Teollinen vallankumous
Espanjan perimyssodan (1701–1713) jälkeen maailman merien hallinta siirtyi Alankomailta Britannialle.. Vuonna 1707 solmittiin unionisopimus Englannin ja Skotlannin välille, jolloin syntyi Ison-Britannian kuningaskunta. Yrjö I:n valtaantulo 1714 muodosti samalla personaaliunionin protestanttisen Hannoverin kanssa. Suuressa siirtomaasodassa (1756–1763) Britannia turvasi asemansa Intiassa Ranskalta ja liitti Kanadan kolmeentoista siirtokuntaansa Pohjois-Amerikassa. Nämä julistautuivat itsenäisiksi jo vuonna 1776. Sitä seurasi Yhdysvaltain vapaussota, joka päättyi 1783 Pariisin rauhaan, jossa Britannia tunnusti Yhdysvaltain itsenäisyyden. 1700-luvulla Amerikan mantereelta tuotiin Eurooppaan viljaa, tupakkaa sekä ruokosokeria ja Intiasta puuvillaa ja -kankaita.
Yhdistyneen kuningaskunnan ylähuone
Britannian parlamentti on kehittynyt valtakunnan hallitsijaa keskiajalla päätöksissä avustaneesta neuvostosta. 1300-luvulla kuningas Edvard III:n aikakaudella parlamentti muuttui kaksihuoneiseksi. 1400-luvulla kuningas Henrik V:n hallintokaudella parlamentin alahuoneesta tehtiin tasavertainen parlamentin ylähuoneen kanssa. Oikeusjulistus Bill of Rights antoi parlamentille vuonna 1689 oikeuden asettaa ja kumota lakeja antaen sille täten vallan yli monarkin. Vuoden 1707 unionilaki yhdisti Englannin ja Skotlannin parlamentit. Käytännössä tämä tarkoitti vain sitä, että skotlantilaiset parlamentin jäsenet siirtyivät Westminsteriin englantilaisten virkaveljiensä seuraan. Vuoden 1800 unionilaki siirsi Irlannin parlamentin jäsenet Westminsteriin. Parliament Act -lait vuosilta 1911 ja 1949 vähensivät ylähuoneen valtaa. Ylähuoneella ei ollut enää sananvaltaa asioissa, jotka koskivat valtion menoja tai tuloja, eikä se voinut viivyttää lakiesitystä yli vuotta.