Veda-kausi
Veda-kausi oli Intiassa aikaa, jolloin syntyi Intian kansalliseepos Veda-kirjat. Se ajoitetaan yleensä vuosille 1500-800 eaa. Veda-kirjat muodostuvat neljästä osasta, jotka sisältävät indoeurooppalaista kieltä puhuneiden arjalaisten loitsuja, virsiä ja kirouksia. Ne kertovat ajasta, jonka alussa oli varhainen heimoyhteiskunta. Arjalaiset heimot levittäytyivät Intiassa muun muassa ratsuina käyttämiensä hevosten ja rauta-aseiden turvin. Varhaisella Veda-kaudella indoarjalainen asutus lienee ollut Punjabin-Haryanan tienoilla olleita paimentollaisten heimoyhdyskuntia. Näistä kehittyi noin vuosien 1200-1100 eaa tienoilla ensimmäiset valtiot. Historiallinen aika alkoi noin 800-500 eaa.
Ged
Ensimmäisessä kirjassa "Maameren velho" kerrotaan Gedin lapsuudesta ja nuoruudesta Gont-nimisellä saarella. Hän saa tosinimensä maagi Ogionilta, jonka tosinimi on Aihal. Ged on nuorena Ogionin oppipoikana, mutta myöhemmin Ogion lähettää hänet velhokouluun Rokelle. Siellä Ged vapauttaa pahan hengen, geppethin eli yhden Nimettömistä. Toisessa kirjassa "Atuanin holvihaudat" Ged lähtee etsimään Erreth Akben Rengasta. Matkallaan hän tutustuu Atuanin ylipapittareen Tenariin, ja yhdessä he palauttavat Renkaan Havnoriin, kuninkaiden kaupunkiin, jossa ei ole ollut kuningasta moneen vuosisataan. Kolmannessa kirjassa, "Kaukaisin ranta", Ged ja Lebannen lähtevät tuhoamaan pahaa velhoa Cobia, joka on saanut taikuuden valumaan ulos maailmasta ikuisen elämän toivossa.