Toksikologian historia
Toksikologia on eräs vanhimmista tieteenaloista. Myrkyllisten kasvien ja eläinten tunnistaminen ja välttäminen on ollut kautta aikojen välttämätöntä ihmisten hengissä säilymiselle. Jo noin 1500 vuotta eaa. peräisin olevassa egyptiläisessä Ebersin papyruksessa (vanhin säilynyt farmakopea eli lääkekirja) kuvattiin esimerkiksi myrkkykatkon ja oopiumin ominaisuuksia. Myös useat klassiset myrkyt kuten arsenikki tunnettiin jo niihin aikoihin. Egyptiläiset tunsivat joitakin paikkansapitäviä toksikologian periaatteita, mutta syyn ja seurauksen käsitettä ei tunnettu, mikä aiheutti ongelmia tautien hoidossa. Myrkytysten hoidossa käytettiin pääasiassa yrttejä ja joitakin mineraaleja. Kuningatar Kleopatran sanotaan tehneen itsemurhan antamalla egyptinkobran purra itseään, toisen teorian mukaan hän käytti hemlokkia, ukonhattua ja oopiumia.
Tuberkuliini
Tuberkuliini on tuberkkelibasilleista tehty, valkuaisaine-, nukleiinihappo- ja polysakkaridipitoinen valmiste, jota käytetään toteamaan tuberkuloosin ja tuberkkelibasillien elimistössä tuottamaa herkistymistä. Se saadaan tuberkuloosibakteeriseoksesta kuumentamalla ja tappamalla bakteerit. Ensimmäisenä sen eristi ja nimesi vuonna 1890 saksalainen lääkäri Robert Koch, joka oli huomannut vuonna 1882, että tuberkuloosin aiheuttaa bakteeri. Hänen toivonsa, että tuberkuliinia voisi käyttää tuberkuloosilääkkeenä, osoittautui turhaksi, mutta huomattiin, että sitä voidaan käyttää tuberkuloosin toteamiseen. Tuberkuliinia voidaan käyttää sekä ihoon hieromalla (salvakoe) että ihon sisälle ruiskuttamalla (Mantoux'n koe). Kummassakin tapauksessa kolmen vuorokauden sisällä ilmenee, onko kyseisellä potilaalla tuberkuloosi. Tuberkuliinia käytetään myös eläinlääketieteessä.