Alankomaiden hallitsija
Alankomaiden hallitsijoista oli ensimmäinen vuosina 1806–1810 hallinnut Ranskan keisarin Napoleon I:n veli Ludvig Bonaparte, jonka Alankomaat vallannut Napoleon asetti perustamansa Hollannin kuningaskunnan nukkevaltion hallitsijaksi. Nykyinen monarkia perustettiin Wienin kongressissa 1815, kun Eurooppaa järjesteltiin uudelleen Napoleonin kukistumisen jälkeen. Tuolloin Alankomaihin kuuluivat myös nykyiset Belgia ja Luxemburg. Belgia itsenäistyi 1830. Vilhelm III:n kuoltua hallitsijaksi tuli hänen tyttärensä Vilhelmiina, mutta Luxemburgin laki ei sallinut naispuolista hallitsijaa, joten Luxemburgin hallitsijaksi tuli Nassaun entinen herttua Aadolf.
Monarkismi
Uudella ajalla monarkismi huipentui uskonpuhdistuksen jälkeen, jolloin katolisen kirkon valtaa valtioissa haluttiin kaventaa vahvistamalla monarkinhallintoa ja monarkin valtaa. 1800-luvulla monarkismi kilpaili tasavaltalaisuuden kanssa erityisesti Ranskassa. Kuningaskuntien määrän supistuttua myös monarkismin vaikutus on vähentynyt. 1900-luvulla Euroopassa vahva monarkistinen liike on ollut Espanjassa, joka Francon valtakauden jälkeen vuonna 1975 siirtyikin takaisin monarkiaan de facto. Joissain Euroopan maissa, joista monarkki syrjäytettiin toisen maailmansodan yhteydessä tai sen jälkeen, on esiintynyt pieniä monarkistisia poliittisia piirejä, kuten Kreikassa ja Bulgariassa.