Juutalaisten historia
Sionistinen liike, jonka mukaan juutalaisilla on oltava oma kansallisvaltio, sai alkunsa 1890-luvulla. Liikkeen alullepanija oli Theodor Herzl, joka esitti sionismin perusperiaatteet vuonna 1896 kirjassaan "Juutalaisvaltio" ja järjesti maailman ensimmäinen sionistisen kongressin Baselissa Sveitsissä vuonna 1897. Sionismin syntyyn vaikutti Venäjällä 1800-luvulla voimistunut antisemitismi, minkä seurauksena Venäjältä muutti kolme miljoonaa juutalaista Yhdysvaltoihin ja joitain myös Palestiinaan.
K. J. Ståhlbergin kyyditys
Presidentti Ståhlbergin kyydityksen laajempi poliittinen konteksti oli Suomessa 1930-luvun alussa vallinnut oikeistoradikalismi. Maassa vaikutti lukuisia oikeistolaisia järjestöjä, mm. Suomen Lukko, Vientirauha, Itsenäisyyden liitto, Vapaussodan Rintamamiesten Liitto ja suurimpana Lapuan liike, johon viitattiin myös yleisesti kansanliikkeenä. Liikkeitä yhdisti vaihtelevissa määrin nationalismi, kommunisminvastaisuus, venäläisvastaisuus ja halu vahvan hallitusvallan luomiseen. Erityisesti antikommunistisia tavoitteitaan, kommunististen liikkeiden kieltämistä sekä kommunistien julkisista viroista poistamista ajaessaan Lapuan liike turvautui ulkoparlamentaarisiin ja laittomiin keinoihin keväästä 1930 alkaen. Kommunistisen "Työn Ääni" -lehden paino tuhottiin maaliskuussa ja tapauksen tutkimuksen sekä oikeudenkäynnin yhteydessä esiintyi mielenilmauksia, uhkailua ja väkivallantekoja. Liikkeen varsinaiseksi tavaramerkiksi muodostuivat kuitenkin vapusta 1930 lähtien muilutukset: kommunisteiksi tai heidän myötäilijöikseen miellettyjä henkilöitä kaapattiin automatkoille, joiden aikana heitä pahoinpideltiin ja nöyryytettiin. Matkan päätteeksi uhrit jätettiin milloin minnekin, äärimmäisissä tapauksissa Neuvostoliiton rajalle.