Rooma
Napoleon valloitti Rooman 1800-luvun alussa ja liitti sen lyhyeksi ajaksi Ranskaan. Hänen kukistuttuaan Kirkkovaltio palautettiin paavin hallintaan ja Rooma tuli vielä runsaaksi puoleksi vuosisadaksi sen pääkaupungiksi. Kirkkovaltio ulottui koko Italian niemimaan poikki. Kun Italia vuonna 1865 yhdistyi, siihen liitettiin alusta lähtien myös Kirkkovaltiolle siihen saakka kuulunut osa Adrianmeren rannikosta, mutta Rooma ympäristöineen jäi vielä Kirkkovaltiolle. Mutta 20. syyskuuta 1870 Italia valloitti Rooman ja liitti sen alueisiinsa ja teki siitä pian pääkaupunkinsa. Tuolloin kaupunki oli ränsistynyt ja huonosti hoidettu, muutaman sadan tuhannen asukkaan kaupunki, joka oli selvästi jäänyt kehityksessä jälkeen pohjoisen teollisuuskeskuksista Milanosta ja Torinosta. Roomalla oli toisaalta tarjottavanaan antiikkinen menneisyys ja siihen yhdistetty Italian suuruus. Kaupungissa oli noin 200 000 asukasta ja huonossa kunnossa oleva perusrakenne. Muun muassa saniteettioloja alettiin kuitenkin määrätietoisesti kohentaa ja Tiberin tulvia torjua. Jo vuoteen 1881 mennessä väkiluku olikin kasvanut noin 50 000 hengellä.
Kirkkovaltio
Kirkkovaltion olemassaolo päättyi 20. syyskuuta 1870. Ranskan häviö sodassa Preussia vastaan johti Italian sodanjulistukseen Kirkkovaltiolle, ja Viktor Emanuel otti haltuunsa myös Rooman tehden siitä yhdistyneen Italian pääkaupungin. Hän jätti paaville hallitsijan oikeudet, 3,25 miljoonan liiran vuosikorvauksen ja hallintaoikeuden palatseihin Roomassa. Pius IX ei koskaan hyväksynyt ehtoja virallisesti, ja vaati takaisin kaikkia valloitettuja alueita. Paavin entisestä asunnosta, "Quirinale"'sta, tuli Italian kuninkaiden palatsi (nykyisin Italian presidentinpalatsi). Paavi vetäytyi vastalauseena Vatikaaniin, jossa hän julistautui ”vangiksi” eikä suostunut poistumaan tai astumaan jalallaan Pyhän Pietarin aukiolle. Samoin menettelivät hänen seuraajansakin 1920-luvulle saakka.