Väliaikainen IRA
Väliaikainen IRA oli vastaus Ulsterin lojalistien katolilaisiin mielenosoittajiin kohdistamaan väkivaltaan ja brittisotilaiden saapumiseen Pohjois-Irlantiin vuonna 1969. Alussa IRA pyrki vain puolustamaan nationalistien alueita. Kun järjestö joutui vuonna 1970 yhteenottoihin lojalistien kanssa, sen toiminta jyrkkeni. Vuonna 1971 väliaikainen IRA alkoi hyökätä. IRA käytti pommikampanjoiden lisäksi sissitaktiikkaa Ulsterin poliisia RUC:ta ja brittijoukkoja vastaan. IRA toimi verisimmin 1970-luvun alkuvuosina. Se laajensi vuonna 1973 pommi-iskunsa koko Iso-Britanniaan ja yritti 1980-luvun alussa murhata pääministeri Margaret Thatcherin. Muun muassa Libya ja jotkut amerikanirlantilaiset tukivat väliaikaista IRA:ta. 1990-luvulla alkanut rauhanprosessi on johtanut siihen, ettei järjestö ole toiminut vuoden 2005 jälkeen. Vuonna 1997 väliaikaisesta IRA:sta irtautui kuitenkin aseellista vastarintaa jatkamaan pyrkinyt Real IRA (”todellinen IRA”).
Pohjois-Irlannin levottomuudet
IRA alkoi aseistautua uudestaan 1950-luvun alussa, mutta kärsi jakautumisista. IRA aloitti sissisodan vuoden 1956 lopussa hyökäten Pohjois-Irlannin poliisiasemille. Hallitus vastasi tähän "rajasotaan" pidättämällä satoja epäiltyjä IRA-aktivisteja. IRA:n toiminta hiipuikin huomattavasti jo vuoteen 1958 mennessä, mutta jatkui vielä vuoden 1962 alussa. IRA:n kampanjaa vaivasi muun muassa siviilien tuen puute. Vaikka IRA:n aseellinen kampanja epäonnistuikin, se vieraannutti unionisteja katolisista entisestään. Protestanttifundamentalistit ja lojalistit perustivat 1956 UPA:n, jonka tarkoitus oli puolustaa Ulsteria IRA:ta vastaan. Puolueen perustajiin lukeutuivat myöhemmin tunnetut poliitikot Ian Paisley, Desmond Boal, Noel Doherty ja Billy Spence.