Bangladeshin historia
Vuonna 1934 Muhammad Ali Jinnah nousi Muslimiliiton johtoon. Hän kannatti kahden valtion mallia, perustuen hindulaisuuden ja islamin eroihin ja hänen mielestään Pakistanin valtion perustaminen oli ratkaisu asiaan. Muslimiliitto alkoi vuonna 1940 ajaa itsenäisen valtion muodostamista Brittiläisen Intian luoteisosista, idässä sijaitseva Bengali oli edelleen suunnitelmien ulkopuolella. Kun Intian kongressipuolue kannatti yhtenäistä Intiaa, Muslimiliiton ja Kongressipuolueen väliset ristiriidat vain kasvoivat vuoden 1940 jälkeen. Ratkaisevaksi tapahtumaksi nousi Toinen maailmansota.
Bangladeshin historia
Yksi Pakistanin tärkeimmistä vastakkainasettelua aiheuttaneista kysymyksistä oli ratkaisu siitä, mikä tulisi uuden valtion viralliseksi kieleksi. Jinnah taipui Biharin ja Uttar Pradeshin alueilta muuttaneiden vaatimuksiin, jotka vaativat että urdusta, tuli tehdä maan virallinen kieli. Punjabin, Sindhin, puštun ja belutšinkieliset Länsi-Pakistanissa, sekä bengalin kieliset, eli banglanpuhujat Itä-Pakistanissa olivat järkyttyneitä siitä että heidän kielelleen annettiin toisen luokan asema. Idässä tyytymättömyys muuttui väkivaltaiseksi, idän bengalilaiset muodostivat enemmistön, noin 54 prosenttia Pakistanin koko väestöstä. Omia etujaan ajaakseen itäpakistanilaiset perustivat vuonna 1949 Awamiliiton. Jinnah kuoli vuonna 1948 ja hänen kuolemansa jälkeen vastarinta kielikysymyksessä yltyi väkivaltaiseksi Dhakassa vuonna 1952, kun opiskelijat vaativat banglalle yhdenvertaista asemaa. Poliisi reagoi ampumalla väkijoukkoon ja kaksi opiskelijaa sai surmansa. Tapauksen muistolle rakennettiin Dhakaan myöhemmin Shaheed Minar muistomerkki. Välikohtauksen jälkeen banglankieliset alkoivat ajaa omaa kieltään urdun rinnalle viralliseksi kieleksi yhä ponnekkaammin.