Ranskan suuri vallankumous
Ranskan suuri vallankumous oli Ranskassa vuonna 1789 käynnistynyt yhteiskunnallinen vallankumous ja sitä seurannut, vuoteen 1799 kestänyt ajanjakso, jolloin aiemman ancien régimen ajan absolutistinen monarkia, feodaaliyhteiskunta ja säätyerioikeudet kumottiin. Ranskan vallankumousta pidetään yhtenä Euroopan historian merkittävimmistä tapahtumista, ja historiantutkimuksessa siitä katsotaan yleensä alkavaksi uusin aika, jolla porvarit ovat valtaapitäviä. Ranskan vallankumous seurasi Amerikan vallankumousta.
Vallankumouksen helluntaiyö
Kuningas Ludvig XVI:n Versailles’hin koollekutsuman vuoden 1789 säätyjen yleiskokouksen kolmas sääty oli kesäkuussa julistautunut perustuslakia säätäväksi kansalliskokoukseksi. Kuningas aikoi hajottaa kansalliskokouksen armeijan avulla, mutta Pariisin kansanjoukkojen toteuttama Bastiljin valtaus pakotti hänet luopumaan suunnitelmasta. Itsevaltiuden loppu oli jo tapahtunut tosiasia, mutta kansalliskokous ei edennyt muiden välttämättömien yhteiskunnallisten uudistusten käsittelyssä aateliston ja porvariston erimielisyyksien vuoksi. Heinäkuun 20. päivän tienoilla Ranskan maaseudulla alkoi kuitenkin levitä ”suurena pelkona” tunnettu laaja väkivaltainen hysteria, joka ajoi paniikissa aseistautuneet talonpojat hyökkäilemään aatelisten kartanoihin ryöstäen niitä ja tuhoten asiakirjoja. Feodaalinen järjestys ajautui hetkessä romahduksen partaalle. Kansalliskokous keskusteli 3. elokuuta mahdollisuudesta käyttää armeijaa talonpoikaislevottomuuksien kukistamiseen, mutta porvariston edustajat vastustivat ajatusta, koska samalla sotavoimalla voitaisiin hajottaa myös kansalliskokous ja palauttaa itsevaltius. Vaihtoehdoksi jäi pikainen uudistusten toteuttaminen.