Muhammad Ali Jinnah
Muhammad Ali Jinnah (25. joulukuuta 1876 – 11. syyskuuta 1948) oli intialainen lakimies, Muslimiliiton johtaja ja Pakistanin perustaja. Hän oli merkittävä poliitikko ja valtiomies Brittiläisessä Intiassa aina 1900-luvun ensimmäiseltä vuosikymmeneltä lähtien. Ennen kuolemaansa hän ehti toimia vuoden ajan itsenäisen Pakistanin ensimmäisenä kenraalikuvernöörinä eli valtionpäämiehenä. Pakistanissa Jinnahia kutsutaan urdunkielisillä arvonimillä "Quaid-e-Azam" ("Suuri Johtaja") ja "Baba-e-Qaum" ("Kansakunnan Isä").
Jinnah kuului länsimaisen koulutuksen ja elämäntavat omaksuneeseen Bombayn sivistyneistöön, mutta hänellä oli vahva muslimi-identiteetti. Älykkääksi, sivistyneeksi ja karismaattiseksi luonnehdittu Jinnah aloitti uransa Kongressipuolueessa, josta erottamisen jälkeen siirtyi Muslimiliittoon 1913. Vuodesta 1934 lähtien hän toimi uudelleen järjestetyn Muslimiliiton johtajana nousten Kongressipuolueen ja sen johtajan Jawaharlal Nehrun pahimmaksi haastajaksi. Jinnahin tärkein poliittinen sanoma oli, että Intia muodostui kahdesta erillisestä kansakunnasta, joista toisen muodostivat muslimit ja toisen hindut. Näillä kahdella kansakunnalla ei ollut mitään muuta yhteistä kuin alisteisuus brittiläiselle sortovallalle. Aluksi hän vaati muslimeille erillistä autonomiaa ja lopulta Intian itsenäisyyden mahdollisuuksien kasvaessa erillisen muslimivaltion perustamista. Hänen mukaansa Intia tuli jakaa muslimien Pakistaniin ja hindujen Hindustaniin. Hän ei hyväksynyt, että Hindustaniksi määrittelemänsä alue ottaisi itsenäistyessään nimekseen Intia. Hän vaati muslimivaltion rajoiksi Bengalia (Itä-Pakistan) ja Balochistanin, Sindhin ja Punjabin muodostamaa Länsi-Pakistania. Ongelma muslimivaltion perustamisesta tuli 1947, kun sille alettiin käytännössä piirtämään rajoja.
Sansibarin sulttaanikunta
Britit sallivat sulttaanikunnan nimellisen olemassaolon edelleen oman valtansa alla. Sulttaanit olivat kuitenkin vain brittien konsulikenraalien keulakuvia. Brittien nimittämän sulttaani Hamoud bin Mohammedin valtakaudella brittien valta oli jo lähes täydellinen. Vielä vuonna 1896 bin Mohammedin serkku Khaled bin Thuwain valtasi kannattajineen sulttaanin palatsin ja nimitti itsensä sulttaanin paikalle. Britit osoittivat herruutensa 27. elokuuta samana vuonna. Bin Thuwain määrättiin antautumaan aamu yhdeksään mennessä ja kun tähän ei suostuttu, brittien sotalaivat avasivat tulen pakottaen Khaledin antautumaan vain ehkäpä maailman lyhyimmän, noin 38 minuuttia kestäneen konfliktin jälkeen. Maan itsenäistyessä Sansibarilla oli kolme kilpailevaa puoluetta. Zanzibar Nationalist Party (ZNP), Zanzibar and Pemba People’s Party (ZPPP) ja Afro-Shirazi Party (ASP). ZNP:n poliittinen ohjelma oli muotoiltu Egyptin pan-arabialaisten ja sosialististen aatteiden mukaan. Afrikkalaisia edustanut ASP oli perustettu vuonna 1957 ja ZPPP oli ASP:sta irtautunut puolue, jolla sanottiin olleen kommunistisia aatteita. Ensimmäisissä vapaissa vaaleissa vuonna 1957 ASP voitti selvän enemmistön, mutta vaaleissa vuonna 1961 ASP ja ZNP voittivat molemmat 11 paikkaa yhteensä 22:ta. Samana vuonna järjestetyissä uusissa vaaleissa ZNP ja ZPPP muodostivat liittouman, joka voitti paikoista 13. Vaalijärjestelmän takia ASP sai äänimääräänsä vähemmän paikkoja. ASP syytti muita puolueita vaalivilpistä ja syntyneiden mellakoiden aikana kuoli 68 henkilöä. Viimeiset itsenäisyyttä edeltäneet vaalit järjestettiin vuonna 1963 tulosten ollessa samat. Sansibarin sulttaanikunta jälleenitsenäisty Britanniasta 10. joulukuuta 1963. Sulttaanin arvoa piti hallussaan itsenäistymisen aikaan Jamshid bin Abdullah ja pääministerinä Muhammad Shamte Hamadi.