Viron pääministeri
Johtuen Neuvostoliiton hätätilakomitean vallankaappausyrityksestä 19. elokuuta – 22. elokuuta 1991 Viron neuvostotasavallan korkein neuvosto julisti Viron itsenäiseksi. Suomi ilmoitti 25. elokuuta 1991, ettei sen tarvitse Viron itsenäisyyttä tunnustaa, koska Viron itsenäisyyden edellinen tunnustus on – de jure – edelleen voimassa. Suomi oli tunnustanut Viron itsenäisyyden kesäkuussa 1920 ennen Entente cordialea heti toisena Neuvosto-Venäjän jälkeen. Neuvostoliitto tunnusti Viron, Liettuan ja Latvian itsenäisyyden 6. syyskuuta 1991 ja niistä tuli Yhdistyneiden kansakuntien jäseniä 17. syyskuuta 1991.
Ants Laaneots
Viro palautti itsenäisyytensä 20. elokuuta 1991. Viron korkein neuvosto hyväksyi päätöksen yleisen asevelvollisuusarmeijan toteuttamisesta 31. elokuuta. Viron puolustusvoimat ("Eesti Kaitsevägi") päätettiin palauttaa 3. syyskuuta, jolloin puolustusministeri viranhoitajaksi nimitettiin valtioministeri Raivo Vare, joka pyysi heti Laaneotsaa organisoimaan Kaitseväkeä. Virallisesti Laaneots nimitettiin puolustusvoimain pääesikunnan ("Kaitsejõudude Peastaap") päällikön viranhoitajaksi, vaikka pääesikuntaa ei ollut vielä olemassakaan. Itse asiassa syyskuussa 1991 Laaneots toimi parin kolmen viikon ajan kahden maan armeijan palveluksessa. Lopulta hän ilmoitti omavaltaisesti eroavansa puna-armeijasta, mistä hänet uhattiin haastaa oikeuteen, mutta sitä ei koskaan tapahtunut puna-armeijan nopeasti edenneen hajoamisen takia. Virallinen nimitys pääesikunnan päällikköksi tuli 27. huhtikuuta 1992. Venäjän federaatio vei Laaneotsalta everstin (polkovnik) arvon syyskuussa 1992, mutta sillä ei ollut väliä, koska hän oli saanut Viron everstin (kolonel) arvon korkeimman neuvoston puheenjohtajalta Arnold Rüüteliltä 11. toukokuuta 1992 määräyksellä nro 29.