James Garfield
Garfield vannoi virkavalansa 4. maaliskuuta 1881. Virkaanasujaispuheessaan hän korosti muun muassa afroamerikkalaisten yhteiskunnallisen aseman parantamista. Garfield vietti valtaosan lyhyeksi jääneestä presidenttikaudestaan nimittäessään kabinettiaan ja muita korkeita virkamiehiä. Vaikka Garfield pyrki nimittämään korkeisiin virkoihin sekä stalwartin että half-breedin kannattajia, half-breedit saivat selvästi korkeampia nimityksiä kuin stalwartit: Half-breedsin johtaja James Gillespie Blaine nimitettiin ulkoministeriksi ja New Yorkin sataman tullimaksujen kerääjäksi valittiin half-breedeihin kuulunut William H. Robertson, mikä sai stalwartin johtohahmoihin kuuluneen Roscoe Conklingin raivoihinsa. Muita merkittäviä nimityksiä olivat muun muassa William Windomin nimittäminen valtiovarainministeriksi, Abraham Lincolnin pojan Robert T. Lincolnin nimittäminen pääasiassa tämän sukutaustan vuoksi sotaministeriksi ja Grantin vastustajana tunnetun Wayne MacVeaghin nimittäminen oikeusministeriksi.
Yhdysvaltain poliittinen historia 1774–1901
Vuonna 1837 presidentiksi nousi demokraatti Martin Van Buren. Pian Van Burenin kauden alkamisen jälkeen Yhdysvallat ajautui pahaan finanssikriisiin, joka johtui suurimmilta osin Andrew Jacksonin tekemistä varainsiirroista liittovaltiolta osavaltioiden pankeille. Pankkien kaatuminen johti tuhansien yhdysvaltalaisten työpaikkojen ja maatilojen menettämiseen. Van Buren pyrki edeltäjänsä tavoin nostamaan deflaatiota ja sai näin parannettua taloustilannetta hiukan.