Osmanien valtakunta
Turkkilaiset nousivat Vähässä-Aasiassa, kun seldžukit vuonna 1071 kukistivat Manzikertin taistelussa Bysantin joukot. Heimon yksi haara perusti tämän jälkeen Rūmin sulttaanikunnan. Vuonna 1301 rum-seldžukkien soturiyhteisön johtaja Osman I (Uthmān) otti sulttaanin arvonimen ja julisti maan itsenäiseksi Ottomaanivaltioksi pääkaupunkinaan Söğüt. Murad I:n aikana osmanit valtasivat Edirnen, jonka jälkeen suurvisiiri Çandarlı Halil pašša loi valtakunnalle uuden armeijan janitsaarit.
Usman dan Fodio
Vuonna 1780 Usman vaati Gobirin kuningas Dawa Jangwarzoa kääntymään puhtaampaan islamin oppiin. Kuningas oli muslimi lähinnä pintapuolisesti ja hänen valtansa perustui pitkälti perinteisen uskon henkilökulttiin. Jangwarzoa suostui vaatimuksiin ainakin osittain, mutta hän kuoli vuonna 1789 tai 1790. Kuolemaa seurasi vallanperimyskiistat, joihin Usman kykeni vaikuttamaan ja vuonna 1801 vallan peri Yunfa, jota Usman aluksi kohteli nukkehallitsijan tavoin. Fulanien lähteiden mukaan Yunfa yritti kuitenkin lopulta murhata Usmanin ja vangitsi tämän kannattajia. Usman siirtyi Yunfan kuningaskunnan pohjoisosiin, jonne hän perusti imaamina johtamansa islamilaisen valtion. Yunfa näki tämän luonnollisesti kapinana valtaansa vastaan ja seurasi sota.