Forskning: Mobilen inget orosmoment i klassrummet

Summary: Det är i undervisningens ”mellanrum” som elever använder sina smarta telefoner. Det visar ett svensk-finskt forskningsprojekt om det uppkopplade klassrummet. Forskarna har filmat elever och deras mobiltelefoner på plats i klassrummet.

Ungdomars mobilanvändande utvecklas i en rasande fart. Samtidigt har just mobiltelefonerna blivit ett slags symbolfråga för arbetsro i klassrummet. Många har åsikter, men ingen utanför klassrummen har egentligen vetat hur det ser ut där. Förrän nu. Ett svensk-finskt forskningsprojekt har under tre års tid närstuderat det uppkopplade klassrummet på plats under lektionerna. – Våra forskningsresultat stämmer inte alls med mediebilden av mobiltelefonen som ett orosmoment i klassrummet som pockar på uppmärksamhet och stör undervisningen, säger Christina Olin-Scheller, professor i pedagogiskt arbete vid Karlstads universitet. Det är främst under lektionernas ”mellanrum” som mobiltelefonerna används, enligt den här forskningen. Det kan vara när eleven gjort färdigt en uppgift och väntar på en ny genomgång. Telefonerna bidrar då snarare till ett lugn i klassrummet. – Att elever ägnar sig åt andra saker än arbetsuppgifterna är i sig inte nytt. Tidigare kanske man började småprata med bänkgrannen. Nu smyger man upp sin mobiltelefon i stället, säger Marie Tanner, lektor i pedagogiskt arbete. En sak som förvånat de två forskarna var att mobiltelefonerna märktes väldigt lite i klassrummet. När de användes var det så diskret att det knappt gick att upptäcka. Allt gjordes snabbt, anpassat till situationen för att inte märkas eller störa. – Vi ser, i de klassrum vi studerat, att lärare och elever oftast kommer överens om hur mobilen ska användas. Vi har sett väldigt lite konflikter om telefonerna. Man löser det tillsammans, säger Marie Tanner. Det har inte varit något problem att få elever att ställa upp, trots att forskarna varit på plats i klassrummen och filmat under lektionerna. Fokuseleverna har dessutom fått en app på sin telefon som registrerar allt de gör. Mobilskärmen speglas på en dator i ett angränsande rum. Även fokuselevernas datorer i klassrummet har filmats. Forskarguppen har sammanlagt 160 timmar film som redigerats ihop, studerats och analyserats. Något liknande forskningsprojekt har inte gjorts tidigare. – Vi ser precis vad som händer och vad eleverna gör, vad som hänt innan och vad som händer efteråt. Det gör att vi fått ett helt unikt material. Tidigare undersökningar har inte studerat vad eleverna faktiskt använder sina mobiler och sina datorer till i klassrummet, säger Christina Olin-Scheller. Större delen av lektionstiden, cirka 90 procent, användes inte mobiltelefonerna alls. Och när de användes så var det oftast för att söka information eller för mer sociala konversationer i de naturliga pauser som uppstod under undervisningen. Kan man dra några allmänna slutsatser om mobilanvändandet i gymnasiet utifrån studien? – Den bild vi får från de svenska och finska klassrummen är ganska entydig, även om vi inte kan dra några statistiskt generaliserbara slutsatser, säger Marie Tanner. Forskarna menar att den smarta telefonen blir nästan som en förlängning av kroppen för dagens ungdomar. Den öppnar ett fönster till varje elevs privata sfär, men ger samtidigt eleven en mycket större tillgång till omvärlden. Snapchat är den absolut dominerande användningen med åtta procent av tiden, följt av informationssökning, Facebook och Messenger. Forskarna ser inga större skillnader mellan pojkar och flickor eller mellan svenska och finska elever i hur de använder telefonerna. Däremot varierar användningen mellan elever. Sammanlagt är det ett femtontal fokuselever som följts under skoldagar på olika typer av lektioner. En av fokuseleverna är Tilda som går sista året på ett studieförberedande program. Hon använder mobiltelefonen under ungefär en tiondel av lektionstiden. Oftast handlar det om snabba meddelanden till kompisar och uppdateringar på Snapchat. Men hon använder även telefonen för att söka information i skolarbetet. Telefonen blir också en länk till kompisar utanför klassrummet. Till exempel har hon en Snapchatkonversation med en klasskompis som försovit sig och som ber Tilda meddela läraren. Konversationen pågår samtidigt som Tilda intresserat följer en föreläsning om olika filosofiska inriktningar. När Tilda själv låg hemma sjuk blev mobiltelefonen ett sätt för henne att närvara i klassrummet. En kompis höll henne underrättad om vad som hände under föreläsningen om filosofi. Tilda medverkade med frågor och kommentarer. – Klassrummet är en viktig plats för elever. Det är där man träffar kompisar. Och det är där man ska lära sig saker också. Man vill inte missa vad som händer, säger Marie Tanner. Tanken från början var att följa mobilanvändandet men ganska snabbt insåg forskarna att de även måste ta med datorerna. Så man studerade hela det uppkopplade klassrummet. – Det handlar om ett relationsbyggande som pågår hela tiden. Vi måste ta diskussionen hur vi hanterar detta i det fysiska rummet, vare sig det handlar om klassrummet vid middagsbordet eller i tv-soffan på kvällen, säger Marie Tanner. Förutom att filma eleverna har forskarna gjort djupintervjuer med fokuseleverna. De är väldigt medvetna om hur de använder mobilen. De har full koll på om det finns wifi tillgänglig eller inte – för att slippa slösa på sin egen datamängd. – Vi är fascinerade av hur mycket eleverna reflekterar över mobilanvändningen. De är inte alls aningslösa. Alla har sina egna strategier för hur de ska hantera telefonen. Ungdomarna är verkligen en underskattad resurs för att ta diskussionen vidare, säger Christina Olin–Scheller. Ibland kan eleverna bli lite stressade över kraven på att vara tillgängliga och på att svara omedelbart på olika typer av meddelanden. – Chattandet är otroligt viktigt för dem. Det handlar mycket om att skapa relationer och att stötta sina kamrater, säger Marie Tanner. En fråga som däremot spelar minimal roll är vilket märke eller modell telefonen har. Mobiltelefonens status är en ickefråga för de intervjuade eleverna, enligt forskarna. Studien har gjorts på gymnasiet eftersom forskningsmetoden kräver ganska mycket av elevernas medverkan, vilket kan vara lättare för äldre elever. Tror ni att ni fått samma resultat i grundskolan? – Pilotstudier har genomförts på videomaterial från högstadieskolor både i Sverige och i Finland. Mobilerna verkar där användas på i stort sett liknande sätt som på gymnasiet. Utvecklingen går dock snabbt, användningsmönster och vilka appar man använder har förändrat sig mycket över några års tid, säger Marie Tanner. Forskarna menar att satsningen på att digitalisera skolan skett utan fördjupande diskussion om hur digitaliseringen ska gå till och vad den ska användas till. De talar om ett paradigmskifte med många olika aktörer, intressen och agendor som skolorna och lärarna har att navigera bland: Datorföretagen som vill sälja datorer. Andra företag som vill sälja mjukvaror eller utbildning. Ytterligare andra som vill sälja supporttjänster. Skolpolitiker och tjänstemän som vill ut med datorer i klassrummen för att kunna bocka av sin digitaliseringsstrategi. – Sedan lämnas lärarna ensamma med att finna nya undervisningsformer utan fördjupad diskussion om vad det innebär eller varför. Det är arbetskrävande och kan skapa frustration hos lärarna, säger Marie Tanner. De två forskarna har reagerat på att omvärlden har en positiv syn på datorer i skolan, vilket det också satsats väldigt mycket pengar på, medan det samtidigt i debatten ofta finns en kritisk syn på mobiler i skolan. – Båda kan användas både socialt och för lärande och är olika uttryck för samhällets och skolans uppkoppling. Vi tycker att debatten kunde vara lite mer nyanserad. Kanske borde vi i stället diskutera vad uppkopplingen innebär för undervisningen, lärandet och det sociala samspelet i klassrummet, säger Marie Tanner. Forskarna pekar på att digitaliseringen kan möjliggöra en ganska stor grad av individanpassning. Elever kan utföra sina uppgifter när som helst och var som helst. De hittar sina egna sökvägar till fakta. Men detta sker också ”under lärarens radar”, vilket innebär nya utmaningar. – Digitaliseringen minskar inte ansvaret för läraren. Snarare ökar den ansvaret för att ta ett ledarskap i klassrummet, säger Christina Olin–Scheller.  Uppkopplade klassrum Ett svensk-finskt forskningsprojekt som under tre år ingående ska studera hur elever använder sig av sina smarta telefoner och skolans datorer i klassrummet. I Sverige har studien genomförts i en medelstor svensk stad, på både studieförberedande och yrkesförberedande program på gymnasiet. I Finland på tre orter i huvudsakligen svenskspråkiga orter, motsvarande studieförberedande program. Ett femtontal fokuselever har filmats och intervjuats. Projektet är en kvalitativ studie som ska leda till ökade kunskaper om smarta telefoners roll i klassrummet med hjälp av videoinspelningar, fältanteckningar och intervjuer. Projektet avser också att utveckla forskningsmetodiken på området. Forskningsprojektet är ett samarbete mellan Karlstads universitet och Helsingfors universitet och Åbo akademi i Vasa.


”Här är vallöftena som vi i metoo-uppropen vill se”

Summary: DN DEBATT 6/3. Vi har tagit fram sju gemensamma åtgärdsförslag som vi menar kan bidra till att skapa ett samhälle fritt från sexism, sexuella trakasserier och övergrepp. Vi menar att dessa förslag utgör utmärkta vallöften för de politiker som säger sig vilja se ett tryggare Sverige, skriver initiativtagare och administratörer från 65 metoo-upprop.

Hösten 2017 slog #metoo ned i Sverige. Uppropen skakade om, kanske för att det utbredda samhällsproblem och den otrygghet tusentals vittnade om hade gått många förbi. Folkrörelsen #metoo upphörde inte när hashtaggen slutade trenda. I dag samarbetar initiativtagare och administratörer från hela 65 #metoo-upprop för ett jämställt och tryggare samhälle. Tillsammans samlade vi ihop hundratusentals röster som krävde ett slut på sexism, sexuella trakasserier och övergrepp. Under årets valrörelse pekar mycket på att den ökade otryggheten i samhället blir den viktigaste valfrågan. Vi hoppas att det innebär att samtliga politiker tar den otrygghet tusentals vittnade om under #metoo på allvar och kommer med förslag på åtgärder för ett jämställt och tryggare samhälle. Ett lämpligt första steg är att samtliga riksdagspartier röstar för en ny sexualbrottslagstiftning som bygger på samtycke och oaktsamhet, när propositionen läggs fram under våren. För att underlätta politikernas arbete med att skapa ett samhälle fritt från sexism, sexuella trakasserier och övergrepp har samordningsgruppen för #metoo-uppropen tagit fram sju gemensamma åtgärdsförslag. Vi menar att dessa utgör utmärkta vallöften för de politiker som säger sig vilja se ett tryggare Sverige. 1. Använd #metoo-uppropens expertis i statliga utredningar. Ett antal utredningar har aviserats sedan höstens #metoo-upprop. Bland annat ska Jämställdhetsmyndigheten samla och sprida kunskap om sexuella trakasserier och en utredning om effektivare sanktioner mot arbetsgivare som nonchalerar övergrepp på sin arbetsplats ska tillsättas. Använd #metoo-uppropens breda och samlade kompetens genom att inkludera oss i referensgrupper och göra oss till självklara remissinstanser i relevanta utredningar. Vi ser fram emot att bistå både dessa och fler utredningar som kopplar till den problematik uppropen uppmärksammat. 2. Satsningar på sex-, samlevnads- och samtyckesundervisning. Enligt läroplanerna ska frågor som rör sexualitet, kön, jämställdhet och relationer integreras i de flesta skolämnen och genomsyra all verksamhet. Trots detta visar en undersökning från Skolinspektionen att få skolor har en tillräckligt bra sex- och samlevnadsundervisning och att värdegrundsarbetet inte är kopplat till detta. Därför bör sex-, samlevnads- och samtyckesundervisning införas som obligatoriskt ämne i samtliga utbildningar för all förskole- och skolpersonal. Skolverket bör också införa en särskild satsning inom ramen för det Nationella skolutvecklingsprogrammet. 3. Inför nationell visselblåsarfunktion för landets skolor. I den nuvarande skollagen ligger arbetet med att hantera anmälningar om sexuella övergrepp i skolan utanför Skolinspektionens mandat. Regeringen har uttryckt en vilja att skärpa skollagen så att Skolinspektionen ska ha möjlighet att belägga skolor med vite för bristande arbete mot sexuella trakasserier. Vi ställer oss bakom förslaget och vill dessutom att Skolinspektionen inför en nationell visselblåsarfunktion dit utsatta elever och skolpersonal kan vända sig för hjälp och för att anmäla skolor där sexuella övergrepp och trakasserier förekommer. 4. Obligatoriska utbildningsmoment kring sexuellt våld. Alltför många brottsoffer vittnar om undermåligt bemötande, vilket ökar risken för ytterligare traumatisering. I dag är det till exempel inte obligatoriskt på polisutbildningen att genomgå en utbildning i vad som kännetecknar sexuellt våld och vanliga traumareaktioner hos brottsoffren. Vi kräver att obligatoriska utbildningsmoment kopplat till sexism, destruktiva könsroller, samtycke, sexuellt våld och korrekt bemötande av utsatta införs på samtliga utbildningar där yrkesverksamma möter sexualbrottsoffer, såsom jurister, poliser, socionomer, personalvetare och vårdpersonal. Vi vill också se särskilda satsningar på obligatorisk vidareutbildning för redan verksamma inom dessa yrken. 5. Ökad satsning på stöd och behandling. Vi vill se ökade och riktade anslag till vården och kvinnojourer för skydd, verksam psykologisk behandling och medicinsk vård för fysiska skador till alla som utsätts för sexualbrott, våld i nära relationer och förtryck i hederns namn. Detta är i synnerhet viktigt för de som utsätts för upprepade övergrepp och behöver hjälp att ta sig ur situationen och därefter bearbeta sina upplevelser. Vi vill också se ökad tillgänglighet till ekonomiskt stöd för utsatta. Brist på pengar ska aldrig vara ett hinder för frihet från övergrepp, oavsett om det handlar om att lämna sin partner, en anställning eller ta sig ur prostitution. 6. Skärpta krav på aktiva åtgärder och rapportering i arbetslivet. Alla arbetsgivare måste arbeta förebyggande så att ingen riskerar att bli utsatt för sexuella trakasserier, men en undersökning från Diskrimineringsombudsmannen (DO) visar att bara en av sex arbetsgivare känner till kravet på aktiva åtgärder. Vi vill se skärpta krav på det preventiva arbetet, till exempel att det integreras i bolagsstyrningen och redovisas utförligt. I dag tillhandahåller DO inte heller tillräckligt bra material som stöttning. Det finns inspirerande politiska förlagor inom anti-korruptionsområdet som haft reell påverkan, bland annat UK Bribery Act med tillhörande checklistor och riktlinjer för lämpliga förfaranden, som hjälper företag att följa lagen. 7. Utred fler anmälningar om sexuella trakasserier i arbetslivet. DO har ansvaret att följa upp anmälningar om en arbetsgivare inte uppfyllt sin skyldighet att utreda och vidta åtgärder mot sexuella trakasserier. DO driver dock endast vidare prejudicerande fall och övrigt utredningsansvar läggs på lokala antidiskrimineringsbyråer med små resurser, som dessutom inte finns i hela landet. För få anmälningar leder därför till utredningar, tillsynsåtgärder och sanktioner mot arbetsgivare. Vi vill se en satsning så att avsevärt fler anmälningar om sexuella trakasserier utreds. Fler arbetsgivare måste få kännbara konsekvenser när de brister i sitt arbetsgivaransvar. Frågan om ett jämställt och tryggare samhälle är angelägen för alla, oavsett partitillhörighet. I dag tisdag arrangerar samordningsgruppen för de 65 #metoo-uppropen ett möte på Historiska museet, dit vi bjudit in jämställdhetsminister Åsa Regnér för en fördjupad dialog kring hur vi tillsammans kan lösa detta samhällsproblem. Det är vi alla skyldiga de hundratusentals som har skrivit under och stöttat #metoo-uppropen för ett slut på sexism, sexuella trakasserier och övergrepp – i skolan, i hemmet, på våra arbetsplatser och i samhället i stort. Alla undertecknare Artikeln undertecknas av en samordningsgrupp som består av initiativtagare och administratörer från 65 #metoo-upprop. Några undertecknar med namn här, andra har valt att vara anonyma. #akademiuppropet, akademikernas upprop #allmänhandling, myndighetsvärldens upprop Anna Toss Elin Törnqvist Ingrid Mårtensson Marika Hjälsten Ninna Trottner #arbetsfel, HR och personalvetarnas upprop Elin Lundqvist Tracy Lorentzson #banaväg, transportbranschens upprop #bortabrahemmavärst, upprop mot sexuellt våld i hemmet Hanna Kaiser Barnes Karin Tennemar #dammenbrister, finlandssvenska uppropet #deadline, journalisternas upprop Emma Lindqvist Johanna Lindqvist Förlags-, bok- och litteraturvärldens upprop (utan hashtag) #givaktochbitihop, försvarets upprop #hjälpaintestjälpa, personliga assistenters upprop #ickegodkänt, skolpersonalens upprop Marika Lövström Sofia Lundström Sofie Boström Ulrika Konstig #ikulturarbetarnasrum, kulturarbetarnas upprop Astrid Andersson Lilliehorn Noomi Riedel #imaktenskorridorer, politikernas upprop Carina Benjaminsson Lina Stenberg #inationensintresse, Uppsalastudenternas upprop Cecilia Tiscornia Emilia Wittfooth Karolina Andersdotter Sofia Ludén #intebättreförr, pensionärernas upprop #intedinhora, kvinnor och transpersoner i prostitution #inteförhandlingsbart, fackföreningsrörelsens upprop #inteminskuld och #påvåravillkor, bank-, finans- och försäkringsbranschens hopslagna upprop Hilma Björk Louise Thilander #killtheking, hårdrockarnas upprop #konstnärligfrihet, yrkesverksamma inom bild- och formkonsten #larmetgår, räddningstjänstens upprop #lexlotta, upprop mot våld i hemmet Maria Hallenius #listanärstängd, nattklubbsbranschens upprop #lättaankar, sjökvinnornas upprop Cajsa Fransson Frida Wigur Linda Svenson #medvilkenrätt, juristernas upprop Caroline Snellman Emma Fagervall Ida Kjos Maria Nääv #metoobackstage, kvinnor bakom scen och kamera Anna Velander Gisslén Åsa Kalmér Modebranschens upprop (utan hashtag) #nomore, skoledarnas upprop #nustickerdettill, vårdpersonalsuppropet #närmusikentystnar, musikbranschens upprop #nödvärn, polisernas upprop Kerstin Dejemyr Maria Larsson Meta Broddare #omniberättarlyssnarvi, psykologernas upprop Amanda Simonsson Charlotte Ulfsparre Johanna Ekdahl #orosanmälan, socialarbetarnas upprop Frida Svensson Linda Gustafsson Marion Hellgren Ninni Carlsson Stina Birgegård #påminvakt, bevakningsbranschens upprop #rättattbearbeta, uppropet för adekvat vård efter övergrepp Samordningsgruppen (ej knutna till ett specifikt upprop) Elin Andersson Emmy Lilliehorn Ida Östensson Linda Sandberg Maria Sandgren #sanningenskagöraerfria, det frikyrkliga uppropet Caroline Jörnland Esther Kazen Karin Ingridsdotter #sistabriefen, reklam-, pr- och kommunikationsbranschens upprop Elin Ahldén Ellinor Ekström Maja Stridsberg Mimmi Sköldberg #sistasetet, träningsbranschens upprop #sistaspikenikistan, byggbranschens och arkitekternas upprop Cajsa Winge Emmelie Renlund #skrattetihalsen, komikernas upprop #skiljagnarnafrånvetet, de gröna näringarnas upprop Annika Bergman Matilda von Rosen #slutavverkat, skogsbranschens upprop #slutvillkorat, kvinnor med normbrytande funktionalitet eller funktionsnedsättning Denise Cresso #slådövörattill, dövcommunityts upprop Mia Modig Elsa Brunemalm Malin Kvitvær Jannicke Kvitvær #ståuppigen, kampsportarnas upprop #teknisktfel, teknikbranschens upprop Linda Rydén Linda Sandberg Jessica Nettelblad Johanna Mannung Julia Ekholm Sara Jonasson #theshowisover, cirkusvärldens upprop #timeout, idrottsrörelsens upprop Isabelle Widmark #tystdansa, dansarnas upprop #tystdiplomati, utrikesförvaltningens upprop #tystiklassen, skolelevers upprop #tystnadtagning, skådespelarnas upprop Louise Raeder #underytan, upprop mot hedersrelaterat våld och förtryck Galaxia Elias #utanskyddsnät, kvinnor och icke-binära i beroende, missbruk, kriminalitet och prostitution #utantystnadsplikt, läkarnas upprop Sandra Zetterqvist Tilander Stina Salander #utgrävningpågår, arkeologernas upprop Petra Aldén Rudd #vardeljus, Svenska kyrkans upprop Anchi Björck Anne Sörman Jenny Nordström Jiang Millington #vikokaröver, restaurangbranschens upprop Anonym Chimen Asadi Hanna Nordberg #virivermurarna. Kriminalvårdens upprop Malin Isaksson Mia Blomberg Katarina Eman Risberg #visjungerut, sångerskorna upprop #visparkarbakut, hästnäringens upprop Caroline Crafoord Mika Thalén #vispelarintemed, speluppropet #vårdensomsvek, patienternas upprop Natalia Valiente Vecchio #youthworktoo, fritidsledarna och ungdomsverksamhetsuppropet #ålandockså, ålänningarnas upprop 6 mars 2018 Läs fler artiklar på DN Debatt.


E-teknik enda chansen för skolan att förbättras

Summary: Skolan utvecklas inte beroende på att vi inte kan, utan för att vi inte vill. Lärarhögskolor och lärarfack vägrar modernisera och effektivisera vårt undervisningssystem. Med modern teknik kan vi skapa en skola där alla elever får förstklassig utbildning.

Det finns ingen annan effektiv och hållbar lösning på skolproblemet än att använda modern teknik. Lösningen är att ersätta läraren som undervisare med en kunskapsdator, som med dygnet runt-kapacitet kan ge varje elev personifierad och likvärdig kunskapsundervisning av högsta kvalitet. Sådan teknologi finns tillgänglig. Ett exempel är The Khan Academy som undervisar cirka 100 miljoner elever i 190 länder. Men detta kräver en ny organisation och utökat kursinnehåll för att motsvara den moderna tidens krav. Frågan har utretts av två internationella Unesco-kommissioner. Med deras förslag och med modern teknik kan vi skapa en skola där samtliga elever får en individuellt anpassad, förstklassig, likvärdig och modern utbildning på heltid. Alla skolor oavsett var de är belägna kan få samma kvalitet. Dessutom skulle skolkostnaderna kunna halveras. Varför i hela friden gör vi inte så? Svaret är enkelt. Skolutveckling leds och styrs av lärarhögskolor och lärarfack som har enorm politisk makt. De vägrar att modernisera och effektivisera vårt undervisningssystem och acceptera att skolan måste utvecklas på samma sätt som alla andra samhällsinstitutioner har gjort – ofta med stora, svåra och smärtsamma förändringar. 2015 års Skolkommission var närmast ett fiasko och kunde inte komma upp med något matnyttigt för skolutvecklingen eftersom den moderna teknikens möjligheter att förbättra skolan ignorerades. Skolan ligger i dag på en utvecklingsnivå som är jämförbar med att Volvo fortfarande skulle producera PV444, Ericson Cobra-telefonen och Halda bygga handskrivmaskiner. Det är katastrofalt för eleverna, föräldrarna, samhället, näringslivet och Sveriges framtid och ansvarslöst av skolansvariga att inte utreda och utnyttja de enastående goda möjligheterna som finns att med modern teknik skapa en jämlik, förstklassig och samhällsbyggande skola. En sådan också kan verksamt bidra till att hållbart lösa dagens svåra ungdoms-, välfärds- och immigrationsproblem. Är detta inte ens värt att diskutera? Fredrik Johansson nämner i sitt inlägg att det spås att ett av världens största framtida företag blir ett utbildningsföretag. Det med största sannolikhet riktigt. Det finns fortfarande möjlighet att det företaget blir svenskt – om vi agerar snabbt.


Lär nyanlända engelska i stället för svenska

Summary: Resurserna för språkundervisning vid integrationen är överbelastade både när det gäller ekonomi och lärare. Engelska bör därför vara det första språket att lära vid integrationen av nyanlända. Svenska behöver bara de som stannar varaktigt i Sverige lära sig.

”Tala är silver men tiga är guld.” Det gamla talesättet fungerar dock inte alltid. Ibland är det nödvändigt och bra att lyssna och förstå, men det är ett stort handikapp att inte kunna uttrycka sig begripligt på ett språk som merparten i Sverige och större delen av Europa förstår. Varför inte satsa på ett språk som alla måste lära sig förr eller senare? Oavsett om du studerar, arbetar eller sköter hemmet är engelska ett måste för att klara vardagen. Resurserna för språkundervisning vid integrationen är överbelastade både när det gäller ekonomi och lärare. Visst är det ett politisk inkorrekt förslag, men om det förverkligades skulle det kunna lösa många sociala problem. Engelska är lättare att lära sig än svenska. Flertalet barn och vuxna förstår och/eller talar redan skaplig engelska. Så varför inte inleda integrationen med ett internationellt språk? Det är bättre att tala halvbra engelska än dålig svenska. Risken för mobbning skulle minska. Dessutom är engelska samt betydligt mer användbart om man inte stannar i Sverige. Diversifierad hemspråksundervisning som oftast saknar erforderliga resurser kan begränsas till engelska. För de som stannar i Sverige kan svenska för invandrare tillämpas som ett andra steg i integrationen.


Utred vilka ämnen som skadar kvinnor

Summary: Vilka ämnen i städkemikalier som skadar kvinnors lungor behöver snarast utredas. Vi ska inte bara bekymra oss om dem som städar i ojämlika förhållanden. Alla är lika mycket värda.

Att sprejrengöring borde förbjudas i konsumentledet avfärdar Jenny Ahlmark med att även andra rengöringsmedel kan skada kvinnors lungor. Av den studie som hon refererar till framgår att så kan vara fallet, men man vet inte varför. I vilket avseende blir kvinnors risk för lungsjukdom mindre för att man ignorerar den största hälsofaran motiverat att det också finns andra faror? Om man läser studien noggrant finner man att det helt saknas analyser av hur städkemikalier hanteras och påståendet om att också vanliga icke sprej-applicerade kemikalier skulle orsaka lungskador är mycket dåligt utrett. Därför finns det mycket goda skäl att utreda vilka ämnen som skadar kvinnors lungor. För vi ska väl inte bara bekymra oss om dem som städar i ojämlika förhållanden – alla är lika mycket värda.


Rätt peta lärarvikarie som vägrar att skaka hand

Summary: Kunskapsskolan gjorde rätt som inte lät en kvinnlig lärarvikarie fortsätta som av religiösa skäl vägrade att skaka hand med manlig arbetskollega. Vi måste slå vakt om de sekulära landvinningar som gjorts, framför allt i skolan.

Ofta när vi tänker på ordet diskriminering föreställer vi oss att det finns två aktörer – ”diskriminören” och den diskriminerade. Detta stämmer dock inte alltid – i vissa fall uppstår konflikter då två parter utsätter varandra för diskriminering. Ett exempel för några år sedan var ett fall med en barnmorska som vägrade assistera vid aborter med hänvisning till sin kristna tro och därför förlorade arbetet och stämde arbetsgivaren för religiös diskriminering. I det fallet dömde Arbetsdomstolen till arbetsgivarens förmån. Det skulle vara oroväckande om utfallet mellan lärarvikarien och Kunskapsskolan blir ett annat när målet ska avgöras i april. Diskussionen handlar om att lärarvikarien Fardous El-Sakka, som är troende muslim, inte fick fortsätta sin tjänst på Kunskapsskolan för att hon vägrat skaka hand med en manlig arbetskamrat, med hänvisning till sin religiösa övertygelse. Det kan sammanfattas som att hon blev diskriminerad för att hon diskriminerade. Därmed är frågan vems diskriminering som ska vara överordnad. Vem har tolkningsföreträde? Ska skolans värdegrund eller en specifik tolkning av islam gälla på skolan som arbetsplats? Min egen åsikt är att vi bör slå vakt om de sekulära landvinningar som miljoner människor offrat sina liv för att vi i dag ska åtnjuta – bland annat att utbildning och religion ska vara åtskilda. Jag känner många som utövar islam, och jag vet att deras trosutövning ger deras liv mening och får dem att varje dag gå upp ur sängen med förvissningen om att påverka världen åt en god riktning. Men i skolmiljö ska en anställd aldrig – oavsett motivering – ha rätt att diskriminera en arbetskollega eller elever. Framför allt kan man misstänka att en lärare med starka religiösa övertygelser visavi det motsatta könet får svårare att hantera manliga elever, förutom risken att läraren kan särbehandla elever på grundval av deras religiösa bakgrund. Det går att ifrågasätta om en medlem i högerpopulistiska partier kan fungera som skollärare. På samma sätt måste man få diskutera om en övertygelse om att de som inte delar ens egen religion är fördömda verkligen är förenlig med skolans värdegrund. Vad är det som bör gälla inom skolområdet? Är läraren där först och främst i egenskap av representant för sitt kön, sin hudfärg, sin sexuella läggning, sin politiska och religiösa tillhörighet – eller är hen där som representant för skolväsendet? Valfrihet och frihet att bejaka sin identitet är en grundmurad del av vår liberala demokrati. Samtidigt bör olika regler gälla i hemmet, det offentliga rummet och på arbetsplatser. I skolmiljön kan inte varje individs personliga preferenser eller värderingar tillåta dem att behandla människor olika på grund av kön, etnisk härkomst, sexuell läggning eller religion. Det är centralt att varje lärare förstår det. Om vi ska kunna bevara vår demokrati och frihet måste skolan förbli ett forum där läraren representerar värdegrunden – vilka värderingar och vilken kultur som de nya generationerna ska bevara och arbeta vidare med. Jag är emot diskriminering. Därför anser jag att Kunskapsskolan i grund och botten agerade rätt.


Städning är farligt för kvinnor

Summary: En ny studie visar att kvinnor – men inte män – kan skada sina lungor permanent av att använda rengöringsmedel vid städning. Förändringar måste ske både i hemmen och på arbetsmarknaden för att förhindra denna orättvisa som många kvinnor utsätts för.

Förra veckan publicerades i flera nyhetsmedier, bland annat Sveriges Television, resultatet av en norsk studie som visar att kvinnor kan bli sjuka av städning. Anledningen är att rengöringsmedlen kan skada lungorna permanent och risken för astma hos kvinnor ökar redan vid städning en gång i veckan. Mäns lungor verkar däremot inte skadas, vilket kan förklaras med att deras lungor tål kemikalier bättre. Att vara kvinna och arbeta som städare kan enligt studien jämföras med en storrökares lungfunktion. Eftersom studien var omfattande, då forskarna hade följt över 6000 personer under 20 år, finns anledning att ta resultatet på stort allvar. Men till min förvåning har varken en diskussion eller knappt ens en reaktion på de nya rönen har märkts i medierna. Jag ser tre viktiga slutsatser att dra av studien: 1. Studiens resultat kan ses utifrån jämställdhetsperspektiv. Huvudansvaret för städning i hemmet ligger fortfarande på kvinnor. Även om jämställdheten i Sverige ökar är fortfarande skillnaderna mellan kvinnor och män stora. Enligt Statistiska centralbyrån (SCB) lade kvinnor 2014 en timme mer per dag på hemarbete än männen, och just städningen är den del av hemarbetet där kvinnor har mycket mer ansvarän män. Förutom orättvisan att kvinnor utför mer obetalt arbete och dessutom har mindre fritid, finns alltså nu bevis för att detta gör kvinnor permanent lungsjuka i högre omfattning än män. 2. Om vi också utgår från ett klassperspektiv visar studien att risken för att bli lungsjuk är hög för städare. Hälften av denna yrkesgrupp utgörs av utrikesfödda. Två tredjedelar av dem är kvinnor enligt SCB, och av samtliga städare är 75 procent kvinnor. Addera även undersköterskor där de flesta är kvinnor och som ofta har städning som en arbetsuppgift. Kvinnor inom nämnda arbeten är alltså inte bara underbetalda med stressiga arbeten. De har dessutom en högre risk än andra att förstöra sin lungkapacitet som kan ge sjukskrivning eller förtidspensionering som följd. En annan klassaspekt är att rut-avdraget i stor grad utnyttjas av hushåll med höga inkomster medan hushåll med låga inkomster knappt använder bidraget alls. Det betyder att kvinnliga städare bidrar med sin hälsa medan de som har råd att anlita städhjälp slipper bli lungsjuka. 3. Studiens resultat kan även analyseras utifrån ett miljöperspektiv. Rengöringsmedel som innehåller skadliga kemikalier skadar miljön då de kommer ut i vattendrag och påverkar andra levande organismer negativt. Den övergripande slutsatsen är att det måste ske en förändring. I praktiken innebär det att männen måste ta ett större ansvar för städning i hemmet. Jämställdhetsministern bör ta upp frågan för diskussion om hur detta kan åstadkommas. Även arbetsgivare måste ta ansvar för detta genom att sluta använda alla rengöringsmedel som kan skada de anställdas lungor. Fackliga företrädare samt Arbetsmiljöverket bör driva detta. Det bör också spridas information om hur rengöringsmedel ska hanteras för att inte riskera kvinnors hälsa och vår miljö och vilka alternativ som finns (forskarna i studien lyfter fram vatten, en mikrofibertrasa och ekologisk tallsåpa). Eventuellt behövs nya miljölagar. Det är dags att reagera och agera i denna kvinno-, klass- och miljöfråga.


Summary: REPLIK DN DEBATT 26/2. Vi går nu in i en ny budgetförhandling och vi ser inga anledningar att vänta med satsningar på vården och vårdens anställda utan ser att vi redan nu kan komma överens om hur vi ser på resurserna och behoven i vården de kommande fyra åren, skriver Jonas Sjöstedt (V), partiledare.

Det är med glädje vi ser att Socialdemokraterna nu säger att de ser problemen i vården, både resursbristen och den stora ojämlikheten. För oss är detta inga nyheter. Högerns tanke om att marknaden kunde lösa vårdens problem har inte bara misslyckats med köerna, utan också lett till att den som verkligen behöver vård nu tycks få den sist av alla. I förra årets budgetförhandlingar drev Vänsterpartiets igenom satsningar på vården på 4,7 miljarder. Det handlade om bättre arbetsvillkor, satsningar på förlossningsvården och på psykisk hälsa och psykiatri. Vi har också förbättrar möjlighet till vård för alla de som inte har råd: vi har tagit bort avgiften i primärvården för de som är över 85 och för mammografi, fördubblat tandvårdsbidraget och infört gratis medicin för barn. Vi går nu in i en ny budgetförhandling och vi ser inga anledningar att vänta med satsningar på vården och vårdens anställda utan ser att vi redan nu kan komma överens om hur vi ser på resurserna och behoven i vården de kommande fyra åren. Vi är övertygande om det blir bättre för Sveriges patienter än om Socialdemokraterna ska försöka hindra C och L från att sänka skatten ännu mer. Det som behövs för att vården ska få de resurser som behövs för att kunna ge alla en bra vård är tvärtom att de rikaste i samhället i högre grad måste vara med och finansiera vår gemensamma välfärd. Stefan Löfven missar i sin artikel hur marknadstänkandet i vården har gjort att vårdbolagens behov blivit viktigare än patienternas. De sjukaste patienterna trycks undan till förmån för de friskaste eftersom de senare är lättare att tjäna pengar på. Vårdens främsta resurs – personalen – tvingas lägga allt för mycket energi på lönsamhetskalkyler och annat pappersarbete som har följt på marknadsanpassningen i stället för att göra sitt jobb: hjälpa oss. Därför kan man i dag inte vara säker på att man får den vård man behöver. Därför stängs avdelningar, därför får den som behöver vården mest vänta på vård, därför är det brist på vårdplatser och avhopp av erfaren personal till bemanningsbolag, eller bort från vården över huvud taget. Löfven skriver påfallande lite om den viktigaste åtgärden som behövs för att skapa en sjukvård att lita på: att få stopp på vinstjakten. Regeringen har visat väldigt lite intresse för den frågan men tack vare oss kommer en utredning om hur vi tar bort vinstjakten i vården att presenteras i juni. Vår uppmaning till Stefan Löfven är att tillsammans med oss i valrörelsen 2018 ta strid för en sjukvård som sätter patientens intresse före vårdbolagens. Vår fråga nu är – varför vänta till nästa mandatperiod med att göra saker som behöver göras här och nu? Vänsterpartiet ser gärna en plan för stora satsningar på vården och då i synnerhet sådana satsningar som ger mer personal och bättre arbetsvillkor. Vi vill självklart ge rätt till heltid, slopa både allmän visstid och möjlighet för arbetsgivarna att hyvla ner personalens tider och dessutom korta arbetstiden. Så kan vi se till att svensk sjukvård håller högsta kvalitet och att den gör det för oss alla, oavsett vilka vi är eller var i landet vi bor. 26 februari 2018 Debattartikel Stefan Löfven (S): ”Vi vill utöka vårdpersonalen med 14.000 personer till 2022” Repliker Anders W Jonsson (C), sjukvårdspolitisk talesperson: ”Löfven har svikit löftet om cancerköerna” Jonas Sjöstedt (V), partiledare: ”Varför vänta med att lösa vårdproblemen, Löfven?” Ulf Kristersson (M), partiledare: ”Under Löfvens regering har vårdköerna fördubblats” Läs fler artiklar på DN Debatt.


Liberalism behöver inte betyda vinstmaximering

Summary: I liberal ideologi är människor fria att göra som de vill så länge de inte skadar andra eller utövar tvång gentemot dem. Det finns inget i liberalism som säger att man måste sträva efter vinst eller inte får dela med sig.

Christer Örnholt blandar i sitt inlägg återigen ihop intention med ideologi när han skriver att den liberala marknadsekonomin har ”vinstintresse och privat ägande [som] naturlig utgångspunkt för mänskligt samhällsbygge”. Skillnaden mellan den liberala och den socialistiska ideologin är inte huruvida människor värnar om och delar med sig till de svaga eller inte, utan består just i synen på individen: är hon ett självändamål eller ett medel för ”samhällets” mål? I den liberala ideologin är människor fria att göra som de vill så länge de inte skadar andra eller utövar tvång gentemot dem. Om de väljer att eftersträva vinst eller inte är egalt. Det finns ingenting i liberalismen som varken säger att man måste sträva efter vinst eller att man inte får dela med sig. Den liberala övertygelsen är inte att vi inte ”behöver” hjälpa. Det centrala är den individuella bestämmanderätten, inte vilka drivkrafter som styr varje individs faktiska beslut. Den ”naturliga altruism” som i stället antyds vara inbyggd i ett socialistiskt system är i praktiken inget annat än just ett fysiskt tvång. Den har ingenting med ”samvete” att göra, man väljer inte att dela med sig för att systemet heter socialism. Man omfördelar inte vinsten av egen fri och god vilja, utan för att man måste. Staten med sitt våldsmonopol ger en inget alternativ. Det är alltså inte ideologin som bestämmer om människor har ett egenintresse eller inte, och egenintresset avgör heller inte vilken ideologi som faktiskt råder. Samhället är inte socialistiskt för att människor hjälper varandra, och inte heller liberalt för att de drivs av viljan att göra en vinst. Att diskutera hur vi förhåller oss till andra människor är alltid relevant, men att påstå att grunden för de olika ideologierna är de intentioner som driver oss är såväl felaktigt som fördummande.


Barn bör få sova middag på förskolan

Summary: Det är fel att hålla barn vakna på dagen för att de ska somna tidigt. Barn som ofta vilar under dagen utvecklar sitt språk bättre. Just middagssömnen verkar även vara bra för att konsolidera minnesintryck i största allmänhet.

Förr var det naturligt att barn sov middag i förskolan. I Schweiz och Island sover många barn upptill femårsårsåldern middag. Men i vårt land kräver numera kräver flera föräldrar att barnen hålls vakna hela dagarna. Anledningen – som det påpekas av en pappa i ett inlägg på DN Åsikt – är att det blir svårt att lägga barnet på kvällen. Men i och med att barnen tillbringar allt längre tid i förskolan blir det mindre tid för den direkta kontakten med föräldrarna. Särskilt tvååringen bör sitta i knät hos en vårdnadshavare som pratar med barnet minst någon timme per dag. I och med att barngrupperna blivit större i förskolan och att barnet konfronteras med alltför mycket personal, som roterar och vabbar får inte barnet tillräckligt med direkt kontakt med några enstaka vuxna. Enligt den brittiske antropologen och hjärnforskaren Robin Dunbar är det negativt med alltför stora grupper. En engelsk studie har också visat att barn som ofta vilar under dagen utvecklar sitt språk bättre (Journal of Child Psychology 57: 1008-17, 2016). Just middagssömnen verkar vara bra för att konsolidera inte bara ord utan minnesintryck i största allmänhet. Det är förvisso sant att barn som sover middag somnar nästan en timme senare än barn som inte sover middag, men kanske det är bra för att öka kontakten med föräldrarna. Det är dock viktigt att ha fasta läggtider och varva ner inför läggdags. Självklart måste man undvika att barnen tittar på skärm eftersom det blåa ljuset gör att melatoninnivåerna ökar senare, varvid dygnsrytmen förskjuts.


Möt våren i Marais

Summary: Stadsdelen Marais ligger så centralt det går i Paris. Ändå är det lätt att missa smultronställena i dessa täta och levande kvarter. Följ med på en promenad genom Marais till författaren och pariskännaren Tomas Lindboms favoritställen.

I stadsdelen Marais är Paris väldigt likt Paris. Det är här man kanske allra lättast träffar på de miljöer som många av oss förknippar med staden. I Marais finns gott om personliga boutiquer, intima kaféer och små musikklubbar. Doften från små bagerier ringlar ut på de smala kullerstensbelagda gatorna. I den klassiska tebutiken Mariage Frères på Rue du Bourg-Tibourg möter genast ett annat århundrade innanför dörrarna. Unga män klädda i ljusa linnekostymer plockar varsamt fram butikens berömda tesorter från de antika hyllorna. När jag gjort mitt val betalar jag vid en fristående kassahytt av trä, som om det vore 1870 igen. Marais tillhör Paris äldsta delar. Det medeltida gatunätet finns kvar intakt. Stadsbilden präglas också av klassiska torg och palats men framför allt av täta småskaliga kvarter. Efter franska revolutionen övergav överklassen sina herrskapshus och Marais blev en mer renodlad arbetarstadsdel. Numera har Marais alltmer blivit den övre medelklassens hem. Bostadspriserna tillhör de högsta i Paris. Samtidigt är det fortfarande en av de mest levande stadsdelarna i Paris på gatunivå. Trots sitt centrala läge och sin vitala karaktär är Marais en del av Paris som förstagångsbesökaren ofta bara passerar genom då ingen av de riktigt stora sevärdheterna finns i närheten. Frankrikekännaren Tomas Lindbom, som förra året släppte boken ”Slaget om Frankrike” (Atlas förlag), en närstudie av fransk politik, brukar bo i Paris flera månader om året och gärna då i favoritkvarteren Marais. – När man väl börjat vistas här återvänder man gärna gång på gång, säger han. Tomas Lindbom gillar de historiska miljöerna och områdets tydliga kulturella prägel. – Jag tycker om Marais för här finns toleransens ideologi. Det är fortfarande minoriteternas stadsdel. Det var här Paris gayvärld först etablerade sig. En annan viktig och synlig grupp i Marais är judarna som har en historisk anknytning till stadsdelen. Tomas Lindbom medger att ställen i Marais i dag sällan hamnar överst på trendmagasinens innelistor. – Det är inte längre det hetaste området i Paris, men för en besökare finns det å andra sidan alldeles tillräckligt med speciella butiker, livliga barer och små musikklubbar, påpekar han. Tomas Lindbom framhåller att parisarna själva skiljer på övre och nedre Marais, och anser att man inte ska missa övre Marais. – Övre Marais saknar de kända museerna, det myllrande nöjeslivet och närheten till Seinefloden. Men dessa kvarter har de senaste åren blivit ett attraktivt bostadsområde och det öppnar allt fler roliga kaféer och restauranger. Det räcker att gå Rue de Bretagne och förirra sig in på smågatorna och gränderna runt om för att förstå varför många älskar att bosätta sig här. Kärleken till Marais hos Tomas Lindbom går inte att ta miste på när jag ber honom att nämna tio favoritplatser i favoritstadsdelen. Författaren Tomas Lindbom tipsar om tio av sina favoritplatser i Marais Det äldsta torget i Paris: Place des Vosges Torget är det äldsta bevarade i Paris. Det skapades under Ludvig XIII:s tid i början av 1600-talet och hette då Place Royale. En staty med Ludvig XIII till häst står också mitt på torget som i huvudsak består av en välhållen gräsmatta och grus-vägar runt grindarna som omsluter platsen. Många kända fransmän har bott i de stilfulla husen med skiffertak som kantar torget, till exempel Colette, Georges Simenon och Victor Hugo. Den senares hus är i dag ett museum till hans ära. Varför inte göra som parisarna och ta en joggingtur runt torget på morgonen? En runda är ungefär fyrahundra meter så efter några varv har man sprungit en bit. Flera fina restauranger och kaféer ligger vid torget, som Carette och Café Hugo. ”Personligen tycker jag att Place des Vosges är den vackraste platsen i hela Paris”, säger Tomas Lindbom. Motsatsen till en turistfälla: Les Mauvais Garcons Denna Marais-restaurang serverar -traditionell fransk mat, inspirerad av Lyon, Frankrikes gastronomiska huvudstad. Den drivs av Irène och Riad Fenniche, mor och son, och håller öppet onsdag–söndag. Les Mauvais Garcons har all den charm man önskar fler parisiska restauranger hade, säger Tomas Lindbom. Stället är så långt ifrån en turist-fälla man kan komma. Det finns en omsorg om maten och gästerna. De bibehåller kvaliteten år ut och år in. I ägarfamiljen finns franskt, ryskt och nordafrikanskt påbrå. Det råder en mångkulturell atmosfär trots att man håller hårt på de lyonska traditionerna i köket. 4 Rue des Mauvais Garcons. www.les-mauvais-garcons.wysifeed.fr En kopp riktigt bra kaffe: Le Caféothèque Le Caféotheque ligger visserligen inte i Marais utan nära floden Seine men på bekvämt avstånd, ett par hundra meter från metrostationen Saint Paul som gäller för den som vill åka tunnelbana till Marais. Kaféet har en internationell publik även om parisarna hittar allt mer till detta annorlunda ställe som också säljer kaffe från hela världen i lösvikt, vilket mals på begäran. Som kaffeexperter erbjuder kaféet egna baristautbildningar där man kan bli ”kaffesommelier”. Riktigt bra kaffe är faktiskt en ovanlighet i Paris och detta är ett av ett fåtal ställen där man får ett helt perfekt kaffe. Man serverar härliga kakor och bakelser under hela dagen dessutom – också ovanligt. 52 Rue de l´Hôtel de ville. www.lacafeotheque.com Praliner med leenden till: Maison de la Prasline Mazet En liten pärla som många inte känner till i nedre Marais, fylld av delikatesser i form av choklad och karameller. Som överallt i Marais traditionella butiker ingår gratis provsmakning av sortimentet. Bakom disken står vanligen expediten Annabelle och hon ler mot kunderna medan hon låter dem pröva sig fram bland lyxiga praliner och kolor. Tre bitar kan man pröva innan Annabelles leende börjar stelna en aning. Sannolikheten är stor att man går ut därifrån med ett litet paket i handen som tycks rymma juveler snarare än choklad. 37 Rue des Archives. www.mazetconfiseur.com Jazzklubb i Paris hjärta: Duc des Lombards En intim jazzklubb som har många gästspel från utlandet. Det är livemusik i princip varje kväll. Klubben har ingen särskild profil utan erbjuder jazz utifrån en bred definition och i olika riktningar. Lite mer kända artister kan kräva bokning av bord, vilket görs via hemsidan. Det finns en välförsedd bar samt smörgåsar och lite enklare mat att beställa. Ett litet jazzställe som är lätt att älska. Dessutom befinner man sig på en av de roligaste gå-gatorna i centrala Paris. Längs Rue des Lombards på andra sidan Boulevard Sébastopol hittar man rader av asiatiska restauranger blandat med en hårdrocksbar och gaybarer. 42 Rue des Lombards. www.ducdeslombards.com Rue des Rosier – huvudgatan i Marais: Rue des Rosier Rue des Rosier löper rakt igenom de judiska kvarteren och kosherrestaurangerna ligger sida vid sida. Framför vissa får man ställa sig i kö för maten. Genom ett fönster från ett näringsställe av typen ”mindre hål i väggen” kommer snart en falafel med kikärtsbullar. Bli inte förvånad om mannen framför i kön bär svart kostym, inklusive svart hatt och långt skägg med tinninglockar. En del av den judiska kommuniteten i Marais är ortodoxa trosbekännare och följer strikta bestämmelser om klädedräkt och levnadsvanor. Fem tusen verk av Picasso: Musée de Picasso Musée de Picasso i Marais brukar räknas som den viktigaste och bredaste existerande samlingen av Picassos verk. Totalt femtusen verk finns representerade på museet som lyfts ännu en nivå efter den fem år långa renoveringen som avslutades 2014. Här kan man som ingen annanstans följa hela Picassos liv och alla hans skaparperioder och samtidigt se några av hans främsta verk från karriärens alla år. Picassomuseet ligger i Hôtel Salé, ett av de mest magnifika privatpalatsen från 1600-talet i det historiska Marais. Ett besök på museet blandar alltså modernism med äldre parisisk arkitektonisk historia. Gå uppför den magnifika paradtrappan för att komma upp till samlingen. 5 Rue de Thorigny. www.museepicassoparis.fr Kaféet där hela Paris passerar: Café Francais Place de la Bastille ligger på östra gränsen till Marais. Här sägs franska revolutionen ha startat den 14 juli 1789 när arbetare attackerade fästningen Bastiljen som låg här tidigare. I dag präglas platsen mest av eleganta kaféer och den väldiga Opéra Bastille som byggdes 1989 till tvåhundraårsminnet av franska revolutionen. Det kaféet vid platsen med allra bästa läget heter Café Francais. Ett ojämförligt ställe för att betrakta hur Paris passerar förbi. Här kan man se alltifrån fotomodeller på väg hem från de eleganta galleriorna västerut med klasar av shoppingkassar i händerna till Frankrikes största demonstrationer som av tradition alltid startar på Place de la Bastille. 1–3 Place de la Bastille. www.cafe-francais.fr/en/restaurants/cafe-francais Saint Pauls hemliga innergårdar: Le Village Saint Paul I området mellan Rue de Rivoli och Seine, där somliga parisare skulle säga att Marais tar slut, ligger ett förbisett och svårfunnet shoppingparadis. Inte ens när man står utanför Le Village St Paul och ser skyltarna är det lätt att förställa sig vad som väntar. I detta kvarter finner man fem sammanhängande innergårdar fyllda av konstgallerier och butiker som säljer hantverk och antikviteter. Sammanlagt finns sexton olika antikvitetsaffärer och nio konstgallerier i de gamla bostadshusen som skuggas av höga träd. Kvarteret har även kaféer och restauranger inne på gårdarna. Kvarteret har ingångar från Rue St Paul, Rue des Jardines St Paul, Rue de l’Ave Maria och Rue Charlemagne. www.levillagesaintpaul.com En svensk fika mitt i stan: Svenska institutet (Institut Suédois) Liksom Picassomuseet bebor även Svenska institutet ett privatpalats som byggdes redan i slutet av 1500-talet, Hôtel de Marle, vilket ägts av svenska staten sedan 1971. Utställningsverksamheten är livaktig och det svenska kaféet med uteservering på den vackra gården pågår varje eftermiddag utom måndagar. Byggnaden har varit stängd för ombyggnad men öppnade åter i oktober 2017. Nu är Institut Suédois återigen en mötesplats för svenskar såväl som fransmän. 11 Rue Payenne. www.si.se Marais Resa hit: Tåg från Stockholm med fyra byten, bland annat i Malmö och Köpenhamn eller från Köpenhamn med tre, byten annat i Hamburg. Air France flyger dagligen från Stockholm. Även Köpenhamn och Göteborg har direktförbindelser. Charterbolagen erbjuder paketresor. Bästa tiden: I egenskap av världsmetropol är Paris ett resmål som kan upplevas året runt. Språk: Franska. Engelska fungerar numera allt bättre i takt med att parisarna vänjer sig vid tanken att världen inte alltid kan prata franska. Valuta: Euro. Prisnivå: Ligger nära svensk, dock kan måltider på restaurang, särskilt lunchmenyer, ligga en bra bit under svenska priser. På de allra elegantaste Paris-kaféerna kan priserna ligga en bra bit över de svenska. Ta dig runt: I tunnelbanan säljs enkelbiljetter för 18 kr men turister kan tjäna pengar på endagsbiljetterna Mobilis för 71 kr som gäller i innerstan. Ett sjudagars Navigokort (för hela Paris) kostar 264 kr och inkluderar resor från Paris bägge flygplatser med mera. Taxi finns överallt och kan utanför rusningstid spara värdefulla minuter. Bra att veta: Se till att vara i Paris första söndagen i en månad. Då har båda Paris toppattraktioner bland museer, Louvren och Musée d’Orsay, fritt inträde. Läs mer: www.parisinfo.com Tomas Lindbom Tomas Lindbom är författare och frilansskribent. Hans bok ”Slaget om Frankrike” om fransk politik kom ut förra året på Atlas förlag.


DN gratulerar: Thomas G:son, musiker och låtskrivare

Thomas G:son har tävlat med fler låtar än någon annan i den svenska Melodifestivalen och är redan nu klar för årets final i Lissabon – med Malta. Thomas G:son har blivit synonymt med Mello, som tävlingen kallas numera. I var och varannan deltävling ses han vinka i tv-rutan, men i kväll, den 24 februari, kommer han inte att synas i green room i Örnsköldsvik. Anledningen är enkel: på lördagen tänker han fira sin stundande 50-årsdag hemma i Skövde. Även om Thomas inte är på plats i kväll ska ingen tro att han struntar i deltävlingen. I onsdags, tre dagar före tävlingen, träffades vi på Stockholms central och fick en pratstund innan han drog vidare norrut till Örnsköldsvik. – Jag måste ju åka upp och se hur det ser ut och känna på atmosfären, säger Thomas. Kvällens G:son-bidrag, som skrivits av kvartetten G:son, Christian Schneider, Andreas Hedlund och Sara Biglert heter ”Icarus” och framförs av Emmi Christensson. Bidraget är G:sons 51:a i ordningen – till den svenska uttagningen är bäst att tillägga. Thomas nöjer sig inte med att tävla i Sverige. Han har deltagit i den spanska motsvarigheten; Misión Eurovisión ett dussin gånger (ofta tillsammans med Tony Sanchez Ohlsson), åtskilliga gånger i norska Melodi grand prix liksom i finska Eurovision laulukilpailuun. – Nästa vecka ska jag till Finland, säger Thomas och berättar om bidraget ”Domino”, som framförs av Saara Aalto. Thomas G:sons bidrag i kväll är hans fjärde för året i Melodifestivalen. Hans tre tidigare fick ingen andra chans, än mindre finalplats. Men oavsett hur det går i kväll eller nästa vecka i Finland har Thomas G:son sin finalbiljett till Portugal i maj klar. Han vann Song for Europe på Malta där han tävlade med låten ”Tabu”, framförd av Christabelle Borg. Räkna därför med att se den långhårige mannen från Skövde i Lissabons green room i början av maj. Det långa håret har blivit G:sons kännetecken. Det är över en meter långt och han har haft samma frisyr sedan han var med i hårdrocksgruppen Masquerad på 1980-talet. – Spelar man gitarr i ett hårdrocksband måste man kunna slänga med håret, säger han med ett leende. G:son har tappat räkningen på hur många gånger han har fått frågor om sitt långa hår eller tips på en annan frisyr, men det biter inte på honom. Eller? –Just att många tjatar om mitt långa hår gör att det är roligare att ha det kvar. Det tilltalar min retliga sida, men jag får väl ta ett beslut snart eftersom håret har blivit tunnare med åren. I 20 år har Thomas G:son varit låtskrivare på heltid. Han skriver mycket hemma i Skövde, men åker ofta till Stockholm för att träffa andra musiker som han samarbetar med. Det mest lyckade samarbetet hittills var det 2012 med Peter Boström, som G:son ofta samarbetar med. Det resulterade i ”Euphoria” med Loreen, som sopade rent i finalen i Baku med 18 tolvpoängare av 39. Vilken är din förklaring till succén? – Det var två olika världar som möttes. Dels den kommersiella, dels den konstnärliga, lite svåra. Det gjorde att det blev intressant och lättillgängligt på samma gång i kombination med tajmningen med artisten. Hon var perfekt för låten, samspelet blev magiskt i sig. Allting klaffade helt enkelt, säger Thomas. Det gjorde det inte förra lördagen då Thomas tävlade med ”Cry”, framförd av Dotter. Låten var favorittippad, till och med att vinna hela tävlingen, men det blev inte ens andra chansen. – Det är klart att det var en besvikelse, säger Thomas som liksom många andra förundrats över att det är de manliga artisterna som dominerar finalfältet i årets tävling, fem av de sex finalisterna hittills är män. Vilket är svårast – att skriva för män eller för kvinnor? – Nja. Jag vet inte, säger G:son som konstaterat att han hittills skrivit mest för kvinnor. Det har bara blivit så, säger han, beredd att ge sig av mot nästa tåg. Kommer du att kunna hålla dig från tv:n under 50-årskalaset? – Jag lovar ingenting, säger han med ett illmarigt leende. Thomas G:son (egentligen Gustafsson) Gratuleras till: Fyller 50 år den 25 februari 2018. Yrke: Professionell musiker sedan 20 år. Har vunnit Melodifestivalen tre gånger: "Lyssna till ditt hjärta", 2001, "Evighet", 2006 och "Euphoria" 2012. Bästa melodifestivallåten som du inte gjort: "Waterloo". Bor: Villa med utsikt över Skövde, övernattningslägenhet i Stockholm och sommarhus i Ulebergshamn (Bohuslän). Familj: Sambon Maria, som är sjuksköterska, barnen Wera 8, Vide 3 och Charlie 25 från ett tidigare förhållande. Intressen: Inte så många förutom mat och vin. Äter helst: Torskrygg eller piggvar. Dricker med förtjusning: Vin från den gamla världen. Färgen spelar ingen roll. Firar: På lördagen tillsammans med den närmaste släkten.


”Är det okej att vi distraherar tvååringen med mobilen?”

Summary: Deras tvåårige pojke är känslig och många situationer är jobbiga för honom. När han får titta på något han gillar i mobilen går det lättare att borsta tänderna, byta blöja eller få på kläderna. Borde han lära sig att ”gilla läget” i stället?

Ställ frågor till Insidans experter – mejla till fragainsidan@dn.se Läs fler frågor här Fråga: Hej! Vår pojke på 2,5 år är en underbar liten människa och väldigt känslig på många sätt. Han gillar bland annat inte beröring av andra människor, förutom oss föräldrar. Han hatar att byta blöja och är väldigt känslig för hur olika tyger/material känns mot huden. Övergångar är också mycket jobbiga, så vi måste förberedda honom väl när vi går in och ut. Han har haft en mycket tuff inskolning och vi har tagit det jättelugnt, med några få timmar per dag under många månader. Nu börjar han sakteliga acceptera en av fröknarna. Eftersom det är mycket som är jobbigt för honom, så försöker vi minimera fajterna och göra det lättare för honom. Ett sätt har varit att han får se på något han gillar på smartphonen när vi borstar tänderna, byter blöja eller ska klä på oss och gå ut. Läs mer: Så påverkas barn av digitala medier Jag läser dagligen om trotsiga barn som vägrar klä på sig, vägrar borsta tänder och där föräldrar blir arga och barnen ger efter för föräldrarnas önskan. Tack vara smartphonen, går det så mycket lättare att borsta tänderna eller gå ut, han tycker till och med att det är skoj att få tänderna rena och övergången att gå ut genom dörren blir en rolig grej. Vilket känns väldigt bra. Och jag vill inte vara auktoritär och bråka om allt, men är rädd att vi gör honom en björntjänst genom att låta honom se på telefonen? Ger vi efter för lätt för hans vilja? Borde vi lära honom att livet inte alltid är roligt och att man ibland måste gilla läget när föräldrar bestämmer saker? En mamma Svar: Tack för brev. Du ställer en fråga som på ytan kan verka enkel och vardaglig – är det okej att använda telefonen för att undvika bråk? Men bakom den finns större frågor. Måste man visa ett barn vem som bestämmer? Måste man bli arg för att ett barn ska förstå? Hur hård ska man vara? Ska ni tänka annorlunda på grund av er sons känslighet? Jag ska försöka besvara dina frågor och dessutom formulera några följdfrågor, som jag vet att många föräldrar funderar på. Läs mer: Nio sätt att få en hälsosam relation till din telefon Jag börjar med frågan om telefonen. Jag tycker ni verkar ha hittat ett alldeles utmärkt sätt att möta utmaningar med blöjor, kläder och tandborstar. Ni gör precis som erfarna förskolepedagoger – lirkar och leker istället för att ta strid varje gång en tvååring vägrar. Även om du befarar att ni inte är tillräckligt bestämda, så låter ni ju inte sonen slippa blöjan eller tandborsten. Ni har bara hittat ett mer lekfullt sätt att genomföra det. Men finns inte risken att ni ändå avleder och lirkar för mycket? Att ni distraherar honom såpass att han plötsligt står utanför dörren med torr blöja och rena tänder, utan att fatta hur det gick till. Kommer han slå bakut när andra börjar ställa mer direkta krav på honom? Jag tror inte det, för om man ska lära sig något vettigt av konflikter får de inte dugga för tätt. Det gäller i alla åldrar, men särskilt för (känsliga) tvååringar. Tack vare knepet med telefonen kommer hela familjen att ha mer tålamod över till konflikterna som ändå återstår. Då ökar chansen att sonen kan acceptera ett krav. Sedan bör ni såklart inte använda telefonen så fort sonen börjar knorra minsta lilla, utan just när det blir särskilt mycket motstånd. Du läser om andra föräldrar som blir arga och därmed får sin vilja igenom. Du vill inte göra så, vilket är klokt. Det finns flera problem med ilska i konflikter. Dels brukar man som förälder bli sämre på att resonera och vara konstruktiv. Dels smittar ilskan. Barnet svarar med samma mynt och konflikten trappas upp. Dessutom brukar sådana konflikter oftast sluta med att antingen föräldern eller barnet ger upp. Istället för att lära sig att diskutera och kompromissa, lär sig barnet att ”argast vinner”. Självklart får man bli arg som förälder, men frågan är vad man gör av den ilskan. Släpper jag bara ut den, eller försöker jag ta ansvar och lugna ner mig själv innan jag tar fighten? Men är det så vettigt att använda just telefonen för att distrahera sonen? Är det inte för mycket skärmar i barns liv? Självklart kan man lirka och distrahera barn på andra sätt, men ibland kan en skärm vara det enda som fungerar. De som hävdar att skärmar är skadliga glömmer också ofta att återkommande konflikter och utbrott inte heller är särskilt nyttigt för barn. Dessutom är det långa passiva stunder framför skärmar som man bör oroa sig för. Om man använder en telefon vid väl valda tillfällen tycker inte jag det råder någon tvekan om att nyttan överväger den eventuella skadan. Ett tillfälle där jag dock skulle avråda från att använda skärm som distraktion är när barn ska äta. En skärm kan störa den nödvändiga närvaron som krävs för att utforska maten och därmed utveckla en egen lust till att äta. Att byta blöja eller ta på kläder är däremot inte något som kräver nyfiket utforskande. Det ska bara bli gjort. Jag vill avsluta med att ta upp frågan om din sons känslighet. Du ställer ingen egen fråga om det, men när läsarbrev innehåller en sådan beskrivning brukar det komma många kommentarer om diagnoser. Ni kanske har tänkt så själva, eller inte – er son är bara 2,5 år! I diskussionen om diagnoser förekommer också en övertro på enstaka symtom. Även om känslighet för förändringar och just beröring är mycket vanligt hos barn med exempelvis autism eller Aspergers syndrom, så finns det många barn utan diagnoser som också upplever samma känslighet. För att en diagnos ska vara aktuell krävs för det första att flera olika symtom förekommer samtidigt. För det andra måste symtomen innebära ett betydande lidande eller hinder, till exempel med kamrater eller i skolarbetet. Det är först då jag tycker att man bör fundera på vidare utredning. När ett barn har en diagnos brukar omgivningen visa större förståelse för att föräldrar kan behöva göra lite annorlunda. Då kan man exempelvis lättare begripa att en förälder tar till en telefon för att minska antalet konflikter och utbrott. Att däremot säga att ens barn är känsligt brukar inte väcka samma förståelse. Då lurar misstanken om att föräldrarna överbeskyddar och curlar. Givetvis förekommer det, men reaktionen speglar också en svartvit syn på svårigheter hos barn: antingen har ett barn en diagnos (föräldrarna ursäktas) eller så har barnet ingen diagnos (föräldrarna hålls ansvariga). Faktum är att alla barn föds med mer eller mindre utmanande personlighetsdrag, som kräver mer eller mindre anpassning av föräldrar. En del barn har inga svårigheter att acceptera krav eller förändringar. De som påstår att föräldrar bara behöver våga säga ifrån och bli mer konsekventa har ofta barn med just den personligheten. Forskning visar också att omfattande utbrott och konflikter under uppväxten i regel beror mer på barnets medfödda egenskaper än på föräldrarna. Däremot är det alltid förälderns ansvar att försöka anpassa sig efter barnets personlighet och behov. Ett exempel på det kan vara att lirka på en vante med vänster hand, samtidigt som man försöker sätta på Babblarna på telefonen med höger. Martin Fråga Insidans experter Legitimerade psykologen och psykoterapeuten Liria Ortiz svarar på frågor om självhjälp, förändring och parrelationer. Legitimerade psykologen och forskaren Martin Forster, Karolinska Institutet, svarar på frågor om familjeliv, barn och ungdomars utveckling, föräldraskap, skola och förskola. Du kan vara anonym. Utvalda frågor och svar publiceras här och eventuellt i papperstidningen. Mejla till: fragainsidan@dn.se


Det är marknadsekonomi som skapar välstånd i Sverige

Summary: Att antyda att alla riksdagspartier står för en marknadsekonomisk ideologi som missgynnar 99 procent av befolkningen är häpnadsväckande. Den genomsnittlige medborgaren i det marknadsliberala Sverige har det långt mycket bättre än i planekonomiska Venezuela.

Christer Örnholt antyder att samtliga svenska partier står för en marknadsekonomisk ideologi, vilken missgynnar 99 procent av den befolkning som av liberala tankesmedjor lurats till att tro motsatsen. Det är ett häpnadsväckande påstående av flera skäl. Först och främst misstas ofta ideologi för intention, där liberalism likställs med att människor är egoistiska och styrs av ett blint vinstintresse, medan motsatsen i stället betyder att de osjälviskt delar med sig till de bättre behövande. Men egenintresset antingen finns eller inte, det förändras knappast av vem som sitter vid makten. Det står förstås vem som helst fritt att hjälpa andra även i en renodlad marknadsekonomi, och däri återfinns det som faktiskt är den liberala ideologins själva utgångspunkt: alla människors frihet och rätt att fatta sina egna beslut. Marknadsekonomi är ingen ideologi, utan den naturliga implikationen av denna frihet och bestämmanderätt. I sig själv innebär den inget annat än byteshandel, där de som är inblandade i en transaktion också är de som gemensamt sätter villkoren för den. Liberalism betyder helt enkelt (allas lika) frihet från tvång, och marknadsekonomin är det ekonomiska ramverk som följer av det. Vad människor väljer att göra med denna frihet är ideologiskt egalt så länge de inte skadar någon annan. Hur marknadsekonomin i praktiken drabbar det enorma flertalet framgår inte heller av Örnholts inlägg. Finns det en global korrelation mellan vanliga människors välmående och rikedom och den grad till vilken det privata näringslivet begränsas och kontrolleras? Så förefaller det, men inte på det sätt som Örnholt antyder. Den genomsnittlige medborgaren i det marknadsliberala Sverige har det i stället långt mycket bättre än i planekonomiska Venezuela, och mönstret ser likadant ut överallt, genom hela historien. Frågan som kvarstår blir ganska enkel. Har Timbro lyckats dupera folket med tidernas mest framgångsrika propagandakampanj, eller är marknadsekonomin standard för att den helt enkelt fungerar, såväl i teorin som i praktiken? Därom tvistar de facto ganska få.


Summary: DN DEBATT 22/2. SD:s motioner och ställningstaganden i riksdagens arbetsmarknadsutskott samt partiets valplattform visar att partiet driver förslag som skulle försvaga fackföreningarna, den svenska modellen och reallöneutvecklingen, minska jämlikheten och tryggheten på arbetsmarknaden – och öka arbetslösheten, skriver Daniel Färm och Maja Stilling, Tankesmedjan Tiden.

Valet i september kan få allvarliga konsekvenser för svensk arbetsmarknad. Tankesmedjan Tiden presenterar i dag en rapport som visar att Sverigedemokraterna driver arbetsmarknadspolitiska förslag som tydligt skulle försämra löntagarnas förutsättningar och villkor. Partiets politik skulle bidra till att försvaga fackföreningarna, den svenska modellen och reallöneutvecklingen, minska jämlikheten och tryggheten på arbetsmarknaden – och öka arbetslösheten. Den svenska modellen skapar en stabil grund för goda reallöneökningar utan att hota jobbtillväxten, bidrar till ett mer jämställt och hållbart arbetsliv samt ökar tryggheten i anställning för olika yrkesgrupper. Men Tankesmedjan Tidens genomgång av Sverigedemokraternas motioner och ställningstaganden i riksdagens arbetsmarknadsutskott samt partiets valplattform visar att förutsättningarna att upprätthålla och stärka detta framöver allvarligt skulle försämras om partiets politik skulle få genomslag: 1. Lättare att sparka. Sverigedemokraterna vill luckra upp arbetsrätten och göra det lättare för arbetsgivare att säga upp anställda genom att utöka undantagen från turordningsreglerna i Las från två till fem personer. Det innebär ökad flexibilitet för arbetsgivarna, medan många anställda får försämrat anställningsskydd och riskerar att bli av med jobbet av mer godtyckliga skäl. För anställda i mindre företag avskaffas anställningsskyddet i praktiken helt. Färre kommer att våga säga vad de tycker på jobbet. Kvinnor – som ofta har större frånvaro för vård av barn än männen – får en otryggare ställning på arbetsplatsen. Och erfarna anställda som drabbas av ohälsa kommer att känna mer oro för att dessutom förlora jobbet. I förlängningen riskerar detta att leda till ett hårdare, tystare och mer omänskligt arbetsliv. 2. Försvagade fackföreningar. Sverigedemokraterna föreslår obligatorisk a-kassa i Försäkringskassans regi. Det kan låta bra. Men att skilja a-kassorna från fackföreningarna skulle försvaga löntagarnas möjligheter att sluta avtal om bra löneökningar, tryggare anställningar och bättre villkor. Vi behöver både starka fackföreningar och starka arbetsgivarorganisationer för att den svenska modellen också framöver ska kunna leverera höjda löner, förbättrade villkor, konkurrenskraft och jobb. Det var fackföreningarna som en gång i tiden startade de flesta a-kassor. Än i dag är kopplingen mellan a-kassans ekonomiska trygghet och det inflytande, stöd och trygghet som fås via fackföreningarna naturlig för de flesta – och bidrar till att upprätthålla en hög facklig organisationsgrad. 3. Mer ojämställt arbetsliv. Sverigedemokraterna säger även nej till en mer jämställd föräldraförsäkring. Trots att dagens ojämställda uttag av föräldraledighet påverkar kvinnors inkomstutveckling och anställningsvillkor negativt vill Sverigedemokraterna vrida tillbaka klockan genom att slopa de dagar som är reserverade för respektive förälder (”pappamånaderna”). Det skulle innebära att kvinnor i ännu högre utsträckning riskerar att lönediskrimineras och få otryggare anställningar – för att de förväntas ta en större del av ansvaret för barn. Men det skulle också innebära att alla de pappor som vill ta sitt föräldraansvar återigen skulle mötas av tryck från arbetsgivare att inte vara föräldralediga. 4. Lägre löner – satta av politiker. Sverigedemokraterna föreslår en ny lärlingsanställning med rejält lägre lagfästa minimilöner. Att politiker skulle sätta löner, i stället för att detta sker genom förhandlingar mellan fackföreningar och arbetsgivarorganisationer som känner sin bransch, vore ett tydligt avsteg från den svenska modellen. Lagstiftning om minimilöner skulle både bidra till ännu lägre löner för unga vuxna – och dämpa löneökningar för andra grupper på den svenska arbetsmarknaden. 5. Otryggare anställningar. Sverigedemokraterna säger också nej till att stoppa missbruk av tillfälliga anställningar. Att ”fasta” tillsvidareanställningar är normen på svensk arbetsmarknad är viktigt för att människor ska kunna planera sina liv och få en trygghet att utvecklas i sin yrkesroll och i arbetslivet. Men trots att många arbetsgivare inom vissa branscher systematiskt utnyttjar tillfälliga anställningar för att ha maximal flexibilitet själva, så vill Sverigedemokraterna förstärka denna otrygghet för de anställda. Det innebär att många, framför allt kvinnor, utlandsfödda och ungdomar, får fortsätta att leva år ut och år in med den osäkerhet som tidsbegränsade anställningar innebär. 6. Kraftigt ökad arbetslöshet. Sverigedemokraterna föreslår i sin valplattform ett slopande av den aktiva arbetsmarknadspolitiken, som tillsammans med den goda konjunkturen har bidragit till att Sverige i dag har en sysselsättningsgrad som är bland de högsta i Europa. Partiet går till val på att stoppa aktiva insatser som syftar till att de som har haft svårast att komma in på arbetsmarknaden ska få in en fot och skaffa sig värdefull arbetslivserfarenhet. I stället vill Sverigedemokraterna satsa på starta-eget-bidrag. Partiet vill dessutom stänga Arbetsförmedlingen och i stället inrätta en ny myndighet med betydligt mer begränsade möjligheter att ge stöd till den som behöver jobb. Till det sätter Sverigedemokraterna i sin valplattform stor tilltro till att privata företag ska lösa denna samhällsutmaning. Det har vi sett förr, med regeringen Reinfeldts olyckliga öppnande för en mängd mer eller (ofta) mindre seriösa aktörer som via allt ifrån cv-skrivningskurser till healingliknande handpåläggning bidrog till att förlänga arbetslöshet och utanförskap för många människor i samband med krisen runt 2008. En sådan naiv – eller kanske cynisk – syn på arbetsmarknadspolitiken skulle slå hårt mot många människor som i dag får riktiga möjligheter till utbildning och praktik som leder till jobb. Sverigedemokraternas agerande i arbetsmarknadspolitiska frågor visar att partiet nu intar en konfrontativ högerposition i synen på anställdas rättigheter och möjligheter. Det jobbpolitiska vägvalet i höst är tydligt: en politik för att utveckla den svenska modellens framgångsrecept för högre löner, starkare tillväxt och ökad jämlikhet – eller Sverigedemokraternas politik för ökad otrygghet och arbetslöshet samt minskat inflytande. 22 februari 2018 Debattartikel Daniel Färm, chef och Maja Stilling, utredare vid Tankesmedjan Tiden: ”SD:s förslag skulle öka otrygghet och arbetslöshet” Repliker Sven-Olof Sällström (SD), arbetsmarknadspolitisk talesperson och Oscar Sjöstedt (SD), ekonomisk-politisk talesperson: ”LO:s klasskamp hör till det förgångna” Slutreplik från Daniel Färm och Maja Stilling: ”SD sviker arbetarväljarna och andra löntagare” Läs fler artiklar på DN Debatt.


Per Svensson: BertåEbba på rymmen från Mellon

Summary: Bert Karlsson och Ebba Busch Thor ska göra en gemensam valturné. Den svenska politiken har nu fått sin egen motsvarighet till Edward Blom och den dansande hummern.

Ebba Busch Thor och Bert Karlsson på gemensam KD-turné genom Sverige; det är en idé som måste ha hämtats från Melodifestivalens överskottslager. BertåEbba, valrörelsens svar på Edward Blom och den dansande hummern. Hur förklara denna brist på respekt för en vuxen väljarkår? Svaret är: Opinionssiffror under tre procent. Det är lättare för en kamel att komma igenom ett nålsöga än för Ebba Busch Thor att komma in i riksdagen. Alltså låter hon Bert Karlsson göra comeback i det politiska rampljuset. Hon ropade till Bert i sin nöd och han svarade: Förtrösta på mig av hela ditt hjärta och lita inte på ditt eget förstånd. Ty jag är Bert, din sidekick, jag tar dig i handen och säger: Var inte rädd, jag hjälper dig. Så skola de sista vara de första. Förtröstan är en fin sak. Ett förlåtande sinnelag ska heller inte föraktas. Men låt mig ändå påminna om att Bert Karlsson i egenskap av Ny demokratis ”folkledare” i början av 90-talet entusiastiskt bidrog till att föra in hatet i svensk politik. Låt oss heller inte glömma att han med möjligen avundsvärd skamlöshet först stimulerade och legitimerade hets mot flyktingar och sedan drev ett bolag som tjänade grova pengar på flyktingströmmen till Sverige. Är Bert Karlsson verkligen en passande frälsare för ett kristligt parti? Den kommande turnén får snarast ses som ytterligare bevis på att Kristdemokraterna gått vilse i värderingsvaruhuset. Sara Skyttedal och flyget, herregud! I ett färskt nummer av Der Spiegel (10/2) skriver historikern och statsvetaren Jan-Werner Müller, känd för sin bok ”Vad är populism”, om de tyska kristdemokraternas pågående identitetskris. Han konstaterar att i en pluralistisk demokrati är det viktigt för alla att "högern" är konturskarp samtidigt som den tydligt håller avstånd till populismen. Ebba Busch Thors KD leder lever inte upp till något av dessa krav.


Naturligt att ord och uttryck lånas från USA

Summary: Förändringar kommer att fortsätta i alla språk världen över. Det kommer alltid att finnas lånord som tagits från just den tidens mest använda språk som just nu är engelska. Men i USA blir samtidigt spanska och kinesiska allt vanligare.

Jag bor i Amerika och har kanske ett annat perspektiv på amerikaniseringen av det svenska språket. När jag började läsa nyheter på svenska överraskades jag av hur mycket som fokuseras på det som händer i USA. Ibland är det som om jag läser mitt eget lands nyheter. Både ord och fraser som kommer från engelska är mycket vanliga i svenska medier. Men detta är inget nytt fenomen. Alla språk tar lånord från andra. Vi har dem även i engelska (som ”kindergarten”, ”aficionado”, och ”faux pas”). Svenskan tar inte bara lånord från engelska, utan också från franska, tyska, och även andra språk. Orsaken till att det finns betydligt fler engelska lånord just nu är att vi befinner oss i en tid med globala medier. Historiskt har även romarriket, ottomanska riket, Frankrike under Napoleon och handelsspråk har ändrat sättet som man talar både i Europa och Amerika. Det kommer alltid att finnas lånord som tagits från just den tidens mest använda språk. Så det handlar inte så mycket att man borde stoppa amerikaniseringen av språket eller inte. Språk kommer alltid att förändras. Även om engelska forsatta att har ett monopol i USA ser vi som bor här att spanska och kinesiska har blivit vanligare och har en starkare ställning än tidigare. Jag tror inte att vi kommer att ta lånord från Kina snart – men kanske någon gång i framtiden.


”Skärpta straff kräver att fler anstalter och häkten byggs”

Summary: DN DEBATT 20/2. Förra året bröts trenden och antalet intagna i fängelse ökade för första gången på flera år. När platsbristen blev akut i slutet av nittiotalet ledde det till rymningar, fritagningar, gisslansituationer och upplopp. För att inte hamna där igen måste Kriminalvården nu expandera med nya anstalter och häkten, skriver generaldirektör Nils Öberg.

Trycket på svenska anstalter och häkten är just nu högt. Förra året ökade antalet intagna i fängelse för första gången på flera år. Det vi nu ser är sannolikt ett trendbrott – från en krympande till en växande anstaltspopulation. Senast det hände, i mitten av nittiotalet, uppstod en kaotisk situation i svensk kriminalvård. Där ska vi inte hamna igen. Kriminalvården planerar nu både för att bygga nya anstalter och häkten och att expandera där vi redan finns. Svensk kriminalpolitik präglas av straffskärpningar, nykriminaliseringar och stora satsningar på Polismyndigheten. I kombination med en förväntad befolkningsökning innebär det att inflödet till landets häkten, anstalter och frivård sannolikt kommer att öka. Det innebär också att de som döms kommer att ha längre strafftider, inte minst om den så kallade straffrabatten för unga tas bort och reglerna för villkorlig frigivning ändras. Det är viktigt att påminna om att samtliga länkar i rättskedjan måste hålla om vi ska nå målet om ett tryggare samhälle. Om polissatsningarna ska få avsedd effekt måste därför också Åklagarmyndigheten, Sveriges domstolar och Kriminalvården stärkas. För Kriminalvårdens del ger erfarenheterna från en rad andra länder anledning till eftertanke. I Storbritannien har fängelsepopulationen mer än fördubblats på 25 år, i Frankrike har det gått ännu snabbare. I båda fallen är förklaringen straffskärpningar. I Nya Zeeland har antalet intagna i landets fängelser ökat explosionsartat, efter en omläggning av kriminalpolitiken. Få länder har i tid lyckats anpassa sin kapacitet till de behov som uppstått. Resultatet har blivit överbeläggningar, stora säkerhetsproblem och straffverkställigheter som berövats sitt innehåll. Personalen får ägna sin tid åt att hantera hot och våld. Att förebygga ny brottslighet under verkställigheten finns det inte förutsättningar för, än mindre att arbeta långsiktigt återfallsförebyggande. Värst av allt är kanske att brottsoffer och allmänhet tvingas leva med vetskapen om att förövarna en dag återvänder till samhället i lika dåligt, eller sämre, skick än innan. Det skapar en ond cirkel med nya krav på inlåsning och ännu längre strafftider. På så sätt undergrävs tryggheten i samhället, i stället för att stärkas. Även i vårt land har vi smärtsamma erfarenheter av att agera för sent. I slutet av nittiotalet befann sig svensk kriminalvård i ett mycket allvarligt läge på grund av akut platsbrist. Kulmen nåddes sommaren 2004 med ett antal rymningar, fritagningar, gisslansituationer och upplopp. Flera nya häkten samt både tillfälliga och permanenta anstaltslösningar fick i all hast tas fram, till exceptionellt höga kostnader och en kvalitet som kunde ifrågasättas. Där vill vi inte hamna igen. I dag bedriver Kriminalvården en verksamhet som präglas av ordning och reda, hög säkerhet och ett verksamhetsinnehåll som vi är stolta över. Återfallen i brott har stadigt minskat under senare år. Det har dock tagit år av hårt arbete för att komma hit. Uppgiften nu måste vara att inte upprepa tidigare misstag, och därför i god tid påbörja en anpassning av Kriminalvårdens kapacitet till den utveckling vi nu ser. Arbetet kommer att ske med utgångspunkt i tre grundläggande idéer: 1. Balans mellan säkerhet och humanitet. Brottsoffer och allmänhet ska kunna känna sig trygga med att svensk kriminalvård är rymningssäker. Medarbetarna ska ha en säker arbetsmiljö och intagna en trygg vardag. Det kommer att vara fortsatt nolltolerans mot droger, vapen, kriminalitet, gängbildning, hot och våld i svenska häkten, anstalter och i frivården. Säkerhetsarbetet får samtidigt aldrig bli ett självändamål. Ingen människa ska behöva underkasta sig mer ingripande begränsningar av den personliga integriteten än vad som är nödvändigt. Denna humanistiska grundprincip måste varje kriminalvårdsmyndighet med självrespekt stå upp för. Effektiv kriminalvård handlar om att bedriva ett professionellt individanpassat återfallsförebyggande arbete, inte om att vara en förvaringsplats för dömda människor. Det är innehållet i en straffverkställighet som avgör huruvida straffet bidrar till ett tryggare samhälle, inte inlåsningen i sig. Hög säkerhet och en human kriminalvård går inte bara att förena, de är förutsättningar för varandra. 2. Högre flexibilitet. Den kraftiga kapacitetsutbyggnad som inleddes efter rymningarna 2004 hamnade snabbt i otakt. När den fullbordades hade klientutvecklingen för länge sedan vänt nedåt igen. Vi fick under en tid för många outnyttjade platser, framför allt i anstalter med hög säkerhet. Nuvarande utveckling tyder på att trenden nu är bruten. Vår beläggningsgrad i anstalt och häkte är stundvis mycket hög, och antalet klienter i anstalt ökade något under 2017 efter att ha minskat under flera år. Mycket talar för att ökningen kommer att fortsätta. Eftersom det inte går att förutse exakt hur stor den blir, behöver platstillgången fortlöpande matchas med klientutvecklingen. Antalet tillgängliga platser måste kunna ökas eller minskas mycket snabbare än tidigare. Vi planerar därför både för att bygga nya anstalter och häkten, och att expandera på platser där vi redan finns. Min bedömning är att vi på tio års sikt behöver öka antalet tillgängliga anstaltsplatser från dagens cirka 4.200 till minst 5.000, med möjlighet för snabb ytterligare utbyggnad. 3. Tydlig etableringsstrategi. Ett fängelse är inte i första hand en byggnad utan en komplex verksamhet. Kriminalvården måste finnas på platser där det är möjligt att rekrytera, behålla och utveckla medarbetare med spetskompetens samt skapa väl fungerande samarbeten med hälso- och sjukvården, kommunerna och näringslivet. Häktesverksamheten och transporterna av frihetsberövade är dessutom centrala delar av lagföringsprocessen. Vi kommer framöver att behöva rusta våra häkten och vår transportorganisation. I första hand för att kunna erbjuda häktade en acceptabel tillvaro under en ytterst påfrestande tid, men också för att säkerställa en stabil häktes- och transportverksamhet inom rimliga avstånd från andra delar av rättsväsendet. Brotts- och samhällsutvecklingen gör att allt fler specialiserade krav kommer att ställas på Kriminalvården de närmaste åren. De omfattar att kunna hantera mer och nya former av gängkriminalitet, större andel unga klienter, mer hedersvåldsproblematik, våldsbejakande extremism, posttraumatisk stress och självskadebeteende. Svensk kriminalvård ska kunna möta den utvecklingen, utan att samtidigt behöva brottas med frågan om vi över huvud taget kommer att ha plats för de människor vi förväntas arbeta med. Om vi dessutom ska undvika de risker vi här har pekat på så måste också resurser skjutas till i tid. 20 februari 2018 Läs fler artiklar på DN Debatt.


Skolans krav måste ta hänsyn till elevers olikheter

Summary: Det finns olika sätt att hjälpa svaga elever. Sänkta kunskapskrav är bara ett. Man kan också lägga till ytterligare ett betygssteg. Men det viktigaste är att olika elever förutsättningar beaktas.

Jag håller med Arne Engström om att många elever som nu slås ut från skolan skulle kunna lära sig mer än de gör nu, om den undervisning de fick utgick från deras egna förutsättningar och inte den norm som representeras av kunskapskraven. Men det finns de elever som trots stöd och anpassningar har svårigheter och oförmåga att leva upp till uppställda kunskapskrav och få godkänt betyg. När jag skriver ”sänka kraven” menar jag att de behöver anpassas så att fler elever lyckas få godkänt eftersom kunskapskraven i dag uppställer krav på förmågor som inte är möjliga för dem. Jag tycker att det är olyckligt att man skapar ett utanförskap i onödan. Dessa elever har andra förmågor och styrkor, som inte visas i ett betyg med de krav som föreligger. Men det är betyg som räknas och får man inte betyg så är det begränsade framtidsmöjligheter som erbjuds. Min poäng är att man behöver beakta dessa elevers förutsättningar. Detta kan ske på olika sätt. De befintliga kunskapskraven kan tydliggöras/omformuleras. Ett betygssteg kan också läggas till som inte ställer krav på exekutiva förmågor som dessa barn saknar. Det viktiga är att det sker en förändring som beaktar olika elever förutsättningar.


Gunnar Jonsson: Trump vägrar tala om trollen

Summary: Rysslands inblandning i det amerikanska valet borde ses som en skandal. Trump fortsätter att blunda.

Åtalet i fredags mot 13 ryssar visade svart på vitt att främmande makt fört ett veritabelt informationskrig för att störa det amerikanska valet 2016. En presidents naturliga reaktion borde vara att skarpt fördöma sabotaget och säga åt Ryssland att hålla tassarna borta i fortsättningen. Inte Donald Trump. Först blev han lycklig över att anklagelser mot hans valkampanj saknades. När ingen annan delade tolkningen att just detta var viktigast med åtalet följde en ilsken Twitterstorm som varade hela helgen. Den värsta smaklösheten var när han hävdade att FBI missat varningssignaler om skolskjutningen i Florida för att man bara ägnade sig åt Ryssland. Robert Mueller utsågs i maj till särskild åklagare med uppgift att granska Rysslands inblandning i valet. Han utreder också om Trump har försökt hindra rättvisans gång. Presidenten har själv sagt att han avskedade FBI-chefen James Comey på grund av "den här ryska grejen". Och Trump har varit på väg att sparka även Mueller. I åtalet beskrivs hur ryska trollfabriker använde falska och stulna identiteter för att skapa fingerade konton på sociala medier. Ägaren är en man som står president Putin nära, och det fanns gott om pengar och personal. Syftet var att utnyttja USA:s politiska polarisering för att så ytterligare split och kaos. Snart blev målet entydigt: att gynna Trump och skada motståndaren Hillary Clinton. Det finns åtskilliga kontakter rapporterade mellan ryska företrädare och Trumpkampanjen. Åtalet handlar inte om detta, eller om fallet Comey, och är därmed heller inget frikännande på de punkterna. Trump har gång på gång kallat allt tal om Ryssland och valet fejknyheter, en bluff, en häxjakt. Amerikanska underrättelseorgan har sagt emot. Men Putin har minsann försäkrat att ryssarna inte har med något att göra, och Trump "tror honom verkligen". För övrigt har han aldrig haft ett ont ord till övers för kollegan i Kreml. Helgens tweetar visade en rasande president. Attacken mot FBI ackompanjerades av vilda svingar åt alla håll, inklusive en sågning av hans nationelle säkerhetsrådgivare H R McMaster. Trump avskyr när hans legitimitet ifrågasätts, och vägrar erkänna att Ryssland gav sig in på hans sida i striden. Han brukar också påstå att massivt fusk var orsaken till att Clinton fick flest röster i valet. Påverkade ryssarna resultatet? Det går inte att veta. "Etablissemanget" låg risigt till från början i väljarnas ögon. Clinton var ingen vidare kandidat och fläckad av en rad smärre affärer genom åren. Hon hade svårt att entusiasmera arbetare och svarta. Odiskutabelt är ändå att Ryssland ansträngde sig för att styra valutgången. Det är den verkliga skandalen. Och USA är inte ensamt, liknande försök har gjorts i Europa. Sverige måste förbereda sig på att stå emot manipulationer i höst. En president ska skydda landets demokrati om den utsätts för yttre angrepp. Trump struntar i det, han försvarar sitt ego i stället. Han måste inte ha något att dölja, även om agerandet ser misstänkt ut. Men den som förnekar att något har hänt kan heller inte vidta några åtgärder mot en upprepning. USA saknar en ledare.


Dra in skolpengen till friskolor som saknar pedagogisk vision

Summary: Den affärsmässighet privatägda friskolor styrs av leder till att Sveriges skolor betraktas som en vinstmaskin. Skolpengen bör därför inte betalas ut till skolor som saknar en pedagogisk idé som gör dem bättre lämpade än kommuner att driva skola.

Academedia och andra friskolor förtjänar en ordentlig genomlysning av sina skolor. Den affärsmässighet skolorna styrs av leder till att skolor betraktas som en vinstmaskin. Den huvudsakliga affärsidén är att tjäna pengar och pedagogisk vision saknas helt. Inte så förvånande är det lätt att manipulera systemet. Studerande som sköter sitt lärande på egen hand och lärare som får ansvar för stora elevgrupper genererar bra klirr i kassan. Lokaler kan krympas, elever som ska studera själva lämnar ju skolan. Den dator som ersätter alla läroböcker lyfts fram som skolutveckling. resultatet blir elever som inte kan skriva läsligt med penna och kunskapen kommer från osäkra källor. Lärarna förväntas stå för det pedagogiska innehållet eftersom ledningen saknar den kunskapen. Nyutbildade lärare och obehöriga har lägre krav på anställningsvillkor. Resultatet ser vi i olika skolundersökningar. Låt ingen skola få skolpeng om de saknar en pedagogisk idé som gör dem bättre lämpade än kommunen att driva skola.