Valkeakosken naiskaarti
Valkeakosken naiskaarti oli vuoden 1918 Suomen sisällissodan aikana toiminut punakaartin yksikkö, joka oli osa Valkeakosken punakaartia. Se oli muodostettu tuolloin Sääksmäen pitäjään kuuluneen Valkeakosken teollisuusyhdyskunnan naisista, jotka olivat suurimmaksi osaksi Tervasaaren paperitehtaan työläisiä. Kaartiin kuului yhteensä ainakin 115 naista, joista noin 50 oli aseellisessa osastossa, muiden toimiessa huolto- ja lääkintätehtävissä. Taisteluissa, teloituksissa ja vankileireillä heistä sai surmansa 47, eli käytännössä lähes kaikki aseellisen osaston naiset.
Suomen sisällissodan naiskaartit
Punakaartien naiset eivät sopineet naiskuvaan, jota esimerkiksi veljekset Lauri ja Martti Pihkala levittivät. Martti Pihkalan juuri ennen sisällissodan loppua ilmestyneessä kirjassa "Minkälainen Suomi meidän on luotava?" hän varoittaa lyhyttukkaisista, miestä jäljittelevistä naisista, jotka eivät ymmärrä tehtäväänsä synnyttäjänä. Pihkala kehottaakin kirjassaan tuhoamaan kaikki kaupunkien työläisnaiset ja yleisinä naisina pidetyt. Veljesten ajatuksista oli innostunut myös valkoisten pahamaineisin teloittaja Hans Kalm, jonka joukot suorittivat suurimman osan Lahdessa tehdyistä naiskaartilaisten teloituksista. Rotuhygiaan liittyivät myös etniset puhdistukset, jossa kaikki venäläisiksi paljastuneet teloitettiin muun muassa Hennalan vankileirillä sekä Viipurissa (ns. Viipurin puhdistus). Molempien ihmisryhmien mahdollinen lisääntyminen nähtiin ongelmana suomalaiselle rodulle ja porvariston puhtaudelle. Naiskaartilaisia pidettiin myös uhkana äitiyden kaltaiselle instituutiolle, koska hoivaamisen sijasta he tarttuivat vallan symboleina pidettyihin aseisiin. He eivät sopineet aikakauden keskiluokkaiseen naisihanteeseen jo pelkästään ulkonäkönsä perusteella, kun naiskaartilaisilla oli lyhyet hiukset ja jaloissaan miesten asusteena pidetyt housut. Useiden teloitettujen naisten pidätyskorteissa olikin heidän pukeutumiseensa viittaavia merkintöjä, kuten ”housut” tai ”hengselit”.