title: 1999/222/EF: Kommissionens beslutning af 10. marts 1999 om bemyndigelse af medlemsstaterne til midlertidigt at indrømme undtagelser fra visse bestemmelser i Rådets direktiv 77/93/EØF for så vidt angår andre kartofler end kartofler til udplantning med oprindelse i Cuba (meddelt under nummer K(1999) 558)

text: 26. 3. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 82/47 KOMMISSIONENS BESLUTNING af 10. marts 1999 om bemyndigelse af medlemsstaterne til midlertidigt at indrømme undtagelser fra visse bestemmelser i R(cid:134)dets direktiv 77/93/EØF for s(cid:134) vidt ang(cid:134)r andre kartofler end kartofler til udplantning med oprindelse i Cuba (meddelt under nummer K(1999) 558) (1999/222/EF) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR (cid:190) EF (10) for andre kartofler end kartofler til udplantning med oprindelse i Cuba for 1997-sæsonen; under henvisning til Europæiske Fællesskab, traktaten om oprettelse af Det (4) der er aldrig blevet bekræftet fund af skadegørere p(cid:134) stikprøver, der er udtaget af partier, som er importeret i henhold til nævnte beslutninger; under henvisning til R(cid:134)dets direktiv 77/93/EØF af 21. december 1976 om foranstaltninger mod indslæbning i Fællesskabet af skadegørere p(cid:134) planter eller plantepro- dukter og mod deres spredning inden for Fællesskabet (1), senest ændret ved Kommissionens direktiv 98/2/EF (2), særlig artikel 14, stk. 1, under henvisning til anmodning fra Nederlandene og Tyskland, og ud fra følgende betragtninger: (5) det forventes, at Cuba stiller alle de tekniske oplys- ninger til r(cid:134)dighed, som er nødvendige for, at der fremover kan foretages en vurdering af den cubanske kartoffelproduktions plantesundhedsmæssige status, navnlig oplysninger om den regelmæssige kontrol med importen til Cuba af læggekartofler og spisekar- tofler, der afsættes i Cuba, ved hjælp af undersøgelser af repræsentative prøver efter videnskabeligt aner- kendte metoder for Clavibacter michiganensis (Smith) Davis et (Spieckermann et sepedonicus Kotthoff) Davis et al. , Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith og potato spindle tuber viroid og resul- taterne af de nævnte undersøgelser og prøver; ssp. al. (1) Ifølge direktiv 77/93/EØF m(cid:134) andre kartofler end kartofler, der er officielt certificeret som læggekartofler i medfør af andre EF-bestemmelser, med oprindelse i Cuba principielt ikke føres ind i EF p(cid:134) grund af risikoen for indslæbning af skadegørere, der udgør en plantesundhedsrisiko for EF; (6) betingelserne for bemyndigelsen er stadig til stede; (7) de i denne beslutning fastsatte foranstaltninger er i overensstemmelse med udtalelse fra Den St(cid:134)ende Komit(cid:130) for Plantesundhed — (2) der er tradition for dyrkning af tidlige kartofler i Cuba, bortset fra kartofler til udplantning, af læggekartofler leveret af medlemsstaterne; en del af EF’s forsyning med tidlige kartofler dækkes ved import fra Cuba; (3) ved beslutning 87/306/EØF (3), 88/223/EØF (4), 89/ 152/EØF (5), 91/593/EØF (6), 93/36/EØF (7), 95/96/ EF (8) og 96/157/EF (9) gav Kommissionen bemyndi- gelse til at indrømme undtagelser p(cid:134) særlige tekniske betingelser for spisekartofler med oprindelse i Cuba i sæsonerne 1987-1996 og ved beslutning 97/186/ (1) EFT L 26 af 31. 1. 1977, s. 20. (2) EFT L 15 af 21. 1. 1998, s. 34. (3) EFT L 153 af 13. 6. 1987, s. 41. (4) EFT L 100 af 19. 4. 1988, s. 44. (5) EFT L 59 af 2. 3. 1989, s. 29. (6) EFT L 316 af 16. 11. 1991, s. 47. (7) EFT L 16 af 25. 1. 1993, s. 40. (8) EFT L 75 af 4. 4. 1995, s. 22. (9) EFT L 36 af 14. 2. 1996, s. 38. VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: Artikel 1 1. Medlemsstaterne bemyndiges til p(cid:134) de i stk. 2 fast- satte betingelser at indrømme undtagelser fra artikel 4, stk. l, i direktiv 77/93/EØF, for s(cid:134) vidt ang(cid:134)r de forbud, der er fastsat i punkt 12 i del A i bilag III til samme direktiv for andre kartofler end kartofler til udplantning med oprindelse i Cuba. (10) EFT L 77 af 19. 3. 1997, s. 32. L 82/48 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 3. 1999 Foruden kravene i bilag I, II og IV til direktiv 77/ 2. 93/EØF vedrørende kartofler skal følgende særlige betin- gelser være opfyldt: I certifikatet anføres: — i rubrikken »Supplerende erklæring«: a) Det skal være andre kartofler end kartofler til udplant- ning. — angivelsen »denne sending opfylder betingel- serne i beslutning 1999/222/EF« b) Det skal være umodne kartofler, dvs. kartofler uden egentlig korkdannelse med løst p(cid:134)siddende hud, eller det skal være kartofler, der er blevet behandlet, s(cid:134) deres spireevne er blevet bremset. c) De skal være dyrket i provinsen »Pinar del Rio« i omr(cid:134)der, hvor der vides ikke at forekomme Pseudo- moras solanacearum (Smith) Smith. d) De skal tilhøre sorter, for hvis vedkommende lægge- kartoflerne udelukkende er blevet indført til Cuba fra medlemsstaterne eller fra ethvert andet land, hvorfra det er tilladt at indføre kartofler til udplantning til EF i henhold til bilag III til direktiv 77/93/EØF. e) De skal være fremavlet i Cuba direkte af læggekar- tofler, der er certificeret i en af medlemsstaterne, eller af læggekartofler, der er certificeret i ethvert andet land, hvorfra det er tilladt at indføre kartofler til udplantning til EF i henhold til bilag III til direktiv 77/93/EØF, eller hidrøre fra læggekartofler, der blev officielt certificeret (cid:134)ret før det foreg(cid:134)ende (cid:134)r, hvis denne generation blev produceret i provinsen »Pinar del Rio« og opfyldte betingelserne for læggekartofler i henhold til gældende regler i Cuba. f) De skal enten være dyrket p(cid:134) bedrifter, der ikke har dyrket kartofler af andre sorter end de i litra d) nævnte i de sidste fem (cid:134)r, eller hvis der er tale om statsbrug, p(cid:134) arealer, der holdes adskilt fra andre arealer, hvor der er dyrket kartofler af andre sorter end de i litra d) nævnte i de sidste fem (cid:134)r. g) De skal være h(cid:134)ndteret med maskiner, som kun benyttes til disse kartofler, eller som er blevet korrekt desinficeret, efter at de har været anvendt til andre form(cid:134)l. h) De m(cid:134) ikke have været anbragt p(cid:134) lagre, hvor der har været oplagret kartofler af andre sorter end de i litra d) anførte. i) De skal være pakket i nye sække eller i beholdere, som er blevet tilstrækkeligt desinficeret, og hver sæk eller beholder skal være forsynet med en officiel etiket, hvorp(cid:134) de i bilaget nævnte oplysninger er anført. j) Inden eksport skal kartoflerne være renset for jord, blade og andet planteaffald. k) Kartofler, der er bestemt for EF, skal være ledsaget af et plantesundhedscertifikat, som er udstedt i Cuba i henhold til artikel 7 og 12 i direktiv 77/93/EØF p(cid:134) grundlag af den deri fastsatte undersøgelse, især frihed for de i litra c) nævnte skadegørere. — sortens navn — identifikationsnummer eller navn p(cid:134) den bedrift, hvor kartoflerne er dyrket, og dens beliggenhed — en henvisning, som muliggør identifikation af i læggekartofler, der er anvendt det parti henhold til litra e) — i rubrikken »Frigørelse for skadegørere og/eller desinfektionsbehandling« alle oplysninger om de mulige behandlinger som nævnt i litra b), anden valgmulighed, og/eller litra i). l) Kartoflerne skal føres ind via indgangssteder, der er beliggende p(cid:134) en medlemsstats omr(cid:134)de og udpeget med henblik p(cid:134) undtagelsen af den p(cid:134)gældende medlemsstat. Disse indgangssteder og navnet og adressen p(cid:134) det i direktiv 77/93/EØF omhandlede officielle ansvarlige organ, der st(cid:134)r for de enkelte skal meddeles Kommissionen af indgangssteder, medlemsstaterne i tilstrækkeligt god tid forinden og skal andre medlemsstater. N(cid:134)r indførelsen i EF finder sted i en anden medlemsstat end den, der gør brug af undta- gelsen, skal de nævnte officielle ansvarlige organer i indførelsesmedlemsstaten underrette og samarbejde med de officielle ansvarlige organer i de medlems- stater, der gør brug af undtagelsen, for at sikre, at bestemmelserne i denne beslutning overholdes. anmodning herom meddeles efter m) Inden kartoflerne føres ind i EF, skal importøren officielt underrettes om betingelserne i litra a) til p). Den p(cid:134)gældende importør skal i tilstrækkeligt god tid i i forvejen give de officielle ansvarlige organer indførelsesmedlemsstaten meddelelse om hver enkelt indførelse, og denne medlemsstat sender straks oplys- ningerne i meddelelsen til Kommissionen med angi- velse af: — materialetype — mængde — den oplyste indførselsdato og bekræftelse af indgangsstedet — de i litra o) nævnte virksomheder. Importøren skal give de officielle ansvarlige organer i sin egen medlemsstat nærmere oplysninger om even- tuelle ændringer af ovennævnte forh(cid:134)ndsmeddelelse, fortrinsvis, s(cid:134) snart ændringerne er kendt, og under alle omstændigheder inden indførselstidspunktet, og denne medlemsstat underretter straks derefter straks Kommissionen om ændringerne. 26. 3. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 82/49 skal partierne holdes adskilt foreligger mistanke, under officiel kontrol og m(cid:134) først afsættes eller anvendes, n(cid:134)r det er fastsl(cid:134)et, at der ikke har været mistanke om eller er p(cid:134)vist tilstedeværelse af Clavi- bacter michiganensis ssp. sepedonicus, Pseudomonas solanacearum eller potato spindle tuber viroid ved disse undersøgelser. Artikel 2 litra m), Medlemsstaterne underretter ved meddelelse som nævnt i artikel 1, stk. 2, første punktum, de øvrige medlemsstater og Kommissionen om enhver brug af bemyndigelsen. De giver inden den 1. september 1999 Kommissionen og de øvrige medlemsstater oplysninger om, hvor store mængder der er blevet i henhold til denne beslutning, og forelægger samtidig en udførlig teknisk rapport om den officielle undersøgelse, der er blevet foretaget i henhold til artikel 1, stk. 2, litra q); der skal sendes kopi af hvert enkelt plantesundheds- certifikat til Kommissionen. importeret Artikel 3 Artikel 1 er gældende i perioden 15. marts 1999 til 1. 30. april 1999. 2. Denne beslutning ophæves, hvis det konstateres, at betingelserne i artikel 1, stk. 2, har været utilstrækkelige til at hindre indslæbning af skadegørere eller ikke er blevet overholdt. Artikel 4 Denne beslutning er rettet til medlemsstaterne. Udfærdiget i Bruxelles, den 10. marts 1999. P(cid:134) Kommissionens vegne Franz FISCHLER Medlem af Kommissionen n) Kontrollen, herunder eventuelle relevante prøver, i henhold til artikel 12 i direktiv 77/93/EØF og i over- ensstemmelse med denne beslutning udføres af de i nævnte direktiv omhandlede officielle ansvarlige organer. Som led i denne kontrol udføres plantesund- hedsundersøgelserne af den medlemsstat, der gør brug af undtagelsen. Under plantesundhedsundersøgelsen kontrollerer den eller de p(cid:134)gældende medlemsstater desuden for skadegørere. Uden at kontrollen i henhold til direktivets artikel 19a, stk. 3, andet led, første valgmulighed, derved tilsidesættes, skal Kommissionen træffe beslutning om, i hvilket omfang kontrollen i henhold til direktivets artikel 19a, stk. 3, andet led, anden valgmulighed, skal inte- greres i kontrolprogrammet i henhold til direktivets artikel 19a, stk. 5, litra c). andre alle o) Kartoflerne m(cid:134) kun pakkes og ompakkes i virksom- heder, som er godkendt og registreret af de nævnte officielle ansvarlige organer. p) Kartoflerne skal pakkes eller ompakkes i lukkede pakninger, der er klar til direkte levering til detail- handlerne eller de endelige forbrugere, og m(cid:134) ikke overstige den vægt, pakninger til dette form(cid:134)l normalt har i indførelsesmedlemsstaten; maksimumsvægten er 25 kg; nummeret p(cid:134) de i litra o) nævnte registrerede virksomheder skal st(cid:134) p(cid:134) pakningen, og det skal tillige fremg(cid:134), at kartoflerne er af cubansk oprindelse. q) De medlemsstater, der gør brug af undtagelsen, skal, hvis det er relevant, i samarbejde med indførelsesmed- lemsstaten sikre, at der udtages mindst to prøver p(cid:134) 200 knolde af hver sending kartofler p(cid:134) 50 tons eller en del deraf, der er importeret i henhold til denne beslutning, til officiel undersøgelse for Pseudomonas solanacearum efter den foreløbige EF-testordning til diagnosticering, p(cid:134)visning og identificering af Pseudo- monas solanacearum (Smith) Smith hos kartofler (1), for Clavibacter michiganensis ssp. sepedonicus, efter den fastsatte EF-metode til p(cid:134)visning og diagnostice- ring af Clavibacter michiganensis ssp. sepedonicus og for potato spindle tuber viroid efter reversepage- metoden eller c-DNA-krydsningsmetoden. Hvis der (1) EFT L 273 af 6. 10. 1997, s. 1. L 82/50 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 3. 1999 BILAG Oplysninger, der skal st(cid:134) p(cid:134) etiketten (jf. artikel 1, stk. 2, litra i)) 1. Navnet p(cid:134) den myndighed, der udsteder etiketten 2. Navnet p(cid:134) eksportørorganisationen, hvis det foreligger 3. Angivelsen »andre kartofler end kartofler til udplantning af cubansk oprindelse« 4. Sort 5. Provins, hvor kartoflerne er produceret 6. Størrelse 7. Deklareret nettovægt 8. Angivelsen »i overensstemmelse med EF-kravene i beslutning 1999/222/EF« 9. Et mærke, der er p(cid:134)trykt eller p(cid:134)stemplet p(cid:134) vegne af den cubanske plantebeskyttelsesmyndighed


title: Kommissionens forordning (EF) nr. 525/1999 af 10. marts 1999 om fastsættelse af de repræsentative priser og størrelsen af tillægsimporttolden for melasse i sektoren for sukker

eurovoc_concepts:
CCT duties
import
molasses
representative price

formats: pdf print

text: 11. 3. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 62/3 KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 525/1999 af 10. marts 1999 om fastsættelse af de repræsentative priser og størrelsen af tillægsimporttolden for melasse i sektoren for sukker KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til Europæiske Fællesskab, traktaten om oprettelse af Det under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 1785/81 af 30. juni 1981 om den fælles markedsordning for sukker (1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1148/ 98 (2), under henvisning til Kommissionens forordning (EF) nr. 1422/95 af 23. juni 1995 om gennemførelsesbestem- melser for import af melasse inden for sektoren for sukker og om ændring af forordning (EØF) nr. 785/68 (3), særlig artikel 1, stk. 2 og artikel 3, stk. 1, og ud fra følgende betragtninger: I forordning (EF) nr. 1422/95 fastsættes, at cif-prisen ved import af melasse, i det følgende benævnt »den repræsen- tative pris«, fastsættes i overensstemmelse med Kommis- sionens forordning (EØF) nr. 785/68 (4); denne pris fast- sættes for den standardkvalitet, der er defineret i artikel 1 i nævnte forordning; den repræsentative pris for melasse beregnes for et EF- grænseovergangssted, som er Amsterdam; denne pris skal beregnes på grundlag af de gunstigste købsmuligheder på verdensmarkedet, som konstateres på grundlag af note- ringer eller priser på dette marked, der er justeret under hensyntagen til eventuelle kvalitetsforskelle i forhold til standardkvaliteten; standardkvaliteten for melasse blev defineret ved forordning (EØF) nr. 785/68; ved konstateringen af de gunstigste købsmuligheder på verdensmarkedet skal der tages hensyn til samtlige oplys- ninger om tilbud på verdensmarkedet, om konstaterede priser på vigtige markeder i tredjelande samt om købe- kontrakter indgået i den internationale samhandel, som Kommissionen har fået kendskab til enten gennem medlemsstaterne eller på eget initiativ; ved denne konsta- tering kan et gennemsnit af flere priser lægges til grund i henhold til artikel 7 i forordning (EØF) nr. 785/68 på betingelse af, at dette gennemsnit kan anses som repræ- sentativt for markedets faktiske tendens; der skal ikke tages hensyn til oplysningerne, når det ikke drejer sig om produkter af sund og sædvanlig handelskva- litet, eller når den i tilbuddet nævnte pris kun vedrører en ringe mængde, der ikke er repræsentativ for markedet; der skal heller ikke tages hensyn til tilbudspriser, som ikke kan anses for repræsentative for markedets faktiske ud- vikling; for at opnå sammenlignelige oplysninger vedrørende melasse af standardkvalitet skal priserne alt efter kvali- teten af den tilbudte melasse forhøjes eller nedsættes i det omfang, der følger af anvendelsen af artikel 6 i forordning (EØF) nr. 785/68; undtagelsesvis kan en repræsentativ pris i et begrænset tidsrum opretholdes på uændret niveau, når den tilbuds- pris, der har tjent som grundlag for den foregående konstatering af den repræsentative pris, ikke er kommet til Kommissionens kendskab, og de foreliggende tilbuds- priser, som ikke synes at være tilstrækkeligt repræsenta- tive for markedets faktiske tendens, ville føre til pludse- lige og væsentlige ændringer i den repræsentative pris; når der eksisterer en forskel mellem udløsningsprisen for det pågældende produkt og den repræsentative pris, bør der fastsættes tillægsimporttold på betingelserne i artikel 3 i forordning (EF) nr. 1422/95; såfremt importtolden suspenderes i medfør af artikel 5 i forordning (EF) nr. 1422/95, bør der fastsættes særlige beløb for denne told; anvendelse af disse bestemmelser giver anledning til at fastsætte de repræsentative priser og tillægsimporttolden for de pågældende produkter som anført til nærværende forordning; i bilaget de i denne forordning fastsatte foranstaltninger er i over- ensstemmelse med udtalelse fra Forvaltningskomitéen for Sukker — UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: Artikel 1 De repræsentative priser og tillægstolden ved import af de i artikel 1 i forordning (EF) nr. 1422/95 omhandlede produkter fastsættes som angivet i bilaget. (1) EFT L 177 af 1. 7. 1981, s. 4. (2) EFT L 159 af 3. 6. 1998, s. 38. (3) EFT L 141 af 24. 6. 1995, s. 12. (4) EFT L 145 af 27. 6. 1968, s. 12. Artikel 2 Denne forordning træder i kraft den 11. marts 1999. L 62/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 11. 3. 1999 Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart medlemsstat. i hver Udfærdiget i Bruxelles, den 10. marts 1999. På Kommissionens vegne Franz FISCHLER Medlem af Kommissionen BILAG til forordning om fastsættelse af de repræsentative priser og størrelsen af tillægsimporttolden for melasse i sektoren for sukker KN-kode Repræsentativ pris i EUR pr. 100 kg netto af det pågældende produkt Tillægstold pr. 100 kg netto af det pågældende produkt Told, i EUR der skal opkræves ved import som følge af suspension, jf. artikel 5 i forordning (EF) nr. 1422/95, pr. 100 kg netto af det pågældende produkt (2) 1703 10 00 (1) 1703 90 00 (1) 6,27 7,64 0,25 0,00 — — (1) Fastsættelse for standardkvaliteten som defineret i artikel 1 i forordning (EØF) nr. 785/68, som ændret. (2) Dette beløb erstatter i overensstemmelse med artikel 5 i forordning (EF) nr. 1422/95 toldsatsen i den fælles toldtarif fastsat for disse produkter


title: Comitati agricoli.

eurovoc_concepts:
EU agriculture committee
reform of the CAP


title: Resolución legislativa que contiene el dictamen del Parlamento Europeo sobre la propuesta de directiva del Consejo por la que se modifica la Directiva 95/18/CE sobre concesión de licencias a las empresas ferroviarias (COM(98) 0480 C4-0562/98 98/0266(SYN))(Procedimiento de cooperación: primera lectura)

eurovoc_concepts:
common transport policy
freedom to provide services
rail transport
trade licence
transport company

formats: html pdf print

text: 21. 6. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 175/119 Mie´rcoles, 10 de marzo de 1999 1. Aprueba la propuesta de la Comisio´n, con las modificaciones introducidas por el Parlamento; Pide al Consejo que incluya las modificaciones aprobadas por el Parlamento en la posicio´n comu´n 2. que adoptara´ de conformidad con la letra a) del artı´culo 189 C del Tratado CE; Pide al Consejo que le informe, en caso de que pretenda apartarse del texto aprobado por el 3. Parlamento, en cuyo caso solicita la apertura del procedimiento de concertacio´n; 4. Encarga a su Presidente que transmita el presente dictamen al Consejo y a la Comisio´n. b) A4-0059/99 I. Propuesta de directiva del Consejo por la que se modifica la Directiva 95/18/CE sobre concesio´n de licencias a las empresas ferroviarias (COM(98)0480 − C4-0562/98 − 98/0266(SYN)) Esta propuesta ha sido aprobada con las siguientes modificaciones: TEXTO DE LA COMISIO´ N (*) ENMIENDAS DEL PARLAMENTO (Enmienda 1) ARTI´CULO 1, PUNTO 3 bis (nuevo) Artı´culo 8, apartado 3, pa´rrafo u´nico bis (nuevo) (Directiva 95/18/CE) 3 bis) En el apartado 3 del artı´culo 8, se an˜ ade el pa´rrafo siguiente: Esto podra´ realizarse u´ nicamente sobre una base no discriminatoria. (Enmienda 2) ARTI´CULO 1, PUNTO 3 ter (nuevo) Artı´culo 9 (Directiva 95/18/CE) 3 ter) El artı´culo 9 se sustituira´ por el texto siguiente: Artı´culo 9 Las empresas ferroviarias debera´n estar suficiente- mente aseguradas o adoptar medidas equivalentes para cubrir, en aplicacio´n de las legislaciones naciona- les e internacionales, su responsabilidad civil en los casos de accidente, en particular con respecto a los pasajeros, el equipaje, la carga, el correo y terceros. Esto so´lo se permitira´ en los servicios de carga cuando las tarifas reflejen la voluntad de pagar ma´s que los costes impuestos y cuando los organismos reguladores hayan establecido salvaguardias para garantizar que las tarifas no sean excesivas. (*) DO C 321 de 20. 10. 1998, p. 8


title: Resolution on violence against women and the Daphne Programme

eurovoc_concepts:
EU programme
insecticide
legal basis
recognition of diplomas
woman
young person

formats: html print


title: Legislative resolution embodying Parliament's opinion on the proposal for a Council Recommendation on the limitation of exposure of the general public to electromagnetic fields 0 Hz - 300 GHz (COM(98)0268 C4-0427/98 98/0166(CNS)) (Consultation procedure: first reading)


title: Yttrande från Regionkommittén om "Kommissionens förslag till rådets direktiv om förbränning av avfall"

eurovoc_concepts:
waste disposal
waste incineration
waste management

text: 14. 7. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 198/37 Yttrande från Regionkommittén om ”Kommissionens förslag till rådets direktiv om förbränning av avfall” BAKGRUND (1999/C 198/08) Förslag till rådets direktiv om förbränning av avfall (KOM(1998) 558 slutlig – 98/0289 SYN) (1). Kommissionens beslut av den 7 oktober 1998 att i enlighet med artikel 198c i EG-fördraget rådfråga Regionkommittén. Presidiets beslut av den 15 juli om att låta utskott 4 — fysisk planering, stadsfrågor, energi och miljö — ansvara för utarbetandet av yttrandet. Det utkast till yttrande (CdR 447/98 rév. 1) som antogs av utskott 4 den 4 februari 1999 (föredragande: Jens Kramer Mikkelsen). Med hänsyn till ovanstående antog Regionkommittén enhälligt följande yttrande vid sin 28:e plenarsession den 10–11 mars 1999 (sammanträdet den 10 mars). Inledning 1. Regionkommittén har mottagit kommissionens slutliga förslag till rådets direktiv om avfallsförbränning som lades fram den 7 oktober 1998. 2. Kommissionens förslag till rådets direktiv om avfallsförb- ränning omfattar både avfall som förbränns i traditionella avfallsförbränningsanläggningar och avfall som förbränns i samförbränningsanläggningar, till exempel cementugnar eller ugnar på elverk. Allmänna kommentarer 3. Regionkommittén välkomnar kommissionens förslag till rådets direktiv om avfallsförbränning. ReK anser att förslaget till direktiv är genomarbetat och att det finns ett stort behov av direktivet. 4. Rådets förslag till direktiv om avfallsförbränning skall bidra till att säkerställa att man vid förbränning av avfall tar hänsyn till miljö och hälsa. Förslaget till direktiv är emellertid ingen lösning på de problem som orsakas av att det på många i Europa finns ett stort motstånd till användning av håll förbränningsanläggningar som ett led i den strategi man valt för att lösa avfallsproblemet. Därför väljer man i dessa områden att i stället deponera stora mängder avfall. Detta innebär bland annat risk för försurning av grundvatten, sjöar och vattendrag, på samma sätt som deponering av biologiskt nedbrytbart avfall leder till utsläpp av metan som i sin tur i stor utsträckning bidrar till växthuseffekten. 5. Regionkommittén anser att avfallsförbränning med ener- giutnyttjande med fördel skulle kunna ingå i det moderna avfallshanteringssystemet, under förutsättning att det finns garantier för att den ingår i en sammanhängande avfallsplan och att den inte hindrar initiativ om återvinning av material eller minskning av avfallsmängden. Man måste dessutom säkerställa att avfallsförbränningen sker inom ramen för långtgående skyddsåtgärder mot förorening av luft, vatten osv. I sin resolution om en EG-strategi för avfallshantering (2) 6. betonar rådet behovet av att främja tillvaratagande av avfall, till exempel genom energiutvinning. I kommissionens förslag till rådets direktiv om deponering av avfall (3) ställs krav på en minskning av den mängd biologiskt nedbrytbart avfall som deponeras. I sitt yttrande från den 11 juni 1997 (4) om det ovannämnda förslaget till direktiv om deponering av avfall samtyckte Regionkommittén till detta krav. ReK vill i detta sammanhang understryka att man framöver kan vänta att allt fler ansluter sig till denna lösning. 7. ReK anser att det är viktigt att förbränningsanläggningar bygger på principen om att uppnå en hög miljöskyddsnivå och att det finns garantier för stor flexibilitet omkring planeringen, etableringen och driften av anläggningarna. Detta kommer samtidigt att bidra till att minska problem kring ändamålsenlig lokalisering och etablering av anläggningar i framtiden, det så kallade NIMBY-syndromet (Not In My Back Yard). Regionkom- mittén betonar att de lokala och regionala myndigheterna ofta är de största organisatörerna och viktigaste ekonomiskt ansvariga vad gäller avfallshantering och spelar en avgörande roll i kommunikationen med invånarna, och att det därför är mycket viktigt att utarbetandet av ett ändamålsenligt avfallssystem sker i nära samarbete med de lokala och regionala myndigheterna. (1) EGT C 372, 2. 12. 1998, s. 11. (2) EGT C 76, 11. 3. 1997, s. 1. (3) (KOM(97) 105 slutlig) EGT C 156, 24. 5. 1997, s. 10. (4) (CdR 112/97 fin) EGT C 244, 11. 8. 1997, s. 15. C 198/38 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 14. 7. 1999 8. I sammanhanget är det dessutom av avgörande betydelse att en sammanhängande plan som integrerar avfalls- och energiplaneringen ligger till grund för etableringen av avfalls- förbränningsanläggningar, så att det finns garantier för att anläggningarna uppnår bästa möjliga miljöeffekt och att trovärdigheten kring anläggningarna som miljömässigt ända- målsenliga lösningar på avfallsproblemet understryks. 9. ReK anser att förslaget till direktiv om avfallsförbränning bör kompletteras med krav på sortering av avfall före förbrän- ning för att avlägsna eventuella oönskade avfallskomponenter. ReK vill dessutom betona vikten av en noggrann källsortering innan avfallet transporteras till förbränningsanläggningen. Det är viktigt att riktlinjerna för förbränning av avfall 10. är lika i alla medlemsländer, bland annat för att undvika onödig transport av avfall mellan länderna. ReK fäster stor vikt vid att begränsa detta problem. (kategori R1 i bilaga II B till rådets direktiv 75/442/EEG) från förbränning av avfall som ett bortskaffningsförfarande (kategori D 10 i bilaga II A till rådets direktiv 75/442/EEG). Kommittén anser att det är olämpligt att vissa typer av 16. till direktiv kan industriella anläggningar enligt förbränna avfall genom en process som innebär att förorenade ämnen i avfallet tränger in i produkterna i koncentrationer som medför hälso- eller miljörisker. förslaget 17. I detta avseende syftar vi bl. a. på cementindustrin där tungmetallerna i avfallet tränger in i cementen, vilket betyder att tungmetallerna till slut hamnar i byggmaterial. Denna spridning av oönskade ämnen i cementindustrins produkter kan på längre sikt skapa problem när byggmaterialet används och precis innan det under kontrollerade former omvandlas till avfall. Regionkommittén betraktar denna och liknande processer som en utspädning av avfallet. 11. ReK anser dock att det finns behov av realistiska övergångsbestämmelser under perioden från det att förslaget till direktiv träder i kraft tills de enskilda medlemsländerna har genomfört direktivet i den nationella lagstiftningen. Dessutom måste det finnas garantier för att avfall inte transporteras från länder som redan genomfört direktivet till länder som ännu inte helt och hållet följer riktlinjerna i direktivet. Regionkommittén motsätter 18. sig avfallsförbränning genom en process där avfallet enbart förtunnas och där de förorenande ämnena, bland annat tungmetaller, tränger in i produkterna och sedan sprids i omgivningen i form av byggmaterial. Enligt ReK strider detta mot avsikterna i förslaget till direktiv att uppnå en hög skyddsnivå, se skäl 15. 12. Det är Regionkommitténs uppfattning att förslaget till direktiv kommer att vara av särskild betydelse för lokala och regionala myndigheter eftersom dessa i stor utsträckning är ansvariga för etableringen och driften av förbränningsanlägg- ningarna, och i många fall även för den miljömässiga kontrol- len av anläggningarna. 13. Regionkommittén ser positivt på att man i skäl 6 i förslaget till direktiv hänvisar till rådets resolution (1) om en gemenskapsstrategi för avfallshantering där man bland annat till betonar behovet av att förbränning. Regionkommittén samtycker till att transport av avfall i största möjliga utsträckning bör undvikas. förhindra transport av avfall 14. Regionkommittén ser positivt på att de krav som ställs i direktivet är minimikrav, se skäl 5 i förslaget till direktiv, vilket ger de enskilda medlemsländerna möjlighet att skärpa kraven vid regleringen av avfallsförbränningsanläggningarna. 15. Regionkommittén välkomnar att man i direktivet fast- ställer riktlinjer för samförbränning av avfall. ReK påpekar att detta område hittills i alltför stor utsträckning har varit oreglerat. ReK anser dock att det är absolut nödvändigt att skilja på samförbränning av avfall som ett återvinningsförfarande (1) EGT C 76, 11. 3. 1997, s. 1. (Se fotnot 2. ) 19. Regionkommittén anser att samförbränning enbart bör ske om det är tal om homogena, avfallskomponenter med väldefinierat ursprung och om det sker enligt en godkänd plan. Regionkommittén påpekar att de lokala och regionala 20. myndigheterna i stor utsträckning är ansvariga för att inrätta ett tillräckligt stort antal välfungerande avfallshanteringsan- läggningar. Anläggningarna skall vara utformade så att de främjar ett hållbart avfallshanteringssystem, minskar mängden avfall som genereras och förbättrar återanvändning och åter- vinning av avfall. I sammanhanget bör betonas att man, genom att sortera bort avfallskomponenter som har högt förbränningsvärde och inte kan återanvändas, kommer att göra det tekniskt, ekonomiskt och miljömässigt mycket svårt att driva effektiva avfallsförbränningsanläggningar på ett håll- bart sätt. Bilaga 2 till förslaget till direktiv om avfallsförbränning 21. innehåller en så kallad samförbränningsformel som används för att fastställa gränsvärden för luftförorening vid samförbrän- ning av avfall. En motsvarande formel används i EU:s direktiv 94/67/EG om förbränning av farligt avfall. 22. Samförbränningsformeln används för beräkning av gränsvärden för utsläpp av ämnen i luften på basis av den andel av rökgasen som kommer från förbränning av avfall och den andel som kommer från fossilt bränsle. 14. 7. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 198/39 23. Regionkommittén anser att tillämpning av samförbrän- ningsformeln i vissa fall kan innebära att det inte ställs samma gränsvärdekrav för utsläpp av förorenande ämnen i luften vid samförbränning av avfall som vid traditionell förbränning. Konkreta kommentarer till enskilda artiklar i förslaget till direktiv för avfallshantering, där det bland annat 24. Att olika villkor gäller för samförbränningsanläggning- ar och traditionella förbränningsanläggningar strider enligt Regionkommittén mot kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om revidering av gemenskapens strate- gi framgår att: ”Miljöpåverkan från ett givet utsläpp har samma potential oberoende av utsläppsprocessen. Som en följd av detta finns det inget skäl att ställa upp olika normer för olika sektorer (industri och avfallsbehandlingsanläggningar) så länge som det införda materialet och processen är jämförbara. Samma strikta normer bör i princip tillämpas för avfall oberoende av om det behandlas i industrianläggningar eller i avfallsbehandlingsan- läggningar (återvinning eller bortskaffande). ” Det praktiska resonemang som ligger till grund för kravet på lika normer återfinns i ’Blokland’-rapporten, som Europaparlamentets leda- mot Johannes Blokland har utarbetat på uppdrag av Europa- parlamentet. Regionkommittén har tidigare i samband med sitt 25. yttrande från den 16 januari 1997 om ovannämnda strategi ställt sig positiv till att kommissionen ämnar säkerställa att samma normer gäller för allt avfall, oavsett om det hanteras i industrianläggningar eller avfallshanteringsanläggningar. 26. Mot bakgrund av ovannämnda konsekvenser betonar Regionkommittén att formeln i bilaga II bör formuleras på ett sådant sätt att enhetliga gränsvärden för såväl konventionella anläggningar som samförbränningsanläggningar fastställs och att enhetliga villkor för konventionella anläggningar och samförbränningsanläggningar uppnås. Om inte detta går att uppnå med hjälp av formeln för samförbränning, bör man omformulera eller ersätta formeln med gränsvärden för totala utsläpp av luftförorenande ämnen så att samma krav tillämpas på konventionella anläggningar och samförbränningsanlägg- ningar. 27. Regionkommittén framhåller dock att det är mycket viktigt att ta hänsyn till principen om att använda bästa möjliga teknologi när gränsvärdena fastställs för samförbränning av avfall (jfr. i övrigt direktivet om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar). Regionkommittén anser det vara viktigt att undvika onödiga utsläpp. 28. Regionkommittén är av uppfattningen att man i det kommande arbetet bör garantera lika villkor för samförbrän- ning av avfall och förbränning av avfall i förbränningsanlägg- ningar. 30. Regionkommittén välkomnar att definitionen av förb- ränningsanläggningar i artikel 3 omfattar hela förbränningsan- läggningen — från mottagning, förvaring och förbehandling till förbränning och förvaring av rökgaser, avloppsvatten och restprodukter. Kommittén anser att det dessutom måste göras helt klart att den förbränningsvärme som uppstår vid drift av avfallsförbränningsanläggningar skall tillvaratas i den utsträck- ning det är tekniskt möjligt i enlighet med strävandena att minska växthusgaserna enligt de förpliktelser som EU åtagit sig (Kyoto-protokollet). 31. Regionkommittén anser det också vara tillfredsställande att samma definition ligger till grund för verksamhet som omfattas av direktivet vid samförbränning av avfall. 32. Regionkommittén samtycker till det krav som ställs i artikel 4 att man skall återvinna den värme som alstras vid avfallsförbränningsprocessen för att på så sätt uppnå bästa möjliga resultat och att restprodukter skall förebyggas, minskas eller återvinnas i görligaste mån. I detta sammanhang bör det understrykas att utveck- 33. lingen av metoder för att minimera eller återanvända restpro- dukter från avfallsförbränning bör påskyndas, så att problemet med bortskaffandet av förbränningsavfallet kan begränsas. ReK anser att det finns behov av mer forskning på området. 34. Regionkommittén anser även att artikel 4 utformats på ett lämpligt sätt när det gäller de faktorer som den behöriga myndigheten skall ta hänsyn till när den beviljar tillstånd för förbränning av avfall. 35. Vad gäller artikel 5 i förslaget till direktiv kan Region- kommittén inte nog betona nödvändigheten av att man obligatoriskt börjar införa lämpliga kontrollsystem för att undvika att farliga restprodukter släpps ut. 36. Regionkommittén anser att artikel 5 bör kompletteras med krav på försortering av avfallet före förbränning, helst vid källan, i syfte att förbättra förbränningsprocessen och därmed minska mängden föroreningar i förbränningsavfallet och i den rökgas som släpps ut. 29. Regionkommittén kräver att rådets direktiv 94/67/EG om förbränning av farligt avfall slås samman med det förelig- gande förslaget till direktiv om förbränning av avfall för att det skall skapas gemenskapsregler som är överskådliga och lättare att tillämpa. 37. I artikel 6 fastställs att den totala mängden organiskt kol i slaggen skall vara mindre än 3 %. Regionkommittén anser att moderna förbränningsanläggningar i dag uppfyller kravet på högst 3 % organiskt kol utan problem, och med goda marginaler, och kommittén kan därför ansluta sig till detta krav. C 198/40 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 14. 7. 1999 38. I artikel 6 fastställs dessutom krav på att förbrännings- anläggningar skall utformas och drivas på ett sådant sätt att rökgaserna uppmäter minst 850° C under minst två sekunder. Regionkommittén instämmer i detta krav. Det är Regionkommitténs bedömning att temperaturk- 39. ravet på 850° C bidrar till att förebygga bildandet av dioxiner. Eftersom det likaledes stipuleras krav i artikel 11 om att kontinuerligt mäta temperaturen i ugnen, går det att vid varje enskild tidpunkt kontrollera temperaturen och därmed förebygga att det bildas dioxiner. Regionkommittén menar att artikel 6 bidrar till att 40. garantera en god förbränningskvalitet. 41. I artikel 6 i förslaget till direktiv stipuleras dessutom att förbränningsanläggningar skall vara utrustade med stödbrän- nare. Dessa skall garantera att temperaturen snabbt höjs till den önskade nivån när avfallsförbränningen påbörjas. Installationen av stödbrännare måste vara obligatorisk för att förbränningsanläggningen skall kunna startas snabbt och för att minimitemperaturen i anläggningen inte skall underskridas så länge den innehåller oförbrännt avfall. 42. I artikel 7 ställs krav på att förbränningsanläggningarna skall utformas och drivas på ett sådant sätt att gränsvärdena i bilaga V inte överskrids. Regionkommittén anser att gränsvärdena i bilaga V 43. utan problem kan iakttas och avsevärt underskridas med den teknologi som finns tillgänglig i dag. Om föreliggande förslag till direktiv slås samman med direktiv 94/67/EG om förbrän- ning av farligt avfall bör enhetliga gränsvärden för utsläpp gälla för alla slag av avfallsförbränningsanläggningar. högre än värdet i direktivet om förbränning av avfall. Detta ger upphov till olika villkor för samförbränning och förbränning av avfall i förbränningsanläggningar. Såsom nämnts ovan är det Regionkommitténs uppfattning att samma regler bör gälla för de två anläggningsformerna och kommittén anser att utsläppen under alla omständigheter inte får vara större än från traditionella bränslen eller råvaror. I samband med den föreslagna sammanslagningen med direktiv 94/67/EG bör även samförbränning av icke farligt avfall begränsas så att högst 40 % av den alstrade värmen kommer från avfallet. Regionkommittén anser dessutom att det även bör 46. fastställas ett gränsvärde för utsläpp av kväveoxider, eftersom avloppsvattnet från förbränningsanläggningar normalt sett innehåller kväveoxider som kan ge upphov till ökad eutrofie- ring i recipienten. 47. I artikel 8 fastställs kravet att det inte får ske någon utspädning av avloppsvattnet genom att olika avloppsflöden från anläggningen blandas. Regionkommittén instämmer i principen om att utspädning bör förhindras. Utgångspunkten bör dock vara att en gemensam behandling av exempelvis slaggkylvatten och avloppsvatten från rökgasrening bör tillåtas vid anläggningen, men att annat avloppsvatten, till exempel regnvatten, inte får tillsättas för utspädning som syftar till att uppfylla gränsvärdena. De bästa tillämpningarna av den tillgängliga tekniken som kan tillämpas för att lösa detta problem bör användas. 48. I artikel 10 ställs krav på att mätapparaturen skall kontrolleras en gång per år. Regionkommittén anser att detta krav inte är tillräckligt detaljerat, eftersom det finns många slags mätmetoder och framför allt många olika tillverkare av mätapparatur. Det är Regionkommitténs uppfattning att tredje stycket bör innehålla krav på att mätutrustningen skall kontrol- leras i enlighet med leverantörens anvisningar, dock minst en gång per år. Det framgår dessutom av bilaga III 49. till direktiv att provtagning och analys för samtliga föroreningar skall utföras enligt CEN-standard. På de områden där CEN- standard saknas skall nationell standard tillämpas. förslaget i Regionkommittén efterlyser ett gränsvärde för ammo- 44. niak (NH3), eftersom rening av kväveoxider vanligtvis sker genom tillsättning av ammoniak till rökgasen. Ammoniak kan vid alltför höga koncentrationer bl. a. ge upphov till en störande odör och kvävenedfall i omgivningen. 45. I artikel 7 i förslaget till direktiv hänvisas till bilaga II om gränsvärden för utsläpp vid samförbränning av avfall. Bilaga II innehåller den s. k. samförbränningsformeln, som används för att fastställa gränsvärden för utsläpp av förorening- ar i luften. Gränsvärdena för utsläpp av föroreningar i luften vid samförbränning av avfall vid exempelvis industrianläggningar beräknas som genomsnittet av gränsvärdet i direktivet om förbränning av avfall och gränsvärdet för förbränning av fossila bränslen. Det sistnämnda gränsvärdet är normalt sett 50. Regionkommittén understryker vikten av att det snarast tas fram CEN-standarder på de områden där de ännu saknas, så att det inte kan råda något tvivel om huruvida gränsvärdena i utkastet till direktiv iakttas eller ej. Att hänvisa till nationella standarder är alltså inte någon godtagbar lösning på längre sikt, eftersom dessa inte nödvändigtvis finns på alla relevanta områden i dag. 51. I artikel 11 hänvisas till mätkraven i bilaga III. Region- kommittén uppfattar bestämmelserna i bilaga III i den nuvar- ande utformningen som otydliga. Regionkommittén under- stryker vikten av att bestämmelserna på detta område utformas på ett klart och tydligt sätt, så att man kan garantera lika villkor såväl nationellt som regionalt och lokalt i gemenskapens medlemsstater. 14. 7. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 198/41 52. Kravet på minst två mätningar årligen av tungmetaller, dioxiner och furaner i rökgasen som anges i artikel 11 är rimligt i förhållande till de högt satta kraven på mätningar av avloppsvattnet. Med hänsyn till att driftsomständigheterna vid förbränning av avfall varierar i mycket hög grad, anser Regionkommittén att mätningsbehovet beträffande frånluft och avloppsvatten bör utredas närmare av en expertgrupp. 53. Regionkommittén understryker slutligen det positiva i kommissionens förslag och påpekar att ett allmänt gällande direktiv om förbränning av farligt och icke farligt avfall så snart som möjligt bör utfärdas. Man vill uppmärksamma att de skärpta miljökraven i förslaget till direktiv ger upphov till ökade ekonomiska kostnader för de lokala och regionala myndigheterna, eftersom det är dessa instanser som ansvarar för att inrätta och driva förbränningsanläggningarna samt för att kontrollera hur anläggningarna påverkar miljön. Bryssel den 10 mars 1999. Regionkommitténs ordförande Manfred DAMMEYER Yttrande från Regionkommittén (1999/C 198/09) BAKGRUND ”Främja sammanhållning och konkurrenskraft genom forskning, teknisk utveckling och innovation” (KOM(1998) 275 slutlig). Kommissionens beslut av den 8 juni 1998 att rådfråga Regionkommittén i ärendet. Presidiets beslut av den 15 juli 1998 och den 18 november 1998 att i enlighet med artikel 198c tredje stycket i EG-fördraget utarbeta ett yttrande samt att ge utskott 5 — socialpolitik, folkhälsa, konsumentskydd, forskning, turism — i uppdrag att förbereda arbetet. ”1998 Annual Report: Research and technological development activities of the European Union” (KOM(1998) 439 slutlig). ”Förslaget till rådets beslut om delprogrammen för genomförandet av femte ramprogrammet för Europeiska gemenskapens verksamhet teknisk utveckling och demonstration inom forskning, (1998–2002)” (KOM(1998) 305 slutlig). Regionkommitténs yttrande över ”Första handlingsplanen för innovation i Europa — Innovation i tillväxtens och sysselsättningens tjänst” (CdR 68/97 fin) (1). (1) EGT C 244, 11. 8. 1997, s. 9


title: Dictamen del Comité de las Regiones sobre la «Comunicación de la Comisión sobre la solución extrajudicial de conflictos en materia de consumo y Recomendación de la Comisión relativa a los principios aplicables a los órganos responsables de la solución extrajudicial de los litigios en materia de consumo»

eurovoc_concepts:
consumer movement
consumer protection

text: C 198/56 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 14. 7. 1999 Dictamen del Comité de las Regiones sobre la «Comunicacio´ n de la Comisio´ n sobre la solucio´ n extrajudicial de conflictos en materia de consumo y Recomendacio´ n de la Comisio´ n relativa a los principios aplicables a los o´ rganos responsables de la solucio´ n extrajudicial de los litigios en materia de consumo» EL COMITE´ DE LAS REGIONES, (1999/C 198/11) vistas la Comunicacio´ n de la Comisio´ n sobre la solucio´ n extrajudicial de conflictos en materia de consumo y la Recomendacio´ n de la Comisio´ n relativa a los principios aplicables a los o´ rganos responsables de la solucio´ n extrajudicial de los litigios en materia de consumo (COM (1998) 198 final, de 30 de marzo de 1998); vista la decisio´ n de su Mesa con fecha de 15 de julio de 1998 de emitir un dictamen sobre este tema, conforme al cuarto pa´rrafo del artı´culo 198 C del Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, asignando su preparacio´ n a la Comisio´ n de Polı´tica Social, Salud Pu´ blica, Proteccio´ n de los Consumidores, Investigacio´ n y Turismo (Comisio´ n 5); visto el proyecto de Dictamen (CDR 441/98 rev. 1) aprobado por la Comisio´ n 5 el 26 de enero de 1999 (ponente: Sr. Von Plottnitz), ha aprobado en su 28o Pleno, celebrado los dı´as 10 y 11 de marzo de 1999 (sesio´ n del 10 de marzo de 1999), el presente Dictamen. 1. Introduccio´ n Tras el proceso de consultas sobre el Libro Verde (1) y en torno al subsiguiente Plan de Accio´ n (2) sobre el «acceso de los consumidores a la justicia y solucio´ n de litigios en materia de consumo en el mercado u´ nico», la Comisio´ n ha presentado ahora una Comunicacio´ n sobre la solucio´ n extrajudicial de conflictos en materia de consumo, ası´ como una Recomenda- cio´ n relativa a los principios aplicables a los o´ rganos responsa- bles de la solucio´ n extrajudicial de los litigios en materia de consumo. 1. 1. Segu´ n la Comisio´ n, el acervo comunitario en el a´mbito de la proteccio´ n de los consumidores ha experimentado un gran desarrollo con la adopcio´ n de varios actos jurı´dicos comunitarios; por su parte, los Estados miembros también han aprobado —tanto en campos ya armonizados como en otros que au´ n no lo han sido— un conjunto muy variado de disposiciones que confieren derechos especı´ficos a los consu- midores. 1. 2. No obstante, en dicho a´mbito se observa asimismo una serie de carencias a escala comunitaria en relacio´ n con la posibilidad de hacer efectivas las posiciones jurı´dicas existentes. Un consumidor que quisiera ejercer sus derechos en los tribunales se encontrarı´a, en particular, con los siguientes obsta´culos: — el coste de la consulta jurı´dica, los gastos judiciales y los gastos de consulta de expertos; — la duracio´ n de los procedimientos judiciales, y — barreras de cara´cter psicolo´ gico, debidas a la complejidad de unos procedimientos acusadamente formalistas y a las dificultades de comprensio´ n que plantean. (1) COM(93) 576 final de 16 de noviembre de 1993. (2) COM (96) 13 final de 14 de febrero de 1996. 1. 3. La Comisio´ n observa asimismo que estos problemas, patentes ya a escala nacional, aumentan cuando los conflictos tienen una dimensio´ n internacional. Sen˜ ala, adema´s, que la duracio´ n de los procedimientos judiciales es desmesurada, y su coste desproporcionado, en relacio´ n con la cuantı´a de los litigios, generalmente modesta; ante esta situacio´ n, muchos consumidores renuncian a hacer valer sus derechos en vı´a judicial. 2. Posibles soluciones El debate sobre las vı´as para llegar a una solucio´ n gira en torno a las tres siguientes, que no se excluyen entre sı´: — la simplificacio´ n y mejora de los procedimientos judiciales; — la optimizacio´ n de la comunicacio´ n entre consumidores y profesionales, y — la creacio´ n de procedimientos extrajudiciales para la solucio´ n de conflictos en materia de consumo. 2. 1. Ante las disparidades entre los procedimientos judicia- les simplificados que ya existen en la mayorı´a de los Estados miembros —en cualquier caso, para los litigios de pequen˜ a cuantı´a—, la Comisio´ n dirige su mirada en su propuesta a la solucio´ n extrajudicial de los conflictos en materia de consumo. Se trata de un enfoque acertado, pues con ello se aborda la posibilidad de simplificar el acceso de los consumidores a la justicia, ası´ como de mejorar la comunicacio´ n entre los consumidores y los profesionales, sin actuar sobre el complejo entramado de procedimientos judiciales de los Estados miem- bros. 14. 7. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 198/57 2. 2. Por lo que respecta a la posibilidad de crear procedi- mientos extrajudiciales, la Comisio´ n constata que actualmente hay en Europa una pluralidad de mecanismos extrajudiciales especı´ficos para la solucio´ n de los litigios en materia de consumo. Unas veces se trata de procedimientos complemen- tarios o previos en relacio´ n con el judicial, como la mediacio´ n o la conciliacio´ n, y otras de mecanismos alternativos, como el arbitraje. 2. 2. 1. La Comisio´ n observa que los procedimientos extraju- diciales también deberı´an ofrecer un mı´nimo de garantı´as con vistas a asegurar una «buena justicia» y, sobre todo, a aumentar la confianza de los consumidores en tales sistemas. En su Comunicacio´ n, la Comisio´ n hace dos propuestas 2. 3. para mejorar la actual situacio´ n (poco clara para los ciudada- nos) del acceso de los consumidores a la justicia: En primer lugar, 2. 3. 1. la creacio´ n de un «formulario europeo de reclamacio´ n del consumidor» (aplicable tanto a nivel nacional como transfronterizo), para mejorar la comuni- cacio´ n entre los consumidores y los profesionales, con el fin, en primer término, de llegar a una solucio´ n amistosa inmediatamente después de que surja el litigio. En el supuesto de que el dia´logo entre el consumidor y el profesional no llevara a una solucio´ n del problema, se plantea utilizar este formulario para iniciar un procedimiento extrajudicial, bastando eventualmente su simple presentacio´ n para que se tenga por formulada la reclamacio´ n. Dicho formulario, que ha sido elaborado tras una serie de consultas con los Estados miembros, deberı´a servir para «guiar» y orientar al consumidor en la formulacio´ n de su demanda; se lanza con cara´cter de proyecto piloto por un perı´odo de dos an˜ os. 2. 3. 2. En segundo lugar, se propone establecer los princi- pios aplicables al funcionamiento de los o´ rganos extrajudiciales de solucio´ n de litigios en materia de consumo, formulados en la Recomendacio´ n de la Comisio´ n. La Recomendacio´ n contempla exclusivamente procedimientos que, independientemente de su denominacio´ n, sirvan para que —mediante la intervencio´ n activa de una tercera persona— se encuentren soluciones vinculantes para poner fin al litigio. En este orden de cosas, la Comisio´ n ha elaborado esencial- mente los siguientes principios: 2. 3. 2. 1. Principio de independencia del o´ rgano responsable de la solucio´ n del litigio (garantizado, entre otras cosas, por el la competencia hecho de que la persona designada tendra´ necesaria para la funcio´ n, gozara´ de un mandato de duracio´ n suficiente y no habra´ nada en ella que la aproxime personal- mente a las partes). 2. 3. 2. 2. Principio de transparencia del procedimiento (garantizado, entre otras cosas, por la obligacio´ n de informar sobre la competencia material y territorial del o´ rgano para la solucio´ n extrajudicial de litigios, sobre las normas de procedimiento, sobre el coste de éste o sobre los efectos jurı´dicos de la decisio´ n, y mediante la publicacio´ n de informes perio´ dicos relativos a las decisiones dictadas). 2. 3. 2. 3. Principio de contradiccio´ n. Principio de eficacia (que estara´ asegurada por 2. 3. 2. 4. medidas como la no obligatoriedad de utilizar un representante legal para el procedimiento, la gratuidad de éste o la fijacio´ n de costes moderados, el ra´pido desarrollo procedimental y la concesio´ n de amplias facultades de direccio´ n del procedi- miento al o´ rgano competente para la solucio´ n del litigio). 2. 3. 2. 5. Principio de legalidad (que se asegurara´, entre otras cosas, por la prohibicio´ n de privar al consumidor de la proteccio´ n que le garantizan las disposiciones imperativas de la ley del Estado en que esté establecido el o´ rgano y por la obligacio´ n de motivar la decisio´ n). El Comité de las Regiones considera preciso an˜ adir que el o´ rgano extrajudicial decida no so´ lo con sometimiento pleno a la ley y al Derecho sino también con sujecio´ n a la equidad, si las partes ası´ lo desean. Principio de libertad (que estara´ salvaguardada, por 2. 3. 2. 6. ejemplo, por el mantenimiento del derecho a recurrir a los o´ rganos jurisdiccionales aun cuando se hubiese llegado a un compromiso en sentido contrario antes de surgir el desacuerdo). 2. 3. 2. 7. Principio de representacio´ n, que supone el derecho a hacerse representar por un tercero en todas las etapas del procedimiento. 3. Observaciones generales 3. 1. La proteccio´n del consumidor y su importancia para los ciudadanos en el mercado interior En su Dictamen de 17 de mayo de 1994(1) sobre el 3. 1. 1. «Libro Verde: Acceso de los consumidores a la justicia y solucio´ n de litigios en materia de consumo en el mercado u´ nico», el Comité de las Regiones expreso´ su entera aprobacio´ n de la tesis de la Comisio´ n Europea segu´ n la cual la proteccio´ n del consumidor es asunto de «credibilidad de la construccio´ n europea», an˜ adiendo que un buen funcionamiento del mercado interior requiere que el ciudadano europeo deposite en él su entera confianza, sabiendo que los problemas que surjan pueden solucionarse ra´pida y eficazmente a través de un régimen regulador de los conflictos. Adema´s, el Comité de las Regiones manifesto´ que la proteccio´ n del consumidor ha adquirido en el mercado interior una nueva dimensio´ n «comunitaria», especialmente en lo que se refiere a los litigios transfronterizos. Por ello, y por la inseguridad en cuanto a la eficacia de la proteccio´ n de los derechos del consumidor, el Comité de las Regiones pidio´ a la Comisio´ n Europea que examinase prioritariamente el acceso del consu- midor a la justicia y la solucio´ n de litigios, utilizando a tal fin ı´ntegramente las nuevas posibilidades del artı´culo 129 A del Tratado constitutivo de la Comunidad Europea. (1) CDR 47/94 — DO C 217 de 6. 8. 1994, p. 29. C 198/58 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 14. 7. 1999 3. 1. 2. En este orden de cosas, el Comité de las Regiones sen˜ ala que con el Tratado de Maastricht —y de nuevo con el de Amsterdam (cf. su nuevo artı´culo 153)—, la proteccio´ n de los consumidores se ha visto muy reforzada jurı´dicamente en relacio´ n con la situacio´ n precedente, avanza´ndose hacia la consecucio´ n y garantı´a de un nivel de proteccio´ n elevado. El mercado interior ha supuesto para los consumido- 3. 1. 3. res y sobre todo para los profesionales una serie de ventajas, por las que es justo congratularse. A juicio del Comité de las Regiones, es preciso que en el mercado interior europeo los consumidores puedan contar con un procedimiento extrajudi- cial de solucio´ n de litigios substancialmente uniforme. Es también necesario un mejor conocimiento por parte de los consumidores y de sus asociaciones y organizaciones de sus posibilidades de actuacio´ n, tanto ante las vı´as jurisdiccionales como ante las instancias extrajudiciales. Por otro lado, serı´a u´ til concebir la adhesio´ n de las empresas a los sistemas extrajudiciales de conflictos como un sı´mbolo de calidad de los servicios que prestan. 3. 2. Examen a la luz de los pa´rrafos segundo y tercero del artı´culo 3B del TCE Desde la perspectiva, muy en particular, de la garantı´a de las competencias de los entes locales y regionales, conviene examinar el «formulario europeo de reclamacio´ n del consumi- dor», ası´ como los principios aplicables al funcionamiento de los o´ rganos responsables de la solucio´ n extrajudicial de los litigios en materia de consumo, a la luz de los pa´rrafos segundo y tercero del artı´culo 3B del TCE (principios de subsidiariedad y proporcionalidad). 3. 2. 1. El Comité de las Regiones acoge favorablemente el planteamiento de la Comisio´ n en el sentido de que la aplicacio´ n de la iniciativa propuesta sea voluntaria y tenga, en particular, cara´cter de proyecto piloto durante dos an˜ os. 3. 2. 2. El Comité estima que, a pesar de los esfuerzos hechos en los u´ ltimos an˜ os en la Comunidad —como lo prueban, por ejemplo, la Directiva de 19 de mayo de 1998 relativa a las acciones de cesacio´ n en materia de proteccio´ n de los intereses de los consumidores, y la Propuesta de Directiva sobre la venta y las garantı´as de los bienes de consumo (1)—, el acervo comunitario no se ha desarrollado lo suficiente como para poder hablar de un nivel similar de proteccio´ n de los consumi- dores en los distintos Estados miembros. Por otra parte, el Comité reitera la opinio´ n que ya expreso´ en relacio´ n con el Libro Verde, segu´ n la cual las diferencias entre las normas de los Estados miembros reflejan la rica pluralidad cultural de las respectivas tradiciones nacionales y regionales, que se trata de proteger por principio. 3. 2. 3. En este contexto, cabe apoyar sin reservas la iniciativa de la Comisio´ n de resaltar y fomentar decididamente las posibilidades de solucio´ n extrajudicial de los litigios. Esto se antoja au´ n ma´s cierto si se tiene en cuenta que, a juicio del Comité, en un nu´ mero significativo de conflictos nacionales y —sobre todo— transfronterizos, el coste y la dilacio´ n de los (1) COM(95) 520 final. procedimientos que implica la solucio´ n jurisdiccional de los litigios son desmesurados con relacio´ n a la cuantı´a econo´ mica de los casos. Adema´s, los mecanismos extrajudiciales de resolucio´ n de conflictos esta´n normalmente en mejor posicio´ n para reaccionar a la gran diversidad de supuestos de hecho y aumentar ası´, en u´ ltimo termino, su aceptacio´ n entre los interesados, como lo demuestran bien a las claras los éxitos que se han apuntado los tribunales arbitrales internacionales de comercio. De otro lado, a través de tales mecanismos es posible tener en cuenta peculiaridades regionales y locales, como la estructura de la oferta y la demanda de bienes y servicios de determinadas clases. 3. 2. 4. Por lo dema´s, la potenciacio´ n de la solucio´ n extraju- dicial de los litigios que propone la Comisio´ n coincide con consideraciones y procedimientos que ya esta´n en marcha en los Estados miembros o con procedimientos ya existentes en ellos. Ası´, por ejemplo, en los paı´ses escandinavos (Dinamarca, Suecia y Finlandia) la mayor parte de los conflictos en materia de consumo se dirime en o´ rganos ad hoc encargados de recibir las reclamaciones de los consumidores, que tienen el estatuto de autoridad administrativa y adoptan sus decisiones segu´ n un procedimiento escrito cuyas particularidades se hallan reguladas legalmente. La situacio´ n jurı´dica en Bélgica y los Paı´ses Bajos se caracteriza por la implantacio´ n de comités de conflictos, que también conocen de los casos con arreglo a un procedimiento predomi- nantemente escrito y cuyos laudos son vinculantes para las partes que se someten a ellos. En cambio, en el Reino Unido e Irlanda existen, para determina- dos sectores econo´ micos como la banca y los seguros, «private Ombudsmen» (defensores del cliente) que actu´ an como mediadores y esta´n sujetos a determinados requisitos mı´nimos. En Espan˜ a existe desde 1993 un procedimiento arbitral en materia de consumo («sistema arbitral del consumo»), en el que los o´ rganos arbitrales, de composicio´ n paritaria, adoptan sus laudos con cara´cter vinculante bajo la presidencia de un representante de la administracio´ n. En Francia es posible poner en marcha, mediante un formulario normalizado, un procedimiento simplificado ante el «tribunal d’instance», siempre que la cuantı´a del asunto no supere los 13 000 FF. (por ejemplo, En Alemania, los o´ rganos de arbitraje y conciliacio´ n existentes en los a´mbitos comercial e industrial fueron creados por iniciativa de las asociaciones econo´ micas interesadas, ocasio- nalmente en cooperacio´ n con los o´ rganos correspondientes de las asociaciones de consumidores. La tipologı´a de los o´ rganos es variada: los hay que llevan a cabo la actividad mediadora por mandato legal las ca´maras gremiales); algunos son de tipo corporativo, con intereses tı´picamente sectoriales (por ejemplo, los o´ rganos arbitrales de la industria automovilı´stica); otros actu´ an en el a´mbito de la proteccio´ n de los consumidores, ofreciendo servicios de mediacio´ n y asesorı´a (por ejemplo, asesorando a los consumidores en casos de productos defectuosos); también existen o´ rganos basados en la cooperacio´ n, en los que participan las asociaciones que representan los intereses de la otra parte (por ejemplo, en litigios sobre contratos de arrendamiento). 14. 7. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 198/59 4. Observaciones particulares 4. 1. Sobre el «formulario europeo de reclamacio´n del consumidor» En la medida en que con el 4. 1. 1. formulario u´ nico propuesto por la Comisio´ n se pretende que el consumidor pueda canalizar su reclamacio´ n de forma ma´s eficaz y contri- buir ası´, a través de un dia´logo constructivo, a un arreglo amistoso del litigio, el Comité de las Regiones estima correcto que la Comisio´ n —contrariamente a lo que propugnaba au´ n en su Plan de Accio´ n— ya no prevea la utilizacio´ n de impresos normalizados para interponer un recurso ante los tribunales, necesario cuando no hay reaccio´ n de la otra parte. Al Comité le merece también una opinio´ n favorable el planteamiento de limitar el a´mbito de aplicacio´ n del formulario a la puesta en marcha de un procedimiento extrajudicial, dejando, en su caso, que el interesado decida si procede utilizar el formulario para resolver el conflicto. 4. 1. 2. No obstante, habida cuenta de la complejidad de los litigios en materia de consumo, cabe cuestionarse en algunos casos la oportunidad de exponer los hechos o las reclamaciones del consumidor cin˜ éndose a un formulario y al considerable esquematismo que éste impone. En relacio´ n con la concepcio´ n del formulario, se observa que en sus apartados hay cuestiones que se responden marcando varias casillas; ası´ sucede en el apartado I («problemas plantea- dos») con las opciones 5, 6, 7, 26, y 27, en relacio´ n con una ejecucio´ n defectuosa; o en el III («Reclamaciones del consumidor») con las opciones 36, 39 y 42, respecto de la subsanacio´ n de defectos. El CDR considera que esto puede dar lugar a incertidumbre en el reclamante, sobre todo cuando no esta´ versado en asuntos jurı´dicos o econo´ micos. Tanto ma´s cuanto que en las «instrucciones» del formulario se advierte que hay que respetar los plazos de prescripcio´ n respectivamente vigentes: esta advertencia —que en sı´ misma es necesaria, y en ese sentido también plausible, como toque de atencio´ n— puede tener como efecto que el consumidor o el usuario necesite, ya en esa fase del procedimiento, asesoramiento jurı´dico especializado, sobre todo si se trata de litigios trans- fronterizos, en los que se plantea adema´s la cuestio´ n de cua´l es el Derecho sustantivo aplicable. Y ello, por una parte, para evitar de antemano el peligro de una posible prescripcio´ n de sus reivindicaciones —que, por ejemplo, en la Repu´ blica Federal de Alemania se produce a los seis meses de la entrega del bien, segu´ n el para´grafo 477 del Co´ digo civil alema´n (BGB)— y, por otra, para poder valorar, a la luz de la situacio´ n jurı´dica, la conveniencia de una solucio´ n o compromiso que pudiera proponer la otra parte. Habrı´a que procurar que los mismos organismos nacionales o territoriales de atencio´ n al consumidor que proporcionan los formularios de reclamacio´ n prestasen el servicio de asesoramiento jurı´dico necesario para cumplimentarlos. 4. 1. 3. A la vista de cuanto antecede, el Comité de las Regiones respalda expresamente el perı´odo de prueba de dos an˜ os que esta´ previsto, de manera que, sobre la base de la experiencia y las valoraciones que éste permitira´ atesorar, pueda analizarse la utilizacio´ n del formulario desde la o´ ptica de su adecuacio´ n a los fines que se pretende conseguir y su eficacia. Adema´s, habra´ que tomar en consideracio´ n a este respecto los avances en el a´mbito de la aproximacio´ n del Derecho sustantivo, tal como aparecen recogidos, por ejemplo, en la Propuesta de Directiva sobre la venta y las garantı´as de los bienes de consumo, ya mencionada. Por otra parte, el formulario no ofrece al consumidor la posibilidad de proponer al profesional una solucio´ n extrajudicial del conflicto de forma subsidiaria al arreglo amistoso. 4. 2. Sobre los principios aplicables a los o´rganos responsables de la solucio´n extrajudicial de los litigios en materia de consumo Dado que, para poder cumplir adecuadamente su 4. 2. 1. funcio´ n, la solucio´ n extrajudicial de conflictos en el mercado interior precisa, al menos en principio, de una estructura homogénea, el Comité de las Regiones apoya decididamente la propuesta de la Comisio´ n de simplificar y aproximar el procedimiento extrajudicial mediante la elaboracio´ n de deter- minados criterios mı´nimos a escala europea. La adopcio´ n de principios comunes para la solucio´ n extrajudicial de conflictos, ası´ como para los o´ rganos responsables de la aplicacio´ n de tales procedimientos, merece una acogida muy positiva en cuanto contribucio´ n apropiada con vistas a crear un entorno favorable para resolver los litigios intracomunitarios en materia de consumo. Tanto ma´s si se tiene en cuenta que estas posibilidades no deben cerrar al consumidor el acceso a los tribunales ni dificulta´rselo. Por otra parte, 4. 2. 2. la independencia de los o´ rganos responsables de la solucio´ n extrajudicial de los litigios deberı´a constituir, a juicio del Comité de las Regiones, una condicio´ n irrenunciable. Desde esta perspectiva, cabrı´a determinar los o´ rganos extrajudiciales bajo el principio participativo dese- chando los mecanismos «sectoriales» de solucio´ n de conflictos en los que este principio no es respetado. El Comité de las Regiones considera indispensable, para favorecer la aceptacio´ n de las decisiones, que en la composicio´ n de los o´ rganos de arbitraje y conciliacio´ n estén presentes representantes de los tres principales agentes del mercado: asociaciones de consumidores, asociaciones de empresarios y administracio´ n y que estén moderados por una persona independiente con formacio´ n jurı´dica. Adema´s, al aplicar las recomendaciones, y en aras de un respeto suficiente del principio de libertad (sobre todo del lado de los consumidores), deberı´a velarse por que las partes dispongan de un plazo suficiente para poder valorar el resultado de la conciliacio´ n. 4. 2. 3. El Comité de las Regiones estima que el objetivo, en el futuro, no debe ser en ningu´ n caso suprimir los mecanismos de solucio´ n de conflictos de los Estados miembros y sustituirlos por instituciones unificadas de nuevo cun˜ o. Las normas mı´nimas recomendadas deben servir ma´s bien para ir mode- lando segu´ n las propuestas de la Comisio´ n los o´ rganos ya existentes en regiones y municipios para la solucio´ n extrajudi- cial de los litigios, en la medida necesaria en cada caso. En opinio´ n del Comité de las Regiones, ello constituye la mejor manera de garantizar que las peculiaridades regionales y locales se sigan respetando y que los recursos disponibles se puedan utilizar en beneficio del consumidor del modo ma´s eficiente posible. C 198/60 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 14. 7. 1999 En particular, no debe tocarse el a´mbito de actuacio´ n de los organismos estatales o municipales de asesorı´a jurı´dica que en la actualidad funcionan satisfactoriamente, como los Centros pu´ blicos de informacio´ n jurı´dica y conciliacio´ n («O¨ ffentliche Rechtsauskunfts- und Vergleichsstelle») de Hamburgo y Bremen. 4. 2. 4. En este orden de consideraciones, finalmente, es de celebrar el propo´ sito de la Comisio´ n de crear un banco central de datos para los o´ rganos responsables de la solucio´ n extrajudicial de conflictos, en aras de una mayor transparencia y de la difusio´ n ma´s amplia posible de este tipo de solucio´ n. A este respecto, el Comité de las Regiones cree que las informaciones contenidas en dicho banco de datos deben permitir, siguiendo una de las medidas para la aplicacio´ n del principio de transparencia establecido por la Comisio´ n y buscando la uniformidad de estos procedimientos en la UE, la difusio´ n y conocimiento de las normas de procedimiento aplicables a los o´ rganos encargados de la solucio´ n extrajudicial de litigios, ası´ como de las decisiones que los mismos hayan dictado, salvaguardando la intimidad de las partes implicadas, pudiendo también ponerse a disposicio´ n de los Estados miembros en la forma financiada por la Comunidad. 4. 2. 5. Por otra parte, el Comité estima necesario que en el futuro se recomiende la integracio´ n de las asociaciones de consumidores de cualquier nivel territorial en defensa de un interés colectivo en los procedimientos de solucio´ n extrajudi- cial de litigios, no solamente representando al consumidor, sino defendiendo los intereses individuales de multitud de consumidores afectados por idénticas relaciones de consumo dentro del mercado interior europeo. Bruselas, el 10 de marzo de 1999. 5. Conclusiones 5. 1. El Comité de las Regiones acoge favorablemente las propuestas recogidas en el documento de la Comisio´ n relativo a la solucio´ n extrajudicial de los litigios en materia de consumo, al tiempo que insiste en la necesidad de que esta iniciativa se adopte —tal como propone la Comisio´ n— con cara´cter de proyecto piloto por un perı´odo de dos an˜ os. 5. 2. La creacio´ n de un procedimiento de solucio´ n extrajudi- cial de los litigios en materia de consumo en el mercado interior contribuye a la transparencia de los derechos que para los ciudadanos resultan del propio mercado interior, ası´ como a una mejor aceptacio´ n de la integracio´ n europea por parte de los ciudadanos. 5. 3. El Comité de las Regiones considera que la accio´ n futura en materia de acceso de los consumidores a la justicia no puede tener por objetivo sustituir los mecanismos de solucio´ n de conflictos ya existentes de los Estados miembros por nuevos o´ rganos europeos. Parece ma´s conveniente remo- delar los o´ rganos existentes para cumplir las normas mı´nimas ya definidas o por definir. 5. 4. Por u´ ltimo, el Comité de las Regiones estima que se deben promover adecuadamente —también en términos financieros— las propuestas relativas a la solucio´ n extrajudicial de conflictos que esta´n contenidas en la Comunicacio´ n de la Comisio´ n. En este sentido, el Comité celebra que en diciembre de 1998 se haya aprobado la Propuesta de Decisio´ n del Parlamento Europeo y del Consejo por la que se establece un marco general de las actividades comunitarias en favor de los consumidores, que, por ejemplo, prevé apoyar financieramente las polı´ticas en materia de consumo seguidas en los Estados miembros. Para el Comité, serı´a deseable que las correspon- dientes polı´ticas en materia de consumo conocieran una pronta aplicacio´ n. El Presidente del Comité de las Regiones Manfred DAMMEYER