Gustav Mahler
Mahlerille satoi useita tarjouksia uusista kapellimestarin paikoista, joista New Yorkin Metropolitan-ooppera oli hänelle mieluisin. Siellä oli useita saksalaisia huipputaiteilijoita ja hieno orkesteri, ja hänelle tarjottu palkka oli huikea. Ennen lähtöään loppuvuonna 1907 häntä kohtasi kuitenkin kaksi tragediaa: esikoistytär Maria kuoli tulirokkoon, ja Mahlerilla itsellään todettiin hänen äidiltään perimänsä vakava sydänsairaus. Hänelle luvattiin elinaikaa enää vain joitakin vuosia. Amerikassa Mahlerin vastaanotto oli paljon parempi kuin mihin hän oli Wienissä tottunut. Arturo Toscanini kutsuttiin johtamaan italialaiset oopperat, ja Mahlerille kuuluivat saksankieliset teokset. Vaikka hän hellitti jonkin verran otettaan orkesterin täydellisyysvaatimuksista, hän omaksui jälleen tutun työtahtinsa, mikä ei ollut hänen terveydelleen hyväksi. Menestyksekkääseen ensimmäiseen kauteen kuului lisäksi esityksiä Carnegie Hallissa hänen itse valitsemallaan kokoonpanolla. Ongelmia syntyi kuitenkin ajoittain siitä, että suuri osa esittäjistä suhtautui varsin välinpitämättömästi harjoituksiin, ja joskus he eivät ilmaantuneet paikalle lainkaan.
Santeri Mäkelä
Mäkelän elämän loppuvaiheet ovat hämärän peitossa. Vuonna 1937 hän työskenteli yövahtina Kustannusliike Kirjan maatilalla Petroskoin lähellä. Eräiden tietojen mukaan Mäkelä vangittiin ja teloitettiin tai hän kuoli vankileirillä. Raoul Palmgrenin mukaan hän kuoli luonnollisesti vuonna 1938. Karjalan kirjailijaliiton puheenjohtaja Viktor Tšehov mainitsi Mäkelän yhtenä sotaa edeltäneistä kirjailijoista vuonna 1948 ilmestyneessä artikkelissa. Tällainen maininta ei olisi ollut mahdollinen, jos hän olisi kuollut Stalinin vainojen uhrina.