta kysymys yleisestä asevelvollisuudesta.
13. toukokuuta kokouksessa käytiin vilkasta keskustelua valtiontalouden järjestämisestä talouskomitean, johon oli kuulunut lähinnä porvariedustajistoa, valmisteleman ehdotuksen pohjalta. Kiistaa herätti etenkin kysymys, pitäisikö Norjan maksaa vanha valtionvelkansa ennen vuotta 1814 ja kysymys vanhojen setelien arvon takaamisesta. Etenkin kreivi Wedel-Jarlsberg korosti vanhan valtionvelan olevan entisen emämaa Tanskan vastuulla, kun taas itsenäisyyspuolue suosi velan hoitamista ja vanhojen setelien arvon takaamista. Unionistien mielestä asia vaatisi muun muassa kansan verotusta, eikä katsonut verotusoikeuden olevan kansalliskokouksen mandaatissa. Myös keskustelua Norjan omasta keskuspankista heräteltiin 14. toukokuuta, mutta se koki suurta vastustusta. Itsenäisyyspuolueen kanta voitti, mutta talousasioista tehdyillä päätöksillä ei tullut olemaan tulevaisuudessa suurta merkitystä.