Kasvit
Varsi toimii kasvin tukena, rakenteen perustana ja johtojänteiden ensisijaisena paikkana. Jotkut lajit kasvattavat pinnan alla kulkevan maavarren, jota pitkin kasvi voi levitä kasvullisesti. Paksuimmillaan varsi on vanhoilla puilla, joilla sen ympärysmitta saattaa harvoin kasvaa jopa muutamaan kymmeneen metriin. Lehti on useimmilla kasveilla pääasiallinen yhteyttävä elin. Sen muoto ja ulkonäkö vaihtelee erittäin paljon kasviryhmästä riippuen. Tyypillinen korkean kehitystason kasvin lehti on pitkulainen, teräväkärkinen ja melko pehmeä. Havupuiden neulaset ovat hyvin kapeita, jäykkiä ja teräviä; kaktusten lehdet taas ovat kehittyneet piikeiksi. Lihansyöjäkasveilla lehdet ovat erikoistuneet esimerkiksi suppiloiksi. Kukka on siemenkasvin lisääntymiselin. Se sisältää emiön ja hetiön, jotka voivat sijaita samassa kukassa, erikseen saman kasvin kukissa tai kokonaan eri kasveissa. Koristeelliset ja värikkäät terälehdet houkuttelevat hyönteisiä ja muita pölyttäjiä vierailemaan kukissa pölytyksen aikaansaamiseksi. Tuulipölytteiset kukat ovat yleensä pieniä ja vaatimattoman näköisiä. Hedelmä on siemenkasveilla hedelmöityksen jälkeen paisuneesta emiöstä muodostunut elin, joka sisältää kasvin siemenet. Juuri on kasvin maanalainen osa, joka ankkuroi kasvin paikalleen ja imee maaperästä ravinteita sekä vettä kasvin käyttöön. Epifyyteillä juuret ovat usein paljaat ja niiden avulla päällyskasvi kiinnittyy isäntäkasviinsa. Sekovarsi on ominainen leville, jäkälille sekä eräille sammalille. Siitä ei ole erotettavissa yllä mainittuja eri tehtäviin erikoistuneita kasvinosia.
Melastomakasvit
Alaheimon kasvit ovat puita tai pensaita, joilla on tavallisesti kivisoluja myös lehden kärjessä ja tavallisesti myös oksalaattikiteitä soluissaan. Kasvit ovat tavallisesti karvattomia. Varren kärkisilmu on usein kuoleva ja nivelet turvonneita. Lehdet ovat vastakkaisia, ehyitä ja yleensä täysin karvattomia ja ainakin taimivaiheessa korvakkeellisia. Valoa vasten lapa voi näyttä pienipilkkuiselta tai -viiruiselta kivisolujen vuoksi. Kukat sijaitsevat ryhmissä nivelikkäiden perien päissä ja ovat pieniä, neli- tai harvemmin viisilukuisia, usein sinisiä teriöltään ja hetiöltään. Heteitä on kaksi kertaa enemmän kuin terälehtiä, ja ponnet avautuvat rei'illä tai raoilla. Konnektiivissa saattaa olla öljyä tuottava rauhanen. Sikiäin on kehänalainen ja siinä on tavallisesti pohja- tai laitaistukat, joihin kiinnittyy yksi tai useampia siemenaiheita. Hedelmä on marja, siemenet kookkaita, yhdessä marjassa niitä on 1–12. Siemenessä on tavallisesti isokokoinen vihreä alkio, jolla on paksut tai kookkaat ja rypistyneet sirkkalehdet.