Ernest Rutherford
McGill yliopistossa olonsa aikana Rutherford otti laboratorioonsa yhä useampia tutkijaopiskelijoita, mukaan lukien naisia joita tuohon aikaan opiskeli yliopistossa vain muutamia. Hän oli kysytty puhuja ja lehtiartikkeleiden kirjoittaja. Hänet valittiin vuonna 1900 Kanadan ja 1903 Lontoon Royal of Society jäseneksi. Hän kirjoitti tällä kaudella myös tärkeimpiä radioaktiivisuuden oppikirjoja. Hänen ensimmäisen kirjansa Radioactivity julkaistiin vuonna 1904. Hänelle myönnettiin apurahoja, hän sai mitaleita ja paljon työtarjouksia. Myöhemmin vuonna 1908 hän sain Nobelin kemian palkinnon tutkimuksistaan alkuaineiden hajoamisesta sekä radioaktiivisten aineiden kemiallisista tuloksistaan. Hämmentynyt Rutherford usein kertoi ystävilleen, että nopein muutos minkä hän tiesi, oli hänen siirtyminen fyysikosta kemistiksi.
Nathan Homer Knorr
Seuran opillinen kehitys, joka oli ollut vilkasta sekä Charles Taze Russellin että Joseph Franklin Rutherfordin aikana, rauhoittui ja seestyi Knorrin presidenttikaudella. Myös Rutherfordin kauden kiivaat hyökkäykset kristillisiä kirkkoja ja niiden pappeja, maallisia valtioita ja Kansainliittoa/Yhdistyneitä kansakuntia vastaan rauhoittuivat selvästi. Eräs merkittävä tekijä olivat vuonna 1962 Vartiotornissa julkaistut artikkelit, joissa Seuran kanta Roomalaiskirjeen 13:1 mainittuihin "esivaltoihin" muutettiin takaisin ennen vuotta 1929 vallinneeksi, tosin hieman modifioituna. Kun Rutherford oli selittänyt, että ainoat esivallat, joiden alle kristittyjen on alistuttava, ovat Jehova Jumala ja Jeesus Kristus, selitti Vartiotorni nyt perinteisen kristillisen tulkinnan mukaisesti, että Roomalaiskirjeen "esivallat" ovat maallisia esivaltoja, joiden alaisuuteen kristittyjen on asetuttava. Uuden maailman käännökseen vedoten tosin korostettiin esivaltojen aseman suhteellisuutta; niitä ei tule totella enemmän kuin Jumalaa. Toisaalta kristillinen teologia on aina selittänyt, että esivaltojen asema ei saa käydä Jumalan aseman yli.