Veda-kausi
Veda-kausi oli Intiassa aikaa, jolloin syntyi Intian kansalliseepos Veda-kirjat. Se ajoitetaan yleensä vuosille 1500-800 eaa. Veda-kirjat muodostuvat neljästä osasta, jotka sisältävät indoeurooppalaista kieltä puhuneiden arjalaisten loitsuja, virsiä ja kirouksia. Ne kertovat ajasta, jonka alussa oli varhainen heimoyhteiskunta. Arjalaiset heimot levittäytyivät Intiassa muun muassa ratsuina käyttämiensä hevosten ja rauta-aseiden turvin. Varhaisella Veda-kaudella indoarjalainen asutus lienee ollut Punjabin-Haryanan tienoilla olleita paimentollaisten heimoyhdyskuntia. Näistä kehittyi noin vuosien 1200-1100 eaa tienoilla ensimmäiset valtiot. Historiallinen aika alkoi noin 800-500 eaa.
Väinämöisen haava
Suomalaisen mytologian veneenveisto-myytissä on piirteitä, joita ei ole Raamatussa, mutta on muissa vedenpaisumuskertomuksen versioissa. Esimerkiksi veneen veiston hiljaisuus, kun kirves ei kilka kiveen, on tällainen piirre. Raamatussakin Nooa rakentaa arkkiaan salassa, mutta joissain muissa kertomuksissa yliluonnollinen voima, kuten jumala, estää työskentelyn ääntä kuulumasta, ja jopa tekee laivan näkymättömäksi.
Raamatusta poikkeava piirre on myös itse kertomuksen pääaihe, haavoittuminen. Sille löytyy vastineita esimerkiksi Luoteis-Afrikan berbereiden juutalaisperäisestä, mutta ei Raamatun mukaisesta kertomuksesta. Siinä villisian karju hyökkää arkkia tekevän Nooan kimppuun. Haavoittunut Nooa kaivaa kuopan, johon antaa verensä vuotaa. Verestä syntyy leijona, joka vahtii, että karju pysyy poissa. Kuten leijona, myös karju pääsee vedenpaisumuksen ajaksi arkkiin. Arkissa karju aivastaa, ja sen sieraimesta lentää hiiri, joka tekee pahojaan. Leijona aivastaa, ja sen sieraimesta lentää kissa, joka syö hiiren. Siitä lähtien kissat ovat syöneet hiiriä.