Ritari
Ristiretkiajalle oli tyypillistä, että muodostui hengellisiä ritarikuntia. Sen jäsenet antoivat ritarilupauksen ja olivat samalla munkkeja. Itämeren piirissä tällaisia olivat Saksalainen ritarikunta ja Kalpaveljet. Niillä oli voimakas vaikutus alueen politiikkaan, erityisesti Venäjän ja Puolan vastustamiseen.
Malborkin linna
Saksalainen ritarikunta oli tullut auttamaan puolalaisia käännyttämään Puolan pohjoispuolella asuvia muinaispreussilaisia kristinuskoon. Ritarikunta sai jalansijaa 1230-luvulla raja-alueelta ja suurmestari Hermann von Salza Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarilta Fredrik II:lta luvan ritarikunnan valloittamille maille. Saksalainen ritarikunta rakennutti alueelle useita linnoja, joilla oli sekä poliittinen että uskonnollinen tarkoitus. Yksi merkittävimmistä oli Malborkin linna, jonka rakennustyöt alkoivat 1270-luvulla. Sen merkitys kasvoi entisestään, kun suurmestarin asemapaikka siirrettiin sinne Venetsiasta vuonna 1309. Alkuperäisestä esilinnasta tuli tällöin suurmestarin asunto ja alueen lounaiskulmaan rakennettiin suurmestarin palatsi.