Kasvit
Varsi toimii kasvin tukena, rakenteen perustana ja johtojänteiden ensisijaisena paikkana. Jotkut lajit kasvattavat pinnan alla kulkevan maavarren, jota pitkin kasvi voi levitä kasvullisesti. Paksuimmillaan varsi on vanhoilla puilla, joilla sen ympärysmitta saattaa harvoin kasvaa jopa muutamaan kymmeneen metriin. Lehti on useimmilla kasveilla pääasiallinen yhteyttävä elin. Sen muoto ja ulkonäkö vaihtelee erittäin paljon kasviryhmästä riippuen. Tyypillinen korkean kehitystason kasvin lehti on pitkulainen, teräväkärkinen ja melko pehmeä. Havupuiden neulaset ovat hyvin kapeita, jäykkiä ja teräviä; kaktusten lehdet taas ovat kehittyneet piikeiksi. Lihansyöjäkasveilla lehdet ovat erikoistuneet esimerkiksi suppiloiksi. Kukka on siemenkasvin lisääntymiselin. Se sisältää emiön ja hetiön, jotka voivat sijaita samassa kukassa, erikseen saman kasvin kukissa tai kokonaan eri kasveissa. Koristeelliset ja värikkäät terälehdet houkuttelevat hyönteisiä ja muita pölyttäjiä vierailemaan kukissa pölytyksen aikaansaamiseksi. Tuulipölytteiset kukat ovat yleensä pieniä ja vaatimattoman näköisiä. Hedelmä on siemenkasveilla hedelmöityksen jälkeen paisuneesta emiöstä muodostunut elin, joka sisältää kasvin siemenet. Juuri on kasvin maanalainen osa, joka ankkuroi kasvin paikalleen ja imee maaperästä ravinteita sekä vettä kasvin käyttöön. Epifyyteillä juuret ovat usein paljaat ja niiden avulla päällyskasvi kiinnittyy isäntäkasviinsa. Sekovarsi on ominainen leville, jäkälille sekä eräille sammalille. Siitä ei ole erotettavissa yllä mainittuja eri tehtäviin erikoistuneita kasvinosia.
Ajokaskasvit
Ajokaskasvit ovat heinämäisiä ruohoja, joilla on suikertava juurakko. Lehdet ovat pitkiä, nauhamaisia ja ovat selvästi tupellisia. Kasvit ovat yksi- tai kaksikotisia, joten kukat ovat yksineuvoisia. Ne sijaitsevat litistyneissä, tähkämäisissä puikeloissa, jotka ovat tuppimaisen suojuksen (spatha) sisällä. Hede- ja emikukat sijaitsevat puikelossa vuorotellen. Hedekukassa on yksi ainoa hede. Siitepölyhiukkaset ovat pitkiä ja nauhamaisia, ja niiden ominaispaino on sama kuin veden, mikä antaa hyvät mahdollisuudet kulkeutua toisten kasviyksilöiden emin luoteille. Tavallisesti jokaisen heteen kyljessä on koukkumainen lisäke (retinaculum). Sileäpintainen sikiäin, lyhyt vartalo ja kaksi melko pitkää luottia muodostavat emikukan (sekä hede- että emikukat ovat siis kehättömiä). Siemenaiheita on kussakin sikäimessä vain yksi. Hedelmä on muodoltaan vaihteleva pähkylä tai siinä tapauksessa, jolloin hedelmäseinän (perikarppi) ulkokerros (eksokarppi) on mehevä ja sisäkerros (endokarppi) kuituinen, voidaan hedelmää pitää luumarjamaisena.