Stalingradin taistelu
Kun akselivallat aloittivat suurhyökkäyksen Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941 yli kolmen miljoonan sotilaan voimin, sen päätavoite oli valloittaa Leningrad, Moskova ja Ukraina. Stalingrad ei alun perin ollut tärkeä kohde Adolf Hitlerin sotasuunnitelmassa. Kun puna-armeija onnistui torjumaan Saksan hyökkäyksen joulukuussa 1941 suunnitelmat kuitenkin muuttuivat. Seuraavana kesänä Hitler päätti aloittaa suurhyökkäyksen etelässä ja idässä – tavoitteena oli vallata Kaukasuksen öljykentät ja vehnävarat sekä katkaista Volgan liikennereitit. Huhtikuussa 1942 Hitler määräsi, että Stalingrad oli joko vallattava tai eristettävä suurhyökkäyksen yhteydessä. Kolme kuukautta myöhemmin kaupunki oli jo saksalaisten tärkein valloituskohde. Kaupungin valloittaminen oli strategisesti kannattavaa, sillä sen tehtaissa valmistettiin myös suuri osa Neuvostoliiton sotatarvikkeista ja sen kautta kulki lautoilla noin 70 % Neuvostoliiton käyttämästä öljystä.
Moskovan offensiivi
Moskovan offensiivi (ven. Московская Hаступательная Oперация) oli toisessa maailmansodassa tärkein Neuvostoliiton talven 1941 vastahyökkäyksistä Saksan armeijaa vastaan itärintamalla. Hyökkäys alkoi 5. joulukuuta 1941, jolloin puna-armeijan Kalinin rintama ja Lännen rintama hyökkäsivät Moskovan edustalle edennyttä Saksan keskistä armeijaryhmää vastaan. Puna-armeijan vallattua takaisin Kalinin, Klinin ja Sławcznogorskin kaupungit Neuvostoliiton Lounaan rintaman joukot liittyivät hyökkäykseen vallaten Jelecin, Kaługa ja Naro-Fomińskin kaupungit. Saksan 2. panssariarmeija ajettiin pois Tulan kaupungin lähistöltä. Saksalaiset oli 7. tammikuuta 1942 mennessä ajettu Moskovan lähistöltä.