Lateraanisopimukset
Lateraanisopimuksiksi kutsutaan kolmea sopimusta, jotka solmittiin Benito Mussolinin käytännössä hallitseman Italian kuningaskunnan ja paavin välillä 1929. Sopimukset ratkaisivat Italian ja paavin välisen kiistan, joka oli syntynyt vuonna 1870, kun Italia liitti Rooman itseensä, mikä lakkautti Kirkkovaltion ja paavin maallisen vallan. Italia takasi paaville aseman, tuloja ja Vatikaanin käyttöoikeuden 1871, mutta se ei riittänyt katoliselle kirkolle, joka esitti tarvitsevansa riippumattomuuden maallisesta vallasta. Paavit julistautuivat "Vatikaanin vangeiksi" eivätkä esiintyneet julkisuudessa lähes kuuteen vuosikymmeneen.
Panaman kanavan historia
Yhdysvaltain senaatti suostuteltiin hyväksymään sopimuksen ratifiointi kahdessa eri istunnossa, jotta saataisiin laaja keskustelu sopimuksen sisällöstä ennen varsinaista äänestystä. Yhdysvaltain senaatilta kesti kuitenkin kuusi kuukautta ratifioida sopimus. Monet senaattorit edelleen vastustivat sopimusta, vaikka monet arvovaltaiset yhdysvaltalaiset kannattivat sopimuksen ratifiointia julkisessa keskustelussa. Carter onnistui saamaan sopimuksen ensimmäisen osan läpi senaatissa 16. maaliskuuta 1978. Senaattorit äänesti sopimuksen puolesta äänin 68–32. 52 demokraattisenaattoria ja 16 republikaanisenaattoria äänestivät sopimuksen ratifioinnin puolesta. Sopimuksen toinen osa hyväksyttiin senaatissa 18. huhtikuuta 1978. Carter hyväksyi lain sopimuksesta 27. syyskuuta 1979.