Skidäventyr med vyer i Sunnmörsalperna

Summary: Höga fjäll och djupa fjordar. Sunnmörsalperna utgör sinnebilden för storslagen norsk natur. Följ med Patrik Leje på ett skidäventyr i en av världens vackraste bergsmiljöer.

Det råder ett stabilt högtryck över Norge. Morgonsolen värmer skönt när vi vandrar uppför den gamla postvägens branta skogsstig som slingrar sig mellan knotiga tallar. Vyn ner mot den djupblå Geirangerfjorden är hisnande vacker. Den spegelblanka och 15 kilometer långa armen till Storfjorden kilar in sig som en ringlande orm mellan svindlande branta bergväggar och snöklädda fjälltoppar. De gigantiska vattenfallen Brudslöjan, Friaren och De sju systrarna forsar utför lodräta klippor. Under mina 30 år som skidjournalist och reseskribent har jag aldrig sett en vackrare utsikt. Geirangerfjorden är sedan 2005 upptagen på Unescos världsarvslista. Dess första besökare var excentriska och äventyrslystna engelska klättrare som kom hit för att bestiga berg i mitten av 1800-talet. Ryktet om den exotiska och spektakulära naturen spreds snabbt och 1869 anlände premiärturisterna med segelbåt. I dag, 150 år senare, är Geirangerfjorden ett av Norges populäraste resmål med 600.000 besökare sommartid. Den natursköna fjorden anses vara höjdpunkten på Hurtigruten, känd som världens vackraste sjöresa. Men utanför Norge är det få som känner till att Sunnmörsalperna är ett spännande vinterresmål med oändliga möjligheter till skidäventyr. Ovanför trädgränsen tar vi en paus, klär av oss jackorna, packar om ryggsäckarna, dricker vatten, klistrar på stighudarna på skidorna och startar bestigningen uppför bländande vita snöbranter. Tillsammans med min 13-åriga dotter, Fanny, och den nyzeeländska bergsguiden Gordie Smith ska jag bestiga det 1 .700 meter höga fjället Kvitegga, Sunnmörsalpernas högsta berg. Det är traktens mest populära topptur. Gordie förklarar varför: – Det är ett lättillgängligt fjäll, med bilparkering vid foten av skidturen. Toppturen passar såväl erfarna skidbestigare som nybörjare och är en storslagen upplevelse i relativt lavinsäker terräng. Dessutom är utsikten oslagbar, jag tröttnar aldrig på den. Det krävs några timmars klättring för att nå toppen. Där väntar ett rejält skidåk, 1 .300 meter i fallhöjd, rakt ner mot Geirangerfjorden. Vi ansluter till ett lämmeltåg av skidbestigare som sicksackar uppför branterna. Det är påskafton och hundratals skidtokiga norrmän firar högtiden på fjället. Solen gassar och reflekteras i snön. Det är varmt och vindstilla. Ett norskt par passerar oss i solglasögon, bar överkropp och bikinitopp. Efter några timmars meditativ motion är det skönt att vila benen. Vi hjälps åt att gräva en skön soffa i snön, dricker sött te, äter torkad frukt och smörgåsar och njuter av den storslagna utsikten. När vi återhämtat oss klickar vi i bindningarna och svävar utför kalla och orörda snöfält på fjällets nordvända skuggsidor. Intresset för att uppleva den vackra naturen i Sunnmörsalperna med äventyrliga aktiviteter har på senare år ökat. Gordies arbetsgivare, den svenske skidentusiasten, bergsguiden och entreprenören Oscar Almgren, flyttade till trakten från Åre för tio år sedan och såg med en gång områdets stora potential för guidning och äventyrsturism. 2012 startade han upplevelseföretaget Uteguiden som har växt snabbt och i dag har kontor i Stranda och Ålesund. 2018 belönades verksamheten för dess innovation inom norsk turistnäring med priset Norwegian travel award. – Till en början var Uteguiden en enmansshow men verksamheten har utvecklats för varje år som gått. Under högsäsongen har jag i dag ett 20-tal bergsguider som tar med turister i Sunnmörsalperna och på offpiståkning, skidbestigning, fisketurer, paddling, vandring, klättring och mountainbikecykling. Här finns spännande äventyr att uppleva sommar som vinter. Det är en unik bergsmiljö. En av de vackraste i världen. Möjligheterna till toppturer på skidor är oändliga. Ryktet sprider sig. Allt fler svenskar hittar hit men vi har faktiskt kunder från många olika länder. När fjordturismen i Sunnmörsalperna tog fart under slutet av 1800-talet byggdes flera pampiga fjällhotell, däribland Hotel Union Øye i Norangsdalen. Vägen dit slingrar sig via en klaustrofobiskt smal dalgång som inramas av branta bergväggar. Det klassiska hotellet från 1891 ligger på gröna ängar vid foten av fjället Slogen intill Norangsfjorden. I den ståtliga sekelskiftesbyggnaden tycks tiden ha stått stilla. Gamla vackra oljetavlor med lokala naturmotiv, inramade svartvita foton på klätterpionjärer och jakttroféer pryder väggarna. Interiören är som ett museum. Mystiken sitter i väggarna. De originella och personligt inredda hotellrummen har namn efter hotellets berömda gäster. Inget är det andra likt. Till min dotters glädje får vi prinsessan Victorias rum. Vi smyger runt i korridorerna och kikar in i sir Conan Doyles rum där hans gamla skrivmaskin finns kvar. Sherlock Holmes upphovsman var liksom den norska kompositören Edvard Grieg, författaren Knut Hamsun, upptäcktsresande Roald Amundsen och den äventyrliga danska författaren Karen Blixen, stamgäster på det anrika hotellet. De brittiska klätterpionjärerna Charles Watson Patchell och William Cecil Slingsby bodde här under långa perioder. Kejsar Wilhem II av Tyskland gästade vid ett flertal tillfällen hotellet, liksom Nederländernas Drottning Wilhelmina och Norges kung Håkon VII, drottning Maud och kronprins Olav. 1993 firade kung Harald och drottning Sonja silverbröllop på Hotel Union Øye. Vill man åka liftburen skidåkning är det Stranda skisenter som gäller. Skidsystemet ligger snösäkert beläget på 430 meters höjd. Från toppstationen 1 .067 meter över havet är panoramat över Storfjorden och de omringande fjällen magnifikt. Vi kliver av den kombinerade gondol- och sittliften och glider bort till den fenomenalt belägna skidrestaurangen Fjord Panorama där vi beställer korv och läsk, slår oss ner i solstolarna på uteserveringen, njuter av det vackra vårvädret och de osannolika vyerna. Sedan pekar vi skidspetsarna utför den nästan fyra kilometer långa pisten Meraftaløypa och följer dess böljande och breda nerfart till dalstationen. Det familjevänliga skidsystemet består av sju liftar och 18 pister. Backarna är långa, lätta och välpreparerade. Offpiståkningen är lättillgänglig och en av de bästa i Norden. Terrängen, utsikten och skidupplevelsen påminner mer om Alperna än svenska fjällen. I dalen finns 25 kilometer längdspår. Skidområdet har tre restauranger, två av dem hittar du högst upp på fjälltopparna. Den tredje, Stova, ligger nere i dalen intill barnbacken. Här drar afterskin i gång när liftarna stänger. Det är ingen risk för liftköer eller trängsel i backen. Till och med under högsäsongen råder en lugn och avslappnad atmosfär på Stranda skisenter. Få turistbäddar är den enkla förklaringen. Möjligheter till övernattning finns endast i form av några hotell nere i samhället och uthyrning av privata fritidshus i anslutning till skidområdet. Det moderna och effektiva liftsystemet har kapacitet för betydligt fler skidåkare än de som hittar boende i trakten. Potentialen för vinterturism i Stranda är stor. Att inte turistnäringen är mer utvecklad beror på att Stranda kommun klarar sig utmärkt ändå. De lokala industrierna går bra och arbetslösheten är låg, även med norska mått mätt. Här finns flera framgångsrika möbeltillverkare och matproducenter. Men sedan några år tillbaka råder det en kreativ företagaranda och positiv framtidstro bland traktens nya entreprenörer i turistbranschen. Satsningen sker klokt nog mot en hållbar utveckling. Massturism och exploatering är inte någon målsättning för Stranda, tvärtom. – Vi vill ha gäster som ger så lite avtryck som möjligt. Vår guideverksamhet värnar om naturen, det är viktigt att vi lämnar den orörd när vi vistas i den, förklarar guiden Oscar Almgren på Uteguiden. Den svenske krögaren Anders Adolfsson har i fyra år varit kökschef på skidområdets krogar. Han driver även baren och restaurangen på Stranda hotel, ett populärt val för långväga skidåkare och byns naturliga mötesplats. Det råder ingen tvekan om att han trivs i Stranda och vill utveckla kroglivet och öka intresset för lokalproducerad mat och dryck. – Jag flyttade hit från Ålesund 2015 och blev förälskad i fjäll- och fjordlandskapet. Att äta och dricka är en viktig del av reseupplevelsen som tyvärr har varit eftersatt i Norge, men vi har gett restaurangerna på Stranda skisenter och restaurang Anna på Stranda hotel ett rejält lyft så det är kul att vi får fina recensioner. Anders har i flera år arrangerat Norges mörkaste ölfestival, Stranda porter & stoutfestival. Han brinner för närproducerad mat och dryck. I hotellets Bar 1917 finns 60 norska ölsorter, däribland den lokala Slogen øl. Här kan du även provsmaka lokala delikatesser som Geiranger sjokolade (choklad), Skarbø ost och Stranda spekeskinke (lufttorkad skinka). Några dagar innan vi anlände med färjan till Stranda simmade två späckhuggare uppför Storfjorden. Riktigt så dramatiskt är det inte när vi glider ut på dess spegelblanka förgrening, Hjörundfjorden, i fiskeguiden Håvard Kårstads båt. Himlen är klarblå och solen skiner. Fjällen speglas knivskarpt på den stilla vattenytan. Det nappar och Fanny drar glatt upp sej som Håvard med van hand rensar och tillagar i båtens kök medan han berättar den tragiska historien om hur en av Norges mest förödande laviner rasade ner i Hjörundfjorden den 1 januari 1770. Tre båtar förliste på väg hem från en vigsel i Saebø. 27 unga människor från trakten dog. Den vackra naturen har en mörk sida. Men det är rofyllt att glida fram på den spegelblanka fjorden och se Sunnmörsalperna från ett nytt perspektiv. En skön paus efter några dagars skidåkning och ett bra exempel på den mångfald av aktiviteter som trakten kan erbjuda besökaren. Vi avslutar vår skidresa i västkuststaden Ålesund som ligger längst ut i havsbandet där fjordarna mynnar ut i Norska havet. En kall och stormig natt den 23 januari 1904 drabbades stadens centrum av en våldsam brand. 850 byggnader förstördes. 10.000 människor blev hemlösa. Allt som brann ner byggdes upp i jugendstil. Stadskärnans enhetliga arkitektur är unik. Den prisbelönta Atlanterhavsparken är ett populärt utflyktsmål för barnfamiljer. Museet har ett naturskönt och spektakulärt läge vid kusten. I den fina havsmiljön tittar vi på pingviner, uttrar och sälar utomhus. Inomhus finns stora akvarier med atlantfisk. När det är dags för middag är vi tillbaka i Ålesunds gränder. Vi har bokat bord på den lilla mysiga hamnkrogen Sjøbua. Till förrätt delar vi på färska ostron och kammusslor med fänkål, apelsin och rosmarin och sedan fiskar vi upp var sin stor hummer från restaurangens akvarium till varmrätt. Det smakar utmärkt. I skymningen klättrar vi upp till stadens bästa utsiktspunkt på toppen av Aksla. Från restaurangen Fjellstuas terrass blickar vi ut över Sunnmörsalperna och Ålesund medan solen sakta sjunker ner i havet. Det är en fin avslutning på en skidresa med många vackra vyer. 1. Strandafjellet Skisenter, 2. Stranda hotel, 3. Ålesund, 4. Vigra flygplats, 5. Hotel Union Øye. Guide till Sunnmörsalpernas höga fjäll och djupa fjordar: SE & GÖRA 1. Utförsåkning Det finns gott om små familjevänliga skidområden på Nordvestlandet. Med alpepass har du tillgång till nio liftsystem. Pris för sex dagar: cirka 2.095 NOK för vuxen och 1.630 NOK för barn. alpepass.no 2. Toppturer i skidparadiset I Sunnmörsalperna finns det oändliga möjligheter till toppturer. Uteguiden med kontor i Ålesund och Stranda arrangerar många skidäventyr. Den veckolånga ”Hjørundfjorden Haute Route” är en oförglömlig skidupplevelse med boende på fjällhotell och bergshyttor i vildmarken. ”Ski and sail” är ett unikt sätt att uppleva Sunnmörsalperna med båt. ”Ski touring weekend in Stranda” är en bra introduktion. uteguiden.com 3. Längdåkning på fjället Fina längdåkningsspår finns vid skidområdena Stranda, Arena Overøye Stordal alpinsenter, Ørskogfjellet och Ørsta. no.visitalesund.com no.fjordnorway.com 4. Fisketur på en fjord Kombinera skidresan med en fisketur på Sunnmörsalpernas fjordar eller ute i det fiskrika havet vid Ålesund. Vintertid är vattnet kallt, fiskarna stora och fångst garanteras. no.visitalesund.com ÄTA & DRICKA 5. Svensk kökschef Restaurang Anna på Stranda hotel rekommenderas. Svenske kökschefen Anders Adolfsson brinner för närproducerad mat och har gett krogen ett lyft. strandahotel.com 6. Imponerande utbud av öl Bar 1917 på Stranda Hotel är en naturlig mötesplats för bybor och skidåkande gäster. Bra musik, goda pizzor och 60 norska sorters öl att välja mellan är förklaringen. strandahotel.com 7. Ålesunds bästa fiskrestaurang Mysig hamnkrog med färsk fisk på menyn. En brasa sprakar i entrén och i ett stort akvarium simmar fiskar och skaldjur. Trevlig atmosfär, fin sjöutsikt och god mat. sjobua.no SHOPPING & NÖJEN 8. Lokalproducerad choklad Prisbelönta Geiranger Sjokolade tillverkar ljuvliga praliner i ett gammalt båthus vid vackra Geirangerfjorden. Butiken har öppet från april till september. I Stranda finns flera återförsäljare. geirangersjokolade.no 9. Visning i mikrobryggeriet På Trollbryggeriet i Liabygda tillverkas Slogen øl. Visning och provsmakning arrangeras vid gruppbokning på minst åtta personer. På Vinmonopolet i Stranda finns hela sortimentet. trollbrygeriet.no BO BRA 10. Lyxigt fjällhotell Anrika Hotel Union Øye i Norangsdalen är vackert beläget vid foten av Slogen intill Hjørundfjorden. Här bodde kungafamiljer, författare, konstnärer och klätterpionjärer under sekelskiftet. Hotellet är unikt. Måste upplevas! unionoye.no 11. Skidåkarnas favorithotell På Stranda hotel är liftkort inkluderat i priset. Baren är trevlig, restaurangen håller hög klass och pool och bastu finns. Stora flygfoton på Sunnmörsalperna pryder väggarna. strandahotel.com 12. Havsutsikt i Ålesund Prisvärda Scandic Ålesund har ett fint läge i de gamla hamnkvarteren. Restaurangen har utsikt mot havet och den livliga båttrafiken. scandichotels.se/hotell/norge/alesund Sunnmörsalperna Resa hit: Tåg Stockholm-Åndalsnes, därefter buss till Ålesund. Det går även buss från Oslo till Ålesund. Flyg Stockholm-Ålesund med SAS och Norwegian. Koldioxidutsläpp: Flyg Stockholm-Ålesund cirka 239 kg per person, tur och retur, inklusive höghöjdseffekt. (För beräkningsmetod se www.klimatsmartsemester.se) Bästa tiden: Liftarna öppnar i december och stänger i slutet av april. Snön ligger kvar på fjället hela maj, en fin tid för toppturer. Prisnivå: Kostnaden för en skidsemester i Sunnmörsalperna varierar under säsongen och beror på vilka aktiviteter man väljer att göra på semestern. Ta dig runt: Egen bil eller hyrbil är att rekommendera. Bra att veta: Bevaka vädret och pricka in ett högtryck om du har möjlighet att vara flexibel i ditt resande. Annars brukar vädret vara stabilt och som bäst under våren. April och maj är säkra kort om du vill ha sol. Vill du åka lössnö är det januari som gäller. Läs mer: activeski.se Läs fler resereportage


Experten: Så är män och kvinnor som använder psykiskt våld

Summary: Både män och kvinnor använder sig av psykiskt våld i relationer. Men det går att förändra sitt beteende, menar Peter Andersson på Manscentrum: – På samma sätt som våldet är inlärt, går det att lära ut ickevåld, säger han – och berättar att förövarna ofta har samma anledning till våldet.

På Manscentrum Östra Södertörn möter psykoterapeuten Peter Andersson män som befinner sig i krisande, våldsamma relationer - och många av dem misshandlar sin partner psykiskt. – De skrämmer, kränker, skadar, styr, dominerar. Det är direkta och indirekta hot, förödmjukelser, kontrollbeteende, isolering, utagerande svartsjuka och känslomässigt våld. Anledningen brukar vara densamma. – Att man vill få makt över sin partner, säger Peter Andersson som också arbetar med en avhandling vid Stockholms universitet om våld. Han tror att det psykiska våldet kan vara både medvetet och omedvetet från misshandlarens sida. Men de flesta män som hör av sig till Manscentrum har själva kommit till insikt och är medvetna om vad de gjort. – En del har ju läst på olika forum om kriterier för psykisk misshandel och kommit till insikt om att det är just det som de utsatt sin partner för. Kan man säga något om vem som utövar psykisk misshandel? – Man ska akta sig för att peka ut någon särskild misshandelsindivid. Däremot har forskning visat att det finns en rad riskfaktorer som ofta återkommer när det handlar om förövare i nära relationer och vad gäller återfall i relationsvåld. Läs mer: ”Jag trodde psykisk misshandel drabbade utslagna kvinnor” Några av dessa är våld under uppväxten, tidigare trauma, missbruk, dålig boendemiljö, arbetslöshet och låg utbildningsnivå. Psykisk ohälsa och en mer allvarlig psykisk problematik, som till exempel personlighetsstörningar har också kartlagts som riskfaktorer. Liksom attityder och känslomässiga förmågor. – En attityd där man accepterar våld och ojämlikhet mellan könen spelar in, liksom bristande mentaliseringsförmåga, det vill säga förmågan att sätta sig in i någon annans situation, säger Peter Andersson. Han betonar dock att studierna visar på ett samband mellan relationsvåldet och flera olika riskfaktorer - det finns inga direkta orsakssamband mellan våld och enstaka riskfaktorer. Peter Andersson menar också att samhällets normer har betydelse för relationsvåldet. – Som till exempel normer kring maskulinitet och känslor, att det inte skulle vara manligt att gå och prata med någon och ta sig an sitt känsloliv. Och alla dessa unga killar som ser på porr från tidig ålder - hur påverkar det deras syn på en framtida partner? På Alla kvinnors hus i Stockholm tar man emot personer som både fallit offer för psykisk misshandel och som misshandlat. Även om det fortfarande är vanligare med kvinnor i den första situationen möter personalen allt fler kvinnor som är förövare. – Tendensen att vi pratar mer öppet om våld i nära relationer, att det lyfts som ett folkhälsoproblem, har lett till att fler vågar höra av sig till oss - och då möter vi även fler kvinnor som misshandlar psykiskt, säger Emma Björkman, gruppchef och kurator på Alla kvinnors hus. Mönstret hos dessa kvinnor är, förutom ett aggressivt beteende, en svårighet att kanalisera och hantera känslor, enligt Emma Björkman. – Då tar det sig istället uttryck i psykiskt våld, som verbala kränkningar, svartsjuka, kontroll. Ofta finns det en historia av att också ha vuxit upp med människor som har svårt att hantera känslor. Experten: Alla kan hamna i en relation med psykisk misshandel. Ann Isaksson, verksamhetschef och tidigare polis, menar att de kvinnliga förövarnas beteende på många sätt liknar de manligas, men att de ofta riktar in sig på andra saker. – En kvinna som utsätter en man för psykisk misshandel trycker ofta på känsliga punkter som manlighet, eller bristen på den. Hos många av de kvinnorna, menar hon, är det uppenbart att de själva upplevt våld och upprepar ett mönster, medan några få är renodlade psykopater. – Absolut, jag har stött på kvinnliga förövare som visat tydliga tecken på det, säger Ann Isaksson. Både Manscentrum och Alla kvinnors hus erbjuder samtalsterapi också till förövare. Peter Andersson tror att en förändring hos den som misshandlar psykiskt är möjlig – om viljan finns: – Men man behöver erkänna våldet och rikta blicken mot sig själv. Kalla saker vid dess rätta namn. Förstå hur det har hänt och bli medveten om i vilka situationer det kan uppstå. Erkänna och ta ansvar för sina egna känslor av tillkortakommande och självhat, av att känna sig sårad eller övergiven - i stället för att projicera det på partnern. Nästa steg i förändringen är att reflektera och lära sig tänka på ett nytt sätt. – På samma sätt som våldet är inlärt, går det att lära ut ickevåld genom till exempel kognitiv beteendeterapi. Men det fungerar inte att någon annan hela tiden ska säga hur man ska agera, utan förändringen bygger på ett eget reflekterande. Att till exempel ifrågasätta sig själv när man omedelbart blir svartsjuk och misstänker otrohet för att partnern ska på en aw. Våldsutövaren behöver ta ansvar för sitt handlande. Resonera med sig själv och tänka och handla på ett nytt sätt, säger Peter Andersson. Emma Björkman menar att det är många som hör av sig i ett skede där de är starkt motiverade att göra en förändring; till exempel för att en relation ska överleva eller för att de ska få träffa sina barn. – Vi erbjuder ett rum där man tala fritt och öppet, utan att bli skam- och skuldbelagd. Där man kan bli medveten om sitt eget agerande, att ens handlingar skapar problem, och förstå konsekvenserna av det. Och där man kan hitta alternativa handlingssätt till våldet. Vad ska man göra om man själv misstänker att man misshandlar någon psykiskt? – Ett första steg är att höra av sig till oss eller till Manscentrum och testa tanken, är det möjligen så att mina handlingar begränsar någon annan? säger Emma Björkman. Läs mer: Därför är det svårt att lämna en destruktiv relation Riskfaktorer för relationsvåld Enligt forskning finns en rad riskfaktorer som ofta återkommer när det gäller förövare i nära relationer. Det innebär inte att det finns ett direkt orsakssamband mellan enstaka faktorer och relationsvåld. • Upplevt våld under uppväxten. • Levt i dysfunktionella familjer. • Tidigare trauma. • En attityd där man accepterar våld och ojämlikhet mellan könen. • Tidigare våldsbrott. • Lägre utbildningsnivå. • Arbetslöshet. • Dålig boendesituation. • Missbruk. • Bristande mentaliseringsförmåga. • Generell psykisk ohälsa. • Personlighetsstörningar som emotionell instabilitet, narcissism och antisocial personlighetsstörning. Källa: Peter Andersson, Manscentrum


Summary: DN DEBATT 2/11. Inom varje illa fungerande del av offentlig sektor har anställda fått finare titlar. Handläggare på Skolverket tituleras nu undervisningsråd. På universiteten har lektorer massbefordrats till professorer. Och nu ska förskolechefer få kallas rektorer. En motsvarande inflation i symbolpolitik gäller också när allt flera yrken blir legitimerade, skriver Mats Alvesson.

Statushöjning, inklusive finare titlar, är ett standardnummer för politiker som vill appellera till olika yrkesgrupper och väljare. Nyligen har landets förskolechefer uppgraderats till rektorer. Vissa applåderar detta. Representanter för Moderaterna och lärarfack skriver att den nya, finare titeln ”innebär ett efterlängtat erkännande av förskolan och förskolechefers kompetens och ansvar.” (Dagens Samhälle 18/6 2019) Andra är mer kritiska. Isak Skogstad, lärare och skoldebattör, kommenterar ”att förskolechefer ska tituleras ’rektorer’ välkomnas så klart av exempelvis Lärarförbundet, som tror att det kommer höja förskolans status. Men för en utomstående betraktare är det bara löjligt”. (Aftonbladet 28/1 2019) Medan inflationsmålen i den ekonomiska politiken ibland är svåra att nå är inflation ifråga om titlar, legitimation, utbildning och betyg lätt att åstadkomma. Modern politik är ofta mindre en fråga om att åtgärda reella problem än att ägna sig åt inflation i symbolik. Att på ytan tjusiggöra världen är vår tids signum (se min bok ”Tomhetens triumf”). Inom varje illa fungerande del av offentlig sektor har anställda fått finare titlar. Poliskonstaplar har, efter några år i jobbet, blivit polisinspektörer, militärer har stigit i graderna (med nu 43 generaler och amiraler men endast 24 artilleripjäser i armén), handläggare på Skolverket har kommit att tituleras undervisningsråd (de fick välja titeln själva), på högskola och universitet har lektorer massbefordrats till professorer. Inom skolan har inte bara en mängd personer fått rektorstitel utan många har också utnämnts till förstelärare. Många kommunala tjänstemän som inte fått titeln chef har kallats ”strateg” i stället. Titelinflation är också vanligt inom näringslivet, säljare blir till exempel konsulter eller ”key accounts manager”. Det är nästan så att man kan avgöra hur dåligt fungerande en sektor är genom att se på titelinflationen. Områden som brister i kompetens och prestation brukar bisarrt nog belönas i form av förbättrade titlar som påstås innebära ett erkännande av ”kompetens”. Motsvarande skenande inflation i symbolpolitik gäller legitimation. Allt flera yrken blir legitimerade. Detta säger inom flertalet yrken inget annat än att man har en viss, ofta hårt kritiserad utbildning eller har fått dispens från denna. Inom sjukvård är ofta legitimation motiverat, men behöver lärare och fritidspedagoger vara legitimerade? Samtliga rektorer jag har tillfrågat menar sig ha ställts inför valet att anställa en behörig och en bra lärare. Med svaga antagningspoäng och en slapp lärarutbildning är det nog si och så med en del av de behöriga/legitimerade, även om utbildningen självklart är en merit. Betyg präglas också av inflation. Det klagas en del över glädjebetyg men att i praktiken acceptera betygsinflation är väl i linje med en allmän önskan från landets politiker att ”lösa” problem med eskalerande symbolinflation. Frikostiga glädjebetyg gör att många blir ”behöriga” till högre studier. Symbolinflation har flera uppenbara fördelar: • Man känner/inbillar sig som politiker/centralbyråkrat att man gör något fint, typ att ”erkänna kompetens” och ”höja status” eller förbättrar siffrorna • Man gör de inflationsberikade glada: vilken högskola vill inte bli universitet, vilka kommunpolitiker, rektorer, elever, föräldrar med flera blir inte nöjda av generösa betyg och de flesta yrkesverksamma hoppas på ökad status genom legitimation och finare titlar. • Det förespeglas att man stärker verksamheten utan att det kostar så mycket. Genom titel-, legitimations- med flera inflationer signalerar man att nu blir det snart bättre: med ökad status underlättas rekrytering av personal. Men så fungerar det knappast. Att lägga ut dimridåer löser sällan problem. Polisen, skolan, högskolan med flera verksamheter fungerar knappast bra pågrund av försök till statusmässiga uppgraderingar. Nackdelarna med symbolinflation är betydande: • De leder uppmärksamhet och energi i fel riktning. Väsentliga problem sopas under mattan och kraft riktas mot pseudo-frågor. • Anställda blir överdrivet fokuserade på ”fel saker”, har man fått önskad titel eller inte, de som inte får ta del av inflationen blir än mer frustrerade. • Olika verksamhetsområden och yrkesgrupper hamnar i en inflationskapplöpning, där andras framgång gör att man själv måste sätta till alla klutar för att inte hamna på efterkälken – det slutar med ett nollsummespel, status innebär att man vinner på någon annans bekostnad. • Titel- och annan inflation medför hopp och anspråk som sällan kan infrias, vilket medför besvikelse och cynism. Delar av detta döljs. Den naiva betraktaren kan gilla påståenden om ”nu höjer vi någon yrkesgrupps status”. Men det fungerar sällan. Trots alla försök att öka lärarnas status med förstelärare, legitimation med mera kan vi konstatera att det fortsatt är få sökande till landets lärarutbildningar. För att återgå till förskolechefernas befordran är detta, liksom alla statusförbättringsförsök, en del i ett nollsummespel. När någon får ökad status är det på bekostnad av någon annan. Rektorstiteln sänks. Redan i dag är det svårt att tillsätta tjänster med duktiga sökande. När antalet ökar från cirka 7.000 till 12.000 genom närmare 5.000 nya ”rektorer”, vilka inte alla gånger uppfattas ha den tyngd som en rektor åtminstone förr tillskrevs, blir det naturligtvis inte lättare. Det blir inte särskilt märkvärdigt att vara rektor. Den status och auktoritet och därmed förmåga att utöva chefskap som en gång fanns i rektorsjobbet försämras ytterligare. Det blir än mer ett kvinnoyrke. Medan tidigare 2/3 av rektorskåren var kvinnor blir det nu cirka 3/4. Titelinflation för oftare med sig problem – om än dolda – än lösningar. Symbolinflation är ett problem. Kanske skulle man fundera på att i många fall avskaffa legitimation, undgå titlar som lägger dimridåer, göra en del av landets universitet till högskolor och gymnasieplacera en del av alla utbildningar som borde vara praktiska men som nu akademiserats och hamnat på högskolan. Vi borde söka motverka de effekter som all symbolinflation medfört och bekämpa vad jag kallar för tomhetens triumf i ett alltmer ytbejakande samhälle. 2 november 2019 Debattartikel Mats Alvesson, professor, organisationsforskare vid Lunds universitet: ”Titelinflation i offentlig sektor döljer de verkliga problemen”


Summary: INSÄNDARE. Vi svenskar måste börja prata med invandrare. Fler svenskar kan bli den efterlängtade svenska samtalspartnern för nyanlända, skriver språkstödjaren Birgitta Silfver.

”Lär dig svenska för att få stanna i Sverige! Se till att klara testerna!” Så låter det ofta från talarstolarna. Politikerna slår sig för bröstet över sin rätlinjighet och kompromisslöshet, men de kan skrika sig hesa bäst de vill. Ingen lär bli bättre på svenska för det. Något saknas. Jag möter invandrare från länder som Eritrea, Somalia, Afghanistan och Syrien. Många är flerspråkiga och ivriga att lära svenska. De går dagtid på lektioner i svenska för invandrare och kvällstid på språkkafé. Varje tisdag kväll träffas vi och samtalar. Alla har de ett stort problem. De saknar svenskar att tala med i sin vardag. För att lära sig ett språk behöver man praktisera det i vardagen. Hur ska man kunna lära sig svenska om ingen svensk vill prata med invandrare? Alla som försökt lära sig ett nytt språk vet hur svårt det kan vara. De allra flesta som kommer hit vill inget hellre än att lära sig svenska. Min uppmaning lyder: Bli den efterlängtade svenska samtalspartnern i invandrarens vardag! 1 november 2019 kl 11 Insändare Birgitta Silfver: ”Vi svenskar måste prata med invandrare” Svar Så skriver du svar och kommenterar


Martin Liby Troein: Väljarna får sista ordet – nu vet de vad Brexit betyder

Summary: Nu får britterna välja: lämna EU med Boris Johnsons avtal eller en ny folkomröstning med möjligheten att stanna.

När Boris Johnson för två veckor sedan nådde sin deal med EU stod det till slut klar vad Brexit betyder. Theresa May hade förvisso också ett avtal, men det dömdes ut av alla som drivit på för att Storbritannien skulle lämna Europasamarbetet. Hade parlamentet klubbat hennes överenskommelse hade de känt sig blåsta på Brexit. Boris Johnson vek sig visserligen på punkt efter punkt i förhandlingarna med Bryssel. Britterna måste fortsätta att slanta upp för redan gjorda åtaganden. Nordirland blir i praktiken kvar som en del av tullunionen. Nigel Farage och nordirländska DUP är missnöjda. Men premiärministern nådde ett avtal som de allra flesta av dem som ledde och deltog i Brexitkampanjen stöder. Det är vad de brittiska väljarna har att ta ställning till när de röstar fram ett nytt parlament i december. Nu vet de vad det innebär att lämna EU. Vill de fortfarande göra det? Eller griper de efter möjligheten att stanna kvar? Ett parlamentsval är förvisso inte samma sak som en folkomröstning. Den decennielånga åtstramningspolitiken kommer att debatteras, likaså Jeremy Corbyns socialism. Såväl Labour- som Toryledarens personliga trovärdighet lär avhandlas. Dessutom är det brittiska valsystemet inte proportionerligt. Det är möjligt att vinna en stor majoritet i parlamentet med 35 procent av rösterna. Än värre: 51 procent skulle kunna lägga sin röst på partier som vill vara kvar i EU, medan de som vill lämna får majoritet – eller vice versa. Samtidigt är väljarna inte dumma. De begriper att valet i första, andra och tredje hand handlar om Brexit. De är införstådda med valsystemet och vana vid att taktikrösta. Framför allt: Det är rimligt att väljarna får säga sitt om det brittiska utträdet när det till slut är tydligt vad det faktiskt innebär. Någon majoritet för ett referendum finns inte i det nuvarande parlamentet. Då är ett val där britterna i praktiken får välja mellan Boris Johnsons utträdesavtal och en ny folkomröstning med möjligheten att stanna i EU ett rimligt alternativ. Vinner Boris Johnson en tydlig majoritet av rösterna och stolarna i parlamentet har han ett starkt mandat att driva igenom sin deal. Brexit blir ordentligt förankrat. Når i stället Labour, Liberaldemokraterna och skotska SNP en majoritet ligger vägen öppen för en ny folkomröstning. Väljarna får möjligheten att säga ”nej tack” till ett dyrt utträde. Och att konstatera att i en värld som förändrats drastiskt sedan juni 2016 – där Ryssland och Kina tar för sig alltmer och USA inte går att lita på – hör Storbritannien hemma i ett demokratiskt Europa. Det vore i så fall för väl.


Lavinhunden Henry hittar människor under snö

Summary: Redan som valp blev lavinhunden Henry utvald och tränad för att kunna utföra stordåd. Nu kan han spåra lukten av en människa – som finns under snö. Tillsammans med sin husse Ian Bunbury jobbar Henry med räddningsaktioner i alpina berg. För DN berättar Bunbury om hur Henry blev en superhund.

Platsen är Whistler, Kanada. Svindlande höjder, vitblå snötäckta bergstoppar. En skidåkare har begravts under snömassor från en lavin. Tystnaden bryts när en helikopter närmar sig. Border collien Henry firas ner på berget tillsammans med husse Ian Bunbury. Uppdrag: att så snabbt som möjligt spåra lukten av människa under snön och markera så att människorna förstår var de ska leta. Oddsen att överleva minskar för varje minut som går under snön och Henrys fantastiska luktsinne är den lavindrabbades bästa chans att bli hittad. Scenen är storslagen, som hämtad ur en actionfilm med Henry som James Bond. Och mycket riktigt är det inledningen på filmen Superpower dogs. Men för den sjuåriga, kanadensiska snöpatrull- och lavinhunden Henry är det också verklighet och en vanlig dag på jobbet. Han ingår i CARDA, Canadian avalanche rescue dog association, och är ständigt redo att rycka ut tillsammans med sin husse och hundförare Ian. Henry var predestinerad att utföra stordåd redan som valp. Hans öde stakades ut när uppfödaren valde ut honom enligt Ians önskemål - en hund som skulle kunna klara av att bilda team med honom och bli en räddningshund i de kanadensiska bergen. Den utvalda border collie-valpen landade hos Ian efter en flygresa, bara sju veckor gammal. – Sedan dess har vi varit bästa vänner, säger Ian när vi träffar honom, Henry och regissören Daniel Ferguson som är i Stockholm för att lansera dramadokumentären Superpowerdogs som nu visas på Cosmonova. Ian berättar hur det gick till när Henry blev en superhund: – Träningen började på en gång. Promenaderna utökades sakta så att han skulle vänja sig vid att gå långt. Han fick leka kurragömma med mig så att han skulle lära sig personspårning och via luktsinnet hitta människor som han inte kunde se. När Henry var fullvuxen påbörjade han sin utbildning till lavinhund och blev efter två år certifierad CARDA-hund. Sedan dess jobbar eller tränar Henry och Ian varje dag. – Jag älskar hundar, de vill arbeta och samarbeta. Jag hjälper honom och han hjälper mig, förklarar Ian samtidigt som han instruerar Henry med diskreta gester, kommandon och ibland bara en blick. Henry lyder minsta vink och poserar vant framför kameran. Står still som en staty, hoppar, hälsar med tassen, kryper upp på ryggen eller ger ett väl avvägt skall. Regissören och manusförfattaren Daniel Ferguson förklarar varför just Henry blev filmens stjärna: – Jag intervjuade en massa hundar via Skype. Men Henry är en naturlig superhjälte, han äger en speciell visdom och utstrålning. Sedan gillade jag hur han såg ut, särskilt hans Batman-öron. Henry är onekligen unik. Men samtidigt är han bara en av alla arbetande superhundar världen över som just nu hjälper människor med sina speciella förmågor. Som rycker ut, når fram och lyckas där människan inte räcker till. Läs mer: Hundägare friskare än andra Som simmande kraftpaket till livräddningshundar som räddar drunknande, spårhundar med övernaturligt bra luktsinne som sätter fast tjuvjägare, smidiga och smarta jordbävningshundar som hittar överlevande i rasmassor och sensibla terapihundar som läker krigsveteraner och rädda barn. Alla dessa hundar som också inspirerat till och medverkar i filmen ”Superpowerdogs”. – Det finns ett ömsesidigt känslomässigt och praktiskt beroende mellan människan och hunden. Den kontakten är mycket djupare än vad jag först trodde, säger Daniel som beskriver sig som kattmänniska snarare än hundvarianten. Han har noterat att det framför allt är ögonkontakten mellan hund och människa som är speciell. – Den handlar om tillit, ordlös kommunikation och ömsesidig bekräftelse. Hunden ser verkligen människor. Att så många intresserar sig för hundens beteende och relation till människan 2019 är ingen slump, tror Daniel: – Många forskar om hundar just nu. Jag tror att det handlar om att när en person öppnar en dörr så följer andra efter. På senare år har det kommit viktiga rapporter och böcker om hundars beteende från olika platser i världen, som till exempel ”Being a dog” och ”Inside of a dog” av den amerikanska forskaren Alexandra Horowitz. – Hundarna i filmen är speciella, men alla hundar har fascinerande förmågor som vi inte ens är medvetna om. Särskilt när det gäller luktsinnet. De får ut en sådan stor mängd information av lukter, människors speciella doftsignatur som vi lämnar efter oss och som gör att vi går att spåra, men även om andra hundar bara genom att lukta på deras urin. Vad de ätit, hur de mår, om de löper. Jag brukar säga att hundar som är ute på promenad och sniffar runt läser sin peepaper, skrattar han. Läs mer: Trump hyllar militärhund efter operationen mot al-Baghdadi Daniel pratar engagerat om de speciella hundar han har följt i ”Superpower dogs”, med tonen hos en nyfrälst. Hans förhoppning är att vi börjar se på hundar i vår närhet med andra ögon efter att ha sett filmen. – Hundar förändrar livet för människor och de gör världen till ett bättre ställe, säger han med eftertryck. Det fyra år långa arbetet med filmen och de sex medverkande superhundarna har uppenbarligen påverkat även honom själv. – Nästa år blir det en hund också i vår familj. Troligtvis en Australian labradoodle, säger han. Filmen "Superpower dogs" ”Superpower dogs” är en dramadokumentär av Daniel Ferguson om sex hundar från hela världen som med hjälp av träning och medfödda talanger utför stordåd i människans tjänst.; den kanadensiska lavinhunden Henry, italienska sjöräddningshunden Reef, amerikanska surf- och terapihunden Ricochet, kenyanska spårhundarna Tipper och Tony, samt valpen Halo som tränas att bli en urban livräddningshund. Den visas tills vidare på Naturhistoriska riksmuseet, Cosmonova, kl 11.00, 13.00 och 16.00, och rekommenderas från 4 år.  Det är en räddningshund Räddningshundar är brukshundar som är tränade för att söka efter människor i krissituationer, till exempel saknade efter jordbävningar, jordskred, laviner, tågolyckor, flygolyckor eller explosioner. En variant är livräddningshundar (sjöräddningshundar) för livräddning i vatten. Hunden börjar tränas när den är cirka ett år och kan börja användas vid tre års ålder. Därefter kan den tjänstgöra under cirka fem år. Man skiljer på ytsökande och ruinsökande räddningshundar. Räddningshundar i Sverige utbildas av Svenska Brukshundklubben (SBK) på uppdrag av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB). I Sverige finns 19 nationella räddningshundar som jobbar i urban miljö och certifieras av Svenska brukshundsklubben. Dessutom finns 13-15 stycken aktiva lavinhundar som är organiserade av Svenska fjällräddares riksorganisation, SVEFRO. Svenska lavin- och fjällräddarhundar är godkända av och samarbetar med Polisen. I Kanada finns 35 stycken lavinhundar som är certifierade av Canadian avalanche rescue dog association, CARDA. Källa: Svenska Brukshundsklubben, CARDA, SVEFRO


Summary: REPLIK DN DEBATT 28/10. Fossilfritt Sveriges färdplaner baseras på att fossila bränslen i stor utsträckning skall ersättas med el. Men för att täcka det tillkommande elbehovet krävs en gigantisk investering på uppemot 1.500 miljarder konor under kort tid för att regeringens mål, att Sverige skall bli den första fossilfria nationen, ska kunna nås, skriver Björn O Gillberg.

Svante Axelsson, regeringens samordnare för ett ”Fossilfritt Sverige”, redogör i sin debattartikel för listan med de politiska förslag han nu överlämnar till regeringen, för att Sverige skall bli fossilfritt år 2045. Förslaget bygger på de 13 färdplaner, som näringslivet i samverkan med Axelsson tagit fram. Färdplanerna baseras på att fossila bränslen i stor utsträckning skall ersättas med el. Svante Axelsson har ofta skrivit förorden till de olika branschernas färdplaner. Där skriver han magnifikt storsvenskt bland annat ”Det svenska landslaget för fossilfrihet har härmed samlat sig för att visa omvärlden att en annan värld är möjlig och när vi lyckats bevisa att ett fossilfritt land också är vägen till ett godare liv kommer det att blir en global kapplöpning ut ur fossilsamhället”. Om kostnaderna för att uppfylla färdplanerna sägs föga i färdplanerna eller i Axelssons förslag, som huvudsakligen berör behovet av styrmedel och mål. I det fossilfria Sverige skall enligt färdplanerna ståltillverkningens kolbehov ersättas med vätgas tillverkad genom elektrolys av vatten. Detta tarvar ett kontinuerligt effektbehov om cirka 2.000 MW el. Lägg till detta 5 miljoner personbilar, som drivs med batterier och elmotor, vilket svarar mot ett kontinuerligt effektbehov om ytterligare cirka 2.000 MW el. Northvolts planerade batterifabrik tarvar ytterligare cirka 500 MW kontinuerlig effekt. En framtida beräknad befolkningsökning om cirka 1 miljon invånare samt elektrifiering av betongindustri, annan industri, flyg med mera förutsätter ytterligare tillkommande effektbehov om cirka 1.500 MW el, det vill säga totalt cirka 6.000 MW el för en årsproduktion om cirka 48 TWh. Ska det tillkommande elbehovet täckas med ny kärnkraft måste vi före 2045 bygga och driftsätta 6 reaktorer om vardera 1.000 MW installerad effekt el. Kostnaden lär hamna i storleksordningen 480 miljarder kronor utifrån erfarenheterna från Finlands pågående kärnkraftprojekt. Men vindkraft då? En årsproduktion av 48 TWh el kan uppnås med 8.400 vindsnurror om vardera en installerad effekt på 2 MW el. Investeringen hamnar i storleksordningen 30 miljoner per vindkraftverk, det vill säga totalt cirka 250 miljarder kronor. Därtill behövs ny reglerkraft för att täcka behovet när det inte blåser, det vill säga utbyggd vattenkraft och gasturbiner matade med biodrivmedel för cirka 250 miljarder kronor. Med andra ord behöver det framtida fossilfria Sverige investera i storleksordningen 500 miljarder kronor, vare sig vi satsar på kärnkraft och/eller vindkraft. Lägg till detta behovet att bygga ut stamnät och regionala nät för uppemot 500 miljarder kronor. Investeringsbesluten måste fattas nu med tanke på att trafiken skall vara nästan fossilfri redan 2030 och de långa ledtiderna från beslut till byggnation och driftstart. Dessutom måste den nuvarande elproduktionen, utöver behovet av nytillskott, vidmakthållas. Kärnreaktorerna Ringhals 1 och 2 skall avvecklas före utgången av 2020. Det bortfallet klarar vi av. Men återstående 6 reaktorer faller för den planerade livslängden under 2020–2030 och måste livstidsförlängas eller ersättas med 6 nya reaktorer. Livstidsförlängningen lär kosta cirka 200 miljarder kr. Nya reaktorer hamnar, som ovan nämnts, i storleksordningen 480 miljarder kr. Lägg till detta, att dagens cirka 3.600 befintliga vindkraftverk faller för åldersstrecket under de närmaste årtiondena. Det tarvar en investering om cirka 85 miljarder kr i 2.800 nya vindkraftverk om vardera 2 MW effekt. Sammanfattningsvis rör det sig om en gigantisk investering på uppemot 1.500 miljarder konor under kort tid för att nå regeringens mål, att Sverige skall bli den första fossilfria nationen. Men vem ska stå för notan? Varför en ensidig satsning på el? Varför så bråttom? Kan vi över huvud taget mobilisera de ingenjörer, tekniker och övriga kvalificerade arbetare, som behövs för en så snabb omställning till fossilfrihet? Främjar brådskan svensk exportindustri? Tekniken för omställningen finns, men den är i ringa utsträckning svensk. 28 oktober 2019 Debattartikel Svante Axelsson, nationell samordnare, Fossilfritt Sverige: ”Så behöver regeringen hjälpa industrin bli fossilfri till 2045” Repliker Björn O Gillberg, vd Värmlandsmetanol AB, ordförande i stiftelsen Miljöcentrum och kärnkraftmotståndare sedan 1969: ”Vem ska stå för notan när Sverige ska bli fossilfritt?” Slutreplik från Svante Axelsson: ”Vi har överskott på pengar och underskott på fysiska investeringar”


Ny forskning ska visa varför så många väntar med att skaffa barn

Summary: Svenska kvinnor föder sina första barn allt senare, och allt färre barn föds, visar statistiken. Historiskt sett är situationen inte unik. Men för första gången har forskarna ingen bra förklaring till varför. – Något har hänt sedan 2009, men vi vet inte vad, säger Gunnar Andersson, professor i demografi.

Kvinnor i Sverige får i snitt knappt två barn under sin livstid. Ungefär så har det varit de senaste hundra åren. Men de senaste siffrorna från Statistiska centralbyrån visar att fruktsamheten sjunkit för varje år sedan 2009. Det mått på fertiliteten som används är en beräkning av hur många barn per kvinna som kommer att födas i snitt. Statistiken visar också att snittåldern hos förstföderskorna fortsätter att öka. I dag är kvinnor i genomsnitt 30 år när de får sitt första barn. Så hög var snittåldern senast på 1930-talet. Statistiken har väckt Gunnar Anderssons uppmärksamhet. Han är professor i demografi vid Stockholms universitet. – På 1930-talet var arbetslösheten i Sverige hög. Många ville skaffa barn, men kunde inte på grund av sin ekonomiska situation. Därför föddes en stor kull efter krigsslutet. Också den trenden, kallad ”babyboomen”, avtog efter ett tag. – På 1900-talet har vi svenskar i perioder skjutit upp barnafödandet, i perioder igen fött barn tidigare i livet. Svängningarna har tagit ut varandra, och slutresultatet har nästan alltid varit att svenska kvinnor i snitt får knappt två barn under sin livstid. Nu befarar forskare att den nuvarande trenden att skjuta upp barnafödandet kan bidra till sjunkande födelsetal. – Vi får avvakta och se om de som nu skjuter upp första barnet inte skaffar lika många barn som kvinnor gjorde tidigare, säger Gunnar Andersson. Sedan 2009 får kvinnor i Norden sina första barn allt senare – också i Sverige, som inte drabbades lika hårt som andra länder av finanskrisen 2008. Tidigare har både uppskjutandet och det minskade barnafödandet i regel kunnat förklaras med just ekonomiska svackor. Och om inte ekonomiska, så social- och familjepolitiska. Men nu fungerar inte en enda av förklaringsmodellerna. Siffrorna har fått demografer världen över att ena sig kring en enkätstudie. Genom den ska man få reda på varför människor i hela Europa de senaste tio åren skjutit upp föräldraskapet. De som besvarar studien ska svara på en lång rad frågor – om utbildning, sysselsättning och boende. Men också personlighet, uppfattad mognad och användning av sociala medier ingår. Samtliga svar ska sedan jämföras med planer på att skaffa barn. – Vi vet att den stigande åldern hos förstföderskor inte går att förklara med data som redan finns. Därför går vi till botten med subjektiva, personliga uppfattningar, säger Gunnar Andersson. Fokus riktas nu mot unga vuxnas tankesätt och syn på världen. Det ska man komma åt med frågor om vilken tillit man känner mot myndigheter och samhället, samt hur man känner inför framtiden, i kombination med frågor om personligheten. – Vi har anledning att tro att en dålig atmosfär i samhället, och försämrade framtidsutsikter, bidrar till att man skaffar barn senare. Och människor reagerar olika på negativa nyheter beroende på hur man är lagd. Gunnar Andersson menar att nationalistiska tendenser som symboliseras av Donald Trump, Recep Tayyip Erdogan och Brexit kan bidra till en känsla av osäkerhet inför framtiden. Men inte bara att man läser eller hör om konflikter spelar en roll, utan även hur: i sociala medier eller i traditionella medier. – Har man en icke-faktagrundad bild av verkligheten kan det mycket väl ha en inverkan. Om man befinner sig i en åsiktskorridor där synen på framtiden är att allt går åt pipan, då vill man knappast skaffa barn. Sedan tidigare vet man att de som skattar sin hälsa och sitt välbefinnande lågt inte skaffar barn i samma utsträckning som de som mår bra, trots att de skulle vilja. Det sambandet är redan utrett, säger Gunnar Andersson. Forskarna vill också få klarhet i om det höga förtroendet för myndigheter och samhällsinstitutioner som nordiska medborgare traditionellt haft, har ändrats på grund av sociala medier. Liksom vilken roll internet kan spela. – Å ena sidan underlättar internet att träffa människor via dejtningssajter, å andra sidan finns där porr och virtuella relationer, som motverkar att vi verkligen träffar en partner. Lägre fruktsamhet kan på lång sikt bli problematiskt ur ekonomisk synpunkt. I länder som Tyskland och Sydkorea, där fruktsamheten i årtionden varit låg, ser man en krympande ung generation som behöver försörja en växande äldre generation. Av de nordiska länderna ligger Sverige nu i topp med i snitt 1,7 barn per kvinna. Tidigare har fertiliteten varit högst på Island. – Där har man länge haft mer flexibla familjesystem. Också det faktum att en större del av befolkningen är fiskare, där barn ”behövs” i familjen, inverkar på hur många barn de skaffar. Även i Sverige finns en skillnad mellan stad och landsbygd, samt mellan hög- och lågutbildade. Det är vanligare att kvinnor med lägre utbildning i landsorten skaffar barn tidigare. Men senareläggningen gäller även dem. Hårdast drabbar den nya trenden från 2009 Sveriges grannländer Finland och Norge. Norges statsminister Erna Solberg uppmanade i januari folket att ”göra fler barn”, för att råda bot på den befarat minskade fruktsamheten. I Finland har fruktsamheten varit låg redan tidigare. Nu har den sjunkit under 1,4 barn per kvinna. Därför har den finska regeringen visat intresse för studien som Gunnar Andersson och hans kollegor utför. – I Finland är det här ett jättestort problem. Tidigare studier pekar på att föräldrar i Finland hellre får pojkar än flickor. Det tyder på en bristande jämställdhet, så det sambandet behöver också utredas, säger Gunnar Andersson. Här i Sverige har frågan om barnafödandet inte väckt någon uppståndelse ännu, men fortsätter det så här kan det få omfattande konsekvenser, menar Gunnar Andersson. Länder världen över kommer att delta i studien. – Det som förr var en lokal företeelse har nu blivit global. Kvinnor skaffar barn senare överallt i världen. Så vilka bitar i livspusslet behöver falla på plats för att man ska vara beredd att bilda familj? För många kan listan bli lång: Man ska ha en partner, känna sig mogen för föräldrarollen, vara nöjd med boendet, klar med utbildningen – och ha en trygg anställning. Dagens arbetsmarknad med allt fler osäkra anställningar kan vara en anledning till att man väntar med att skaffa barn, eller helt avstår från det. Det menar Livia Oláh, docent i demografi vid Stockholms universitet, i ett pressmeddelande från universitetet. Otryggheten på arbetsmarknaden kan absolut påverka benägenheten att bilda familj, och föräldraledigheten är inte riktigt anpassad för dem som inte har ett fast arbete, framhåller hon. Det må dröja längre att nå en position där man känner sig redo för att bilda familj i dag, men den upplevelsen har alltid varit viktig för oss människor. Redan för våra förfäder i jordbrukssamhället var det så, menar Gunnar Andersson. – Då skulle man äga en gård så man kunde försörja sig själv och sin familj. På den tiden var det 12–13 procent av den vuxna befolkningen i Sverige som inte hade barn. I dag ligger siffran på samma nivå, trots att fler än så har möjlighet rent ekonomiskt att skaffa barn. – Vi hade förväntat oss att födelsetalen skulle ligga kvar på samma nivå som tidigare. Men å andra sidan, vem hade gissat att världen skulle se ut så här för tio år sedan? Läs mer: Därför väntar fler med att skaffa barn Så mår du bra som förälder under småbarnstiden Andrev Walden: Därför blir jag provocerad av alla som väljer att inte skaffa barn  Frågor i forskarnas enkät Är det här orsakerna till att svenska kvinnor väntar med att skaffa barn? De som besvarar enkäten ska ta ställning till hur oroande de tycker att följande fenomen är: • Terrorism • Klimatförändring • Ekonomisk kris • Flyktingkris i världen • Hög arbetslöshet • Militära konflikter • Globala epidemier • Försvagad demokrati • Växande sociala klyftor • Politisk extremism • Kommande generationers framtidsutsikter  Personlighetsdrag som forskarna frågar om Forskarna använder en skala med fem personlighetstyper i enkäten. De som deltar kategoriseras utifrån i vilken utsträckning de håller med eller inte håller med om följande drag: Jag är: • Extrovert, entusiastisk • Kritisk, grälsjuk • Pålitlig, disciplinerad • Orolig, blir lätt upprörd • Öppen för nya upplevelser, komplex • Reserverad, tystlåten • Sympatisk, varm • Oorganiserad, slarvig • Lugn, känslomässigt stabil • Konventionell, inte kreativ


Summary: SVAR PÅ INSÄNDARE. Det är bättre att ge barn inälvsmat i stället för vegetarisk kost. Barn måste äta kilovis med spenat för att få i sig tillräckligt med järn som är viktigt för en växande hjärna, skriver tidigare barndietisten Anki Sandström.

Det är inte bara en fråga om klimatet när man som förskolan Gitarren i Umeå väljer bort kött och köttprodukter till barn. Ingen talar om viktiga mineraler som barnen går miste om. Det är väl känt att järn är ett av det viktigaste näringsämnet för växande barn. Visst, det finns i spenat och andra bladgrönsaker och en del i spannmål och bönor/ linser, men barn som har ett stort energibehov måste äta kilovis för att få i sig dagsbehovet av järn. Dessutom är det ett lägre upptag av vegetabiliskt järn. Som före detta barndietist med stor erfarenhet av barns näringsintag så rekommenderar jag inte att köttet tas bort från förskolan. Järn och D-vitamin är ofta lågt representerade när man räknar på barns matintag. Den gamla husmanskosten där även inälvsmat (till exempel pölsa) och blodmat ingick i skolmatsedeln borde hellre lyftas fram. Vilt som älg och ren innehåller mest järn och borde också serveras i stället för järnfattig kyckling. Studier visar att en växande hjärna behöver järn. 27 oktober 2019 kl 15 Insändare Christer Cederlöf: ”Oacceptabelt vegetariskt experiment med småbarn” Svar Anna Olausson: ”Vegetarisk mat till barn följer kostråd” Benjamin Arnborg: ”Förskolebarn behöver inget kött” Anneli Lundberg och Maria Svensson: ”Vegetarisk kost ger fullgod näring i förskolan” Anki Sandström: ”Ge barnen blodmat i stället för vegetariskt” Så svarar du och kommenterar


Erik Helmerson: Nej, rädsla måste inte alltid tas på allvar

Summary: Hur mycket diskussion om att ”ta rädslan på allvar” tål Sverige? Vi är överens om att brottsligheten är ett hot, låt oss i stället fördjupa oss i vad vi ska göra åt den. Frukta inte – mobilisera.

I ”God morgon, världen” nyligen talade statsvetaren Katarina Barrling om ”rädslans liberalism”. Jag känner och beundrar Barrling, men denna radiokrönika fick mig att stanna upp med famnen full av frågetecken. Ämnet var brottsligheten, hennes poäng att rädsla ofta är rationell. Många ”liberaler” skulle ha svårt att se detta, rent av förmena människor rätten att vara rädda: ”I värsta fall kan den som är rädd anklagas för att gå främmande makts ärenden. Det är som om det är de rädda som vore det stora problemet, inte det de är rädda för”, säger hon. ”Var inte rädda! Vi har aldrig varit tryggare! Den sortens besvärjelser har präglat den påbjudna samhällsandan under senare år.” Redan där ställer jag mig frågande. Om något präglat andan är det väl just larm om att brottsligheten är på väg att bli systemhotande? Åtminstone sex partier i riksdagen stormar i dag fram med exakt detta budskap och med olika idéer om hur det ska avhjälpas; från tiotusen fler poliser till utvisning av brottslingar och en armada ordningsvakter. Till och med DN:s ledarsida, liberaloptimismens mörka hjärta, förespråkar allt detta. Och ”främmande makt”... Ja, alltså, man kan ju också rationellt ha mycket goda skäl att ta rädslan för främmande makt på allvar i dessa dagar. Ryska nyhetsbyråer och högerextrema nätverk pumpar ut bilder på brinnande bilar i Sverige och amerikanska presidenter talar om ”last night in Sweden”. Varför gör de det? För sitt rena hjärtas skull och av omsorg för vår nordliga lilla nation? Eller – kan de vara så lömska? – för att berättelsen om den skenande, invandringsdrivna svenska brottsligheten har blivit ett viktigt vapen i det pågående kulturkriget? Ofta träffar man, inte minst i sociala medier, människor som säger saker som att våldet i Sverige aldrig varit värre, att flyktingar i stor skala våldtar svenska kvinnor, att det är islams fel att bilar brinner och att svenska kvinnor inte antastades nämnvärt före ”massinvandringen”. Det skapar en rädsla som kanske inte alls är rationell. Visst måste det gå att se på brottsligheten med största oro och samtidigt peka på hur viktigt det är att den inte beljugs och överdrivs? Varken skönmålning eller svartmålning? Det finns ett rationellt sätt att hantera rädslan, och det är med fakta. När någon säger att vålds- och sexbrotten skenar är det rationella svaret inte att säga vare sig ja eller nej och hänvisa till känslor, utan att leta fram hur det faktiskt ligger till med den saken. Då får man ett svar som ofta går ut på att ja, på vissa sätt är Sverige i dag farligare än förr. På andra sätt är det säkrare. Många dör i våldsbrott, men inte fler än på 1990-talet – däremot är det många fler som dör i skjutningar. Sverige ligger på sjunde plats av OECD-länderna i dödsskjutningar per capita – i sig en ny, och vedervärdig sanning – men fortfarande under OECD-genomsnittet för allt dödligt våld. Katarina Barrling jämför rädslan för brottsligheten med klimathotet – se där ett område där ”liberalerna” tycker att rädslan är värd att tas på allvar! Jag tycker liknelsen linkar. Det finns stor forskarkonsensus om att klimatet faktiskt blir alltmer problematiskt, så den rädslan är väl så rationell som den för brottsligheten. Och inte heller där gynnas någon av överdrifter. En naturligare jämförelse kunde vara kärnkraften. Expertisen säger att den är förhållandevis ofarlig för gemene man, ändå är många skräckslagna för en härdsmälta. Övermåttan irrationellt – men är denna rädsla ändå ett fullgott skäl att stänga reaktorerna? Själv kan jag tycka att diskussionen om rädsla är klar nu. Nästan alla är överens: brottsligheten är ett hot, folk är rädda och bådadera är ett samhällsproblem. Jag önskar att vi i fortsättningen när vi diskuterar dessa frågor kunde gå över till att säga konkret vad vi vill göra. Frukta inte – mobilisera. Fler poliser? Färre flyktingar? Fler fritidsgårdar? Fler fängelser? Vad säger forskning och erfarenheter om åtgärderna? Varifrån ska vi ta pengarna som behövs? Det är en mycket svårare diskussion, men viktigare.


EU får inte backa inför Putins frammarsch

Summary: Vladimir Putin har tack vare Donald Trump flyttat fram sina positioner. Det gäller för EU att stå emot.

Uppriktiga diskussioner, löd Natos generalsekreterare Jens Stoltenbergs beskrivning av förra veckans försvarsministermöte. Det får man hoppas. Alliansens ryggrad, USA, hade just deserterat från Syrien och prisgett sina kurdiska bundsförvanter åt ett annat medlemsland, Turkiet. Och dramats stora segare är Vladimir Putins Ryssland, den historiska fienden. Europa reagerade med fasa och ilska. ”Jag upptäckte i en tweet att USA hade beslutat dra tillbaka sina trupper”, fräste Frankrikes president Emmanuel Macron. Men de europeiska Natoländerna hade ingen plan B. Den tyska försvarsministerns idé om att skicka en diffus styrka till den turkisk-syriska gränsen var så världsfrämmande att alla andra tittade bort. Och eftersom EU är beroende av att president Erdogan fortsätter att täppa till flyktingströmmen norrut blir fördömandena av Turkiet snarast pliktskyldiga. Läget för Europa var vanskligt på förhand. USA har via Nato garanterat säkerheten på kontinenten i decennier, men president Trump har visat sig vara en oberäknelig och opålitlig partner som gärna drämmer till med ett eller annat handelskrig. Nu måste dessutom en rysk granne hanteras som tack vare Mellanöstern har växt sig ännu större. Putins aggressiva retorik och ständiga provokationer mot väst var ett problem redan innan han annekterade Krim 2014. Soldater skickades därefter in för att starta ett ”separatistuppror” i östra Ukraina. Ett malaysiskt passagerarplan sköts ned med en rysk missil. Att med våld ändra nationsgränser var ett brott mot den europeiska säkerhetsordning som gällt sedan andra världskriget. Efter Krim införde EU och USA sanktioner som medverkade till en ekonomisk kris i Ryssland. Putin lät sig inte bevekas. Nu ståtar han i stället med en triumf i Syrien han fått som gåva av Trump. Ukraina har visserligen dragit till sig Vita husets intresse, men bara för att Trump hoppades hitta smuts att kasta mot sina politiska rivaler. USA:s militära bistånd gjordes till en bricka i ett inhemskt spel i stället för en hjälp mot Putin. EU sliter med den ryska frågan. Trots den skakiga och korrupta ekonomin i Ryssland drömmer en del företag om lukrativa investeringar. Vissa strateger ser ett hot i att Putin skulle acceptera att bli en sidekick till Kina. Åter andra anser att åtminstone kampen mot terrorism är ett gemensamt intresse. Macron har försökt ordna töväder genom att mana till samtal mellan Ukraina och Ryssland. Italienarna vill alltid hålla sig väl med Moskva, liksom ungrare, greker och tyska socialdemokrater. Nederländerna och Polen står emot. Det traditionellt tuffa Storbritannien är på väg att bilda eget. Än så länge är sanktionsfronten intakt. Och i grunden finns det inga skäl att lätta på trycket. Krim är fortfarande ockuperat. Kriget i östra Ukraina, som skördat över 13 000 liv, fortgår. Putin har inte gjort några som helst eftergifter, tvärtom. I praktiken kräver han att ”självstyret” i Donbass permanentas som ett ryskt protektorat. Den nya tiden innebär påfrestningar för världens liberala demokratier. EU-länderna måste hålla ihop och utnyttja sin ekonomiska styrka. De måste stå upp mot auktoritära krafter, ryska och andra. De måste snarast och kraftigt rusta upp sin egen del av Nato, för den händelse att USA fortsätter att rösta fram charlataner. Då duger det inte att börja med att backa för Putin i Ukraina. Det skulle visa att EU överger sina vänner lika lätt som Trump i Syrien.


Summary: REPLIK DN DEBATT 23/10. Den bästa långsiktiga klimatnyttan från skogen får vi genom att bruka den och använda den förnyelsebara råvaran till att ersätta det fossila. I Sverige har vi ingen avskogning och vårt land består till 70 procent av skog, så potentialen att plantera ny skog är liten, skriver Paul Christensson, ordförande LRF skogsägarna.

Stefan Wirsenius föreslår klimatkompensation genom att betala svenska skogsägare för att sluta bruka skogen och låta den stå. Det är riktigt att skogen är en nyckel för klimatomställningen, men det gäller att vi riktar in oss på rätt åtgärder. Wirsenius förslag ger ett alibi för fortsatta fossila utsläpp och minskar samhällets förmåga att byta ut olja, kol och cement mot förnybara alternativ baserade på svensk skogsråvara. Den bästa långsiktiga klimatnyttan från skogen får vi genom att bruka den och använda den förnyelsebara råvaran till att ersätta det fossila. FN:s klimatpanel IPCC lyfter minskad avskogning, återplantering av mark och hållbart skogsbruk bland de bästa åtgärderna för att motverka klimatförändringen. I Sverige har vi ingen avskogning och vårt land består till 70 procent av skog, så potentialen att plantera ny skog är liten. Däremot har vi ett hållbart skogsbruk i världsklass. De senaste 100 åren har vi gjort en resa där tillväxten i den svenska skogen, alltså upptaget av koldioxid, har fördubblats. Även virkesförrådet i skogen, alltså kollagret, har fördubblats. Precis i linje med vad Parisavtalet säger gällande skog. Detta har varit möjligt för att våra skogsägare över generationer har investerat i skötsel och brukande av skogen. Samtidigt har vi byggt upp en skogsindustri som tar tillvara skogsråvaran och producerar förnyelsebara produkter som samhället behöver. Klimatkompensation handlar om att kompensera för ett fortsatt utsläpp av växthusgaser. Men den centrala orsaken till klimatförändringarna är användningen av fossila råvaror – och den centrala lösningen är alltjämt utfasningen av dessa. Här kommer det hållbara skogsbruket in. Ska vi klara av att lämna den svarta kolatomen kvar i backen, behöver vi råvaror som ersätter olja, kol och cement. Skogen är det bästa alternativet vi har att byta svart mot grönt. Här samverkar också klimatnyttan med lönsamhet och välfärd. Att då minska andelen av den svenska skogen som brukas skulle allvarligt försämra vår möjlighet att med hjälp av svensk biomassa fasa ut de fossila råvarorna. Wirsenius nämner biologisk mångfald som en positiv sidoeffekt av att ta mer skog ur produktion. Redan i dag är 27 procent av skogsmarken undantagen från virkesproduktion till förmån för andra ekosystemtjänster. Wirsenius nämner heller inte de negativa sidoeffekterna av att minska skogsproduktionen i Sverige, i form av minskade möjligheter till utkomst i landsbygdskommuner och lägre exportintäkter, utöver den redan nämnda försämrade möjligheten att ersätta fossila råvaror med förnyelsebara. Alternativet är att vi importerar mer skogsråvara från andra länder, som kanske inte har lika höga miljökrav på sitt skogsbruk som vi har. Sveriges skogsägare vill vara en del av lösningen. Vi vill fortsätta leverera klimatnytta och hållbara lösningar. Vi vill bidra till att husen vi bor i byggs i trä och att bensinen vi tankar är grönt biobränsle. Men vi vill inte vara en del av missriktade förslag som försvårar samhällets möjlighet att ställa om och låser fast oss i den fossila eran. 23 oktober 2019 Debattartikel Stefan Wirsenius, docent och forskare i klimatpåverkan från markanvändning, Chalmers tekniska högskola: ”Klimatkompensera med träd på svensk mark i stället” Repliker Paul Christensson, ordförande LRF skogsägarna: ”Skogen ger bäst klimatnytta genom att brukas” Claire Wigg, vd Zeromission: ”Sluta svartmåla trädplantering som ger verklig klimatnytta” Slutreplik från Stefan Wirsenius: ”Diskussionen om skogen måste breddas bortom överförenklade halvsanningar” Andra DN-artiklar i ämnet I en serie artiklar granskar DN klimatkompensationen


Ny studie: Vuxna transpersoner sökte mindre psykiatrisk vård efter operation

Summary: Vuxna transpersoner som gått igenom en könsbekräftande operation sökte mindre psykiatrisk vård och fick färre psykiatriska läkemedel under åren efter ingreppet, enligt en ny studie gjord i Sverige. Risken för att behöva psykiatrisk behandling minskade för varje år.

Många transpersoner söker hjälp inom psykiatrin för depression, ångest eller försök till självmord. De som inte inte känner att den egna kroppen stämmer överens med deras könsidentitet och lider av det, så kallad könsdysfori, kan få behandling för detta. Det kallas för könsbekräftande behandling och syftar till att anpassa kroppen till könsidentiteten. Bland annat genom hormonbehandling och operation. En färsk svensk-amerikansk studie tyder nu på att vuxna transpersoner som gör en könsbekräftande operation mår allt bättre psykiskt för varje år. – Ju längre tid som gått efter operationen, desto mindre risk för att personen behöver uppsöka psykiatrisk vård eller få psykiatriska läkemedel, säger Richard Bränström, forskare på KI, som gjort studien tillsammans med John E Pachankis, docent i folkhälsa vid Yale School of Public Health i USA. Risken för att behöva psykiatrisk behandling minskade med 8 procent för varje år som passerat efter operationen. Undersökningen, som nyligen publicerades i tidskriften American journal of psychiatry, är en så kallad registerstudie. Det innebär att man via patientregister följt drygt 2.600 vuxna personer i Sverige som varit registrerade med diagnosen könsinkongruens, det vill säga transsexualism eller könsidentitetsstörning, under en tioårsperiod, 2005 till 2015. Studien säger ingenting om orsakssamband. – Eftersom vi inte intervjuat några personer känner vi inte till inte till vad de efterfrågar för vård och vad det beror på. Det handlar om en blandad grupp av människor som väntar på behandling, som genomgår hormonbehandling och som opererar sig. Under tioårsperioden har drygt 70 procent i gruppen fått hormonbehandling, nästan hälften har också genomgått könsbekräftande operation. Mindre än en tredjedel har inte fått någon behandling alls. Studien bekräftar även bilden att transpersoner som söker behandling för könsbekräftande vård har högre risk för psykisk ohälsa – både depression, ångest och självmordsförsök – än befolkningen i övrigt. – Det har också tidigare studier visat, vilket är lite av bakgrunden till att vi tittar på den här frågan, säger Richard Bränström. Studien visar på skillnader på gruppnivå mellan individer som upplever att deras biologiska kön inte är rätt, så kallad könsinkongruens, och befolkningen i övrigt. Personer med könsinkongruens hade sex gånger större sannolikhet för att ha sökt behandling för oro och ångest, mer än tre gånger högre sannolikhet för att ha fått recept på antidepressiv medicin och mer än sex gånger större sannolikhet för att ha legat på sjukhus efter ett självmordsförsök. Även om behovet av behandling för psykisk ohälsa minskade efter operation hos personerna i studien, sökte de fortsatt oftare sådan behandling än befolkningen i allmänhet. Tidigare forskning har bland annat tittat på hur hormonbehandling och/eller könsbekräftande kirurgisk behandling påverkat dessa personers hälsa längre fram. Richard Bränström säger att skillnaden mot tidigare studier är att forskarna nu använt sig av svenska register och därmed kunnat inkludera alla som har sökt sig till den svenska sjukvården på grund av könsdysfori de senaste tio åren. – Det är ju lite speciellt med Sverige att vi har ett sjukvårdssystem som täcker hela befolkningen, till skillnad från många andra länder. Så sannolikt har vi fångat upp hela den här gruppen. – Samtidigt är detta en svår grupp att studera eftersom det är så ovanligt att folk söker könsbekräftande behandling. Vilka slutsatser kan ni dra av studien? – Vi tycker att den ger stöd för att om man erbjuder könsbekräftande vård på det sätt som det erbjuds i Sverige så förbättrar det den psykiska hälsan för transpersoner som söker könsbekräftande vård. Vet ni något om fördelningen mellan personer som fötts som kvinnor respektive män? – Det vi vet är personernas juridiska kön, och där är det något fler kvinnor. Fast det är ju en del som ändrar sitt juridiska kön efter avslutad behandling, och det har vi inte tittat på i den här studien. Det får kommande studier titta på. I studien har man inte heller tittat på hur många som ångrar sig efter en operation, men i annan forskning ser man en minskning av andelen som ångrar sig, säger Richard Bränström. – Situationen för transpersoner har på senare år förändrats radikalt genom ökad synlighet, befolkningens attityder och tillgänglighet till vård. Det är sannolikt väldigt annorlunda att vara en transperson i dag jämfört med för 20 år sedan, säger han. ”Uppdrag granskning” i SVT har i flera program granskat behandlingen av unga personer som söker könskorrigerande vård. Bland annat har man tagit upp att det skett en kraftig ökning av unga, framför allt flickor, som sökt behandling för könsdysfori på senare år, och att de som söker har andra, psykiatriska diagnoser som autismspektrumtillstånd, depression och ångestsyndrom. Richard Bränström har inte sett programmen men bekräftar att ökningen är reell. Han betonar att Socialstyrelsen har behandlingsrekommendationer för både unga och vuxna transpersoner som söker vård och att det i Sverige finns en åldersgräns för könsbekräftande kirurgi på 18 år. – Därför finns gruppen unga inte med bland dem som fått kirurgisk behandling i studien. Vår studie visar att om vuxna personer får behandling enligt de rekommendationer som finns i Sverige så verkar det generellt kunna leda till en positiv utveckling av den psykiska hälsan över tid. Han ser fram emot fler studier om behandling av personer som söker vård för könsdysfori. – Det här är ett område där det behövs jättemycket mer forskning. Vad kommer ökningen av, vad behöver de för vård och vad får det för konsekvenser? Det tror jag inte någon kan svara på i dag. FOTNOT. DN har uppdaterat artikeln och tydliggjort i inledningen att transpersonerna som opererats sökte mindre psykiatrisk vård enligt studien. Könsdysfori Könsdysfori är när du känner att din kropp inte stämmer överens med din könsidentitet och att det innebär ett lidande för dig. Hur mycket könsdysfori man har är individuellt och alla upplever det på olika sätt. Vissa upplever det hela tiden, andra i vissa situationer. Du som har fått diagnosen könsdysfori kan få behandling för att må bättre. Det kallas för könsbekräftande behandling. Syftet med behandlingen är att anpassa kroppen så långt som det är möjligt till könsidentiteten. Källa: 1177 Vårdguiden  Nytt lagförslag om operationer av unga Regeringen föreslog förra året en sänkning av åldersgränsen för könskorrigerande operationer från 18 till 15 år, utan vårdnadshavares tillstånd när det finns synnerliga skäl. Lagförslaget mötte kraftig kritik. Bland annat från lagrådet och Statens medicinsk-etiska råd. Regeringen gav därför i september Socialstyrelsen i uppdrag att analysera och bedöma om den föreslagna åldersgränsen på 15 år är lämplig eller om en annan åldersgräns bör gälla. Analysen ska redovisas senast den 31 mars 2020. Läs mer om könsidentitet Läs mer om hbtq-frågor


Summary: INSÄNDARE. Den avskaffade värnskatten är en politisk härdsmälta för Socialdemokraterna. Skattesänkningen för de med högst inkomster kan leda till att Sverigedemokraterna går om och blir landets största parti, skriver statsvetaren Nils-Eric Hallström.

En regeringsbildning har aldrig varit så komplicerad som efter valet 2018. Den i grunden viktigaste orsaken var Sverigedemokraternas stora valframgångar. Detta skedde i skuggan av att Liberalerna och Miljöpartiet till varje pris ville undvika det extraval, som riskerade att bli en katastrof för dessa båda partier. I en väl fungerande parlamentarisk demokrati är den normala ordningen att uppdraget som statsminister och regeringsbildare går till ett parti eller en partikonstellation som vunnit valet. Men det senaste valresultatet liknar inget annat i svensk politisk historia. Socialdemokraterna gjorde med 28,3 procent sitt sämsta val sedan allmänna rösträtten drevs igenom för hundra år sedan. Miljöpartiet var med 4,4 procent nära att åka ur riksdagen. Två stora förlorare bildade i januari en minoritetsregering med Centerpartiet och Liberalerna som stödpartier genom det så kallade januariavtalet. Socialdemokraterna hade därmed lyckats spräcka Alliansen till priset av kompromisser och löften att föra en borgerligt präglad politik som i flera avseenden går på tvärs mot vad partiet lovade i valrörelsen. Hur många gånger gisslade inte S-ledaren Stefan Löfven borgerliga förslag om skattesänkningar? Ändå lovade Socialdemokraterna i januariavtalet att värnskatten ska tas bort från den 1 januari 2020 – samma skatt som den tidigare moderatledaren Fredrik Reinfeldts regeringar under åtta år vid makten inte vågade avskaffa. När höstbudgeten presenterades med förslag om att avskaffa värnskatten blev kritiken mot Socialdemokraterna massiv. Förslaget innebar att de som tjänar allra mest – i första hand män – under nästa år får ytterligare 6 miljarder kronor i plånboken. Efter det att budgeten presenterades visar opinionsmätningar att Socialdemokraterna tappat kraftigt sedan valet och är på väg att tappa sin historiska position som största parti till Sverigedemokraterna. Oron sprider sig nu inom S. Delar av januariavtalet som syftade till att hålla SD borta från makten är politik som ironiskt nog gör att SD växer. Många S-väljare ogillar innehållet i januariavtalet och den nyliberala inriktningen med skattesänkningar, förslag om försämrad arbetsrätt och marknadshyror. Det extrema politiska läge som uppstod efter valet förutsågs redan av de politiker som beslutade om 1974 års regeringsform när de formulerade skrivningen om möjligheten till extraval. De politiska partiernas kompromissande, köpslående och manipulerande kan aldrig ersätta den styrka som ligger i att medborgarna får uttrycka sin vilja i ett öppet demokratiskt val. Den långdragna regeringsbildningsprocessen skadade väljarnas tilltro till hur politiken fungerar. Från demokratiska utgångspunkter hade den mest naturliga åtgärden varit det extraval, som aldrig blev av. Denna naturliga möjlighet missades genom januariavtalet, som har skapat ett stort demokratiska dilemma för Socialdemokraterna. När en S-ledd, feministisk regering avskaffar värnskatten är detta från ideologiska utgångspunkter inget mindre än en politisk härdsmälta. 24 oktober 2019 kl 05 Insändare Nils-Eric Hallström: ”Avskaffad värnskatt kan göra SD större än S” Svar Så svarar du och kommenterar


Summary: DN DEBATT 24/10. Regeringen har beslutat att Sverige ska vara ledande i att ge elever digitala möjligheter i undervisningen. Men den granskning vi publicerar i dag visar att tre fjärdedelar av skolorna inte följer de krav som finns på användning av digitala verktyg i ämnena matematik och teknik, skriver Helén Ängmo och Ylva Gunnars, Skolinspektionen.

Skolans läroplan har på flera sätt förändrats för att fånga den snabba teknikutvecklingen i samhället. Regeringen har beslutat att Sverige ska vara ledande i att ge elever digitala möjligheter i undervisningen. En av skolans uppgifter är därmed att rusta elever med digitala kompetenser inför framtiden. Digitala verktyg används brett i hela vårt samhälle och digitaliseringen påverkar både vardag och arbetsliv. Skolan är central för att alla elever ska kunna få digitala kompetenser. Samtidigt pågår en diskussion om att digitaliseringen av skolan kan gå för snabbt. Vissa menar även att vi börjar se en omfattande och delvis oprövad användning av digitala verktyg i undervisningen. Skolinspektionen publicerar i dag en kvalitetsgranskning med fokus på hur digitala verktyg i praktiken används i undervisningen. Denna granskning ger inblick i 27 skolor och rör ämnena matematik och teknik. Detta är två ämnen i grundskolan där kursplanerna specifikt anger att digitala verktyg ska ingå. Vår granskning visar att tillgången till datorer är relativt god på skolorna. Men i själva ämnesundervisningen i matematik och teknik finns inte samma tydliga spår av digitala verktyg. Snarare än att digitala verktyg skulle lyftas in i undervisningen mycket snabbt ser vi mer en begränsad användning. Granskningen visar: 1 Mer än hälften av skolorna använder digitala verktyg i liten utsträckning kopplat till det specifika ämnesinnehållet.  2 Det är mer vanligt att digitala resurser används för planering och överblick av elevers uppgifter än i undervisningen.  3 Det finns betydande skillnader i hur digitala verktyg används både inom och mellan skolor.  4 Tre fjärdedelar av de granskade skolorna följer inte de krav som finns på användning av digitala verktyg i ämnena matematik och teknik. Många elever får inte möjlighet att använda digitala verktyg i bland annat geometri och statistik. I ämnet teknik kan vi se att flera elever inte ges tillfälle att prova att göra skisser, modeller och simuleringar digitalt. De får inte heller den undervisning om programmering de ska ha. På många skolor lever därmed undervisningen inte upp till läroplanens skrivningar om att använda digitala verktyg i matematik och teknik. I många fall har man på skolan inte heller gjort pedagogiska överväganden om hur digitala verktyg skulle kunna stärka ämnesundervisningens kvalitet. Vi ser också skillnader både mellan och inom skolor i hur elever får digitala kompetenser. I vissa klassrum används digitala verktyg i ämnesundervisningen betydligt mer än i andra. Skolans huvudmän och rektorer behöver därför säkra likvärdighet och elevrättigheter på detta område. Flera lärare i undersökningen uppger att förklaringen till en mindre användning på deras skolor är att teknikproblem tar tid från undervisningen. Ofta handlar det om att mjukvara inte är kompatibel med hårdvara. Flera lärare upplever även att ämnesinnehållet redan är omfattande och det finns också reflektioner kring just tidsåtgång för teknikanvändning vid våra skolbesök. Vidare kan det handla om att lärare känner tveksamhet kring digitala verktyg som stöd för elevens lärande i ämnen. Detta i förhållande till de traditionella pedagogiska metoder som länge prövats. Det finns skolor i granskningen där de pedagogiska idéerna kring digitala verktyg i undervisningen är tydliga och verktygen används i större utsträckning. På dessa skolor ser lärare och rektorer till exempel fördelar i att elever löser uppgifter digitalt då eleverna kan få snabbare återkoppling på sitt arbete. Lärare upplever också att undervisningstiden används effektivt och att mer tid finns för gemensam diskussion och reflektion kring den uppgift eleverna gjort. På skolor där digitala verktyg används mer omfattande bedömer flera lärare även att verktygen ger stöd till att individ- och nivåanpassa uppgifter för eleverna. För att digitaliseringens möjligheter ska utnyttjas på ett bra sätt krävs att såväl ledning som lärare i klassrummen samspelar. Vi har sett att flera rektorer inte tydligt tagit ledningen kring hur digitala verktyg kan användas utifrån en pedagogisk idé. Flera rektorer har heller inte följt upp lärares behov av kompetensutveckling. Vi kan dock se att huvudmäns styrning på det digitala området är förhållandevis aktiv. Alla huvudmän har tagit fram it-strategier och ser frågorna som centrala för framtiden. Men vi ser samtidigt att huvudmännens implementering i skolorna inte varit tillräcklig. Och flera satsningar har funnits på it-tekniskt stöd, men inte på ett it-pedagogiskt stöd. Elever ska enligt läroplanen i matematik och teknik få använda digitala verktyg i flera moment. När det gäller ämnesundervisningen i övrigt kan digitala verktyg rätt använt vara en viktig möjlighet för ökad kvalitet i undervisningen. Skolinspektionen menar inte att digitala verktyg ska användas okritiskt och i alla lägen. Det behövs en pedagogisk bedömning. Det är också mycket viktigt att skolan arbetar utifrån en vetenskaplig grund. Vår granskning visar dock på att praktiska problem med teknik, brist på pedagogiskt stöd och avsaknad av tid för kollegiala diskussioner kan göra att digitala möjligheter inte utnyttjas och ibland inte alls övervägs. Utifrån vår granskning bedömer vi att fler huvudmän behöver ta ett starkare grepp för att digitaliseringen ska få genomslag på skolorna utifrån aspekterna kvalitet och likvärdighet. Denna bedömning stöds även av tidigare granskningar vi gjort och andra uppföljningar. Vi ser till exempel flera likheter med den granskning vi gjorde förra året om källkritik. Där framkom att undervisningen i samhällskunskap och svenska till stor del behandlade källkritik utifrån analoga källor men i mindre utsträckning digitala. Elever fick därmed inte tillräckligt med möjligheter att reflektera kring digitala källors föränderlighet och hur sökresultat styrs av algoritmer. Vi har vidare sett att undervisningen behöver stärkas när det gäller att ge elever kunskaper i informationssökning. Källkritik utifrån digitala källor är också en del av de digitala kompetenser som elever enligt läroplanen ska få. Lokalt ansvariga behöver säkra att alla elever får möjlighet att utveckla en bred digital kompetens enligt läroplanen, oavsett vilken klass eller skola de går i. En god teknisk infrastruktur är en förutsättning. Skolledning och lärare behöver också få forum att utveckla det som är mest centralt för en god användning – de pedagogiska idéerna. Skolans huvudmän har ett viktigt arbete att stärka skolors arbete, utveckling, potentialer för undervisningen och möjligheter på det digitala området. 24 oktober 2019 Debattartikel Helén Ängmo, generaldirektör, och Ylva Gunnars, projektledare för granskningen, Skolinspektionen: ”Tre av fyra skolor följer inte krav på att använda digitala verktyg”


Summary: REPLIK DN DEBATT 18/10. Filip Jonsson och Henrik Thunman skriver att energiåtervinning av plast bör fasas ut och förbjudas, men vi ser att förbränning av restavfall med energiåtervinning har en roll att spela i en alltmer cirkulär ekonomi och att den kommer att behövas under överskådlig tid, skriver Ulf Wikström, hållbarhetschef på Stockholm Exergi.

Filip Jonsson och Henrik Thunman skriver i sin debattartikel att man med ny teknik kan omvandla plastavfall till nya produkter. Artikelförfattarna efterlyser en tydlig strategi från regeringen och samarbetspartierna. Vi instämmer i att det är i producentledet som det nu behövs starka incitament för att minska mängden plast som blir till avfall. Vi kan också skriva under på artikelförfattarnas påstående om att ”dagens system för insamling och återvinning fungerar inte.” Att minska mängden plast i det restavfall som går till förbränning med energiåtervinning är helt centralt för oss som driver kraftvärmeverk med restavfall som bränsle. Här gör hushållen en stor insats med att källsortera, men trots det så innehåller det avfall som kommer till våra anläggningar en del material som i stället borde materialåtervinnas. Jonsson och Thunman skriver vidare att energiåtervinning av plast bör fasas ut och förbjudas, men vi ser att förbränning av restavfall med energiåtervinning har en roll att spela i en alltmer cirkulär ekonomi och att den kommer att behövas under överskådlig tid. Det vi behöver fokusera på är att få bort den plast som kan och bör materialåtervinnas. Samtidigt finns det plaster som på grund av sin sammansättning bör plockas bort ur kretsloppet, och då är energiåtervinning ett mycket bra sätt att göra det. Giftiga organiska ämnen som finns i avfallet destrueras i pannorna och tungmetaller samlas i förbränningsaskan. På global nivå är dumpning och bristfälliga deponier ett stort problem. Här har FN pekat på förbränning av restavfall med återvinning av energi som en lösning. I Sverige har vi kommit långt och enbart några enstaka procent av svenskarnas avfall hamnar på deponi. Anledningen är att Sverige var tidigt ute med att satsa på avfallsförbränning, vilket är till nytta för både miljö och klimat. Utsläppen av växthusgaser från deponier minskar i takt med att dessa avvecklas och restavfall ersätter fossila bränslen i produktionen av el och fjärrvärme. Faktum är att energiåtervinning från restavfall och storskalig fjärrvärme är en av de främsta orsakerna till att Sverige har kunnat minska utsläppen av klimatgaser. Men vi behöver ta fler steg. Vad gäller materialåtervinning av plastförpackningar i Sverige krävs åtgärder i hela avfallskedjan, exempelvis att produkter måste utformas så att de blir enkla att sortera den dag de blir avfall. För att komma tillrätta med problemen krävs, precis som Johnsson och Tunberg skriver, en tydlig strategi från regeringen och samarbetspartierna för skapandet av en cirkulär plastekonomi. Jonsson och Thunman uppger att endast 8 procent av plasten i Sverige återvinns, och här vill och kan energibranschen vara med och öka den siffran. Vid de två avfallseldade kraftvärmeverk som Stockholm Exergi driver etableras just nu sorteringsanläggningar där plast, metall och matavfall i hushållsavfall kommer att sorteras ut med avancerad teknik. Bara i Bristaverket utanför Märsta räknar vi med att kunna sortera ut 18.000 ton plast varje år, och skicka denna till materialåtervinning. Men trots medborgarnas källsorterande, och efter avancerad eftersortering, så kommer det ändå att kvarstå en rest som är lämplig att förbränna till exempel på grund av att den är förorenad och inte bör användas i nya produkter. Vårt mål är att det är denna sorteringsrest och ingenting annat som ska användas för produktion av el och fjärrvärme i högeffektiva kraftvärmeverk. Det är hit vi är på väg, till ett läge där materialåtervinningen ökar, utsläppen av fossil koldioxid minskar i kraftvärmeverkens skorstenar när plast sorteras ut, och biogas kan produceras av matavfallet. När vi blickar framåt ser vi också en möjlighet att lägga till koldioxidavskiljning vid avfallsanläggningar och därmed skapa kolsänkor. Samma teknik börjar testas nu under vintern vid biokraftvärmeverket i Värtan. Att förbjuda förbränning av restavfall med återvinning av energi som Johnsson och Thunberg föreslår är fel väg att gå. Energiåtervinningen av avfall kommer att avveckla sig självt den dag det inte behövs. Men förbränning av restavfall som inte kan tas om hand på annat sätt kommer att behövas både i Sverige och omvärlden under överskådlig tid. 18 oktober 2019 Debattartikel Filip Johnsson, professor i uthålliga energisystem, Chalmers tekniska högskola och Henrik Thunman, professor I termokemisk omvandling, Chalmers tekniska högskola: ”Så kan plast återanvändas i stället för att eldas upp” Repliker Ulf Wikström, hållbarhetschef på Stockholm Exergi: ”Förbränning av plast kommer att behövas under överskådlig tid” Lsutreplik från Filip Johnsson och Henrik Thunman: ”I princip skulle all plast kunna återvinnas”


Erik Helmerson: Alla svenska barn ska ha tillgång till sitt eget språk

Summary: Små barn får inte lära sig svenska när de hålls hemma från förskolan. En obligatorisk språkförskola skulle utjämna skillnaderna.

Ekots granskning på tisdagen kan få det att snurra i ett liberalt huvud. Det handlar om barn och integration. Men också om synen på statens roll i uppfostran. I socialt utsatta områden går färre barn i förskolan än i landet som helhet. I Järvaområdet i Stockholm är det 11 procent av barnen som hålls hemma. Där finns också ett ”nätverk av föräldrar” som aktivt väljer att hålla barnen hemma tills de får skolplikt. Enligt den liberala instinkten är huvudregeln klar: Den som vet bäst vad ett barn behöver är föräldrarna. Att tvinga småbarn bort från familjen in i en statlig (eller kommunal) institution är spontant motbjudande. Å andra sidan: Sverige står mitt i en massiv integrationsutmaning (förlåt att jag använder det fasansfulla u-ordet). Språket är en av de viktigaste nycklarna för att klara skolan och därmed hitta en plats i samhället. Små barns superkraft att suga i sig och lära ett nytt språk är avundsvärd för alla oss som på äldre dagar svettats över gloslistor och grammatikböcker. Men det förutsätter att barnen kastas ut i språkhavet och lär sig att simma i det. Radioinslaget talar i stället om barn som föds och växer upp i Sverige men knappt hör svenska förrän de omfattas av skolplikten. Det är själva definitionen av att hamna på efterkälken. Obligatorisk förskola från småbarnsåldern vore ett enormt ingrepp i föräldrars frihet. Å andra sidan har samhället en plikt att ingripa när denna frihet blir skadlig för barnen. Vad kan man kalla det om barnen berövas det språk som talas i landet där de bor? En kompromiss skulle kunna vara den obligatoriska språkförskola som Alliansen gick till val på, som blev en av punkterna i januariavtalet och som nu ska utredas. Det är inga enkla frågor som utredaren ska svara på. Vilka barn ska gå i språkförskolan? Hur länge ska de gå där? Hur görs urvalet? I Danmark finns redan systemet; där är det kommunen som testar alla barn som inte går på vanlig förskola. Har de problem med språket erbjuds de språkförskola 30 timmar i veckan, om föräldrarna nobbar minskas barnbidraget. Det kanske inte är världens bästa system, men det är bättre än att göra ingenting, låta tusentals barn hamna efter sina jämnåriga och hoppas att de kommer i kapp när de väl börjat skolan. En detalj bara: Formuleringen i januariavtalet gör gällande att det som ska utredas är ”rätt till obligatorisk språkförskola”. Vad är det för nyspråk? Inte ens utbildningsminister Anna Ekström fattar vad det betyder, framkom det i radion. Skicka upphovspersonen i språkförskola, helst under sommarlovet.


Mer än hälften av alla svenskar bär på övervikt

Summary: Drygt hälften av Sveriges befolkning är överviktig – och i vissa grupper är det ännu fler. Förekomsten av fetma har tredubblats sedan 80-talet, enligt Folkhälsomyndigheten. – Det är ett nationellt problem, säger socialminister Lena Hallengren.

Lägesbeskrivning: Sedan 80-talet har vi gått upp med sju kilo i snitt. 34 procent av svenskarna är överviktiga i dag och 16 procent har fetma. – Det vi ser är en viktökning i alla grupper i samhället, säger Pia Lindeskog, utredare på Folkhälsomyndigheten. Men ökningen är olika stor i olika grupper. Lågutbildade och landsbygdsbor väger i snitt mer än högutbildade och stadsbor. Bland svenskar med endast grundskoleutbildning är två tredjedelar överviktiga eller feta. Generellt över landet finns det ett samband med antal invånare i en kommun – ju färre desto fler överviktiga. Fetman kostar samhället 70 miljarder kronor per år i hälso- och sjukvårdskostnader och produktionsbortfall, enligt en uträkning som Folkhälsomyndigheten gjort. Att väga för mycket ökar risken för sjukdomar som diabetes, hjärt- och kärlsjukdomar, muskel och ledsjukdomar och flera cancersorter. Enligt Cancerfonden är 4 procent av alla cancerfall kopplade till övervikt och fetma. Om vi fortsätter att bli tyngre kommer allt fler att drabbas av cancer, menar Cancerfonden.  Överviktsforskaren Claude Marcus, medicinskt ansvarig på Centrum för vikthälsa på Barnsjukhuset Martina, förklarar att alla kroppar har en vikttermostat som kämpar efter att nå en viss vikt. – Det gör det väldigt svårt för vissa att hålla en normalvikt. Nästan alla skulle dock kunna göra det om de åt rätt. Några skulle utveckla fetma ändå, men det är en liten andel. – Problemet är att vi har ett samhälle som gynnar ett ohälsosamt leverne. Vi har alltid tillgång till något gott att äta – då äter vi lätt lite för mycket. Han pekar på söta drycker som en av orsakerna till viktuppgången och att läskkonsumtionen måste minska. – De flesta människor bör också bara äta tre gånger om dagen. Sverige är ju mellanmålets och fikans förlovade land – att äta mellan måltiderna ökar kraftigt risken för fetma. Pia Lindeskog tror också att den ständiga tillgången till onyttig mat är den främsta orsaken till att vi väger allt mer. – Vi har godis i kassorna och tillgång till snabbmat dygnet runt. Vi har också byggt bort den fysiska aktiviteten, förr fick man den ofta på jobbet eller på vägen dit. Nu förväntas man sköta den på sin fritid vilket många inte har ork eller tid till, säger hon. Claude Marcus menar att viktuppgången i befolkningen inte bara kan läggas på de enskilda individerna. – Självklart har alla ett ansvar för sin egen hälsa – men man kan inte säga att det är individens ansvar när det handlar om halva befolkningen. Det är ju inte så att vi är dummare, har sämre karaktär eller är sämre föräldrar i dag än för 20 år sedan. För att överbrygga de socioekonomiska klyftorna tror han att skolhälsovården och BVC behöver förstärkas. – Det är viktigt att identifiera att ett barn håller på att utveckla övervikt så tidigt som möjligt. Det är dock inte alltid negativt att ha några extrakilon, för äldre kan det vara bra. – Är man över 60 är det inte så farligt att vara lite överviktig. För vissa sjukdomar har det visat sig att det till och med är positivt, säger Claude Marcus. Pia Lindeskog efterfrågar en nationell samordning för att minska viktuppgången i befolkningen. – Vi har föreslagit att man utreder vilka ekonomiska styrmedel på livsmedelsområdet, till exempel sockerskatt, som är mest effektiva och att marknadsföring om ohälsosam mat till barn ska begränsas. Socialminister Lena Hallengren slår fast att viktuppgången bland svenskarna är ett nationellt problem. – Här behöver vi göra flera saker samtidigt. Det handlar till exempel om att se till att barn får hälsosamma levnadsvanor, som de sen tar med sig resten av livet. Samtidigt är det viktigt att det här inte blir en moralfråga, att det inte blir en skam kring övervikt. Det finns redan alldeles för mycket hets kring den perfekta kroppen, och politiken för god hälsa får inte bidra till den. Vad gör ni? – Sen 2018 är hälsosamma levnadsvanor vad gäller kost och fysisk aktivitet ett av Sveriges folkhälsomål. Det är en viktig politisk markering och inriktning. Sen måste vi jobba på flera håll. BVC gör ett viktigt arbete med att ge föräldrar rätt redskap när barnen är små, från och med den här höstterminen har alla grundskolor mer idrott i skolan och exempelvis fysisk aktivitet på recept är en väg för att minska hälsorisker som högt blodtryck.  Så gjordes undersökningen • Statistiken baseras på uppgifter från 40.000 personer i åldrarna 16-84 år. Folkhälsomyndigheten har beräknat BMI efter självrapporterade uppgifter om längd och vikt. Fotnot: BMI har fått kritik för att inte ta hänsyn till hur vikten är fördelad på kroppsfett och muskelmassa. Formeln ger också längre personer automatiskt ett högre BMI än kortare med samma kroppsform – vilket kan vara en av orsakerna till att fler män klassas som överviktiga än kvinnor. Midjemått eller bukhöjd anses vara bättre mått på skadlig övervikt eftersom det är kroppsfettet kring buken och framför allt i organen som är farligast.