Saksalainen ritarikunta
Saksalainen ritarikunta perustettiin vuonna 1190 Lyypekin ja Bremenin porvarien aloitteesta auttamaan vaikeuksiin joutuneita ristiretkeläisiä Palestiinassa. Aluksi järjestö oli Akkon lähellä sijainnut kenttäsairaala, mutta se muuttui pian aseistetuksi järjestöksi. Sen jäsenet oli jaettu ritareihin, pappismunkkeihin ja palveleviin veljiin. Ritarikunta oli aluksi erittäin pieni, vuonna 1210 jäseniä oli korkeintaan parikymmentä. Keisari Henrik VI:n paavilta hankkiman suosionosoituksen ja keisari Fredrik II:n lahjoitusten turvin ritarikunnasta kasvoi kukoistava järjestö, jolla oli omaisuutta Palestiinassa, Saksassa, Italiassa ja Kreikassa. Vuodesta 1226 järjestön toiminta keskittyi Itä-Preussiin, vaikka sen päätukikohta olikin Akkossa vuoteen 1291 saakka. Ritarikuntaa johti suurmestari apunaan neuvosto, jossa oli viisi maamestaria.
Saksanniemen järjestyslipusto
Suomen suurruhtinaskunnan yleinen turvallisuus romahti kesällä 1917 Venäjän rauhattomuuksien seurauksena. Rikollinen aines ryösteli avoimesti ihmisiä kaduilla ja yksityisiin koteihin tunkeuduttiin sillä varjolla, että etsittiin luvattomia aseita. Kauppoja ja apteekkeja ryösteltiin kansanvallan nimissä. Venäläiset, joiden olisi pitänyt valvoa yhteiskunnan järjestystä, eivät puuttuneet asiaan. Suomen senaatti etsi keinoja tilanteen vakauttamiseen, jolloin Kaivohuoneella alettiin syksyllä 1917 harjoittaa noin 400 miehen vahvuiseksi tarkoitettua kunnallista poliisijoukkoa. Helsingin punakaarti kuitenkin hajotti sen alkuunsa. Senaattori Allan Serlachius käynnisti kaikessa hiljaisuudessa niin sanotun ratsastavan poliisikomennuskunnan koulutuksen syyskuussa 1917 Porvoosta noin viiden kilometrin päässä sijaitsevassa Saksanniemen kartanossa. Koulutettavista kurssilaisista oli tarkoitus muodostaa valtakunnallisen poliisin ydinjoukko. Kouluttajana oli ratsumestari Gaston Ahrenberg apunaan entinen poliisikomissaari Pekka Kuokkanen. Koulutettavan joukon nimeksi tuli Saksanniemen Järjestyslipusto. Suomalainen vasemmisto ei hyväksynyt poliisien kouluttamista, ja Porvooseen lähetettiin Helsingistä Vilhelm Nikanderin johdolla 350 venäläistä ja heidän aseistamaa punakaartilaista, jotka hyökkäsivät 17. marraskuuta Saksanniemeen. Siellä koulutettavilla ei ollut kunnon aseistusta, ja he joutuivat pakenemaan. Heistä osa joutui venäläisten ja punkaartien pidättämksi, mutta osa pääsi siirtymään valkoisten hallussa olevalle Pohjanmaalle, jossa joukko koottiin uudelleen joulukuussa 1917 Lappajärven Hyytiälän kylään.