Kasaarien kaanikunta
Kasaarien kaanikunta (650–969) oli varhaiskeskiaikainen valtio, jonka perusti kasaarien paimentolaiskansa. Kasaarien kaanikunta syntyi eroamalla Länsiturkkilaisesta kaanikunnasta. Kasaarien kaanikunta hallitsi suurimmillaan Kaukasiaa, Volga-joen ala-ja keskijuoksua, nykyisen Kazakstanin luoteisosia, Asovanmeren rantoja, Krimin itäosia sekä Itä-Euroopan aro- ja metsäaroseutuja Dnepr-joelle asti. Kaanikunnan keskus sijaitsi aluksi nykyisen Dagestanin rannikkoseudulla, myöhemmin Volgan alajuoksulla. Osa hallitsevasta eliitistä kääntyi juutalaiseen uskoon. Osa itäslaavilaisista heimoista oli kasaarien liittolaisia ja maksoi veroja kasaareille. Kasaarien kaanikunta tuhoutui Kiovan Venäjän kanssa käytyjen sotien seurauksena 900-luvun lopulla.
Krasnojarsk
Krasnojarsk on perustettu 1628 rajalinnoitukseksi kasakka Andrei Dubenskoin johdolla Katša- ja Jeniseijokien yhtymäkohtaan.
Vuosina 1735–1741 tiet yhdistivät kaupungin läheisiin Atšinskiin ja Kanskiin ja siten muuhun Venäjään. 1800-luvun kaupunki oli Siperian kasakoiden keskus. Kaupungin oikeudet se sai 1822, jolloin siitä tuli Jenisein kuvernementin hallintokeskus. Kaupunki oli syrjäisen sijaintinsa vuoksi myös poliittisista syistä karkotettujen sijoituspaikka.