Kasaarien kaanikunta
Kasaarien kaanikunta (650–969) oli varhaiskeskiaikainen valtio, jonka perusti kasaarien paimentolaiskansa. Kasaarien kaanikunta syntyi eroamalla Länsiturkkilaisesta kaanikunnasta. Kasaarien kaanikunta hallitsi suurimmillaan Kaukasiaa, Volga-joen ala-ja keskijuoksua, nykyisen Kazakstanin luoteisosia, Asovanmeren rantoja, Krimin itäosia sekä Itä-Euroopan aro- ja metsäaroseutuja Dnepr-joelle asti. Kaanikunnan keskus sijaitsi aluksi nykyisen Dagestanin rannikkoseudulla, myöhemmin Volgan alajuoksulla. Osa hallitsevasta eliitistä kääntyi juutalaiseen uskoon. Osa itäslaavilaisista heimoista oli kasaarien liittolaisia ja maksoi veroja kasaareille. Kasaarien kaanikunta tuhoutui Kiovan Venäjän kanssa käytyjen sotien seurauksena 900-luvun lopulla.
Kastien sota
Tarinan mukaan vuonna 1850 Jukatanin niemimaan itäosassa José María Barrera -niminen kapinallisjohtaja seuraajineen löysi viidakon kätköistä puuhun kaiverretun ristin, joka puhui kapinallisille ohjeistaen näitä jatkamaan sotaansa. Ilmestyksen ympärille muodostui Chan Santa Cruzin uskonnollinen yhteisö, jonka seuraajat tunnettiin nimellä "Cruzob". Chan Santa Cruz ja jotkin muut alueen yhteisöt toimivat vuosikymmenten ajan käytännössä keskushallinnosta itsenäisesti, minkä lisäksi naapurin Brittiläistä Hondurasia (nyk. Belize) hallinnut Yhdistynyt kuningaskunta tunnusti Chan Santa Cruzin suvereniteetin ja kävi kauppaa sen kanssa. Britit luopuivat kuitenkin suhteistaan mayojen kanssa Meksikon presidentti Porfirio Díazin kaudella vuonna 1893. Keskushallinnon joukot valtasivat lopulta Chan Santa Cruzin vuonna 1901 ja vuosikymmeniä jatkunut kastien sota julistettiin virallisesti loppuneeksi. Viimeinen varsinainen yhteenotto käytiin kuitenkin vuonna 1933.