Osmanien valtakunta
Turkkilaiset nousivat Vähässä-Aasiassa, kun seldžukit vuonna 1071 kukistivat Manzikertin taistelussa Bysantin joukot. Heimon yksi haara perusti tämän jälkeen Rūmin sulttaanikunnan. Vuonna 1301 rum-seldžukkien soturiyhteisön johtaja Osman I (Uthmān) otti sulttaanin arvonimen ja julisti maan itsenäiseksi Ottomaanivaltioksi pääkaupunkinaan Söğüt. Murad I:n aikana osmanit valtasivat Edirnen, jonka jälkeen suurvisiiri Çandarlı Halil pašša loi valtakunnalle uuden armeijan janitsaarit.
Mustafa II
Mustafa II (6. helmikuuta 1664 – 28. joulukuuta 1703) oli Osmanien valtakunnan sulttaani vuodesta 1695 vuoteen 1703. Hän oli sulttaani Mehmed IV:n poika ja luopui vallasta vuonna 1703 veljensä Ahmed III:n hyväksi. Valtakautensa loppupuolella yritti palauttaa sulttaanin vallan, joka oli ollut symbolista 1600-luvun keskivaiheilta asti, jolloin Mehmed IV oli luovuttanut vallan suurvisiirille. Mustafa II:n toiseen suunnitelmana saada vaihtoehtoinen pohja vallallensa saavuttamalla ratsuväkeen kuuluvien timarien uskollisuus, mutta näiden ratsumiesten asema oli koko ajan muuttumassa heikommaksi eikä hän onnistunut vallanpalautuksessa vaan häntä vaadittiin luopumaan kruunusta.