Toinen maailmansota
Itävallassa ajatus maan liittämisestä Saksaan (Anschluss) oli saanut runsaasti kannatusta jo ensimmäisen maailmansodan jälkeen, kun entisestä laajasta valtakunnasta olivat jääneet jäljelle vain sen saksankieliset alueet. Yhdistyminen oli kuitenkin Versailles’n sopimuksessa kielletty. Sen jälkeen, kun Hitler oli noussut valtaan Saksassa, ajatusta kannattivat varsinkin Itävallan kansallissosialistit, mutta Itävallan konservatiivinen kansleri Kurt von Schuschnigg yritti pitää maan itsenäisenä. Italia oli aiemmin tukenut Itävaltaa, mutta Italian liittouduttua Saksan kanssa antikomintern-sopimuksella esteet Itävallan liittämiselle Saksaan poistuivat. Saksan ja Italian välejä hiertänyt kiista Tirolin alueen saksankielisten asemasta ratkaistiin Hitlerin luvattua siirtää heidät tulevaisuudessa idästä valtaamalleen elintilalle. Ilman ulkovaltojen tukea von Schuschnigg tapasi Hitlerin Berliinissä ja hyväksyi Hitlerin tukijan Arthur Seyss-Inquartin sisäministeriksi. Mellakointi Wienissä yltyi, ja Schuschnigg pakotettiin eroamaan. Seyss-Inquart kutsui Hitlerin joukot apuun, ja 13. maaliskuuta 1938 Wehrmachtin joukot ylittävät rajan. Kansanäänestyksessä Itävallan liittäminen Saksaan, Anschluss, sai 99,07 prosentin tuen.
Itävalta oli menettänyt kolmen miljoonan saksankielisen asuttamat sudeettialueet Saint-Germainin sopimuksessa 1919 Tšekkoslovakialle. Anschlussin jälkeen sudeettisaksalaisten johtaja Konrad Henlein vaati liittoa Saksan kanssa. Tšekkoslovakia oli yksin, mutta se varautui sotaan. Sodan välttämiseksi Chamberlain neuvotteli Hitlerin kanssa kolme kertaa Berchtesgadenissa, Godesburgissa ja Münchenissä. Münchenin sopimus allekirjoitettiin 29. syyskuuta 1938 Hitlerin, Mussolinin, Chamberlainin ja Ranskan Édouard Daladierin kesken. Tšekkoslovakian pääministeri Edvard Beneš ei ollut läsnä. Sopimuksessa sovittiin Saksan saavan sudeettialueet kansanäänestyksen jälkeen, Unkarin ja Puolan saavan alueita Tšekkoslovakialta ja Britannian ja Saksan solmivan luottamussopimuksen. Chamberlainin palattua Lontooseen hän julisti saavuttaneensa ”rauhan meidän aikanamme”. Hitler oli tyytymätön ja julisti Chamberlainin pilanneen hänen marssinsa Prahaan.
Saksan valtakunta
Natsi-nimitys oli toisen maailmansodan aikana erityisesti käytössä brittiläisessä ja yhdysvaltalaisessa joukkotiedonvälityksessä. Koska "natsi" tarkoittaa kansallissosialismia, ei Neuvostoliitto, joka harjoitti sosialismia kehittyneeseen sosialismiin ja kommunistiseen tilaan pääsyä, koskaan käyttänyt joukkotiedonvälityksessään Saksaan liittyen käsitettä kansallissosialismi sanan sosialistisuuden vuoksi, vaan sanaa fašismi. Neuvostoliiton ulkosuhteissa 1930-luvulla aatteellinen fašismi oli ensimmäinen vastustaja jo ennen kansallissosialismia Espanjan sisällissodan aikana 1936-1939, kun Neuvostoliiton tukema Komintern kokosi vapaaehtoisia prikaateja taistelemaan Espanjan tasavallan hallituksen puolella. Tuolloin sodan voittavat kapinalliset olivat latinalaistyyppisiä falangeja, joita tuki joukoillaan fašistinen Italia, mutta myöhemmin myös valtioajatukseltaan kansallissosialistiseksi yhtenäisvaltioksi muuttunut Saksan valtakunta, joka pyrki muuttamaan ensimmäisen maailmansodan saksalaisten epäreiluksi kokeman Versailles'n rauhan sopimuksen. Neuvostoliiton kansainvälisioikeudellisessa seuraajavaltioissa, Venäjän federaatiossa, käytetään kansallissosialisteista tätä tarkoittavaa käsitettä "natsisti". Latinalaisissa maissa fasistit tukeutuvat yleensä myös katoliseen kirkkoon ja yhteiskuntaa sellaisenaa säilyttäviin voimiin, usein aikaisemmin suurmaanomistukseen, kun taas kansallissosialisteista osa koki tehneensä jonkinlaisen sosialistisen vallankumouksen, jossa kirkkoa ei varsinaisesti tarvita hallinnon henkiseksi tueksi, vaan voiton jälkeen myös kristinusko voidaan poistaa hallitusvallan rajoitteena. Norjassa on julkaistu kirjoja, joissa entiset Nasjonal Samlingin kannattajat kiistävät olleensa kansallissosialisteja. Monet kansallissosialistiseen Saksaan myönteisesti suhtautuneet olivat aatteiltaan pikemminkin kansallisia fašisteja, joiden tavoitteena oli torjua kommunisteja kuin kansallissosialisteja, jotka pyrkivät kehittämään ylikansallisen talousyhteisön, mm. 1943 suunnitellun Euroopan yhteisön maiden kauppapolitiikan yhdistämiseksi Saksan ympärille.