Luonto (mytologia)
Luonto oli karjalaisten vanhan käsityksen mukaan ihmisen (tai ehkä muunkin persoonan omaavaksi koetun asian tai ilmiön) suojelushaltija. Tämän olennon nimestä on tullut sekä ympäristöä tarkoittava sana luonto että perustavanlaatuisia ihmisen tai eläimen henkisiä piirteitä tarkoittava sana luonne.
Luonto vastaa hieman kristinuskon suojelusenkeliä. Jokaisella ihmisellä on luonto, joka seuraa häntä suojellen ja tuoden onnea. Voimakasluontoiset ihmiset eli ne, joilla on voimakas luontohaltija, menestyvät usein paremmin kuin heikkoluontoiset. Luonto esiintyy toisinaan ihmisen kaksoisolentona. Luonto voi kulkea ihmisen edellä ikään kuin ihmisen kuvajaisena. Tällä tavoin on selitetty etiäisiä.
Mykrä
On todennäköistä, että jossakin vaiheessa Karjalassa nimi on johtunut Myyrästä Mykräksi (tai toisin päin). Suomalaisen Nimikirjan (Otava 1984) mukaan "etenkin karjalaiselle nimistölle luonteenomaiseen eläinaiheiseen henkilönnimistöön lukeutuu myös Mykrä 'myyrä', joka on voitu antaa nimettävälle paitsi eräänlaisena vertailunimenä tai asuinpaikan nimen perusteella, myös mm. siksi, että tällaisten nimitysten käyttö lisä-, suku- tms. niminä on ollut ympäristössä entuudestaan tuttua".