title: Kommissionens forordning (EF) nr. 635/1999 af 24. marts 1999 om ændring af restitutionerne for visse varer fra sukkersektoren udført i form af varer, som ikke henhører under bilag II til traktaten

eurovoc_concepts:
export refund
white sugar

text: L 80/16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 25. 3. 1999 KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 635/1999 af 24. marts 1999 om ændring af restitutionerne for visse varer fra sukkersektoren udført i form af varer, som ikke henhører under bilag II til traktaten KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR (cid:190) under henvisning til Europæiske Fællesskab, traktaten om oprettelse af Det under henvisning til R(cid:134)dets forordning (EØF) nr. 1785/81 af 30. juni 1981 om den fælles markedsordning for sukker (1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1148/ 98 (2), særlig artikel 17, stk. 5, og ud fra følgende betragtninger: De restitutionssatser, som fra den 1. marts 1999 skal anvendes for de i bilaget nævnte produkter udført i form af varer, som ikke henhører under bilag II til traktaten, er fastsat i Kommissionens forordning (EF) nr. 421/1999 (3); anvendelsen af de regler og kriterier, der er nævnt i forordning (EF) nr. 421/1999 p(cid:134) de oplysninger, som Kommissionen for øjeblikket r(cid:134)der over, fører til en ændring af de nugældende restitutionssatser i overens- stemmelse med bilaget til denne forordning — UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: Artikel 1 De i forordning (EF) nr. 421/1999 fastsatte restitutions- satser ændres i overensstemmelse med bilaget til denne forordning. Artikel 2 Denne forordning træder i kraft den 25. marts 1999. Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart medlemsstat. i hver Udfærdiget i Bruxelles, den 24. marts 1999. P(cid:134) Kommissionens vegne Martin BANGEMANN Medlem af Kommissionen (1) EFT L 177 af 1. 7. 1981, s. 4. (2) EFT L 159 af 3. 6. 1998, s. 38. (3) EFT L 50 af 26. 2. 1999, s. 22. 25. 3. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 80/17 BILAG til Kommissionens forordning af 24. marts 1999 om ændring af de restitutionssatser, der skal anvendes for visse produkter fra sukkersektoren, der udføres i form af varer uden for traktatens bilag II Produkt Restitutionssatser i EUR/100 kg i tilfælde af forudfastsæt- telse af restitutionerne i andre tilfælde Hvidt sukker: — i medfør af artikel 4, stk. 5, litra b) i forordning (EF) nr. 1222/94 — i alle andre tilfælde 5,18 49,35 5,18 49,35


title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, alueiden komitealle sekä talous- ja sosiaalikomitealle Kansalaisten verkon kehittäminen Paikallisen ja alueellisen henkilöliikenteen tärkeys ja Euroopan komission keinot edistää sitä"

eurovoc_concepts:
carriage of passengers
principle of subsidiarity
regional policy
transport policy

formats: html pdf print

text: 18. 5. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 138/7 Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, alueiden komitealle sekä talous- ja sosiaalikomitealle Kansalaisten verkon kehittämi- nen Paikallisen ja alueellisen henkilöliikenteen tärkeys ja Euroopan komission keinot edistää sitä” (1999/C 138/03) Komissio päätti 13. heinäkuuta 1998 EY:n perustamissopimuksen 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta tiedonannosta. Asian valmistelusta vastannut ”liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta” -jaosto antoi lausun- tonsa 9. maaliskuuta 1999. Esittelijä oli Alexander-Michael von Schwerin. ja sosiaalikomitea hyväksyi 24. –25. maaliskuuta 1999 pitämässään 362. Talous- täysistunnossa (maaliskuun 24. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 89 ääntä puolesta, ja 3 pidättyi äänestämästä. 1. Tiivistelmä – yleistä Talous- ja sosiaalikomiteasta on myönteistä, että ko- 1. 1. missio korostaa tällä tiedonannollaan kansalaisten verkkoa käsittelevän vihreän kirjan merkitystä ja edistää siten osaltaan julkisen henkilöliikenteen sekä eri kuljetusmuotojen yhdistele- misen jatkokehitystä. Komitea pitää myös tavoittelemisen arvoisina tiedonannon ”tiivistelmä” -osassa mainittuja työohjelman aiheita, erityisesti – – tietojenvaihdon edistämistä esikuva-analyysien edistämistä – poliittisen kehyksen laatimista – – yhteisön rahoitusvälineiden käyttöä läheisyysperiaatteen huomioon ottamista. 1. 2. Talous- ja sosiaalikomitea epäilee kuitenkin, ettei käsite ”kansalaisten verkko” ole suurelle yleisölle eikä edes kaikille asiantuntijoille selvä ja vakiintunut. Tämä seikka edellyttääkin lisätoimia. 1. 3. Talous- ja sosiaalikomitea toivoo, että komissio ryhtyy todellisiin toimiin kuvaillun kaltaisen kansalaisten verkon aikaansaamiseksi. Päämäärän saavuttamiseksi ja (kuten esim. kulkumuotojakauman määrälliset muuttaminen) tulee yhdistää todellisiin toimintamahdollisuuk- siin. laadulliset tavoitteet 1. 4. Tässä yhteydessä tulisi kuitenkin ottaa huomioon, että läheisyysperiaatteen mukaisesti julkinen alue- ja paikallisliiken- ne kuuluu ensisijaisesti alue- ja paikallisviranomaisten toimi- valtaan ja jäsenvaltioiden lainsäädäntävaltaan. Komission tulisi myös ottaa yksiselitteisesti kantaa läheisyysperiaatteeseen liit- tyvään sääntelypolitiikkaan, eikä tyytyä muotoiluun ”ensisijai- sesti”. Asiasta vastaavien kunnallisviranomaisten tulisi jatkossa- kin voida tehdä esim. organisaatiomuotoon tai liikenteenhar- joittajille asetettaviin laadullisiin ja määrällisiin vaatimuksiin liittyvät päätökset paikallisten tarpeiden perusteella. 1. 5. Koska julkinen paikallisliikenne vaatii erityisesti mm. paikallista asiantuntemusta, käyttäjien tarpeiden tuntemista, luotettavuutta ja täsmällisyyttä, on sen kabotaasikiellon säilyt- täminen oikeutettua. Paikallis- ja alueliikenteen palveluja tar- joavan liikenteenharjoittajan toimipaikan tulee sijaita kyseisellä alueella. Komission aloittamat tiedotus-, tutkimus- ja yhteistyö- 1. 6. hankkeet vaikuttavat myönteisesti kansalaisten verkon kehittä- miseen. Komiteasta on erityisen merkittävää kehittää laatukri- teerit sekä liikennejärjestelmien esikuva-analyysiin liittyviä hankkeita. Taloudellisten perusteiden lisäksi hankkeissa tulisikin paneutua erityisesti myös palvelutarjonnan laatukriteereihin ja ottaa huomioon eri kuljetusmuotojen vuorovaikutus, sekä tarkastel- la myös muita julkisia liikkuvuusverkkoja ja -tapoja, kuten pyörätieverkostoja tai yhteiskyytejä. Tässä mielessä tulisi kaik- kia ympäristöä säästäviä liikkuvuuden muotoja koordinoida ja tukea yhtenä ympäristöallianssina. 1. 7. Tiedonannossa korostetaan asianmukaisesti eri liikku- vuusmuotojen verkottumisen merkitystä. Tehokkaaseen liik- kuvuuden hallintaan tulisikin sisältyä sitä koskeva neuvonpito, jonka kautta päätöksentekoon osallistuisivat mm. käyttäjä- ryhmät ja työmarkkinaosapuolet. Sen sijaan kaupunkisuunnittelun (1) tarjoamiin liiken- 1. 8. nesuunnittelumahdollisuuksiin ja niiden monimutkaisuuteen komissio kiinnittää tiedonannossaan liian vähän huomiota. Sama koskee maankäytön suunnittelua. Maaseudulla asuvien liikkuvuus ja tasavertaiset mahdollisuudet eivät voi perustua pelkästään yksityisautoiluun, vaan niitä tulee parantaa julkista paikallisliikennettä edistämällä. (1) Ks. ”Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Kaupunkien kestävä kehittäminen Euroopan unionissa: toimintakehys. ” C 138/8 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 18. 5. 1999 1. 9. Riittävän julkisen paikallisliikenteen järjestäminen kuu- luu peruspalveluihin. Niinpä julkisen paikallisliikenteen koh- dalla kilpailuttamistavoitteen tulee olla toissijainen, ensisijai- nen tavoite on peruspalvelu. 1. 10. Talous- ja sosiaalikomitea huomauttaa, että läheisyys- periaatteen mukaan kuntien oikeutta tuottaa itse mainitun kaltaisia liikenteen peruspalveluja ei voida rajoittaa yhteisön määräyksin. 1. 11. Kun julkiseen paikallisliikenteeseen liittyvä yksinoi- keus luovutetaan tarjouskilpailun tuloksena, tulisi paikallisvira- nomaisilla olla suunniteltujen vapauttamispyrkimysten vuoksi mahdollisuus soveltaa tarjouskilpailussa paikallisiin tarpeisiin nojaavia perusteita, jotka voivat sisältää tiettyjä tehtäviä ja velvoitteita. Näihin kuuluvat erityisesti liikenne- ja ympäristö- poliittiset sekä kansantaloudelliset ja yhteiskunnalliset seikat sekä vastuullinen työllisyyspolitiikka. Kuljetuspalvelujen tarjo- nnassa on näin tarkoitus välttää pelkästään kustannuksiin perustuvaa kilpailua, joka haittaisi liikennepalvelujen tarjonnan yhdentämistä. Sopimusten myöntöperusteisiin tulee kuulua myös mahdollisuus määritellä laatukriteerit. Kun yksityisten liikenteenharjoittajien liikennöintipalvelujen katsotaan olevan osa julkisia peruspalveluja, on myös oltava mahdollista asettaa liikenteenharjoittajalle yhteiskunnallisia velvoitteita. Julkisten ja yksityisten liikenteenharjoittajien tasavertaisuus on taattava peruspalveluja sekä yksinoikeuden myöntämistä koskevien määräysten mukaisesti. 2. Erityistä 2. 1. Johdanto Tiedonannossaan komissio viittaa liikenteen merki- 2. 1. 1. tykseen pyrittäessä kestävään kehitykseen. Houkuttelevan ja ympäristöä säästävän paikallis- ja alueliikenteen merkityksen osalta talous- ja sosiaalikomitea kannattaa erityisesti Agenda 2000:n määritelmää, etenkin mitä tulee tavoitteeseen torjua maaseudulla sosiaalista syrjäytymistä ja edistää elämänlaatua. Talous- ja sosiaalikomitea on samaa mieltä tiedonan- 2. 1. 2. nossa esitellyistä käytännön tavoista parantaa liikennejärjestel- mien ympäristöystävällisyyttä ja vähentää turhaa riippuvuutta yksityisautoilusta. Komitea korostaa erityisesti, että tavoitteeksi asetettu väestöä palvelevan ”ovelta ovelle” -liikennejärjestelmän luominen on suuri haaste. Kuvaillun kaltaisen verkoston järjestämisessä korostuu erityisesti kaupunkien ja alueiden merkitys. 2. 1. 3. Kuten jo kansalaisten verkkoa käsitelleestä vihreästä kirjasta antamassa lausunnossaan kehottaa talous- ja sosiaali- komitea nytkin komissiota ”muutoksen haasteisiin ja mahdolli- suuksiin” tarttumiseksi ja niiden hyödyntämiseksi aloittamaan unioninlaajuisen kansalaisten verkkoa käsittelevien tapahtu- mien sarjan ja tukemaan sen järjestelyjä ja rahoitusta omista resursseistaan, tavoitteena erityisesti maaseutualueilla vallitse- van tilanteen parantaminen ja liikuntarajoitteisten tarpeisiin vastaamisen tukeminen. Viittaus kansalaisten verkkoon liitty- viin keskeisiin tapahtumiin ei riitä. Komission tulisi kiinnittää erityistä huomiota liiken- 2. 1. 4. nepalvelujen integrointiin. Tähän liittyen tulee parhaiden käytänteiden avulla edistää tarjontansa yhteensovittaneiden liikenteenharjoittajien yhteenliittymiä sekä entistä helppokäyt- töisempiä ja -tajuisempia hinnoittelu- ja palvelujärjestelmiä. 3. Työohjelma 3. 1. Tietojenvaihdon edistäminen Talous- ja sosiaalikomitea kannattaa vaatimusta, joka 3. 1. 1. ja alueliikenteen kehittämisen perustana koskee paikallis- olevaa tietojenvaihtoa. Kyseisten tietojen kysyntä osoittaa selvästi aiheen kiireisyyden. Komitea arvostaa Polis-verkon ja kansainvälisen jul- 3. 1. 2. kisen liikenteen liiton (International Union of Public Transport) kanssa perustettua paikallisliikenteen tietopalvelua. Komitea tukee komissiota sen pyrkiessä lisäämään tietopalveluun julkis- ta paikallis- ja alueliikennettä koskevien tietojen lisäksi myös tietoa polkupyörän käytöstä, yhteiskyydistä ja muusta vastaa- vasta liikkuvuuteen liittyvästä julkisesta tarjonnasta. Pyöreän pöydän keskusteluja ja alan kansainvälisiä 3. 1. 3. konferensseja pidetään järkevänä tapana edistää asetettujen tavoitteiden saavuttamista. Komitea kannattaa verkkojen laa- jentamista Euroopan unionin politiikkaa ja ohjelmia koskevien tietojen vaihtamista varten. Tässä yhteydessä on otettava huomioon reuna-alueiden, kuten Välimeren alueen erityison- gelmat. Talous- ja sosiaalikomitea ilmaisee tyytyväisyytensä, 3. 1. 4. että komissio kiinnittää erityistä huomiota Keski- ja Itä- Euroopan ja Baltian maiden tilanteeseen. Ne tulisi ottaa mukaan tietojenvaihtoon etenkin, koska julkisen paikallislii- kenteen edistäminen ja sen yhdistäminen alue- ja kaukoliiken- teeseen on kyseisten maiden kehityksen kannalta erityisen tärkeää. Tässä yhteydessä on otettava huomioon näiden mai- den erityisongelmat ja niiden tarvitsemat riittävät siirtymäajat. 3. 1. 5. toimijoiden yhteenkokoamisessa tapahtuvasta edistymisestä. Euroopan pyöräilyjärjestöt ovat esimerkki keskeisten 18. 5. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 138/9 3. 2. Liikennejärjestelmiä edistävät esikuva-analyysit Unioninlaajuista esikuva-analyysiä pidetään kiinnos- 3. 2. 1. tavana välineenä, jonka avulla paikallisen liikennejärjestelmän tehokkuutta voidaan vertailla muiden alueiden mallikelpoisiin järjestelmiin. Siten se tarjoaa paikallista ja alueellista henkilölii- kennettä koskevista päätöksistä vastaaville viranomaisille ja liikenteenharjoittajille tärkeän apuvälineen päätöksenteon tueksi. Tässä yhteydessä tulisi ottaa erityisesti huomioon tarjonnan laadulliset tekijät sekä liikennepalvelujen tarjonnan verkottaminen (”ovelta-ovelle”-palvelu) sekä täydentävät palve- lut (polkupyöränvuokraus jne. ). Komission ja Euroopan kun- tien ja alueiden neuvoston (CERM) yhteistyössä toteuttaman kokeiluhankkeen tuloksia odotetaankin kiinnostuneina. Talous- ja sosiaalikomitea on komission kanssa eri- 3. 2. 2. tyisesti samaa mieltä siitä, että liikenteenharjoittajan suoritus- kykyä arvioitaessa on otettava huomioon myös maankäytön suunnittelun ja liikenteen hallinnan kaltaiset ulkoiset tekijät. 3. 2. 3. Talous- ja sosiaalikomitea odottaa kiinnostuneena komission ilmoittaman itsearviointijärjestelmän sekä Quattro- tutkimushankkeen osana laadittujen laatukriteereiden esittelyä. Komitea toteaa, että EY:n perustamissopimuksen 117 artiklan nojalla palvelujen tuotannon osalta on otettava huomioon myös työolot, joihin kuuluvat mm. kuljettajien ajokyvyn varmistaminen ja heidän ammatillisten etenemismahdollisuuk- siensa parantaminen. 3. 2. 4. Euroopan standardointikomitea (CEN) voi auttaa arvokkaalla tavalla standardien määrittelyssä, joita henkilölii- kenteen laatukriteereistä päättäminen edellyttää. 3. 2. 5. Talous- ja sosiaalikomiteasta on myönteistä, että komissio aikoo julkaista henkilöliikenteen esikuva-analyysejä koskevia oppaita ja tarjota käyttöön muutakin tietoa. Komitea kuitenkin huomauttaa, että nämä tiedot on ensisijaisesti tarkoi- tettu toimivaltaisten paikallisviranomaisten ja liikenteenhar- joittajien tueksi, joiden tulisikin saada nämä välineet vapaasti käyttöönsä. Kuten talous- ja sosiaalikomitea jo lausunnossaan aiheesta ”Vihreä kirja kansalaisten verkosta” (1) totesi, pidetään laatumerkkien tai palkintojen tai molempien myöntämistä laatukilpailussa todellisena kannusteena. Kysynnän lisäämiseksi tulisi komission esikuva- 3. 2. 6. analyysihankkeeseen liittyvää markkinointiteemaa kehittää edelleen markkinointisuosituksiksi. 3. 3. Asianmukaisen poliittisen kehyksen luominen Talous- ja sosiaalikomitean mielestä komission aiko- 3. 3. 1. mus selvittää, miten maankäytön suunnittelussa voitaisiin edistää liikenteen esimerkillistä huomioon ottamista on kanna- tettava. 3. 3. 2. Yhä useammat työnantajat ja yrittäjät laativat suunni- telmia työntekijöiden ja vierailijoiden ohjaamiseksi ympäristöä entistä säästävämpään liikennekäyttäytymiseen. Vaikka tämä kehitys on vasta alkuvaiheessaan, pitää komitea sitä myön- teisenä. 3. 3. 3. Tämän prosessin edistämisen kannalta voi olla myönteistä, mikäli työmarkkinaosapuolet sekä käyttäjien edus- tajat otetaan entistä tiiviimmin mukaan paikallisen liikennetar- jonnan suunnitteluun. Talous- ja sosiaalikomitea suosittelee, että liikenteenharjoittajat, toimiala- ja ammattijärjestöt sekä ympäristö- ja kuluttajajärjestöt sekä yksittäiset matkustajat ja autoilijat osallistuisivat alueelliseen yhteiskunnalliseen vuoro- puheluun integroidusta paikallisesta ja alueellisesta paikallislii- kennepolitiikasta. Liikenneongelmien ratkaisuna talous- ja sosiaaliko- 3. 3. 4. mitea arvostaa erityisesti aktiivista liikkuvuuden hallintaa. Tätä tarkoitusta varten paikallisen liikkuvuuden eri muodot tulee liittää toisiinsa ja koota yhteen väestön kannalta helposti tunnistettavalla tavalla. Tämä on erityisen helppoa, mikäli kansalaiset voivat kääntyä yhden tai vain muutaman yhteys- henkilön puoleen (keskitetty hallinto). Liikkuvuuden hallintaa tulee tässä yhteydessä täydentää sitä koskevalla neuvonnalla. 3. 3. 5. O i k e u d e n m u k a i n e n j a t e h o k a s l i i k e n - t e e n h i n n o i t t e l u 3. 3. 5. 1. Monissa Euroopan maissa nykyinen liikenteen hin- noittelujärjestelmä tukee yksityisautoilua. Tällöin on myös kyse siitä, ettei yksityisautoiluun liittyvissä maksuissa oteta huomioon ulkoisia kuluja. 3. 3. 5. 2. Talous- ja sosiaalikomitea suhtautuu periaatteessa myönteisesti ulkoisten kulujen sisällyttämiseen maksuihin, mikä oli oikeudenmukaista ja tehokasta hinnoittelua käsitel- leen vihreän kirjan (2) aiheena. 3. 3. 5. 3. Komitea pitää sitävastoin tiemaksujen yleistä käyt- töönottoa kaupungeissa hankalana, koska niiden paikallinen vastustus on voimakasta, niihin liittyy väistämättä hallinnolli- nen rasite sekä vaara, että liikenne siirtyy kaupunkien keskus- toista niiden ulkopuolelle ja vaarantaa siten keskusta-alueen elinkelpoisuuden. Sen sijaan, että maksuja perittäisiin liikkuval- ta kaupunkiliikenteeltä tulisi maksujen kerääminen laajentaa koskemaan pysäköityjä ajoneuvoja (pysäköintipaikkojen hal- linta), ottamalla käyttöön myös ”pysäköi ja jatka julkisella liikennevälineellä” -järjestelmiä. Tähän liittyvien tutkimushank- keiden odotetaan tarjoavan käytävään keskusteluun arvokkaita aiheita. 3. 3. 6. L i i k e n t e e n t e l e m a t i i k k a 3. 3. 6. 1. Myös komitean mielestä telematiikan sovellukset voivat parantaa liikennepalvelujen tehoa ja laatua. On kuiten- kin tärkeää, ettei sovelluksia käytetä ainoastaan yksityisen liikenteen tehostamiseen, vaan ne liitetään osaksi muiden tietojen, kuten julkisten liikennevälineiden reitti- ja aikataulu- tietojen, verkkoa. Telematiikkaa tulisi hyödyntää nykyistä enemmän myös julkisessa alue- ja paikallisliikenteessä. Muuten on olemassa vaara, että telematiikasta tulee ennenkaikkea yksityisliikenteen edistämisväline. (1) EYVL C 212, 22. 7. 1996, s. 77. (2) EYVL C 56, 24. 2. 1997, s. 31. C 138/10 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 18. 5. 1999 3. 3. 6. 2. Myös sähköisten maksu- ja matkalippujärjestel- mien kehittäminen voi osaltaan parantaa julkisen liikennejär- jestelmän helppokäyttöisyyttä ja vaikuttaa siten myönteisesti nk. kulkumuotojakaumaan(1). Erityisen arvokkaana pidetään liikenteenohjauksen 3. 3. 6. 3. telematiikkasovelluksia, joiden avulla on mahdollista antaa esim. liikennevaloissa julkiselle liikenteelle etuajo-oikeus. Sen lisäksi, että tämänkaltaiset toimet parantavat julkisen liikenteen liikennevirtaa ja tekevät julkisen liikenteen käytön entistä houkuttelevammaksi, ne myös mahdollistavat entistä tehok- kaamman panostuksen julkiseen henkilöliikenteeseen ja siten myös palvelujen aiempaa kustannustehokkaamman ja edulli- semman tuottamisen. Komitean mielestä eri järjestelmien yhteensopivuu- 3. 3. 6. 4. den parantaminen ja telematiikkasovellusten verkottaminen on tavoitteena olevan Euroopan laajuisen palvelun kannalta myönteistä. 3. 3. 7. A j o n e u v o - j a y m p ä r i s t ö s t a n d a r d i t 3. 3. 7. 1. Talous- ja sosiaalikomiteasta on myönteistä, että on tehty aloite kaupunkiliikenteen bussien käyttöä koskevien sekä helppopääsyisyys- ja ympäristönäkökohdat kattavien standardien luomiseksi. Komitea kannattaa komission ehdo- tiukempiin moottoriajoneuvojen tuksia pyrkiä nykyistä päästörajoihin, parempiin polttoaineen laatustandardeihin sekä entistä tiukempiin tarkastuksia ja huoltoa koskeviin määräyksiin (2). 3. 3. 8. J u l k i s e t p a l v e l u t s e s s a t e e s s ä j a j a k i l p a i l u p a i k a l l i - a l u e e l l i s e s s a h e n k i l ö l i i k e n - 3. 3. 8. 1. Julkisella liikenteellä on tärkeä merkitys vähennet- täessä ympäristöhaittoja, tuettaessa talouskasvua ja edistet- täessä yhteiskunnallista yhteenkuuluvuutta. Ilman tehokasta julkista liikennettä kaupunkien elinkelpoisuus vaarantuu. Tämän vuoksi tarjonnan onkin oltava laajempaa, kuin mikä pelkästään kaupallisin perustein liikenteenharjoittajan kannalta riittäisi. Tämä on julkisiin peruspalveluihin liittyvä tehtävä. 3. 3. 8. 2. Talous- ja sosiaalikomitean mielestä paikallis- ja alueliikenteen osuus palvelujen yhtenäistämisessä on erittäin tärkeä. Useimmissa maissa on mahdollista myöntää tiettyä maantieteellistä aluetta koskeva yksinoikeus tarjota tietyntyyp- pisiä liikennepalveluja. Yksinoikeudella voi olla myönteinen vaikutus järjestämiseen. Komissio myöntää, että liikenteenharjoittajien sijoitukset huomioon ottaen yksinoikeuden myöntämisen tarjoamat edut korvaavat järjestelmän mahdolliset kilpailulainsäädännölliset haitat. palvelujen kyseisten (1) EYVL C 66, 3. 3. 1997, s. 23. (2) Auto-Oil -ohjelma, KOM(96) 248 lopull. 3. 3. 8. 3. Komission pahoittelee kuitenkin, ettei julkisia pal- veluja koskevan yksinoikeuden tai sopimusten myöntämisen yhteydessä velvoiteta ottamaan huomioon markkinataloudelli- sia näkökohtia. Tässä yhteydessä viitataan Isotope-tutkimuksen tuloksiin, jotka osoittivat, että kilpailuttamisella kuluja voidaan alentaa 10–35 prosenttia. 3. 3. 8. 4. Talous- ja sosiaalikomitea kaipaa kannanottoa sii- hen, miten kilpailuttaminen vaikuttaa integrointipyrkimyksiin ja etenkin liikennesuunnitteluun sekä eri liikennemuotojen yhteensovittamiseen. Tässä yhteydessä on viitteitä, että myös kielteiset vaikutukset ovat mahdollisia. Lisäksi Isotope- tutkimuksen tulosten esimerkit osoittavat selvästi, että paikal- lisviranomaiset ottavat kustannustekijän huomioon jo nyt liikenneverkon suunnittelussa. Komission tiedonannon väite, että ”vapaus perustaa yrityksiä” olisi johtanut ”maiden rajat ylittäviin yhteisaloitteisiin” ja että se johtanee seuraavaksi yhteisiin markkinoihin (ks. tiedonannon kohta 2. 3. 6), ei pidä paikkaansa. Kuten jo eräiden maiden esimerkit osoittavat liittyy siihen pikemminkin kilpailua rajoit- tavaa oligopolien kehitystä. Talous- ja sosiaalikomitea kannat- taakin tämän vastapainona julkisen paikallisliikenteen järjes- telmää, joka nojaa paikalliseen ja alueelliseen toimivaltaan sekä vastaavasti julkis- tai yksityisoikeuteen perustuvaan pieneen ja keskisuureen yritysrakenteeseen. Komitea kannattaa komission nykyistä pyrkimystä säätää uusiin määräyksiin oikeudenmu- kainen ylimenokausi nykyisille liikenteenharjoittajille. Komi- teasta komission pyrkimys estää oligopolien muodostuminen on erittäin tärkeä ja se antaa sille selkeän tukensa. 3. 3. 8. 5. Talous- ja sosiaalikomitea viittasi jo aiheesta ”Kan- salaisten verkko” antamassaan lausunnossa siihen, että kilpai- lua laadulla ja palvelutarjonnalla on pidettävä pelkkää hintakil- pailua parempana. Siksi välineiden sopivuutta arvioitaessa tulisikin ottaa huomioon myös matkustajamäärien kehityksen, verkon integroinnin vaikutusten sekä tuotettujen palvelujen laadun kaltaiset tekijät myös palvelujen käytön sosiaalisen ja fyysisen helppouden kannalta. 3. 3. 8. 6. Monissa maissa paikallis- ja alueviranomaiset voi- vat nykyään valtioiden oman lainsäädännön nojalla valita, miten ne haluavat paikalliset peruspalvelut järjestää. Talous- ja sosiaalikomitea kaipaa tiedonantoon mainintaa siitä, miten alueellista ja kunnallista paikallisliikennettä koskevan oikeudel- lisen kehyksen muotoiluun liittyvät unionin aloitteet voidaan sovittaa yhteen edellä mainitun oikeuden kanssa ja samalla turvata läheisyysperiaatteen noudattaminen. Talous- ja sosiaalikomitea pitää järkevänä, että 3. 3. 8. 7. julkisia palveluja kilpailutettaessa noudatetaan avoimia menet- telytapoja. Komitea korostaa kuitenkin, että toimivaltaisten paikallis- ja alueviranomaisten tulee voida kilpailuttamisessa soveltaa muitakin kuin pelkästään taloudellisia perusteita. Näitä ovat mm. sosiaaliset perusteet sekä palvelun laatuun ja luotettavuuteen tai liikenteen perusrakenteiden ylläpitämisen varmistamiseen liittyvät seikat. 18. 5. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 138/11 3. 3. 9. N a i s t e n l i i k e n n e t a r p e e t 3. 4. 2. T u t k i m u k s e n j a t e k n o l o g i s e n k e h i t t ä - m i s e n o h j e l m a t tarpeensa, Naisilla on esim. 3. 3. 9. 1. julkisten liikennejärjestelmien helppopääsyisyyden osalta erityiset liikkuvuuteen ja turvalli- suuteen liittyvät jotka on otettava huomioon. Julkisen paikallisliikenteen tulee myös muulloin kuin työmat- kaliikenteen ja ruuhkahuippujen aikana tarjota riittävät palve- lut erityisesti lasten kanssa liikkuville. Myöskään vanhuuden vuoksi liikuntarajoitteisten, vammaisten sekä lasten ja nuorten erityistarpeita ei pidä unohtaa. Talous- ja sosiaalikomitea tukee komission mainitsemia ja kansalaisten verkon kannalta erityisen merkittäviä hankkeita, kuten ”Kestävän kehityksen mukainen liikkuvuus ja intermo- daalisuus”, ”Maaliikenne ja meriteknologia”, ”Huomisen kau- punki ja kulttuuriperintö” sekä ”Järjestelmät ja palvelut kansa- laisia varten”. Nykyisiä ponnisteluja hankkeiden toteuttamisek- si tulee komitean mielestä pikaisesti tehostaa. 3. 3. 10. L i i k e n n e p a l v e l u t l i i k u n t a r a j o i t t e i - 3. 4. 3. A l u e k e h i t y s j a r a k e n n e r a h a s t o t s i l l e Tehokas julkinen paikallis- ja alueliikennejärjestelmä on erityi- sesti liikuntarajoitteisten kannalta välttämätön. Etenkin tätä käyttäjäryhmää ajatellen on järkevää luoda perusrakennetta (kulkuneuvoja, pysäkkejä jne. ) koskevat vähimmäisstandardit. Komitea kannattaa myös toimia, joilla pyritään helpottamaan liikuntarajoitteisten matkustamista. Komitea kannattaa komission suunnitelmaa tarkistaa rakenne- rahastojen tukikelpoisuusperusteet arviointijärjestelmät Agenda 2000:n mukaisesti. ja Maaseutualueiden julkisen paikallishenkilöliikenteen perusra- kenteiden (pysäkit, vaihtopaikat, keskusohjaamot, ajoneuvot) rakentamisen ja laajentamisen tulee jatkossa kuulua rahastora- hoituksen piiriin. 3. 4. Euroopan unionin rahoitusvälineiden tehokas käyttö 3. 4. 4. E u r o o p a n u n i o n i n r a h o i t u k s e s t a t i e - d o t t a m i n e n Paikallis- ja alueliikenneverkkoon tehtävät sijoitukset kuuluvat paikallis- ja alueviranomaisten toimivaltaan. Tavoitteeksi asete- tun Euroopan laajuisen kaukoliikenneverkon ja paikallis- ja alueliikenneverkon toimivan yhteenliittämisen vuoksi Euroo- pan unionin on järkevää panostaa paikallis- ja alueliikenne- verkkojen mahdollisimman täydelliseen hyödyntämiseen. Yhteiskäytön ja Euroopan laajuisen liikenneverkon (TEN-T) liittymien osalta komission tulisi laatia erityinen investointioh- jelma, josta liittymäkohtien rakentaminen rahoitetaan. Tämä palvelee myös lyhyen ja keskipitkän aikavälin työllisyyspolitiik- kaa, sillä paikallisliikenteen yrittäjillä hankkeet ovat jo valmiina ja ne voidaan toteuttaa nopeasti. Kestävän kehityksen mukaisella paikallisella ja alueellisella henkilöliikenteellä edistetään useiden Euroopan unionin ohjel- mien tavoitteita. Ohjelmia ovat mm. Euroopan laajuinen verkko, rakennerahastot sekä liikennepolitiikkaa, liikenneväli- neitä, telematiikan sovelluksia ja energiaa koskevat tutkimuk- sen ja teknologisen kehittämisen ohjelmat, Phare, Tacis, Ispa, Life ja Save sekä Euroopan investointipankin lainaohjelmat. Komitea kannattaa komission aikomusta julkaista ohjekirja, jossa esitellään, miten paikallis- ja alueliikennettä on aiemmin tuettu kyseisistä ohjelmista. Ohjekirjassa esitellään tiivistetysti kunkin tukiohjelman kohdalla noudatettavat tukikelpoisuuden määrittelyperusteet ja -menettelyt. 3. 4. 1. E u r o o p a n l a a j u i n e n l i i k e n n e v e r k k o 4. Lopuksi Talous- ja sosiaalikomitea korostaa TEN-T-verkon merkitystä ja kannustaa komissiota muokkaamaan siihen liittyviä suunta- viivoja, ja kuten kohdassa 3. 4 todettiin, rohkaisemaan siten alueviranomaisia ja liikenteenharjoittajia osallistumaan rahoi- tukseen yhdessä komission kanssa. 4. 1. Talous- ja sosiaalikomitea kehottaa uudelleen käsitte- lemään kilpailuun ja markkinajärjestelyihin liittyviä ongelmia erillisessä vihreässä kirjassa ja ottamaan siinä yksityiskohtai- sesti kantaa mainittuihin yhteyksiin. C 138/12 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 18. 5. 1999 Hollantilaisen liikennealan tutkimus- ja koulutuslaitoksen NEA:n vuonna 1998 antama lausunto sekä komission 29. kesäkuuta 1998 järjestämä kuulemistilaisuus eivät tarjoa riittävää perustaa, koska niissä ei selvitetä riittävästi tärkeitä kysymyksiä, kuten esim. onko läheisyysperiaate aina asetettava etusijalle, onko julkinen paikallisliikenne osa sisämarkkinoita (perustamissopimuksen 3 artiklan c kohta), kuuluuko julkinen paikallisliikenne perustamissopimuksen 74 artiklan (liikenne) ja sitä seuraavien artiklojen määräysten piiriin ja missä määrin 90 artikla (julkiset yritykset) ja valtion tuki (92 artikla) on otettava huomioon. Poliittisella tasolla tapahtuvan toteutuksen seuraami- 4. 2. seksi suositellaan laadullista ja määrällistä valvontaa. Bryssel 24. maaliskuuta 1999. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Talous- ja sosiaalikomitean lausunto ”Ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi aiheesta Aluksilla syntyvän jätteen ja lastijäämien vastaanottopalvelut satamissa” (1) (1999/C 138/04) Neuvosto päätti 31. heinäkuuta 1998 Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 84 artiklan 2 kohdan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut ”liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta” -jaosto antoi lausun- tonsa 9. maaliskuuta 1999. Esittelijä oli Eduardo Chagas. ja sosiaalikomitea hyväksyi 24. –25. maaliskuuta 1999 pitämässään 362. täysistunnossa Talous- (maaliskuun 24. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 91 ääntä puolesta, ja 3 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto Kansainvälisen merenkulkujärjestön IMOn vuonna 1. 1. 1973 hyväksymä Marpol-yleissopimus, jota on sittemmin täydennetty pöytäkirjalla vuosina 1978 ja 1997, on ensimmäi- nen voimaantullut kansainvälinen yleissopimus, jossa annetaan suuntaviivat alusten aiheuttaman saastumisen ehkäisemiseksi. Yleissopimukseen on sittemmin tehty muutoksia, sen sisältö on saatettu ajan tasalle ja lujitettu. 1. 2. Marpol 73/78 sisältää joukon sääntöjä ja määräyksiä meriympäristön saastumisen ehkäisemiseksi. Säännökset kos- kevat öljyä (liite I), irrallaan kuljetettavien nestemäisten myrkyl- listen aineiden aiheuttaman saastumisen valvontaa (liite II), pakattuina kuljetettavia vaarallisia aineita (liite III), jätevettä (liite IV), jätteitä (liite V) ja alusten aiheuttaman ilmansaasteen ehkäisemistä (liite VI) (2). Yleissopimuksessa velvoitetaan ensimmäistä kertaa va- 1. 3. rustamaan kaikki alukset – eikä ainoastaan öljytankkerit – öljynerottimilla ja otetaan käyttöön käsite ”erityisalueet”. Nämä ovat erityisen herkkiä alueita, joilla jätteiden purku on koko- (1) EYVL C 271, 31. 8. 1998, s. 79. (2) Liitteet IV ja VI eivät ole vielä voimassa. naan kiellettyä. Tärkeimmät erityisalueet ovat Välimeri, Itäme- ri, Mustameri, Punainenmeri ja Eteläinen jäämeri. 1. 4. Marpol 73/78 -yleissopimuksen mukaan sopimuspuol- ten on varmistettava, että satamissa on asianmukaiset vastaan- ottopalvelut erilaisille aineille, jotka on luokiteltu viidessä liitteessä, sekä erityisesti öljyjätteille (liite I), nestemäisille myrkyllisille aineille (liite II) ja aluksilla syntyvälle jätteelle (liite V). Yleissopimuksen tarkoitus on tasapainottaa tarve suo- jotka 1. 5. jella meriä ja pyrkimys olla asettamatta vaatimuksia, tekisivät merenkulun liian kalliiksi. 1. 6. Marpol 73/78:ssa pyritään ympäristöasioissa sovitta- maan tasapuolisesti alusten lippuvaltioiden ja niiden rannikko- valtioiden, joiden vesillä alukset liikkuvat, edut määräämällä kunkin valtion oikeuksista ja velvollisuuksista sekä alusten toimintaan liittyvistä vaatimuksista. Alusten lippuvaltiot pyr- kivät perinteisesti säilyttämään itsellään yksinmääräämisoikeu- den aluksiin, ja rannikkovaltiot puolestaan pyrkivät saamaan itselleen toimivaltaa taatakseen, että kaikki niiden aluevesillä liikkuvat alukset noudattavat yleissopimusta


title: Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses zu dem «Vorschlag für eine Verordnung (EG) des Rates zur zweiten Änderung der Verordnung (EG) Nr. 850/98 vom 30. März 1998 zur Erhaltung der Fischereiressourcen durch technische Maßnahmen zum Schutz von jungen Meerestieren»

eurovoc_concepts:
breeding animal
conservation of fish stocks
fishery resources
fishing regulations

text: 18. 5. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften C 138/23 Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses zu dem „Vorschlag für eine Verordnung (EG) des Rates zur zweiten A¨ nderung der Verordnung (EG) Nr. 850/98 vom 30. März 1998 zur Erhaltung der Fischereiressourcen durch technische Maßnahmen zum Schutz von jungen Meerestieren“ (1) (1999/C 138/08) Der Rat beschloß am 23. März 1999, den Wirtschafts- und Sozialausschuß gemäß Artikel 43 und 198 des EG-Vertrags mit dem vorgenannten Vorschlag zu befassen. Der Wirtschafts- und Sozialausschuß bestellte Herrn Chagas zum Hauptberichterstatter und beauftragte ihn mit der Erarbeitung dieser Stellungnahme. Der Ausschuß verabschiedete auf seiner 362. Plenartagung (Sitzung vom 24. März 1999) mit 60 gegen 4 Stimmen bei 10 Stimmenthaltungen folgende Stellungnahme. 1. Einleitung 1. 1. Mit der Verordnung (EG) 850/98 erließ der Rat techni- sche Maßnahmen zum Schutz junger Meerestiere. 1. 2. Die Bestimmungen dieser Verordnung sahen die Verab- schiedung zusätzlicher Maßnahmen hinsichtlich der Regeln für die Verwendung von Kombinationen von Maschenöffnun- gen bis spätestens 4. Mai 1999 vor. Der vorliegende Verordnungsvorschlag ändert die Ver- 1. 3. ordnung (EG) Nr. 850/98 in dieser Hinsicht, führt neue Bestimmungen zur leichteren Kontrolle ein und schreibt die Eintragung der entsprechenden Maßnahmen sowie grenzüber- schreitender Fangtätigkeiten ins Logbuch vor. 2. Allgemeine Bemerkungen 2. 1. Der WSA befürwortet diesen Verordnungsvorschlag. Er betont, daß eine Politik zur Erhaltung der Fischerei- 2. 2. ressourcen die Voraussetzung für die Gewährleistung einer normalen Entwicklung der Fischereiaktivitäten in einem Sektor darstellt, der rentabel und wettbewerbsfähig sein soll. (1) ABl. C 11 vom 15. 1. 1999, S. 9. Brüssel, den 24. März 1999. 2. 3. Um wirksam zu sein, müssen die technischen Maßnah- men zur Erhaltung der Fischereiressourcen einfach, durch- führbar, kontrollierbar und möglichst unter Beteiligung von Fachleuten des Sektors ausreichend getestet sein. 2. 4. Der Ausschuß hat darüber hinaus die Empfehlung ausgesprochen, daß die technischen Maßnahmen zur Erhaltung der Fischereiressourcen durch die wissenschaftlich-technische Entwicklung unterstützt werden müssen, und daher eine Intensivierung der Forschung im Bereich der Fangtechniken gefordert, nicht nur für ein besseres Verständnis des Verhaltens der derzeit verwendeten Netze, sondern auch und vor allem zur Ermöglichung selektiverer Fanggeräte, die das Zurückwer- fen und den Fang von Jungtieren verhindern. 2. 5. Darüber hinaus sei hervorgehoben, daß die Politik zur Erhaltung und Bewirtschaftung der Ressourcen und alle Instrumente zu ihrer Durchführung nur einen Sinn haben, wenn die Vorschriften eingehalten werden; daher ist der Dialog mit den einzelstaatlichen Behörden und den Fachleuten des Sektors von grundlegender Bedeutung. Auch die Kontrolle ist in diesem Zusammenhang sehr wichtig, denn sie muß wirksam sein und in der gesamten EU einheitlich gehandhabt werden. 2. 6. Demgemäß bringt der Ausschuß einige Vorbehalte hinsichtlich der Anwendbarkeit der im Verordnungsvorschlag neuformulierten Bestimmungen in Artikel 4 Absatz 4 litera b) durch die in der Fischerei Tätigen zum Ausdruck. Entsprechen- de Einwände gelten auch für die Durchführbarkeit der Kontrol- le der Einhaltung dieser Bestimmungen. Die Präsidentin des Wirtschafts- und Sozialausschusses Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


eurovoc_concepts:
common organisation of markets
sugar

text: C 138/18 FR Journal officiel des Communautés européennes 18. 5. 1999 3. Observations particulières Le Comité souligne l’intérêt toujours actuel des 15e et 3. 1. 17e considérants de la directive 95/53/CE relatifs aux méthodes d’analyse et aux laboratoires habilités à effectuer les contrôles. Bruxelles, le 24 mars 1999. 3. 2. Le Comité est d’avis que le premier tiret du paragra- phe 1 de l’article 9 ter de la proposition à l’examen devrait être rédigé comme suit: «— suspension des importations en provenance de tout ou partie du pays tiers concerné ou d’un ou plusieurs établissements spécifiques de production, et, le cas échéant, du pays tiers de transit et/ou». La Présidente du Comité économique et social Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Avis du Comité économique et social sur la «Proposition de règlement (CE) du Conseil portant organisation commune des marchés dans le secteur du sucre» (version codifiée) (1999/C 138/06) Le 22 mars 1999, le Conseil, conformément aux articles 43 et 198 du Traité instituant la Communauté européenne, a décidé de consulter le Comité économique et social sur la proposition susmentionnée. La section «Agriculture, développement rural, environnement», chargée d’élaborer les travaux du Comité en la matière, a adopté son avis le 2 mars 1999 (rapporteur: M. Strasser). Le Comité économique et social a adopté l’avis suivant au cours de sa 362e session plénière des 24 et 25 mars 1999 (séance du 24 mars) par 96 voix pour et 6 abstentions. 1. La proposition de la Commission visant à une codifica- tion de l’organisation commune des marchés dans le secteur du sucre a été élaborée sur la base d’une consolidation préalable du règlement (CEE) no 1785/81 et des actes modificateurs. Le nouveau règlement se substituera donc aux divers règlements qui font l’objet de la codification. 2. Le Comité économique et social salue la proposition de la Commission, car la codification répond à la nécessité de rendre plus lisible et plus claire la législation communautaire. L’examen du texte a montré que la proposition de la Commis- sion ne modifie pas le contenu des textes, mais se borne à apporter les modifications formelles requises par le processus même de codification. 3. Le texte de la proposition de la Commission laisse apparaître des erreurs d’impression et de traduction et d’autres erreurs de nature à perturber le sens. Le Comité économique et social demande à la Commission de rechercher de telles erreurs dans le texte et d’apporter à celui-ci les corrections correspondantes. Bruxelles, le 24 mars 1999. La Présidente du Comité économique et social Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Euroopan unionin rahoitus"

eurovoc_concepts:
EU financing
Member States' contribution
financing method
gross national product
own resources

text: 18. 5. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 138/19 Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Euroopan unionin rahoitus” (1999/C 138/07) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 26. Tammikuuta 1999 työjärjestyksensä 23 artiklan kolmannen kohdan mukaisesti laatia lausunnon aiheesta ”Euroopan unionin rahoitus”. Asian valmistelusta vastannut ”talous ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus” -jaosto antoi lausuntonsa 3. maaliskuuta 1999. Esittelijä oli Vasco Cal. ja sosiaalikomitea hyväksyi 24. –25. maaliskuuta 1999 pitämässään 362. Talous- täysistunnossa (maaliskuun 24. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 105 ääntä puolesta, 6 vastaan, ja 9 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto eikä rahoitus ole 1. 1. Euroopan yhdentyminen ei rajoitu pelkästään rahoitus- integraation olennaisin kysymyksiin, näkökohta. Kaikki prosessiin osallistuvat maat katsovat, että yhdentymisestä on enemmän hyötyä kuin haittavaikutuksia, jotka vaihtelevat ajan mittaan tapauskohtaisesti. Laajentumisen syyt ovat ensisijassa poliittisia eivätkä taloudellisia, vaikka tähän mennessä tehdyt tutkimukset osoittavat, että toiset maat hyötyvät laajentumisesta muita enemmän. 1. 2. Euroopan unioni on tullut historiansa käännekohtaan. Kun sisämarkkinat ja yhtenäisvaluutta toteutuvat, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus lujittuu ja unioni laajenee Keski- ja Itä-Euroopan maihin, Euroopan unionin kehityksessä alkaa uusi vaihe, joka edellyttää välttämättä ongelmien ratkaise- mista pitkällä aikavälillä. 1. 3. Talous- ja sosiaalikomitea on vakuuttunut siitä, että Euroopan unionin rahoitusongelmat voidaan ratkaista ainoas- taan lähestymällä asiaa pragmaattisesti ja asettamalla yhteinen etu jäsenvaltioiden intressien edelle. Komitea kehottaa kaikkia jäsenvaltioita toimimaan asiassa rakentavasti ja yhteistyökykyi- sesti sekä olemaan puolueeton ja myöntämään, että tasapuoli- nen ja kestävä ratkaisu palvelee pitkällä aikavälillä parhaiten kunkin jäsenvaltion etua. Komitea haluaa tuoda oman panok- sensa keskusteluun ja esittää lausunnon kohdassa 4 ehdotuksen Euroopan unionin tulevaksi rahoitusjärjestelmäksi. 1. 5. Komissio antoi kertomuksen omien varojen järjes- telmän toimivuudesta 7. lokakuuta 1998, vaikka asiakirja oli määrä julkaista loppuvuodesta 1999. Näin ollen Agenda 2000:ssa käsiteltyjä seikkoja ja rahoitusnäkymiä voidaan tar- kastella kertomuksen pohjalta kokonaisvaltaisesti ottamalla huomioon eräiden jäsenvaltioiden esiin tuoma kysymys niiden budjettiaseman epätasapainosta (2). keskustellaan 1. 6. Berliinissä 24. –25. maaliskuuta 1999 järjestettävässä ensisijaisesti Agenda huippukokouksessa 2000:een liittyvistä kysymyksistä. Komitea katsoo velvollisuu- dekseen antaa oman panoksensa, jotta huippukokous ”jatkaisi poliittisesti kunnianhimoista suunnitelmaa Euroopan unionis- ta, joka on kehittynyt entistä vahvemmaksi, yhtenäisemmäksi ja yhteisvastuullisemmaksi ja jonka monet unionin kansalaiset kokevat yhteisenä tulevaisuuden tavoitteena eivätkä suojana liiallisia ja lyhytnäköisiä kansallisia etuja vastaan” (komitean lausunnon kohta 4. 5). 2. Komission kertomus varojen 2. 1. Komissio on julkaissut yksityiskohtaisen selvityksen Euroopan unionin talousarvion rahoittamiseen käytettävissä olevien toiminnasta (KOM(1998) 560 lopull. ). Selvitys on osa toisiinsa liittyvien toimintalinjaehdotusten sarjaa Agenda 2000 -paketin puit- teissa, ja siinä tarkastellaan rahoituksen osatekijöiden kehitystä viime vuosikymmenellä. järjestelmän nykyisen Talous- ja sosiaalikomitea katsoo Agenda 2000:sta 1. 4. antamassaan lausunnossa (1), joka hyväksyttiin täysistunnossa lokakuussa 1997, että yhteisön talousarvion rahoitusjärjes- telmästä jäsenvaltioille aiheutuvista kustannuksista ja niiden saamasta hyödystä on alettava keskustella laajasti, jotta rahoi- tusnäkymien tarkistusta hyväksyttäessä päästään laajapohjai- seen yhteisymmärrykseen. 2. 2. Selvityksen tavoitteena on antaa parempaa tietoa kes- kustelusta, joka koskee sekä nykyisen järjestelmän sopivuutta varojen käyttöönoton osalta että eri vaihtoehtoisten muunnel- mien tai merkittävien muutosten suhteellisista eduista varojen hankkimisessa. Koska merkittävät, talousarvion suurimpia menoeriä koskevat päätökset (joihin kuuluvat yhteinen maata- tarkasteltavina, on louspolitiikka ja rakennerahastot) ovat tärkeää, että tulolähteet riittäisivät vastaamaan sitoumuksista. (1) EYVL C 19, 21. 1. 1998. (2) Euroopan unionin talousarvioon maksettujen osuuksien ja siitä saatujen määrärahojen erona mitattuna. C 138/20 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 18. 5. 1999 Komission kertomuksessa Euroopan unionin rahoituk- 2. 3. sesta – luodaan katsaus nykyisen omien varojen järjestelmän etuihin jossa yhdistetään perinteisistä omista varoista saata- vat tulot, tiettyä tarkoitusta varten varatut ALV-tulot ja BKTL:ään perustuva suhteellinen rahoitusosuus 2. 7. Vaikka komissio kiinnittää huomiota EU:n rahoituksen todellisen riippumattomuuden puutteeseen, kertomuksessa ei mainita, haluaisivatko komissio ja jäsenvaltioiden hallitukset tehdä unionin rahoitusjärjestelmän entistä riippuvaisemmaksi unionin toimivaltaan kuuluvista tulonhankintamenetelmistä ja riippumattomammaksi varainsiirroista jäsenvaltioilta EU:lle. – harkitaan mahdollisuuksia luoda uusia omien varojen lähteitä – erityisesti harkitaan mahdollisuutta ottaa käyttöön ALV: hen perustuva suora maksu Euroopan unionille 2. 8. Unionin rahoituksellisen riippumattomuuden asteesta käytävä keskustelu herättää periaatteellisia ja käytännön toi- mintaa koskevia kriittisiä kysymyksiä. Komissio on aloittanut keskustelun sellaisen sopimuksen mahdollisuudesta, että ko- missiolla tulisi olla yhteisön institutionaalisen menettelyn avulla mahdollisuus määrätä (pieni) osa ALV-tuloista maksetta- vaksi suoraan yhteisön talousarvioon. Keskustelussa lähdetään siitä, että rahoituksellisen riippumattomuuden ja järjestelyn avoimuuden lisääminen olisi hyödyllistä. – perehdytään väitteisiin, joiden mukaan joidenkin jäsenval- tioiden nykyinen maksurakenne rasittaa niitä kohtuutto- masti samalla kun toisia kohdellaan suhteellisen helläkäti- sesti (pohditaan mm. osittaisen hyvitysmenettelyn myöntä- mistä Yhdistyneelle kuningaskunnalle). Yhteisön talousarvion varojen osalta komissio tekee 2. 4. samat päätelmät kuin komitea Agenda 2000:sta antamassaan lausunnossa, toisin sanoen ”jäsenvaltioiden yhteisön talousar- vioon tulouttamat maksut ovat nyt paremmassa suhteessa kansallisvarallisuuteen” (lausunnon kohta 4. 4. 3), mikä on tasapuolistanut tilannetta. Tämä johtuu komission mukaan ensimmäisessä ja toisessa Delors-paketissa vuosina 1988 ja 1994 tehdyistä muutoksista, joiden ansiosta BKTL-varojen merkitys kaikista rahoitusosuuksista on kasvanut ja perinteis- ten omien varojen sekä arvonlisäveron suhteellinen merkitys on vähentynyt (ks. kertomuksen kuvio 1). Komissio vahvistaa TSK:n aiemmassa lausunnossa 2. 5. esittämän kannan, joka on tärkeä arvioitaessa Euroopan unio- nin vaikutusta yksittäisiin jäsenvaltioihin. Tilanne on TSK:n lausunnon mukaan hyödyn osalta monimutkaisempi: taloudel- lisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden menot hyödyttävät suurimmassa tarpeessa olevia jäsenvaltioita ja alueita, kun taas sisäisten politiikkojen menot jakautuvat eri tavoin ja niillä on koheesion kannalta heikentävä vaikutus. Yhteisen maatalous- politiikan menoista hyötyvät suhteellisesti eniten sellaiset maat, jotka ovat nauttineet tukea kauimmin ja joiden saama tuki asukasta kohden on suurin siitäkin huolimatta, että vuoden 1992 uudistus on tasapainottanut ja korjannut tilannetta. 2. 9. Kertomuksessa tarkastelluista budjettiasemien epätasa- painon määrittelyä koskevista teknisistä, käsitteellisistä ja kir- janpidollisista vaikeuksista huolimatta komissio on pyrkinyt laskemaan budjettiaseman käyttämällä eri menetelmiä – opera- tiivista budjettiasemaa ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan sovellettavaa hyvitysmenetelmää – joiden komissio katsoo toisaalla kertomuksessaan hämärtävän jäsenvaltioiden ja yh- teisön talousarvion välisiä rahoitussuhteita. Ongelmien ratkaisemiseksi tehtyjen ehdotusten osalta 2. 10. komissio katsoo asiakirjassaan, että jos asiassa saavutetaan poliittinen yksimielisyys, on mahdollista turvautua kolmeen vaihtoehtoon, jotka eivät sulje pois toisiaan. Vaihtoehdot ovat 1) nykyistä avoimempi ja tasapuolisempi rahoitusjärjestelmä, jolloin Yhdistyneelle kuningaskunnalle myönnetty hyvitysjär- jestelmä lakkautetaan ja lisätään BKTL-varojen käyttöä, 2) menojärjestelmä, jossa yhteisen maatalouspolitiikan painoar- voa vähennetään korvaamalla osa suorista tuista jäsenvaltioi- den talousarviosta maksettavilla tuilla ja 3) yleinen korjausjär- jestelmä. 2. 11. Kertomuksessa päädytään siihen, että varojen lisää- mistarpeen tai nykyisen järjestelmän puutteiden vuoksi ei ole välttämätöntä muuttaa voimassa olevaa omia varoja koskevaa päätöstä lähiaikoina. Tässä vahvistetaan Agenda 2000 -asiakir- jassa esitetty näkemys. 2. 6. Komissio toteaa, että vaikka nykyisellä omien varojen järjestelmällä saadaan rahoitettua EU:n menot, EU:lla ei ole aitoja ”omia varoja”, vaan se on riippuvainen pääasiassa jäsenvaltioiden varainsiirroista. Sen vuoksi unionin kansalais- ten on vaikeampi ymmärtää maksujen ja hyötyjen välistä suhdetta kuin jäsenvaltioiden veronmaksajien ja kansalaisten. 2. 12. Komissio toteaa, että on olemassa vaihtoehtoja nykyi- sen omien varojen järjestelmän keskeisten tekijöiden tai suhtei- den muuttamiseksi, ja näiden vaihtoehtojen toteuttamista tulisi harkita tulevaisuudessa. Mikään niistä ei kuitenkaan ole ihanneratkaisu. Mikäli kysymys budjettiasemien epätasapai- nosta saa tarpeeksi tukea, tarvitaan päätöksiä parhaista ja tarkoituksenmukaisimmista vaihtoehdoista. 18. 5. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 138/21 2. 13. Ennakoidessaan hieman yhteisön laajentumisen vai- kutuksia komissio antaa kuitenkin ymmärtää, että yhteisön talousarvioon kohdistuvien kokonaisvaatimusten muutos ”näyttäisi merkitsevän niin suurta olosuhteiden muutosta, että tämänkaltainen rakennemuutos olisi puolustettavissa”. Komissio myöntää katsauksessaan, että nykyisessä omien varojen järjestelmässä on regressiivisiä piirteitä, mutta katsoo, että ehdotuksessa ei oteta riittävästi huomioon talousarvion seikkoja, menopuolen varojen uudelleenjakoon liittyviä etenkään taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta. 3. Yleistä 3. 1. TSK toteaa jo Agenda 2000:sta antamansa lausunnon 4. 4. 4 kohdassa: ”Yhteisön talousarvion kaksisuuntaista rahalii- kennettä tarkasteltaessa ilmenevät vääristymät eivät niinkään johdu omien varojen määrästä (jäsenvaltioiden maksuosuuk- sista) kuin erilaisten menoluokkien keskinäisestä painotukses- ta. Maatalousmenojen osuus on edelleen suurin (noin 50 % kokonaismenoista) ja rakennepolitiikkojen menot noin kol- masosa yhteisön talousarvion menoista”. Yhteisön talousarvion tuloja ja menoja koskevat 3. 2. päätökset tekee viime kädessä neuvosto toteuttaakseen perus- tamissopimuksessa asetettuja tavoitteita. Neuvosto hyväksyy menettelytavat ja toimintaperiaatteet, kuten yhteisen maata- louspolitiikan uudistuksen, taloudellisen ja sosiaalisen yhteen- kuuluvuuden politiikan tai tieteellistä tutkimusta ja teknologiaa käsittelevät toimet. Päätösten talousarvioseuraukset eivät useinkaan ole heti todennettavissa, koska ne riippuvat siitä, miten jäsenvaltiot panevat päätökset täytäntöön, sekä jäsenval- tioiden talousrakenteista. Yhdistyneen 3. 3. hyvitysjärjestelmän kuningaskunnan käyttöönotosta sovittiin vuonna 1984, koska maan budjetti- asema oli epätasapainoinen. Epätasapainon syitä olivat raken- teeltaan erilainen ja muita jäsenvaltioita pienimuotoisempi maatalous, minkä vuoksi YMP:hen kohdistuvat menot ovat vähäisemmät ja maan rahoitusosuus on vastaavasti suhteelli- sesti merkittävämpi kuin muiden jäsenvaltioiden, koska sen osuus ALV-maksuista on suhteessa suurempi kuin sen osuus yhteisön koko BKTL:sta. Korjausjärjestelmän ansiosta Yhdisty- neen kuningaskunnan negatiivinen budjettiasema on supistu- nut viime vuosina keskimäärin 0,5 prosentista 0,2 prosenttiin BKTL:sta. Samanlaisen määritelmän mukaan Saksan, Alanko- maiden, Itävallan ja Ruotsin budjettiaseman voidaan todeta olevan vastaavasti – 0,5 prosenttia BKTL:sta, ja sen takia kyseisten maiden hallitukset ovatkin esittäneet, että ne otettai- siin korjausjärjestelmän piiriin. Jos Yhdistyneen kuningaskun- nan hyväksi tehty korjausmekanismi lakkautettaisiin asteittain, yhteisön talousarvion tärkeimpien nettomaksajien nettobudjet- tiasema olisi paljon pienempi. 3. 4. Komission kertomuksen liitteessä 6 esitetään simulaa- tioita korjausjärjestelmän yleistämisen seurauksista Yhdisty- neen kuningaskunnan nykyisen mallin pohjalta siten, että jäsenvaltiot osallistuvat muiden kuin oman maansa korjausjär- jestelmän rahoitukseen. Simulaatiot osoittavat, että nykyisen tilanteen muuttaminen vaikuttaisi eniten Yhdistyneeseen ku- ningaskuntaan, koska se on ainoa jäsenvaltio, joka nyt hyötyy korjausjärjestelmästä. Komissio on niin ikään laatinut simulaatioita siitä, 3. 5. miten Espanjan ehdottama talousarvion rahoitusosuuksien progressiivisuus vaikuttaisi jäsenvaltioiden rahoitusosuuksiin. 3. 6. Komissio on tarkastellut laajalti mahdollisuutta löytää uusia omien varojen lähteitä ja lisätä näin unionin rahoituksel- lista riippumattomuutta jäsenvaltioiden talousarviosta. Komis- sio esittää useita vaihtoehtoja, kuten CO2-/energiavero, muun- neltu ALV, tupakan, alkoholin ja kivennäisöljyn valmistevero, tulovero, korkotulojen lähdevero yhtiövero, liikenneverot, tai keskuspankin tuottojen verotus, ja tarkastelee kunkin vaihtoehdon etuja ja haittoja. Kyseiset tulot ovat vaikeasti ennustettavissa, mikä rajoittaa niiden käytön yleistymistä. Komissio tarkastelee 3. 7. lisäksi mahdollisuutta ottaa käyttöön Agenda 2000:ssa esitettyjä keinoja, etenkin YMP:n suorien tukien siirtämistä osittain jäsenvaltioiden talousar- vioon. Toimenpide laskisi yhteisön talousarviosta suoritettavia maksuja lähes 8 %:lla, ja jäsenvaltioiden rahoitusosuudet saattaisivat vastaavasti pienentyä, mikä puolestaan supistaisi talousarvion nykyistä epätasapainoa. Toinen mahdollisuus olisi ottaa maatalousmenoissa nykyistä paremmin huomioon kunkin jäsenvaltion taloudellinen painoarvo, koska maatalous- menot ovat talousarvion merkittävin menoerä. 3. 7. 1. Niin ikään on pohdittu mahdollisuutta laskea maata- loushinnat maailmanmarkkinahintojen tasolle. Tällaisessa rat- kaisussa ei oteta huomioon sitä, että suurten tuottajamaiden huomattavat tukitoimet vääristävät myös maailmanmarkkina- hintoja. 3. 8. Kaikkien vaihtoehtojen täytäntöönpanoon liittyy rajoi- tuksia ja teknisiä vaikeuksia. Euroopan unionin tulevaisuuden kannalta vakavinta on se, ettei nykyisiä ongelmia pystytä täysin ratkaisemaan minkään yksittäisesti tarkastellun vaihtoehdon avulla. Yksikään vaihtoehto ei takaa varojen vakautta eikä ennustettavuutta siten, että järjestelmä olisi solidaarinen, ny- kyistä tasapuolisempi ja kaikkien hyväksyttävissä, pitkällä aikavälillä kestävä ja pystyisi vastaamaan näköpiirissä oleviin unionin laajentumisvaiheisiin. 3. 9. Komitea tähdentää, ettei tule sekoittaa keskenään par- haillaan käytävän keskustelun kolmea näkökohtaa, jotka ovat talousarvion kokonaissumma ja yhteisön varat, yhteisön poli- tiikkojen välinen tasapaino (yhteinen maatalouspolitiikka, ra- kennepolitiikka, laajentuminen jne. ) sekä jäsenvaltioiden tasa- vertaisuus. 3. 10. Edelleen on tärkeää, että komissio on käsitellyt vuo- sien 2000–2006 budjettiasemaan liittyviä kysymyksiä, koska useat ehdotetut toimenpiteet saattavat muuttaa kyseisellä kau- della merkittävästi vuosiksi 1997 tai 1999 laskettuja budjettia- semia. Nettobudjettiasemat kehittyvät vuosina 2000–2006 C 138/22 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 18. 5. 1999 aivan eri tavoin kuin nykyisellä rahoituskaudella 1993–1999, jos esimerkiksi Yhdistyneelle kuningaskunnalle myönnetty korjausjärjestelmä lakkautetaan, jos BKTL-varojen käyttöä jos YMP:n suorat tuet lisätään ja luovutaan ALV-varoista, siirretään osittain maksettaviksi jäsenvaltioiden talousarviosta tai jos rakennerahastomäärärahoja supistetaan. Saattaa olla, toimenpiteet muuttaisikaan eniten niiden maiden etteivät jotka toivovat hyötyvänsä korjausmekanis- budjettiasemaa, mista. Talous- 3. 11. ja sosiaalikomitea korostaa, että Agenda 2000:een liittyvien budjettikeskustelujen todellisena haasteena on laajentumisen aiheuttamat kustannukset. Kun otetaan huo- mioon Euroopan unionin ja Itä-Euroopan maiden suuret elintasoerot, on selvää, että laajentumisesta koituvia kuluja Euroopan unionin talousarviolle on pahasti aliarvioitu. Näin ollen on tarpeen painottaa, että laajentumistavoitteen sekä budjettiosuuden vähentämiseen tähtäävien itsepintaisten vaati- musten välillä on selkeä ristiriita. Komitea ehdottaa, että neuvosto muuttaa omia varoja koskevaa päätöstä ennen laajentumista, jotta laajentumisesta aiheutuvat budjettirasitteet jakautuvat tasapuolisemmin. 4. Ehdotus Euroopan unionin tulevaksi rahoitusjärjes- telmäksi 4. 1. Kuluvan vuoden aikana tehtävissä Agenda 2000:tta koskevissa päätöksissä, rahoitusnäkymissä ja omien varojen järjestelmässä olisi otettava selkeä kanta pitkän aikavälin rahoituskysymyksiin ja katsottava, että mikäli unioni laajenee vuosina 2005–2006, tämä tarjoaa historiallisen tilaisuuden uudistaa rahoitusjärjestelmä ja tehdä siitä nykyistä tasapuoli- sempi ja supistaa nykyisen järjestelmän epätasapainoa. Tulevan järjestelmän periaatteista on tehtävä kokonais- 4. 2. valtainen poliittinen sopimus, jotta lyhyen aikavälin toimenpi- teet, joiden on määrä olla voimassa uuden järjestelmän voi- maantuloon asti, eivät ole ristiriidassa tulevan järjestelmän kanssa eivätkä vaikeuta entisestään jatkossa käytäviä keskuste- luja Euroopan unionin rahoitusjärjestelmästä. 4. 3. Koska talousarvion epätasapainosta on esitetty erilaisia väittämiä, talous- ja sosiaalikomitea kannattaa yleistä sääntely- mekanismia, jonka puitteet määräytyvät uuden omien varojen järjestelmän mukaisesti ja jonka avulla jäsenvaltion vauraus (asukaskohtaisella BKTL:lla mitattuna) pystytään yhdistämään suoraan kunkin jäsenvaltion nettobudjettiasemaan. Lisäksi Bryssel 24. maaliskuuta 1999. omille varoille on turvattava sellainen kokonaistaso, avulla on mahdollista säilyttää Euroopan unionin rooli vahvistaa sitä. jonka ja 4. 3. 1. nettobudjettiasemille asetettavia raja arvoja. Järjestelmää graafisesti kuvaava käyrä ei saisi ylittää Edellä esitettyjen kahden muuttujan välistä suoraa 4. 4. yhteyttä ei pitäisi ilmaista suoralla, vaan suoran kummallekin puolelle olisi jätettävä varjostettu alue, jotta hyvitysjärjestelmä otettaisiin käyttöön silloin kun jäsenvaltion budjettiasema luisuu kyseisen alueen ulkopuolelle ja erottuu selvästi muiden, vauraudeltaan samantasoisten jäsenvaltioiden budjettiasemas- ta. Asukaskohtaiseen BKTL:ään suhteutetun talousarvion epä- tasapainon ja operatiivisen budjettiaseman välinen suhde edel- lyttää kaavaa, joka mahdollistaa vuosittaiset muutokset rahoi- tusosuuksiin. Valitussa mekanismissa tulisi olla vaihtelumargi- naali, joka olisi sopiva, kun se määrättäisiin vuoden mittaista jaksoa pitemmän keskiarvon mukaan. Marginaalin tulisi olla riittävän leveä, jotta yhtäältä tulojen vakaus ja ennustettavuus ja toisaalta käyttöön otettavan budjettiaseman korjaus on mahdollista tasapainottaa paremmin keskenään, silloin kun budjettiasema luisuu hyväksyttävän vaihteluvälin ulkopuolelle. Näin vältytään vuotuisilta yleiskorjauksilta. 4. 5. Menojen määrittelystä kussakin jäsenvaltiossa saattaa muodostua jatkossa tekninen ongelma, koska useat talousar- vion nimikkeet eivät anna nykyisin kyseistä tietoa. Mutta koska järjestelmä ei tulisi voimaan välittömästi, hallintoa voitaisiin valmistaa vähitellen ratkaisemaan ongelma, ja voitaisiin katsoa, että tiettyjä menoja – esimerkiksi ulkoista toimintaa tai hallin- tokuluja – ei tulisi kirjata nimikkeisiin kokonaisuudessaan. 4. 6. Tulevasta rahoitusjärjestelmästä tehtävä periaatesopi- mus helpottaa niin ikään monien, komission kertomuksessa tarkasteltujen välittömien konkreettisten ehdotusten hyväksy- mistä, koska kaikille jäsenvaltioille taataan, etteivät epätasapai- no ja epätasapuolisuus kasva. 4. 7. Näin nykyistä rahoitusjärjestelmää voitaisiin myös yk- sinkertaistaa esimerkiksi yleistämällä BKTL-varojen käyttöä, sen sijaan että pidettäisiin kiinni monimutkaisista ALV- osuuksien laskutavoista, tai sitten niin, että jäsenvaltiot lisäävät perinteisten omien varojen piiriin kuuluvien maksujen keruuta tai supistavat verokantaa, jonka pohjalta Yhdistyneen kunin- gaskunnan hyvitys lasketaan. Tällaiset välittömät toimenpiteet supistaisivat nykyisten rahoitusosuuksien epätasapainoa vuosi- na 2000–2006 ja helpottaisivat uuteen järjestelmään siirty- mistä. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Parere del Comitato economico e sociale sul tema «Politica europea del turismo"

eurovoc_concepts:
European Union
advisory committee (EU)
economic development
tourism

text: C 138/4 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 18. 5. 1999 Parere del Comitato economico e sociale sul tema «Politica europea del turismo» (1999/C 138/02) Il Comitato economico e sociale, in data 26 gennaio 1999, ha deciso, conformemente al disposto dell’articolo 23, secondo paragrafo, del Regolamento interno, di elaborare un parere in merito alla «Politica europea del turismo». La Sezione «Mercato unico, produzione e consumo», incaricata di preparare i lavori del Comitato in materia, ha formulato il parere sulla base del rapporto introduttivo del relatore Lustenhouwer, in data 12 marzo 1999. Il Comitato economico e sociale ha adottato il 24 marzo 1999, nel corso della 362a sessione plenaria, con 80 voti favorevoli, 3 contrari e 6 astensioni, il seguente parere. 1. Introduzione 2. Osservazioni generali 1. 1. Lo sviluppo di una vera e propria politica europea per il settore del turismo sembra essere giunto ad un punto morto. Durante la riunione del Consiglio Mercato unico del 7 dicembre 1998, ancora una volta non è stato possibile raggiungere un accordo sul contenuto e sui fondi necessari per un programma pluriennale a favore di tale settore. La proposta relativa a un programma di questo tipo, originariamente denominato Philoxenia, nel frattempo già molto edulcorata dalla Presidenza del Consiglio, sembra ora irrealizzabile. Il Comitato, che ha sempre sostenuto (1)gli sforzi della 1. 2. Commissione intesi a sviluppare una politica proattiva nel settore del turismo e a favore dei consumatori del prodotto «turismo», è estremamente deluso da questo stato di cose e non intende rassegnarvisi. 1. 3. Dal momento che una politica coordinata sulla base di un tale programma pluriennale sembra di difficile attuazione, occorre esaminare fino a che punto sia possibile tener conto in altro modo degli interessi sia delle imprese del settore sia degli utenti. Permane la minaccia che continuino a svilupparsi soltanto azioni ad hoc a livello UE, con la conseguente mancanza di coordinamento tra i vari servizi della Commis- sione e l’assenza di una prospettiva a (medio) lungo termine. 1. 4. Il Comitato è consapevole della difficoltà del compito che spetta alla Direzione speciale turismo che la Commissione ha recentemente creato all’interno della DG XXIII. Tale compi- to, che ha il pieno appoggio del Comitato, deve essere definito e svolto in stretta cooperazione e consultazione con le organizzazioni del settore turistico, con quelle del settore del tempo libero e con le parti sociali. La posizione negativa assunta dal Consiglio non dovrà tuttavia impedire alla Commissione di tener conto in maniera integrata nell’ambito dei suoi servizi degli interessi di questo settore d’attività e dei relativi utenti. (1) Cfr. tra l’altro: Parere del CES sul tema «Il ruolo dell’Unione in materia di turismo - Libro verde della Commissione» (GU C 301 del 13. 11. 1995); Parere del CES in merito alla «Proposta di decisione del Consiglio relativa a un primo programma plurienna- le a favore del turismo europeo Philoxenia (1997-2000)»(GU C 30 del 30. 1. 1997). 2. 1. Il settore economico che registra la crescita più forte nell’Unione europea (2,5 % – 4 % annuo in termini di fatturato, 1,0 % – 1,5 % in termini di occupazione) riesce a funzionare, come noto, grazie alle attività svolte dall’UE in numerosi settori. Già in precedenti pareri (2) il Comitato, come peraltro il Parlamento europeo (3), ha fatto riferimento a tale sviluppo. Il Comitato insiste quindi anche presso il Consiglio e la Commissione affinché, nonostante il clima politico non favore- vole, diano avvio, nel quadro della politica generale, ad un approccio integrato di fronte alle sfide che le imprese del settore si trovano ad affrontare. Un tale approccio costituisce una condizione essenziale per poter sfruttare effettivamente il potenziale di crescita del settore, che risulta particolarmente importante in considerazione del futuro relativamente sicuro del settore turistico il cui prodotto, infatti, non corre il rischio di essere reso obsoleto dall’evoluzione tecnologica. 2. 2. Le questioni più urgenti sono quelle relative a settori quali la formazione degli imprenditori (spesso piccoli impren- ditori indipendenti) e del loro personale, l’accesso al capitale necessario per gli investimenti futuri, la relazione instabile, e spesso difficile, tra il turismo e la protezione dell’ambiente, l’applicazione delle nuove tecnologie nella gestione delle imprese, le condizioni di lavoro, l’impatto della società dell’in- formazione e del commercio elettronico in particolare, sugli intermediari, le conseguenze dell’evoluzione dell’accessibilità (per esempio, trasporto aereo), l’accesso all’informazione e la conoscenza degli sviluppi sul mercato del consumo (anche importanti, dati i rapidi muta- menti delle preferenze dei consumatori) e, non da ultimo, le condizioni fiscali. l’insufficiente capacità del (2) Cfr. , ad esempio, Parere del CES in merito alla «Relazione della Commissione al Consiglio, al Parlamento europeo, al Comitato economico e sociale e al Comitato delle regioni sulle azioni comunitarie concernenti il turismo (1995/1996)» — GU C 19 del 12. 1. 1998. (3) Cfr. Risoluzione del Parlamento europeo sulla proposta della Commissione relativa alle misure comunitarie che influiscono sul turismo, A4-0247/98, del 7. 10. 1998; Cfr. Risoluzione del Parlamento europeo del 27. 1. 1999 sulle professioni d’avvenire (relatore Mann, A4-0247/98, PE 227. 966 def. punti 19, 20 e 21). 18. 5. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 138/5 2. 3. È proprio in materia fiscale che l’influsso della legisla- zione e delle normative europee è più evidente. La normativa sull’IVA ha un impatto considerevole sulla capacità concorren- ziale del settore alberghiero e della ristorazione e su altri comparti dell’attività turistica. Molti paesi non appartenenti all’UE infatti non applicano l’IVA su tali servizi. Le attuali aliquote ridotte per i settori alberghiero, della ristorazione e del turismo dovrebbero pertanto essere mantenute. Inoltre, un’aliquota IVA ridotta su quei servizi ad alta intensità di manodopera che attualmente non godono di una riduzione stimolerebbe l’occupazione. 3. Il «Gruppo di alto livello sul turismo» imprenditori. 3. 1. In termini più generali, l’UE deve contribuire a promuo- Il vere un quadro legislativo favorevole agli Comitato apprezza l’approccio scelto dalla Commissione con l’istituzione del cosiddetto «Gruppo di alto livello sul turis- mo» (1) e concorda con le sue conclusioni relativamente, per esempio, alla necessità di attuare quanto prima le raccomanda- zioni formulate in materia dal cosiddetto gruppo BEST («Busi- ness Environment Task Force»). Il Comitato aspetta inoltre con interesse di vedere in che modo la Commissione si propone di dare attuazione alle conclusioni del rapporto del Gruppo di alto livello. Tale rapporto contiene molte raccomandazioni importanti che possono dare un notevole contributo alla promozione dell’occupazione nel settore del turismo. 3. 2. Il rapporto del Gruppo di alto livello sottolinea ancora una volta che le attività di un settore come quello del turismo che per eccellenza si svolgono a livello transfrontaliero meritano una politica europea stimolante, innovativa e rivolta in modo proattivo allo sviluppo sostenibile delle imprese, tenendo conto della protezione dei consumatori ed in equili- brio armonioso con altre esigenze, come, ad esempio, quelle ambientali. 3. 3. Allo scopo di rendere più attraente il settore del turismo, sotto il profilo delle risorse umane, il Gruppo di alto livello esorta le parti sociali a seguire l’esempio del settore alberghiero e della ristorazione anche negli alti comparti dell’industria turistica, per sviluppare un dialogo sociale setto- riale nel quale dovranno certamente essere coinvolte le orga- nizzazioni delle PMI, specie sulle qualifiche professionali e le condizioni di lavoro. Tale concertazione puo` inoltre contribui- re a migliorare l’immagine, a volte negativa, delle condizioni di in modo tale che chi cerca occupazione sia incoraggiato ad orientarsi verso il turismo. lavoro in questo settore, 4. Osservazioni specifiche Il compito, come già detto difficile, che adesso la 4. 1. Commissione deve affrontare, secondo il Comitato darà dei frutti soltanto a seguito di una riflessione ben strutturata con i rappresentanti del settore. Il Comitato è inoltre favorevole alla creazione di un (credibile) comitato consultivo europeo per il turismo e le attività ricreative. 4. 1. 1. Il Comitato si compiace per il collegamento tra il turismo e il commercio al dettaglio stabilito dalla Commissione nel Libro bianco sul commercio (2), di recente pubblicazione. In questo documento la Commissione riconosce (giustamente secondo il Comitato), che il commercio al dettaglio ed il turismo hanno molti interessi in comune. Il Comitato ricorda che soprattutto i centri delle città hanno interesse ad offrire una vasta scelta di negozi, lasciando spazio anche a piccoli imprenditori indipendenti. Un’ampia offerta di buoni negozi aumenta l’interesse turistico delle città. Secondo il Comitato il commercio al dettaglio deve anche contribuire attivamente al tale capacità d’attrazione; una costante miglioramento di ricerca ne dimostra infatti la grande importanza. I turisti spendono in maggior proporzione, una volta giunti alla loro destinazione finale, nel settore del commercio al dettaglio che non per esempio in quello della ristorazione (una ricerca condotta ad Amsterdam valuta tale rapporto a circa il 60 %- 40 %). Il Comitato ritiene che l’idea della Commissione di stimolare tale cooperazione mediante un concorso a premi, sia un sistema creativo per dare la necessaria pubblicità ai progetti riusciti. 4. 2. Il Comitato constata inoltre che, nel corso della presidenza tedesca, non è programmato alcun incontro dei ministri responsabili per il turismo, neanche a livello informale. Il Comitato giudica assolutamente inaccettabile questa prova di totale disinteresse da parte del Consiglio, e fa quindi appello alla presidenza di turno e alla successiva presidenza finlandese affinché inserisca nel programma un tale incontro. 4. 3. Il programma di lavoro della presidenza tedesca annun- cia opportunamente che sarà prestata un’attenzione marcata all’inquietante fenomeno del cosiddetto «turismo sessuale riguardante i minori». Come già sottolineato dal Comitato nei precedenti pareri (3), i provvedimenti contro tali fenomeni scandalosi non sono mai abbastanza duri. Si constatano con compiacimento sia le azioni fin qui condotte dalla Commissione in materia sia il fatto che lo stesso settore abbia già lanciato delle iniziative. I tour operators e le agenzie viaggi in molti Stati membri si sono espressamente distanziate da tali pratiche riprovevoli, ed hanno messo a punto strumenti (quali la radiazione degli addetti coinvolti) intesi a punire la partecipazione attiva delle imprese UE a tali pratiche. Vanno anche approvate le iniziative (come il codice di condotta) prese dall’associazione internazionale per il settore alberghiero e della ristorazione. Si dovrebbe anche osservare che questa forma di sfruttamento e di abuso sui bambini non ha niente a che vedere con il turismo e rischia di rovinare l’immagine del settore. Il Comitato invita la Commissione a continuare e a sviluppare ulteriormente le sue azioni al riguardo. (1) Conclusioni e raccomandazione dell’«High Level Group on Employment and Tourism»: Gruppo di alto livello sul turismo e l’occupazione: «Nuovi partenariati europei per l’occupazione» Commissione europea, DG XXIII, Bruxelles, ottobre 1998. (2) COM(1999) 6 def. del 27 gennaio 1999. (3) GU C 284 del 14. 9. 1998. C 138/6 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 18. 5. 1999 4. 4. Per inserire nel programma politico lo sviluppo di una politica europea del turismo, sono necessari gli sforzi di tutti gli interessati. È anche per questo motivo che il Comitato sottoscrive alla raccomandazione del Gruppo di alto livello a proposito dell’organizzazione di un vertice europeo annuale sul turismo. Durante il primo incontro puo` essere organizzato un programma di attività con il relativo coordinamento, che puo` essere valutato e messo a punto nel corso dei successivi incontri. Coinvolgendo in tale vertice la Commissione, il Parlamento europeo, gli Stati membri, le imprese ed i rappre- sentanti degli utenti, si potrà avere un’idea della quantità di sfide da fronteggiare; se ne puo` trarre un’unica conclusione: «L’Europa non puo` più rifiutarsi, né a livello politico né strategicamente, di dare al settore della nostra economia che evidenzia il maggiore tasso di crescita il riconoscimento che merita grazie alla sua posizione economica e sociale». 5. Conclusioni 5. 1. Il Comitato dà il proprio totale appoggio a questo impegno, ricordando anche quanto detto dall’allora presidente del Comitato, Tom Jenkins, in occasione della conferenza svoltasi a Lussemburgo il 4 e 5 novembre 1997: «Ricordo che il Comitato economico e sociale, in vari pareri, ha messo in risalto l’importanza economica, sociale e culturale che il turismo riveste per l’Unione europea, ed ha chiesto in più occasioni il riconoscimento del ruolo fondamentale che esso svolge, non soltanto a livello socioeconomico, culturale e politico, ma anche in quanto elemento d’integrazione tra i popoli e le diverse realtà geografiche comunitarie». 5. 2. Il Comitato insiste per la creazione di una strategia comunitaria a lungo termine per il turismo, avallata da una decisione del Consiglio, al fine di garantire il riconoscimento politico che il turismo dell’UE merita come settore di punta per la crescita e l’occupazione. 5. 3. Una strategia del genere contribuirebbe ad assicurare l’impiego efficace delle risorse della Commissione, mentre, al tempo stesso, il riconoscimento dell’importanza del settore costituisce un prerequisito per il conseguimento dei numerosi obiettivi comunitari, quali l’occupazione, la politica regionale, l’ambiente, connessi all’ampliamento e di quelli relativi alla politica generale per le PMI. Bruxelles, 24 marzo 1999. La Presidente del Comitato economico e sociale Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Avis du Comité économique et social sur «Le financement de l'Union européenne»

text: 18. 5. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes C 138/19 Avis du Comité économique et social sur «Le financement de l’Union européenne» (1999/C 138/07) Le 26 janvier 1999, le Comité économique et social a décidé, conformément à l’article 23, paragraphe 3, de son règlement intérieur, d’élaborer un avis sur «Le financement de l’Union européenne». La section «Union économique et monétaire, cohésion économique et sociale», chargée de préparer les travaux du Comité en la matière, a élaboré son avis le 3 mars 1999 (rapporteur: M. Vasco Cal). Le Comité économique et social a adopté, par 105 voix contre 6 et 9 abstentions, l’avis suivant au cours de sa 362e session plénière (séance du 24 mars 1999). 1. Introduction 1. 1. Le processus d’intégration européenne ne se limite pas aux aspects budgétaires, ces derniers n’en étant pas non plus des éléments essentiels. Tous les pays qui y participent considèrent que leurs bénéfices sont supérieurs aux inconvé- nients, qui varient au cas par cas et dans le temps. Concernant également l’élargissement, les principales motivations sont politiques et non économiques, même si les études disponibles démontrent que certains pays pourront en bénéficier plus que d’autres. L’Union européenne est arrivée à une étape décisive de 1. 2. son histoire. Avec la réalisation du marché intérieur et la création de la monnaie unique, avec le renforcement de la cohésion économique et sociale et avec l’élargissement aux pays d’Europe centrale et orientale, l’on entre dans une nouvelle phase de développement de l’Union européenne, qui exige des réponses dans une perspective à long terme. Le Comité est convaincu que les problèmes de finance- 1. 3. ment de l’Union européenne ne pourront être résolus qu’en adoptant une approche pragmatique et en plaçant le bien commun au-dessus des intérêts nationaux. Il demande à tous les États membres de se montrer constructifs et coopératifs en la matière, en excluant toute attitude partisane et en reconnaissant que l’obtention d’une solution équitable et durable est ce qui sert le mieux à long terme les intérêts de chaque État membre. Le Comité souhaite contribuer à ce débat en présentant, dans le chapitre 4 de cet avis, une proposition pour un futur système de financement de l’Union européenne. Dans son avis sur l’Agenda 2000 (1), adopté lors de sa 1. 4. session plénière d’octobre 1997, le Comité économique et social estimait «nécessaire d’ouvrir un large débat» sur les coûts et les bénéfices résultant pour les États membres du système de financement du budget communautaire, de manière à créer un large consensus pour l’approbation de la révision des perspectives financières. 1. 5. Le rapport de la Commission sur le fonctionnement du système des ressources propres, initialement prévu pour la fin de 1999, a été publié le 7 octobre 1998. Les éléments présentés dans le rapport permettent donc d’analyser l’Agenda 2000 et les perspectives financières dans leur globalité, en tenant compte des questions soulevées par certains États membres concernant leurs déséquilibres budgétaires (2). 1. 6. Le Sommet européen qui se tiendra à Berlin les 24 et 25 mars prochains concentrera ses débats autour des thèmes de l’Agenda 2000 et le Comité considère qu’il est de son devoir de contribuer à ce que le Sommet «mène à bien un exercice d’ambition politique renouant avec la construction d’une Union européenne qui est devenue plus solide, plus intégrée et plus solidaire. et qu’un grand nombre de ses citoyens ont perçue comme un projet commun d’avenir et non comme une défense à outrance et à court terme d’intérêts nationaux» (paragraphe 4. 5 de l’avis susmentionné). 2. Le rapport de la Commission 2. 1. Parmi le réseau de propositions politiques présentées dans le cadre de l’Agenda 2000, la Commission européenne a publié un examen de grande portée concernant le fonctionne- ment du système de ressources dont on dispose actuellement pour financer le budget de l’Union européenne (COM(1998) 560 final). Cet examen contient une esquisse de l’évolution des différents composants survenue au cours de la décennie écoulée. 2. 2. L’objet de cet examen est de mieux informer le débat à la fois sur la question de savoir si le système actuel est adéquat pour ce qui est d’assurer des ressources et sur les mérites respectifs des différents choix possibles de variantes, ou de modifications majeures, en matière d’alimentation de ces ressources. Étant donné que des décisions de première impor- tance sont à l’étude en ce qui concerne les principaux postes (y compris la politique agricole de dépenses du budget commune et les Fonds structurels), il importe que les recettes soient adaptées au financement des engagements. (1) JO C 19 du 21. 1. 1998. (2) Mesurés en termes d’écart entre contributions au budget et recettes provenant du budget de l’Union européenne. C 138/20 FR Journal officiel des Communautés européennes 18. 5. 1999 Le rapport de la Commission sur le financement de 2. 3. l’Union européenne: — analyse les résultats du système actuel de ressources propres, qui combine le revenu des ressources propres traditionnelles, un droit niveleur préattribué sur les recettes de la TVA et la contribution alignée sur les quote-parts respectives des États membres dans le PNB; 2. 7. S’il est vrai que la Commission attire l’attention sur l’absence de véritable autonomie financière de l’Union euro- péenne, le rapport n’entre pas pour autant dans le débat sur la question de savoir si la Commission et les gouvernements des États membres souhaiteraient que l’on fasse dépendre davantage le système de financement de l’Union des méthodes de collecte des recettes dans le cadre de la compétence de l’Union, et que l’on fasse moins dépendre ce système de transferts de fonds provenant des caisses des États membres. — envisage la possibilité de nouvelles ressources propres; — examine notamment la possibilité du paiement direct à l’Union européenne d’une recette associée à la TVA; — analyse la question du déséquilibre de la structure actuelle des contributions de certains États membres, qui auraient un poids injuste tandis que d’autres bénéficieraient d’un traitement relativement généreux (prise en compte égale- ment du mécanisme de correction qui accorde une réduc- tion partielle au Royaume-Uni). Concernant les ressources du budget communautaire, 2. 4. la Commission arrive aux mêmes conclusions que le Comité, qui avait déclaré dans son avis sur l’Agenda 2000 que: «les contributions au budget communautaire sont devenues de plus en plus proportionnelles à la richesse nationale respective», ce qui a entraîné une plus grande équité (paragraphe 4. 4. 3 de l’avis). Cela est dû, poursuit la Commission, aux modifications introduites entre 1988 et 1994, par le premier et le deuxième «paquets Delors», qui ont entraîné une importance croissante de la ressource PNB dans l’ensemble des contributions budgé- taires et la diminution relative de l’importance des ressources propres traditionnelles et de la TVA (voir graphique 1 du rapport). 2. 5. La Commission réaffirme l’appréciation faite par le Comité dans un avis précédent, qui garde son importance lors de toute évaluation de l’impact de l’Union européenne au niveau de chaque État membre. Cet avis du Comité poursuit en déclarant que «la situation est plus complexe pour ce qui est des bénéfices: les dépenses liées à la cohésion économique et sociale bénéficient aux pays et aux régions qui en ont le plus besoin, mais celles pour les politiques internes n’ont pas la même distribution et ont un impact négatif du point de vue de la cohésion. Surtout, les dépenses liées à la politique agricole commune favorisent relativement plus les pays qui l’appliquent depuis plus longtemps et où l’aide par habitant est plus élevée, même si la réforme de 1992 a eu pour effet de rééquilibrer et de corriger cette situation. » Le débat sur le degré d’autonomie financière de l’Union 2. 8. soulève des questions de détail d’une importance cruciale au plan des principes et au plan opérationnel. La discussion lancée par la Commission sur l’éventualité d’un accord qui donnerait à la Commission, par le biais des procédures institutionnelles communautaires, la faculté de déterminer un (faible) taux de TVA spécifique qui irait directement au budget communautaire présuppose que le degré accru d’autonomie financière et la transparence de l’arrangement auraient un caractère bénéfique. 2. 9. Malgré les difficultés techniques, conceptuelles et comptables rencontrées pour déterminer les déséquilibres budgétaires, décrites en détail dans le rapport, la Commission s’est efforcée de calculer ces soldes nets en utilisant diverses méthodes — celle du solde opérationnel et celle appliquée pour la «correction britannique» dont la Commission considère, dans une autre partie du rapport, qu’elle nuit à la clarté des relations financières entre les États membres et le budget communautaire. Concernant les propositions visant à résoudre ces 2. 10. problèmes, le document de la Commission considère que, si l’on parvient à un consensus politique en la matière, trois options, ne s’excluant pas mutuellement, sont possibles: un système de financement plus transparent et plus équitable, le mécanisme de correction en faveur du Royaume-Uni étant supprimé et le recours à la ressource PNB généralisé, un système de dépenses réduisant le poids de la politique agricole commune à travers le remboursement partiel des aides directes par les budgets nationaux, et un mécanisme généralisé de correction. Le rapport conclut que ni la nécessité d’une augmenta- 2. 11. tion des ressources financières, ni les défauts du système actuel n’obligent à modifier à un stade précoce la décision «ressources propres» actuellement en vigueur. Cette conclusion réaffirme le sentiment qui était exprimé dans l’Agenda 2000. 2. 6. La Commission reconnaît que s’il est vrai que le système actuel de ressources propres constitue un moyen de financer les dépenses de l’Union européenne, il n’en demeure pas moins que l’Union européenne ne dispose pas de véritables «ressources propres», mais dépend à titre principal de transferts provenant des caisses des États membres et que, de ce fait, pour les citoyens de l’Union, le rapport entre contributions et bénéfices est encore moins transparent que ne l’est le rapport entre contribuables et citoyens à l’intérieur d’un État membre. 2. 12. La Commission reconnaît qu’il existe des choix possibles pour ce qui est de faire varier dans ses composantes ou dans ses proportions l’actuel système de ressources propres et que l’on pourrait les prendre en considération en vue d’une mise en œuvre future, mais qu’aucun de ces choix ne constitue une solution idéale. Si la question des déséquilibres budgétaires suscitait un degré suffisant de mobilisation, il faudrait prendre des décisions par rapport aux choix les meilleurs et les plus appropriés. 18. 5. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes C 138/21 2. 13. Toutefois, dans un certain esprit de prévoyance par rapport aux conséquences de l’élargissement de la Commu- nauté, la Commission donne à penser que la modification des exigences globales auxquelles devra faire face le budget communautaire semblerait constituer «un tel changement de circonstances qu’une modification structurelle de ce type serait justifiée». entraînerait sur les contributions des États membres. Dans son analyse, la Commission reconnaît que le système actuel de ressources propres comporte des éléments dégressifs, mais considère que la proposition ne tient pas suffisamment compte de la redistribution opérée par le budget du côté des dépenses, notamment au titre de la cohésion économique et sociale. 3. Observations générales Comme le Comité a déjà eu l’occasion de l’affirmer 3. 1. (paragraphe 4. 4. 4 de l’avis sur l’Agenda 2000), «les distorsions qui apparaissent. lors de la présentation de calculs sur le solde net des contributions de et vers le budget communautaire, ne dépendent pas tant du volume des ressources (contributions des États membres) que du poids relatif des différents postes des dépenses communautaires. A` cet égard, le poids des dépenses agricoles est encore majoritaire (environ 50 % du total), alors que les dépenses relatives aux politiques structurel- les ne représentent qu’un tiers du total. » 3. 2. Tant les ressources que les dépenses du budget commu- nautaire sont en dernière analyse déterminées par les décisions prises par le Conseil en vue de réaliser les objectifs fixés dans le Traité, dans des domaines comme la réforme de la politique agricole commune, la politique de cohésion économique et sociale, ou la politique de recherche scientifique et technologi- que, par exemple. Les conséquences budgétaires de ces déci- sions n’apparaissent pas toujours clairement tout de suite, car elles dépendent de la manière dont ces décisions seront appliquées dans les divers États membres, ainsi que des structures économiques de ces derniers. 3. 3. Le mécanisme de compensation du Royaume-Uni a été accordé en 1984 en raison du déséquilibre budgétaire de cet État membre, résultant d’un secteur agricole structurellement différent et relativement plus modeste, d’où des dépenses plus faibles au titre de la PAC, et d’une contribution proportionnel- lement plus importante étant donné que la part du Royaume- Uni dans la base TVA est relativement plus grande que sa part dans le PNB total de la Communauté. Grâce au mécanisme de correction, les soldes nets sont passés ces dernières années de - 0,5 % à - 0,2 % du PNB en moyenne. En utilisant le même mode de calcul, il se trouve aujourd’hui que l’Allemagne, les Pays-Bas, l’Autriche et la Suède présentent également des soldes nets équivalents à près de - 0,5 % de leur PNB respectif, ce qui a conduit leurs gouvernements à soumettre des propositions en vue de bénéficier d’un mécanisme de correction. En réalité, si l’on supprimait progressivement le mécanisme de correction en faveur du Royaume-Uni, les soldes nets des principaux contributeurs nets seraient très inférieurs. 3. 4. Les simulations présentées à l’annexe 6 sur les consé- quences d’un mécanisme généralisé de correction, sur base du modèle actuel en faveur du Royaume-Uni, mais en faisant contribuer les États membres aux effets du mécanisme sur les autres États que le leur, montrent que le principal affecté serait le Royaume-Uni, par rapport à sa situation actuelle d’unique bénéficiaire d’un mécanisme de compensation. Concernant la progressivité dans les contributions 3. 5. budgétaires, proposée par l’Espagne, la Commission a égale- ment élaboré des simulations sur les conséquences qu’elle 3. 6. La possibilité de créer de nouvelles ressources propres en vue de doter l’Union d’une plus grande autonomie financière par rapport aux budgets nationaux est longuement analysée par la Commission. Concernant une taxe CO2/énergie, une TVA différenciée, des droits d’accises sur le tabac, l’alcool et les huiles minérales, l’impôt sur les sociétés, des taxes sur les communications, l’impôt sur le revenu des personnes physi- ques, une retenue à la source sur les intérêts, un impôt sur les bénéfices de la Banque centrale européenne, la Commission présente les diverses options et analyse les avantages et les inconvénients de chacune. Le caractère imprévisible des recet- tes limite dans bien des cas la possibilité de recourir à ces options de manière généralisée. 3. 7. Une autre des possibilités analysées par la Commission a été la mise en œuvre des mesures prévues dans l’Agenda 2000, notamment le transfert d’une partie des dépenses au titre des aides directes de la PAC vers les budgets nationaux. Cette mesure ferait baisser de près de 8 % les paiements du budget communautaire, et pourraient donc permettre de réduire les contributions des États membres, ce qui aurait pour effet de diminuer les déséquilibres budgétaires actuels. Une autre possibilité encore pourrait être de veiller à ce que les dépenses agricoles, qui représentent le poste de dépenses le plus important, tiennent compte plus qu’à l’heure actuelle du poids économique de chacun des États membres. 3. 7. 1. Il a été également envisagé la possibilité de faire baisser les prix agricoles au niveau des prix du marché mondial. Cette possibilité ne prend pas en considération le fait que ces derniers sont aussi des prix faussés par des mesures de soutien importantes prises dans de grands pays producteurs. 3. 8. Toutes ces options comportent des limites et des difficultés techniques de mise en œuvre. Toutefois, la consé- quence la plus grave pour l’avenir de l’Union européenne est qu’aucune, prise individuellement, ne peut répondre tout à fait aux problèmes actuels, ni ne garantit la stabilité et la prévisibi- lité des ressources, dans un système plus équitable accepté par tous, soutenable à long terme et capable d’absorber les élargissements successifs prévus. 3. 9. Le Comité insiste pour que l’on ne confonde pas les trois aspects du débat actuel: le montant du budget et des l’équilibre entre les différentes ressources communautaires, politiques communautaires (politique agricole commune, poli- tiques structurelles, élargissement, etc. ) et l’équité entre les États membres. 3. 10. En outre, il était important que la Commission élabore des projections pour la période 2000-2006 concernant la question des soldes, étant donné que beaucoup des mesures proposées pourront modifier sensiblement au cours de la période les soldes calculés pour 1997 ou 1999. Par exemple, s’il était possible de supprimer le mécanisme dont bénéficie à C 138/22 FR Journal officiel des Communautés européennes 18. 5. 1999 l’heure actuelle le Royaume-Uni, si l’on utilise plus largement la ressource PNB et si l’on cesse d’utiliser la ressource TVA, si l’on transfère vers les budgets nationaux une partie des dépenses liées à l’aide directe de la PAC, ou si les crédits prévus pour les Fonds structurels sont réduits, l’évolution des soldes nets sera très différente pour la période 2000-2006 de ce qu’elle a été au cours de la période actuelle 1993-1999, et les principales différences pourraient se manifester hors des pays qui souhaitent bénéficier d’un mécanisme de correction. 3. 11. Le Comité économique et social tient à souligner que le véritable enjeu des discussions budgétaires liées à l’Agenda 2000 correspond à la charge que représentera l’élargissement. Compte tenu de l’écart considérable existant entre les niveaux de vie dans l’Union européenne et dans les pays de l’Europe de l’Est, il est évident que le coût de l’élargissement pour le budget de l’Union européenne est gravement sous-estimé. Il convient dans ces conditions de souligner la contradiction fondamentale entre l’objectif de l’élargissement et les revendications insistan- tes visant à réduire la participation au budget de l’Union européenne. Le Comité suggère qu’avant l’élargissement le Conseil puisse modifier la décision sur les ressources propres pour mieux répartir les charges budgétaires résultant de l’élargissement. 4. Proposition pour un futur système de financement de l’Union européenne Les décisions qui doivent être prises cette année 4. 1. concernant l’Agenda 2000, les perspectives financières et le système des ressources propres devraient reposer sur une position claire sur les questions financières à long terme, étant donné que les élargissements qui auront lieu à partir de 2005/2006 constituent une chance historique d’instaurer un nouveau système de financement plus équitable et moins déséquilibré que l’actuel. 4. 2. Les principes du futur système doivent faire l’objet d’un accord politique global afin que les mesures à prendre à court terme, et qui devront être mises en œuvre jusqu’à l’entrée en vigueur du nouveau système, ne soient pas en contradiction avec ce dernier, ce qui rendrait encore plus difficiles les débats futurs sur le système de financement de l’Union européenne. 4. 3. Étant donné la diversité des arguments qui ont été présentés sur les déséquilibres budgétaires, le Comité économi- que et social se prononce en faveur d’un mécanisme général de réglementation qui fixerait un cadre s’articulant autour du nouveau système de ressources propres, mécanisme permet- tant de lier directement la prospérité nationale (exprimée en PNB par tête d’habitant) aux soldes nets de chacun des États faut en conséquence garantir un niveau de membres. Il Bruxelles, le 24 mars 1999. ressources propres global de nature à permettre à l’Union européenne de bien assumer son rôle et de le renforcer. La courbe graphique représentant ce mécanisme ne 4. 3. 1. pourrait dépasser les limites qui seraient fixées en matière de soldes nets. 4. 4. La relation directe entre les deux variables ne devrait pas être représentée par une ligne, mais par une zone grisée autour de la ligne, de manière à ce que le mécanisme de correction intervienne lorsque la situation nette d’un État membre sort de la zone considérée et s’éloigne sensiblement de la situation nette des autres États membres ayant le même niveau de prospérité. La relation entre le déséquilibre budgétaire, mesuré par rapport au PNB par tête d’habitant, et les soldes budgétaires opérationnels nécessite une formule qui permette des variations des contributions budgétaires d’une année à l’autre. Au plan conceptuel, les mécanismes convenus devraient envisager une marge de variation qui serait acceptable après calcul d’une moyenne de cette variation portant sur une période supérieure à une année. L’ampleur de cette marge devrait être suffisante pour permettre de trouver un meilleur équilibre entre la stabilité et la prévisibilité du niveau des recettes, et les corrections à introduire dans les soldes nets, lorsque ceux-ci sortent du degré acceptable de variation. Ainsi, l’on éviterait de procéder à des corrections généralisées tous les ans. 4. 5. Un problème technique qui peut créer des difficultés à l’avenir est la détermination des dépenses dans chaque État membre, beaucoup des rubriques du budget ne parvenant pas à fournir cette information à l’heure actuelle. Cependant, comme le système n’entrerait pas en vigueur immédiatement, il serait possible de préparer le système administratif à cet effet, et toujours possible de considérer que certaines dépenses, comme par exemple celles liées à des actions externes ou des dépenses administratives, ne devraient pas être totalement attribuées. il serait 4. 6. Un accord de principe sur le futur système de finance- ment faciliterait également l’approbation de diverses proposi- tions ponctuelles immédiates, comme celles envisagées dans le rapport de la Commission, dans la mesure où tous les États membres auraient la garantie que les déséquilibres et les inégalités n’augmenteraient pas. 4. 7. Cela permettrait également de simplifier immédiate- ment l’actuel système de financement, par exemple en appli- quant de manière plus généralisée la ressource PNB au lieu de conserver les calculs complexes sur la contribution de la TVA ou d’augmenter les retenues effectuées par les États membres concernant les ressources propres traditionnelles, ou encore de diminuer la base sur laquelle est calculée la compensation du Royaume-Uni. Ces mesures immédiates permettraient de réduire les déséquilibres des contributions actuelles au cours de la période 2000-2006 et faciliteraient la transition vers le nouveau système. La Présidente du Comité économique et social Beatrice RANGONI MACHIAVELLI