Carrera Panamericana
Ensimmäinen Carrera Panamericana starttasi 5. toukokuuta 1950, eli kansallisena "Cinco de Mayo"-juhlapäivänä, ja se oli tarkoitus ajaa vain tämän yhden kerran Panamericana-valtatien ensimmäisen, Meksikon osuuden avaamisen juhlistamiseksi, sekä turistien houkuttelemiseksi. Eräänä lajinsa viimeisistä, pisimpänä, nopeimpana ja villeimpänä kilpailu saavutti kuitenkin suuren suosion Amerikkojen omintakeisena versiona Mille Migliasta yhdysvaltalaisten kilpailijoiden piirissä, ja Meksikon suuri yleisö tuli miljoonapäin seuraamaan sitä: siksi se järjestämistä jatkettiin vuosina 1951 ja 1952. Vuosina 1953 ja 1954 se oli urheiluautojen MM-sarjan osakilpailu, sillä se oli jo vuodesta 1951 lähtien noussut eurooppalaisten valmistajien tehdastiimien mittelöksi. Vuonna 1955 vaarallisena tunnettu (28 kuolonuhria 1950-1954) Carrera Panamericana peruutettiin reaktiona Le Mansin 24 tunnin ajossa sattuneeseen suuronnettomuuteen, ja sen järjestämiseen tuli pitkä tauko.
Caesars Palace (rata)
Kun Watkins Glenin kilpailu poistettiin kilpailukalenterista, kilpailu siirrettiin Las Vegasiin. Kilpailu oli kauden viimeinen, ja sen aloitti Long Beachin kilpailu, mutta siitä ei pidetty aavikon kuumuuden takia. Caesars Palacen radasta tuli hyvä väliaikainen rata: tarpeeksi leveä ohituksiin, leveät turva-alueet, tasainen pinta. Sen vastapäiväinen suunta aiheutti suuren rasituksen kuljettajien niskoille. Kun Nelson Piquet varmisti ensimmäisen maailmanmestaruutensa ajamalla viidenneksi vuonna 1981, häneltä meni viisitoista minuuttia palautuakseen kilpailun kuumuuden aiheuttamasta rasituksesta. Vuoden 1982 kilpailun voitti Michele Alboreto Tyrrellillä, mutta se oli viimeinen Formula 1 -sarjan kilpailu Las Vegasissa.