Stalingradin taistelu
Kun akselivallat aloittivat suurhyökkäyksen Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941 yli kolmen miljoonan sotilaan voimin, sen päätavoite oli valloittaa Leningrad, Moskova ja Ukraina. Stalingrad ei alun perin ollut tärkeä kohde Adolf Hitlerin sotasuunnitelmassa. Kun puna-armeija onnistui torjumaan Saksan hyökkäyksen joulukuussa 1941 suunnitelmat kuitenkin muuttuivat. Seuraavana kesänä Hitler päätti aloittaa suurhyökkäyksen etelässä ja idässä – tavoitteena oli vallata Kaukasuksen öljykentät ja vehnävarat sekä katkaista Volgan liikennereitit. Huhtikuussa 1942 Hitler määräsi, että Stalingrad oli joko vallattava tai eristettävä suurhyökkäyksen yhteydessä. Kolme kuukautta myöhemmin kaupunki oli jo saksalaisten tärkein valloituskohde. Kaupungin valloittaminen oli strategisesti kannattavaa, sillä sen tehtaissa valmistettiin myös suuri osa Neuvostoliiton sotatarvikkeista ja sen kautta kulki lautoilla noin 70 % Neuvostoliiton käyttämästä öljystä.
Motti
Suurimpia motteja sotahistoriassa on muun muassa Stalingradin taistelussa ollut saksalaisten mottitilanne. Mottitilanne kesti
19. marraskuuta 1942 – 31. tammikuuta 1943 asti. Motissa oli jopa 250 000 piiritettyä akselivaltojen
sotilasta. Motista antautui tammikuun lopulla 1943 puna-armeijalle lopulta noin 90 000 miestä. Suomen sodissa parhaiten muistetaan kenties Raatteentien taistelu, jossa suomalaiset motittivat Neuvostoliiton 44. divisioonan. Motissa oli arvion mukaan jopa 13 000 puna-armeijan sotilasta. Motin lauettua suomalaiset saivat noin 1 100 antautunutta neuvostosotilasta.