Venäjän väliaikainen hallitus
Venäjän väliaikainen hallitus oli Venäjän tasavallan hallituksena vuonna 1917. Se syntyi helmikuun vallankumouksessa maaliskuussa 1917, kun viimeinen keisari Nikolai II painostettiin luopumaan keisariudestaan, jota hänen veljensä suuriruhtinas Mikael Aleksandrovitš Romanov kieltäytyi ottamasta vastaan. Pietarissa toimivaa väliaikaista hallitusta johti ensin ruhtinas Georgi Lvov ja suurin osa ministereistä oli liberaaleja perustuslaillisdemokraatteja (”kadettipuolue”). Heinäkuussa hallituksen johtoon nousi sosialistivallankumouksellinen (”eserrä”) Aleksandr Kerenski, joka hallitsi lopulta käytännössä diktaattorina.
Ioann Konstantinovitš Romanov
Ioann Konstantinovitš oli viimeinen Romanov-suvun mies, joka solmi avioliiton keisarillisen Venäjän aikana. Hän kihlautui kesällä 1911 Serbian prinsessa Elenan kanssa, joka äitinsä menetettyään oli varttunut Venäjällä tätiensä Anastasia Nikolajevnan ja Militsa Nikolajevnan - jotka olivat syntyjään Montenegron prinsessoja - huostassa ja käynyt Smolnan instituuttia. Kihlausta kuitenkin valvoi eräs toinen montenegrolaissisar, Italian kuningatar Elena, joka otti nuoren Elenan luokseen ja kutsui Ioannin sinne vierailulle. Poika yllätti kaikki kosimalla lähes välittömästi. Ajatus siitä että Ioann ylipäänsä tahtoi avioitua, herätti suvussa huvittuneisuutta, sillä tämä pitkä ja melko arkisen oloinen nuorimies oli hiljainen ja erittäin uskonnollinen ja olikin ajatellut ryhtyvänsä munkiksi. Mutta liitto oli kuitenkin rakkausavioliitto, jossa Ioannin lempeys tasapainotti Elenan kiivasta luonnetta. Miehen palattua hoitamaan velvollisuuksiaan Chevalier-kaartissa Elena opiskeli lääketiedettä Pietarin yliopistossa, mutta joutui heidän ensimmäisen lapsensa syntymän vuoksi vastentahtoisesti luopumaan opinnoistaan. Vsevolod Ioannovitš oli yksi viimeisistä ennen vallankumousta syntyneistä Romanovien lapsista.