Mikael Aleksandrovitš Romanov
Nikolai II luopui kruunusta veljensä hyväksi Pihkovassa 15. maaliskuuta 1917. Seuraavana päivänä Mikael allekirjoitti Pietarissa manifestin, jossa hän sanoi suostuvansa hallitsijaksi vain, jos perustuslakia säätävä kokous niin päättäisi. Mikaelin manifesti:
Historioitsijat eivät ole yksimielisiä siitä, oliko Mikael viimeinen keisari, Mikael II. Toisten mielestä hänestä tuli keisari Nikolai II:n luovuttua kruunusta. Toisten mielestä hänestä olisi tullut keisari vain hyväksyessään aseman. Oli tai ei, hänen valtansa olisi kestänyt vain päivän, ja kysymyksestä tuli teoreettinen, kun monarkia "de facto" lopetettiin.
Maria Vladimirovna Romanova
Pääosa Romanovin suvusta ja venäläisistä emigranttimonarkisteista tunnusti Maria Vladimirovnan isän Vladimir Kirillovitšin sukunsa päämieheksi, mutta Marian julistautuminen isänsä seuraajaksi tämän kuoltua huhtikuussa 1992 on jakanut heidän mielipiteensä. Keisari Paavali I:n vuonna 1797 säätämä Venäjän keisarikunnan kruununperimyslaki asetti agnaattis-kognaattisen kruununperimysjärjestyksen, jonka mukaan nainen voi periä kruunun vain tilanteessa, jossa koko suvun mieslinja on sammunut. Marian kannattajien mukaan Romanovien kaikki mieslinjaiset haarat olivat jo vuoteen 1992 mennessä menettäneet oikeutensa keisarin arvoon, sillä elossa oli vain jälkeläisiä alempisäätyisten puolisoiden kanssa solmituista morganaattisista avioliitoista, joten tilanne vastasi mieslinjan sammumista. Maria Vladimirovnan isoisä ja isä olivat sen sijaan naineet kuninkaalliset puolisot. Venäjän ortodoksikirkon patriarkka Kirill asettui vuonna 2013 tukemaan julkisesti Maria Vladimirovnaa. Maria Vladimirovna on ilmoittanut olevansa valmis ryhtymään Venäjän hallitsijaksi, jos kansa sitä pyytää.