Saksalainen ritarikunta
Saksalainen ritarikunta perustettiin vuonna 1190 Lyypekin ja Bremenin porvarien aloitteesta auttamaan vaikeuksiin joutuneita ristiretkeläisiä Palestiinassa. Aluksi järjestö oli Akkon lähellä sijainnut kenttäsairaala, mutta se muuttui pian aseistetuksi järjestöksi. Sen jäsenet oli jaettu ritareihin, pappismunkkeihin ja palveleviin veljiin. Ritarikunta oli aluksi erittäin pieni, vuonna 1210 jäseniä oli korkeintaan parikymmentä. Keisari Henrik VI:n paavilta hankkiman suosionosoituksen ja keisari Fredrik II:n lahjoitusten turvin ritarikunnasta kasvoi kukoistava järjestö, jolla oli omaisuutta Palestiinassa, Saksassa, Italiassa ja Kreikassa. Vuodesta 1226 järjestön toiminta keskittyi Itä-Preussiin, vaikka sen päätukikohta olikin Akkossa vuoteen 1291 saakka. Ritarikuntaa johti suurmestari apunaan neuvosto, jossa oli viisi maamestaria.
Družina
Družina (ven. "Дружина") eli soturijoukko oli muinaisen Venäjän ruhtinaiden soturijoukko. Ruhtinas tarvitsi sotajoukkoja maansa järjestyksen ylläpitoon sekä puolustamiseen ulkoisilta vihollisilta. Soturijoukko oli todellinen sotavoima, joka oli aina valmis taisteluun sekä antamaan neuvoja ruhtinaalle.
Soturijoukon tärkein tehtävä oli ruhtinaan aseman säilyttäminen sekä toinen tärkeä tehtävä oli ruhtinaan voimannäyttö kansan silmissä. Se ruhtinas, jolla oli voimakkain soturijoukko, oli ruhtinaskunnan luotettavin puolustaja. Tämän vuoksi ruhtinas pyrki pitämään soturijoukkonsa aina tyytyväisenä antaen heille hyvää ruokaa, juomia ja lahjoja.