Ensimmäinen ristiretki
Ristiretkiaatteen voidaan katsoa alkaneen tämän saarnan seurauksena. Kokouksen jälkeen Urbanus jatkoi asian puolesta saarnaamista Ranskan eri osissa. Joulunakin hän saarnasi ristiretken puolesta Limogesissa ja jatkoi asiansa ajamista aina vuoden 1096 syyskuulle saakka. Hänen ajatuksensa saivat Ranskan alueella hurmoksellisen vastaanoton eikä juuri kukaan uskonut häviön olevan mahdollista. Urbanus oli jo pitemmän aikaa pyrkinyt keräämään Ranskassa vapaaehtoisia kreikkalaisten (bysanttilaisten) auttamiseksi, sillä hän neuvotteli jo paaviutensa alkuaikoina Aleksios I:n kanssa idän ja lännen kirkon välisestä suhteesta. Lisäksi Urbanus oli vuonna 1089 katalonialaisille osoitetussa kirjeessään vannonut, että kaikki Tarragonan uudelleenvaltaamiseen osallistuneet saisivat syntinsä anteeksi, minkä hän toisti uudemman kerran vuonna 1091. Onkin hyvin mahdollista, että ensimmäinen ristiretki oli osa Urbanus II:n vihamielistä sotaa koko islaminuskoa vastaan.
Vuoden 1101 ristiretki
Vaikka ensimmäinen ristiretki oli menestys, oltiin samalla huolestuneita ristiretken vaikutusten turvaamisesta. Esimerkiksi paavi Urbanus II:n seuraaja Paschalis II edusti tätä mielipidettä. Ajatus valloitusten säilyttämisestä johti siihen, että ensimmäiseen ristiretkeen aikanaan sitoutuneita, mutta myöhemmin kieltäytyneitä ylimyksiä ja alettiin painostaa lähtemään uudelle ristiretkelle. Samalla katsottiin, että jotkut ristiretkeläiset olivat palanneet sodasta liian nopeasti, jolloin heitäkin vaadittiin palaamaan Lähi-itään.