Analgeetit
Analgeetti eli kipulääke on lääke, jolla on kipua lievittävä tai poistava vaikutus ilman, että se aiheuttaa unta tai anestesiaa. Useimmilla analgeeteilla on myös muita vaikutuksia, joista osa haitallisia. Varsinaisia analgeetteja ovat opioidit ja tulehduskipulääkkeet. Myös useilla muilla lääkkeillä (kuten anesteeteilla ja glukokortikoideilla) on analgeettisia vaikutuksia sivuvaikutuksina, mutta niitä ei käytetä kivun hoitoon rutiinisti vaan ainoastaan erityistapauksissa. Esimerkiksi neuropaattisen kroonisen kivun hoidossa käytetään joitakin trisyklisiä masennuslääkkeitä.
Neuropaattinen kipu
Neuropaattisen kivun keskeisin hoitomuoto on yleensä lääkehoito. Fysioterapia ja psykologiset menetelmät täydentävät hoitoa. Hoito aloitetaan yleensä yhdellä lääkkeellä, mutta tarvittaessa otetaan käyttöön useampia lääkkeitä. Lääkkeet lähinnä lievittävät hermovauriokipua, sillä täydelliseen oireettomuuteen lääkityksellä päästään harvoin. Masennuslääkkeitä suositellaan neuropaattisen kivun hoidon ensimmäiseksi vaihtoehdoksi trigeminusneuralgiaa lukuun ottamatta. Masennuslääkkeet lievittävät hermovauriokipua tehostamalla inhibitorisen hermoradan toimintaa estämällä serotoniinin ja noradrenaliinin takaisinottoa synapseissa. Masennuslääkkeistä trisyklisten amitriptyliinin ja nortriptyliinin teho on osoitettu. Uudemmista masennuslääkkeistä mirtatsapiinista ja venlafaksiinista sekä duloksetiinista odotetaan paremmin siedettyjä vaihtoehtoja. Epilepsialääke karbamatsepiini on trigeminusneuralgian peruslääke, sillä noin 70 % potilaista saa siitä lievityksen. Muita neuropaattisen kivun hoitoon sopivia epilepsialääkkeitä ovat fenytoiini, okskarbatsepiini, gabapentiini, pregabaliini, lamotrigiini ja topiramaatti. Rytmihäiriölääkkeistä ainakin meksiletiiniä voidaan käyttää neuropaattiseen kipuun. Voimakkaista kipulääkkeistä käytetään muun muassa tramadolia ja oksikodonia.