Saksalainen ritarikunta
Saksalainen ritarikunta perustettiin vuonna 1190 Lyypekin ja Bremenin porvarien aloitteesta auttamaan vaikeuksiin joutuneita ristiretkeläisiä Palestiinassa. Aluksi järjestö oli Akkon lähellä sijainnut kenttäsairaala, mutta se muuttui pian aseistetuksi järjestöksi. Sen jäsenet oli jaettu ritareihin, pappismunkkeihin ja palveleviin veljiin. Ritarikunta oli aluksi erittäin pieni, vuonna 1210 jäseniä oli korkeintaan parikymmentä. Keisari Henrik VI:n paavilta hankkiman suosionosoituksen ja keisari Fredrik II:n lahjoitusten turvin ritarikunnasta kasvoi kukoistava järjestö, jolla oli omaisuutta Palestiinassa, Saksassa, Italiassa ja Kreikassa. Vuodesta 1226 järjestön toiminta keskittyi Itä-Preussiin, vaikka sen päätukikohta olikin Akkossa vuoteen 1291 saakka. Ritarikuntaa johti suurmestari apunaan neuvosto, jossa oli viisi maamestaria.
Sotilasyksiköt Yhdysvaltain sisällissodassa
Rykmentit () olivat sekä Unionilla että Konfederaatiolla kutakuinkin samanlaiset. Rykmentit koottiin usein saman asuinalueen, uskonnon tai etnisen taustan mukaan. Tämän takia sodassa toimi esimerkiksi saksalaistaustaisten, mustien ja juutalaisten omia rykmenttejä. Sisällissodan alussa rykmentit olivat heikosti organisoituja: Yksittäiset ihmiset kiersivät yhteisössä keräämässä vapaaehtoisia sotilaita omaan rykmenttiinsä. Kun vaadittu miesvahvuus oli saavutettu, vapaaehtoiset ilmottautuivat armeijalle ja sopivat rykmenttinsä johtajan sekä joskus jopa omat uniformunsa ja aseensa.