Intian historia
Intiasta ja Pakistanista tuli itsenäiset valtiot 14. elokuuta 1947, jolloin sopimus ratifioitiin. Jinnahista tuli Pakistanin ensimmäinen kenraalikuvernööri, ja Mountbattenia pyydettiin Intian ensimmäiseksi kenraalikuvernööri. Intiassa itsenäisyyttä juhlittiin loistokkain menoin, mutta maiden rajoilla sattuneet konfliktit synkensivät juhlintaa. Bengalissa eli suuri määrä hinduja ja muslimeita rinnakkain ja Punjabissa hinduja, sikhejä ja muslimeita. Maakuntien jakamisilla oli valtavat yhteiskunnalliset vaikutukset, kun ihmiset pakenivat asuinsijoiltaan. Hindut ja sikhit muuttivat Intiaan ja muslimit Pakistaniin. Pakolaisia arvioidaan olleen yhteensä noin viisi miljoonaa. Tilanne kärjistyi valtaisiin verilöylyihin ja kokonaisia kyliä tuhottiin ja ihmisiä teurastettiin julmuuksissa. Väkivallanteot olivat molemminpuolisia: muslimit hyökkäsivät hindujen ja sikhien kimppuun lännessä ja hindut ja sikhit muslimien kimppuun idässä.
Mohammad Ajub Khan
Mohammad Ajub Khan (myös Ayub Khan, 14. toukokuuta 1907 – 19. huhtikuuta 1974) oli Pakistanin poliittinen johtaja vuodesta 1958 vuoteen 1969. Hänestä tuli Pakistanin asevoimien ylipäällikkö 1951, ja hän oli Pakistanin sotahistorian nuorin kenraali ja sotamarsalkka. Hän johti Pakistanin ensimmäistä sotilasvallankaappausta vuonna 1958.
Hän oli saanut koulutuksensa brittien Intian armeijassa. Khan solmi Intian kanssa sopimuksen Punjabin kastelujärjestelmästä. Maailmanpankki rahoitti hankkeen vuonna 1960. Khan toteutti maareformin, tavoitteena oli maanvuokraajien elinehtojen parantaminen ja maatalouden ylijäämämaan pakkoluovuttaminen uudelleen jakoa varten. Enimmäismäärät olivat 200 hehtaaria keinokasteluilla alueilla ja yli 400 hehtaaria muilla alueilla. Maareformi aiheutti positiivisen sykäyksen Pakistanin talouden parantumiselle. Tuotannon kasvu oli nopeaa, viisi prosenttia vuodessa. Khan toteutti myös väestöpolitiikan toteuttamisen, jossa perhesuunnittelu tuli ensisijalle.