Lateraanisopimukset
Lateraanisopimuksiksi kutsutaan kolmea sopimusta, jotka solmittiin Benito Mussolinin käytännössä hallitseman Italian kuningaskunnan ja paavin välillä 1929. Sopimukset ratkaisivat Italian ja paavin välisen kiistan, joka oli syntynyt vuonna 1870, kun Italia liitti Rooman itseensä, mikä lakkautti Kirkkovaltion ja paavin maallisen vallan. Italia takasi paaville aseman, tuloja ja Vatikaanin käyttöoikeuden 1871, mutta se ei riittänyt katoliselle kirkolle, joka esitti tarvitsevansa riippumattomuuden maallisesta vallasta. Paavit julistautuivat "Vatikaanin vangeiksi" eivätkä esiintyneet julkisuudessa lähes kuuteen vuosikymmeneen.
Lontoon sopimus (1839)
Lontoon sopimus, tunnetaan myös nimellä Lontoon ensimmäinen sopimus oli kansainvälinen sopimus, joka allekirjoitettiin 19. huhtikuuta 1839. Sopimuksen myötä Euroopan suurvallat hyväksyivät Belgian itsenäisyyden ja neutraaliuden sekä sen saksankielisen osan, Luxemburgin, itsenäisyyden. Yksi sen tärkeistä osista oli artikla VII, mikä pakotti Belgian pysymään neutraalina ja sopimuksen allekirjoittaneet valtiot puolustamaan Belgiaa sotatilassa turvaten sen neutraaliuden.