DN gratulerar: Frida Hyvönen

Summary: Frida Hyvönens album ”Kvinnor och barn” slog ner som en bomb i den svenska publikens hjärtan. Alla konserter har varit i princip utsålda. Men nu är turnéåret avslutat och Frida är i full gång med att skriva musik till teaterföreställningen ”Ilya” som har premiär till våren.

Vi ses vid T-banan i den lilla Stockholmsförorten i början av december. Frida Hyvönen är invirad i halsduk och rejäl täckjacka. Även om hennes rötter finns i Västerbotten är hon inte särskilt förtjust i vare sig snö, kyla eller mörker. Att det ännu är barmark och termometern visar runt noll grader har hon inga problem med. Sammanlagt har hon bott i Stockholm i sexton år. Första gången flyttade hon till huvudstaden för att gå sista året på Södra Latins gymnasiums musiklinje. Då blev hon kvar i tolv år. – På den tiden var jag inte speciellt ambitiös. Jag jobbade så lite som möjligt, bara så att jag kunde betala hyran. Jag hade ingen riktning egentligen, skrev lite låtar och målade lite tavlor. Jag var en dagdrivare och det var inget problem. Jag vet fortfarande ingenting och det är fortfarande inget problem. Men i och med debutalbumet ”Until death comes” som kom 2005 ändrades tillvaron. Skivan hyllades av kritikerna, Frida Hyvönen blev ett namn, fick ett yrke som artist och dörrar öppnades. – Jag kände mig genast hemma i det. För mig har det sceniska alltid varit en stor grej. Att uppträda, utforma en show och en föreställning. Sedan dess har hon hunnit köpa ett hus i Flarken, bo några år i Paris, föda en dotter och år 2013 flyttade hon tillbaka till Stockholm. Under åren har hon också släppt ytterligare fem album. Det senaste, ”Kvinnor och barn”, kom för lite drygt ett år sedan och är hennes första på svenska. Förutom låttexterna, som mest liknar små berättelser om förtryck, sorg och destruktiva relationer, men också om kraft och styrka, har hennes pianospel och klara, starka röst hittat en väg rakt in i publikens hjärtan. I elva månader har hon turnerat på mindre och större orter runt om i Sverige. I de flesta fall har konserterna varit helt utsålda. En skillnad hon märkt av jämfört med tidigare år är responsen och reaktionerna från publiken. – Spelningarna har varit gråttillställningar, emotionella rum för utlevelser i publiken. Jag har träffat så otroligt många människor som har velat berätta om saker de varit med om. Berättelser om olika livsöden som har utlösts av mina texter. Det har varit väldigt speciellt. Av de tolv låtarna är det den humoristiska ”Imponera på mig” och ”Fredag morgon”, som beskriver en psykisk misshandelsrelation, som flest reagerat på. Den senare har också använts av olika kvinnojourer, berättar Frida Hyvönen. – Jag har en liten ådra som tycker att mitt yrke är för bra för att vara sant. Det känns väldigt skönt när man får svart på vitt att det faktiskt går att använda ens verk. Hela skivan är som en ”metoo”-kampanj. Vad tänker du om det? – Det är otroligt bra att det blivit en diskussion om det här stora, stora samhällsproblemet vi har med könsförtryck, att det tas på allvar och att det inte blir en kvinnofråga som det ska smusslas med. Den rörelsen är väldigt viktig och underbar. Men nu är året med ”Kvinnor och barn-skivan" till ända och Frida Hyvönen är i full fart med nästa uppdrag, att skriva musik till regissören Lars Rudolfssons föreställning ”Ilya” som har premiär i början av mars. Stommen till fjorton av låtarna är klar och arbetet med ensemblen har påbörjats. – Jag trivs på teatern och i det sceniska uttrycket. Det är härligt att vara i den miljön och lärorikt att få ingå i något större. Hade du någon ungdomsidol? – Jag älskade Björk. Hon stack ut och representerade en kvalitet som inte fanns i den yttre miljön jag befann mig i, men verkligen i den inre, och hon var så otroligt radikal som konstnär och kvinna på den tiden. Och musiken var så himla bra. Jag fick mycket kraft av henne som ung Var har du för tankar om framtiden? – När jag tittar på mitt liv nu är jag på en jättebra plats. Bättre än någonsin. Det är spännande och ljust och det finns otroligt mycket att göra. Jag tror också på någonting, på människan. Jag ser fram emot framtiden. Jag kan också se ett domedagsscenario men jag är inte rädd för det heller. Just nu känner jag tillförsikt. Frida Hyvönen Namn:Frida Hyvönen. Fyller: 40 år den 30 december 2017. Bor:I Stockholm och i Flarken. Familj: Dottern Laura, 3 år. Gör: Artist och kompositör. Om att fylla 40:”Jag ser fram emot det. Just 40 är ganska laddat i vår kultur, men för mig är det hittills inget speciellt. Födelsedagar ser jag som något abstrakt, men jag tycker nog att de ska firas.” Så firar jag födelsedagen: ”Med min dotter och med några kompisar under festliga arrangerade omständigheter. Mer än så vill jag inte avslöja.” Blir lycklig av:”Vara med mitt barn. Och formuleringsbriljans.” Min styrka:”Att jag är lugn och trygg.”


Publiken öppnar sina hjärtan när Frida Hyvönen uppträder

Summary: Frida Hyvönens album ”Kvinnor och barn” vann den svenska publikens hjärtan. Alla konserter har varit i princip utsålda. Men nu är Frida är i full gång med att skriva musik till teaterföreställningen ”Ilya” som har premiär till våren.

Vi ses vid t-banan i en liten Stockholmsförort i början av december. Frida Hyvönen är invirad i halsduk och rejäl täckjacka. Även om hennes rötter finns i Västerbotten är hon inte särskilt förtjust i vare sig snö, kyla eller mörker. Att det ännu är barmark och termometern visar runt noll grader har hon inga problem med. Sammanlagt har hon bott i Stockholm i 16 år. Första gången flyttade hon till huvudstaden för att gå sista året på Södra Latins gymnasiums musiklinje. Då blev hon kvar i tolv år. – På den tiden var jag inte speciellt ambitiös. Jag jobbade så lite som möjligt, bara så att jag kunde betala hyran. Jag hade ingen riktning egentligen, skrev lite låtar och målade lite tavlor. Jag var en dagdrivare och det var inget problem. Jag vet fortfarande ingenting och det är fortfarande inget problem. Men i och med debutalbumet ”Until death comes” som kom 2005 ändrades tillvaron. Skivan hyllades av kritikerna, Frida Hyvönen blev ett namn, fick ett yrke som artist och dörrar öppnades. – Jag kände mig genast hemma i det. För mig har det sceniska alltid varit en stor grej. Att uppträda, utforma en show och en föreställning. Sedan dess har hon hunnit köpa ett hus i Flarken, bo några år i Paris, föda en dotter och år 2013 flyttade hon tillbaka till Stockholm. Under åren har hon också släppt ytterligare fem album. Det senaste, ”Kvinnor och barn”, kom för lite drygt ett år sedan och är hennes första på svenska. Förutom låttexterna, som mest liknar små berättelser om förtryck, sorg och destruktiva relationer, men också om kraft och styrka, har hennes pianospel och klara, starka röst hittat en väg rakt in i publikens hjärtan. I elva månader har hon turnerat på mindre och större orter runt om i Sverige. I de flesta fall har konserterna varit helt utsålda. En skillnad hon märkt av jämfört med tidigare år är responsen och reaktionerna från publiken. – Spelningarna har varit gråttillställningar, emotionella rum för utlevelser i publiken. Jag har träffat så otroligt många människor som har velat berätta om saker de varit med om. Berättelser om olika livsöden som har utlösts av mina texter. Det har varit väldigt speciellt. Av de tolv låtarna är det den humoristiska ”Imponera på mig” och ”Fredag morgon”, som beskriver en psykisk misshandelsrelation, som flest reagerat på. Den senare har också använts av olika kvinnojourer, berättar Frida Hyvönen. – Jag har en liten ådra som tycker att mitt yrke är för bra för att vara sant. Det känns väldigt skönt när man får svart på vitt att det faktiskt går att använda ens verk. Hela skivan är som en ”metoo”-kampanj. Vad tänker du om det? – Det är otroligt bra att det blivit en diskussion om det här stora, stora samhällsproblemet vi har med könsförtryck, att det tas på allvar och att det inte blir en kvinnofråga som det ska smusslas med. Den rörelsen är väldigt viktig och underbar. Men nu är året med ”Kvinnor och barn-skivan” till ända och Frida Hyvönen är i full fart med nästa uppdrag, att skriva musik till regissören Lars Rudolfssons föreställning ”Ilya” som har premiär i början av mars. Stommen till 14 av låtarna är klar och arbetet med ensemblen har påbörjats. – Jag trivs på teatern och i det sceniska uttrycket. Det är härligt att vara i den miljön och lärorikt att få ingå i något större. Hade du någon ungdomsidol? – Jag älskade Björk. Hon stack ut och representerade en kvalitet som inte fanns i den yttre miljön jag befann mig i, men verkligen i den inre, och hon var så otroligt radikal som konstnär och kvinna på den tiden. Och musiken var så himla bra. Jag fick mycket kraft av henne som ung. Var har du för tankar om framtiden? – När jag tittar på mitt liv nu är jag på en jättebra plats. Bättre än någonsin. Det är spännande och ljust och det finns otroligt mycket att göra. Jag tror också på någonting, på människan. Jag ser fram emot framtiden. Jag kan också se ett domedagsscenario men jag är inte rädd för det heller. Just nu känner jag tillförsikt. Frida Hyvönen första album på svenska, ”Kvinnor och barn”, har tagit både kritiker och publik med storm. För mig har det sceniska alltid varit en stor grej. Fyller: 40 år den 30 december 2017. Bor: I Stockholm och i Flarken. Familj: Dottern Laura, 3 år. Gör: Artist och kompositör. Om att fylla 40: ”Jag ser fram emot det. Just 40 är ganska laddat i vår kultur, men för mig är det hittills inget speciellt. Födelsedagar ser jag som något abstrakt, men jag tycker nog att de ska firas.” Så firar jag födelsedagen: ”Med min dotter och med några kompisar under festliga arrangerade omständigheter. Mer än så vill jag inte avslöja.” Blir lycklig av: ”Vara med mitt barn. Och formuleringsbriljans.” Min styrka: ”Att jag är lugn och trygg.”


Låt 2018 bli året då vi räddar skolan på riktigt

Summary: DN 30/12 2017. Vill man minska stressen för svenska elever finns bättre sätt än att minska på de nationella proven.

Det svenska skolåret 2017 hade en riktig ljuspunkt. Den globala skolundersökningen Pirls visade i början av december att svenska fjärdeklassare har bättre läskunskaper än snittet för både EU och OECD. Tillsammans med tidigare mätningar indikerar resultatet att skolans ökenvandring kanske börjar brytas och att vi kan vara på väg att vända den mörka trenden för de svenska elevernas kunskapsnivå. Det är naturligtvis för tidigt att ens tänka på att blåsa faran över. Och bara veckor senare, på annandagen, kom en indikation på att det tänkesätt som i allra högsta grad bidragit till det tidigare svenska skolraset fortfarande lever kvar. Regeringen halverar i praktiken antalet nationella prov på gymnasiet. Sex obligatoriska prov, i matte, svenska och engelska, blir tre. De tre övriga blir frivilliga: ”Det är helt enkelt för att vi har fått väldigt mycket signaler om att lärarna har en mycket pressad arbetssituation, och att många elever är väldigt stressade”, säger gymnasieminister Anna Ekström (S) till SVT. Det är en motivering som inte duger. Vill man minska stressen för svenska elever finns bättre sätt. Varför inte börja med att garantera arbetsro i klassrum och säkerhet på skolgårdar och i korridorer? Återinrätta läraren som auktoritet? Och framför allt en gång för alla göra upp med idén att kunskap är något som är lite upp till var och en, där åsikten att Förintelsen ägt rum inte är mer värd än åsikten att den aldrig har hänt. Det sista exemplet kommer ur verkligheten, en komvuxlektion i Helsingborg. Filosofiprofessorn Åsa Wikforss påminner om det i sin nyutkomna bok ”Alternativa fakta – Om kunskapen och dess fiender” (Fri tanke förlag). En lärarvikarie fick skäll av skolans samordnare sedan han sagt emot en förintelseförnekande elev. ”Det vi betraktar som historia är den historia som vi har tagit del av”, sa samordnaren och poängterade att det inte är någon idé ”att vi diskuterar fakta mot fakta”. Som om det spelade mindre roll att det var lärarens fakta, inte elevens, som var korrekta. Åsa Wikforss menar att de pedagogiska idéer som haft så starkt inflytande över svenska skolan de senaste decennierna – skepsis mot fakta, synen att kunskap inte kan förmedlas utan måste formuleras av eleverna själva, undervisning som grupparbeten och projekt, otydliga krav på eleverna – varit direkt skadlig. Inte minst blir detta tydligt i tider av informationskrigföring, faktaresistens och falska nyheter. Det är livsfarligt att vi lär våra barn att fakta är det som passar just mig och att det är kränkande att du påstår att dina fakta är bättre oavsett om de är sanna. Hur ska eleverna då kunna stå emot propaganda och rena lögner? Lögn finns ju inte ens som begrepp, det är bara alternativ kunskap. Farligt är det också att sluta mäta kunskaperna så objektivt som möjligt. Då får vi inte kunskap vare sig om systemets funktion eller om individuella elever. Ur den aspekten är det olyckligt att regeringen nu aviserar färre nationella prov. Det finns i Sverige många bra skolor och utmärkta lärare som brinner för jobb och elever. Det är mycket tack vare dessa lärare som kunskapsfallet inte har blivit ännu större. En god nyhet är dock att den oljetanker som är den svenska skolan tycks vara på väg in i en gir. De förbättrade testresultaten är tecken på att den nya kursen är den rätta. Under 2017 har det kommit alltmer kritik mot den relativistiska, postmoderna kunskapssyn som fick sin kulmen i 1994 års läroplan. Må den inte tystna under 2018.


Kim kör med känslig hand

Summary: 21-åriga lärlingen Kim Moberg har på kort tid gjort sig ett namn i trav-Sverige. Hon har tagit 24 segrar i år och hyllats av grånade travexperter. Nu har hon också fått årets Nordinstipendium.

Jag väntar på Kim Moberg som just kommit tillbaka till stallet efter att ha ridtränat en av hästarna hon sköter. I travstallets fikarum ligger ett travprogram till kvällens tävlingar på Solvalla med första loppet uppslaget. Det är första avdelningen av Guldklockan, tidningen Travrondens klassiska tävling där årets bästa lärling ska gallras fram. En av de tävlande är Kim Moberg, 21-åringen som hyllats av travexperter för sin körskicklighet och för att med små medel få ut det mesta och bästa av sin häst. Det var logiskt att hon skulle få årets Nordinstipendium som delats ut sedan 1982. Travbröderna Gösta, Gunnar och Sören Nordin lade grunden till den position Sverige har i dag som ett av världens ledande travländer. – Jag är för ung för att ha upplevt bröderna Nordin, men jag vet hur betydande de var för sporten. Det är oerhört hedrande att få deras stipendium, säger Kim. Kim är hästskötare hos sin far, Svante Båth, en av Sveriges mest framgångsrika travtränare som har sin bas i Sundsvall och en stor filial i Knivsta, där Kim arbetar. Hon har ansvaret för åtta hästars dagliga träning och skötsel. Till det kommer tävlingskvällar och varje vecka vanligen också några lopp hon ska köra i. Att vara hästskötare i ett stort travstall är det verkliga 24/7-jobbet. Utrymmet för fritid och andra intressen är minimalt. Men Kim ser inga problem, det handlar om en livsstil som hon har valt. – Jag testade att göra något annat sommaren 2015 och jobbade på Ikea i Sundsvall när jag hade tagit studenten. Det var helt ok, men jag saknade hästarna så det blev bara tre månader, sen var jag tillbaka i stallet igen, säger hon och ler. Och då kom hon till travanläggningen i Knivsta som Svante Båth hade köpt samma år. Hennes liv har handlat om hästar från början. Redan när hon var ett år fick hon en shetlandsponny. – Så fort jag var stor nog började jag hålla på med den. När jag var åtta år tog jag ponnylicens. Jag både red och körde häst, och en period hade jag en hopphäst också. Men travet var roligare, där tävlar man sida vid sida med sina konkurrenter. Hon gjorde sina första tävlingslopp inom travet när hon var 16, då mest som ryttare i montélopp, den franska varianten av trav med ryttare som blivit allt vanligare även i Sverige. Men nu har hon släppt monté. – Det är mer fysiskt krävande att sitta i en sadel än att sitta i en sulky, och jag insåg att jag inte har tid att träna tillräckligt mycket. Då kändes det bättre att sluta helt, säger hon. Förra året körde hon 39 lopp och vann 10 av dem, bland annat ett V75-lopp med en häst från pappas stall. I år har det blivit drygt 130 lopp och 24 segrar. En segerprocent på cirka 18. En hög siffra för en professionell kusk, väldigt hög för en lärling som sällan får chansen med de allra bästa hästarna. Kim körde 2016 in ungefär en halv miljon kronor. I år har det blivit nästan tre gånger så mycket. Fast hon har inte blivit miljonär, bara några få procent av prispengarna går till kusken. Vad är det du tycker om med att köra travlopp? – Det är spännande och utmanande. Man måste vara påläst och fatta snabba beslut under loppet. Och visst, man behöver en bra häst, men kuskens agerande avgör mycket av loppets utgång. Du har blivit jämförd med Sveriges kanske främste kusk, Örjan Kihlström. Vad tycker du om det? – Det är galet, han är ju så otroligt bra. Men kanske har jag lite samma körstil. Jag föredrar att ha krafter kvar i min häst till nästa lopp framför att ladda och sen ha en häst som dalar genom fältet. Mot slutet av intervjun kommer Kims mamma Lotta in i fikarummet. Hon avslöjar för mig att den ponny Kim fick när hon var liten med avsikt inte var så snabb. – Vi ville att hon skulle lära sig att förlora, säger hon. En lärdom som Kim hade nytta av den här kvällen. Det gick inte så bra i Guldklockan. Desto bättre för hennes passhäst, tvåårige Global Withdrawl som syns bredvid Kim på bilden ovan. Han tog en överlägsen seger i Vinterfavoriten med Erik Adielsson i sulkyn. Kim Moberg Gratuleras till: Har fått Nordinstipendiet på 10 000 kronor för 2017. Gör: Hästskötare, travkusk Ålder: 21. Bor: Venngarn, Sigtuna. Familj: Pappa Svante Båth, mamma Lotta Moberg, halvsystern Alexandra, pojkvännen Anders Eriksson, även han hästskötare och lärling hos Svante Båth, samt hunden Max, en chihuahua. Förebilder som kusk: Örjan Kihlström, Erik Adielsson. Om framtiden: ”Nånting med trav blir det förstås, men jag tror inte att jag bara vill köra lopp, jag vill träna hästar också”. Om Nordinstipendiet: ”Man ska använda pengarna till något som har med trav att göra. Det lutar åt att jag åker till USA, som trots allt är travets hemland”.


Kim kör med känslig hand

Summary: 21-åriga lärlingen Kim Moberg har på kort tid gjort sig ett namn i trav-Sverige. Hon har tagit 24 segrar i år och hyllats av travexperter. Nu har hon också fått årets Nordinstipendium.

Jag väntar på Kim Moberg som just kommit tillbaka till stallet efter att ha ridtränat en av hästarna hon sköter. I travstallets fikarum ligger ett travprogram till kvällens tävlingar på Solvalla med första loppet uppslaget. Det är första avdelningen av Guldklockan, tidningen Travrondens klassiska tävling där årets bästa lärling ska gallras fram. En av de tävlande är Kim Moberg, 21-åringen som hyllats av travexperter för sin körskicklighet och för att med små medel få ut det mesta och bästa av sin häst. Det var logiskt att hon skulle få årets Nordinstipendium som delats ut sedan 1982. Travbröderna Gösta, Gunnar och Sören Nordin lade grunden till den position Sverige har i dag som ett av världens ledande travländer. – Jag är för ung för att ha upplevt bröderna Nordin, men jag vet hur betydande de var för sporten. Det är oerhört hedrande att få deras stipendium, säger Kim. Kim är hästskötare hos sin far, Svante Båth, en av Sveriges mest framgångsrika travtränare som har sin bas i Sundsvall och en stor filial i Knivsta, där Kim arbetar. Hon har ansvaret för åtta hästars dagliga träning och skötsel. Till det kommer tävlingskvällar och varje vecka vanligen också några lopp hon ska köra i. Att vara hästskötare i ett stort travstall är det verkliga 24/7-jobbet. Utrymmet för fritid och andra intressen är minimalt. Men Kim ser inga problem, det handlar om en livsstil som hon har valt. – Jag testade att göra något annat sommaren 2015 och jobbade på Ikea i Sundsvall när jag hade tagit studenten. Det var helt ok, men jag saknade hästarna så det blev bara tre månader, sen var jag tillbaka i stallet igen, säger hon och ler. Och då kom hon till travanläggningen i Knivsta som Svante Båth hade köpt samma år. Hennes liv har handlat om hästar från början. Redan när hon var ett år fick hon en shetlandsponny. – Så fort jag var stor nog började jag hålla på med den. När jag var åtta år tog jag ponnylicens. Jag både red och körde häst, och en period hade jag en hopphäst också. Men travet var roligare, där tävlar man sida vid sida med sina konkurrenter. Hon gjorde sina första tävlingslopp inom travet när hon var 16, då mest som ryttare i montélopp, den franska varianten av trav med ryttare som blivit allt vanligare även i Sverige. Men nu har hon släppt monté. – Det är mer fysiskt krävande att sitta i en sadel än att sitta i en sulky, och jag insåg att jag inte har tid att träna tillräckligt mycket. Då kändes det bättre att sluta helt, säger hon. Förra året körde hon 39 lopp och vann 10 av dem, bland annat ett V75-lopp med en häst från pappas stall. I år har det blivit drygt 130 lopp och 24 segrar. En segerprocent på cirka 18. En hög siffra för en professionell kusk, väldigt hög för en lärling som sällan får chansen med de allra bästa hästarna. Kim körde 2016 in ungefär en halv miljon kronor. I år har det blivit nästan tre gånger så mycket. Fast hon har inte blivit miljonär, bara några få procent av prispengarna går till kusken. Vad är det du tycker om med att köra travlopp? – Det är spännande och utmanande. Man måste vara påläst och fatta snabba beslut under loppet. Och visst, man behöver en bra häst, men kuskens agerande avgör mycket av loppets utgång. Du har blivit jämförd med Sveriges kanske främste kusk, Örjan Kihlström. Vad tycker du om det? – Det är galet, han är ju så otroligt bra. Men kanske har jag lite samma körstil. Jag föredrar att ha krafter kvar i min häst till nästa lopp framför att ladda och sen ha en häst som dalar genom fältet. Mot slutet av intervjun kommer Kims mamma Lotta in i fikarummet. Hon avslöjar för mig att den ponny Kim fick när hon var liten med avsikt inte var så snabb. – Vi ville att hon skulle lära sig att förlora, säger hon. En lärdom som Kim hade nytta av den här kvällen. Det gick inte så bra i Guldklockan. Desto bättre för hennes passhäst, tvåårige Global Withdrawl som syns bredvid Kim på bilden ovan. Han tog en överlägsen seger i Vinterfavoriten med Erik Adielsson i sulkyn. Man måste vara påläst och fatta snabba beslut under loppet. Gratuleras till: Har fått Nordinstipendiet på 10 000 kronor för 2017. Gör: Hästskötare, travkusk Ålder: 21. Bor: Venngarn, Sigtuna. Familj: Pappa Svante Båth, mamma Lotta Moberg, halvsystern Alexandra, pojkvännen Anders Eriksson, även han hästskötare och lärling hos Svante Båth, samt hunden Max, en chihuahua. Förebilder som kusk: Örjan Kihlström, Erik Adielsson. Om framtiden: ”Nånting med trav blir det förstås, men jag tror inte att jag bara vill köra lopp, jag vill träna hästar också”. Om Nordinstipendiet: ”Man ska använda pengarna till något som har med trav att göra. Det lutar åt att jag åker till USA, som trots allt är travets hemland”.


De hittade sin dotters grav efter nästan 60 år

Summary: I augusti 1959 fördes Arnolds och Rehnés dödfödda dotter bort på sjukhuset utan att föräldrarna fick någon information. Förra året upptäcktes hennes grav av en slump. Nu vill Arnold och Rehné att ett minnesmärke uppförs över dottern och alla andra barn som behandlats på samma sätt.

Nära sextio år efter det att deras dotter dött vid förlossningen fick Arnold och Rehné Rydman av en slump veta vad som hänt med hennes kropp. Utan deras kännedom hade den lilla flickan blivit begravd på Skogskyrkogården i Stockholm – trots att alla föräldrar enligt lagen hade bestämmanderätten över vad som skulle hända med dödfödda barn. – Vi blev chockade och så sorgsna när vårt första barn dog i samband med förlossningen. Men tiden läkte alla sår, även om vemodet finns kvar. När vi så förra året fick reda på att hon legat begravd i så många år utan vår vetskap väcktes traumat till liv igen. Vi kände oss lurade och svikna av sjukhuspersonalen som inte informerade oss, berättar Rehné. Nu vill hon och maken Arnold att en minnessten reses eller att en minnesplatta sätts upp på Skogskyrkogården. Det skulle bli en form av upprättelse för de många dödfödda barn som togs ifrån sina föräldrar utan att sjukhuspersonalen berättade vad som skulle hända med dem. Ibland begravdes flera av barnen i samma grav. – En minnesplatta eller en minnessten skulle innebära att alla föräldrar som mist ett barn strax före eller vid förlossningen skulle få en plats att gå till för att minnas och känna lite frid. Jag tror att många anhöriga skulle uppskatta ett sådant initiativ, säger Arnold. Den 12 augusti 1959 kom hans och Rehnés första och efterlängtade barn till världen. Men dottern var död redan när hon föddes – navelsträngen hade lindats runt halsen och läkarna på Sabbatsbergs sjukhus i centrala Stockholm lyckades inte väcka henne till liv igen. Barnmorskan som varit med under förlossningen placerade det lilla barnet på en bricka och gick snabbt ut ur rummet. Arnold blev tillsagd att bege sig hem, medan Rehné placerades ensam i ett kalt rum. De nyblivna föräldrarna var förvirrade, på ett ögonblick hade den förväntade lyckan förbytts i en katastrof. – Ingen berättade vad som skulle hända med vårt döda barn, och vi var så chockade att vi inte vågade fråga läkarna och den övriga personalen. Vi fick inte någon hjälp att hantera det som hänt utan måste handskas med sorgen och smärtan på egen hand, berättar Rehné. – På den här tiden, i slutet av 50-talet, var dödfödda barn något ingen talade högt om. Alla graviditeter skulle sluta lyckligt, så var det bara. Läkarna var nästan lite gudomliga och inga man ställde frågor till, fortsätter hon. Efter att hastigt ha förts till den egna sjukhussalen blev Rehné liggande där i ett par dygn. Enda sällskapet var en tickande väggklocka. Personalen kom in med mat tre gånger om dagen, men berörde inte med ett ord det som hänt. På den tiden var det inte heller lika vanligt att sjukhuspräster stöttade sörjande. – Det fanns inte någon föräldraförsäkring så jag fick börja arbeta direkt, säger Arnold. Mina kollegor och vänner beklagade försiktigt, men något mer blev det inte. Några drog sig till och med undan, som om det var skamligt att ha förlorat ett barn. Jag besökte Rehné och jag minns hur förvirrade och bortglömda vi kände oss. Både han och hustrun är födda i Stockolm. Han växte upp i Bromma i ett hus som pappan byggt, hon flyttade som barn runt mellan olika lägenheter på Kungsholmen. De träffades i ganska unga år, gifte sig 1957 och deras första lägenhet låg i ett nybyggt hus i söderförorten Fruängen. Arnold hade tidigt körkort och arbetade bland annat som bilskollärare, innan han sedan kom att arbeta med administration på kontor. Rehné har bland annat varit på länsstyrelsen och under åren före pensioneringen arbetade hon på Datainspektionen. – I mitten av 50-talet var vi som så många andra par förväntansfulla. Vi hade arbete och hade också lyckats få en bostad. När vi förstod att vi väntade barn blev vi så glada, även om vi hade ganska lite hum vad det skulle innebära att bli föräldrar. Det fanns ju ingen föräldrautbildning som i dag, säger Rehné. När hon kommit hem från sjukhuset fortsatte livet som tidigare. Arnold hade aldrig fått se sin dotter och Rehné hade bara fått ett enstaka ögonblick innan barnet fördes bort. På den tiden var uppfattningen att föräldrar inte skulle få någon relation till ett dödfött barn, och att det bara var att gå vidare som om ingenting hänt – och försöka på nytt. – Visst tänkte vi på vår lilla flicka ibland och funderade på vad som hade hänt med henne på sjukhuset, men vi fastnade aldrig i sorgen utan gick vidare. Det som hänt hade hänt, konstaterar Rehné. Nio år senare födde hon sonen Kristian – och den gången gick allt bra. Äntligen, efter så många år, fick Rehné och Arnold uppleva lyckan att bli föräldrar. I vuxen ålder började Kristian släktforska. En dag i oktober förra året sökte han på webbsidan ”hittagraven” som drivs av Stockholms stad för att se var hans farfar och andra släktingar är begravda någonstans. Av en slump hittade han en notering om att ett barn Rydman, fött den 12 augusti 1959 och avlidet samma dag, hade fått en grav på Skogskyrkogården. – Uppgifterna stämde ju precis in på det jag visste om min döda syster, berättar Kristian. För mig blev det en omtumlande upplevelse att få reda på var hon var begravd någonstans. Samtidigt blev det ännu verkligare för mig att jag faktiskt hade haft en storasyster. Nära sextio år efter att Rehnés och Arnolds dotter hastigt förts ut ur förlossningssalen ringde Kristian till sina föräldrar och berättade vad han hittat. – Han fann senare också ett dokument som var undertecknat den 4 september 1959, där en ansvarig på Sabbatsbergs sjukhus gav sitt tillstånd till att det ”dödfödda flickebarnet Rydman” kunde begravas. Dokumentet hade skickats till Stockholms stads kyrkogårdsnämnd, berättar Arnold. Varken han eller Rehné hade fått den informationen, trots att det alltså var ett tydligt lagbrott. Enligt en lag från 1957 som reglerade jordfästningar skulle föräldrar till dödfödda barn alltid få bestämma över vad som skulle hända med dessa, exempelvis om det skulle bli någon jordfästning. – Vi vill inte anklaga personalen på sjukhuset, de flesta är nog döda i dag. På BB ska ju livet födas fram, och alla barn som dör kan ju ses som ett misslyckande. Personalen på den tiden var inte skolad att hantera sådana situationer. Vi vill inte leta syndabockar, understryker Rehné. På Skogskyrkogården hittade sonen Kristian platsen där hans syster är begravd med två andra dödfödda barn. Det finns ett litet kors där. Rehné och Arnold har besökt graven tillsammans med Kristian och ett barnbarn. De tände ett ljus. Inför den här artikeln åker vi till Skogskyrkogården tillsammans med Kristian, Arnold och Rehné. Hon har med sig en dikt hon skrivit: Inte visste jag att Du är hos änglarnas barn som slumrar i namnlösa gravar utan blommor och pynt. Men änglarna vet och sjunger en vaggsång för dig om en vacker värld där sorgen inte finns. Dikten är undertecknad med ”Din mamma”. – Tanken på att det borde uppföras en minnessten eller minnesplatta är min hustrus, säger Arnold. Hon fick den när vi fått reda på att vår dotter legat här så länge utan att vi visste något. Ett minnesmärke skulle vara ett sätt att påminna om denna del i vår nutidshistoria. Arnold och Rehné är båda över åttio år gamla och säger att de inte har orken att driva den här frågan vidare. Nu hoppas de att landstinget som ansvarar för sjukvården, eller kyrkogårdsförvaltningen, tycker att idén är värd att gå vidare med. – Kanske finns det någon politiker som kan ta upp frågan, säger Arnold. – Skriv nu inte att vi är bittra, säger Rehné. Det ligger inte för oss. Men ett minnesmärke skulle vara en upprättelse för alla föräldrar som upplevt detsamma som vi – och för de döda barnen. Läs mer: Förslag: Kartläggning ska minska antalet dödfödda barn ”Ett barns död bland det svåraste vi ställs inför inom vården”  Så omhändertas dödfödda barn Före 1970 var det vanligt att dödfödda barn och för tidigt födda barn som dött lämnades till Karolinska institutet för anatomisk forskning. Enligt reglerna skulle föräldrarna tillfrågas, men så skedde inte alltid. Dödfödda foster betraktades tidigare som biologiskt material och hanterades i enlighet med riktlinjerna i Socialstyrelsens allmänna råd som riskavfall. Hanteringen upplevdes av många som stötande, och Socialstyrelsen gav 1990 ut nya allmänna råd om omhändertagandet. Förr doldes det dödfödda barnet för föräldrarna och togs snabbt ifrån dem. Men i dag rekommenderas föräldrar att se sina barn, kanske klä det i egna kläder, ta bilder, klippa en hårlock med mera – allt för att underlätta sorgearbetet. Några mer omfattande studier om huruvida detta är till någon hjälp finns dock inte. Alla föräldrar har i dag rätt till begravning av fostret/barnet efter 12 fulla graviditetsveckor. Att ordna en begravning för ett dödfött barn eller ett foster är frivilligt. En sådan kan ske genom kremering eller kistbegravning. Begravningarna utformas tillsammans med präst eller annan förrättare. På en del kyrkogårdar finns anonyma och kollektiva gravplatser avsedda för askan från döda och dödfödda barn som kremerats. Om inte föräldrarna har några särskilda önskemål tas barnet eller fostret om hand av den som är huvudman för sjukvården eller ansvarig för begravningar i kommunen. Vanligen kremeras då kroppen och askan sprids i en minneslund. Dödfödda barn brukar ibland kallas för änglabarn. Källa: Begravningssidan.se, Spädbarnsfonden, Läkartidningen och Svenska kyrkan


”Koppling mellan ökad psykisk ohälsa och ökad konsumtion”

Summary: Svenskarnas privata konsumtion har ökat med 23 procent mellan 2006 och 2016, samtidigt som den psykiska ohälsan ökar lavinartat. Det är sannolikt att psykisk ohälsa bland både vuxna och barn kan minskas om vi uppmärksammar och åtgärdar den konsumtionsrelaterade stressen, skriver Cecilia Solér, Handelshögskolan i Göteborg.

Årets stora shoppinghögtid har just passerat och nu laddar många svenskar för rean. Enligt Konsumtionsrapporten 2017 har svenskarnas privata konsumtion ökat med 23 procent under perioden 2006–2016 (fasta priser). Bland de konsumtionsområden som ökat mest återfinns hushållens konsumtion i utlandet (69 procent), kommunikation (50 procent) mobilabonnemang som i många fall inkluderar en ny smart telefon) samt möbler, hushållsartiklar och underhålls produkter (44 procent). Motsvarande siffra för kläder och skor är 18 procent. Samtidigt ökar den psykiska ohälsan lavinartat. Enligt Försäkringskassan har antalet sjukskrivningar på grund av psykisk ohälsa ökat med 159 procent mellan 2011–2016. Anpassningsstörning och stressreaktioner till följd av bland annat en belastande livssituation ökar mest av de psykiatriska diagnoserna. Den psykiska ohälsan drabbar även barn och ungdomar hårt. På DN Debatt den 13 december söker experter svaren på varför våra barn och unga mår dåligt. Det verkar som om vi i Sverige konsumerar som aldrig förr samtidigt som vi mår allt sämre psykiskt. Hur kan det komma sig? Naturligtvis beror inte ökad stressrelaterad ohälsa bara på vår konsumtion. Men forskning om konsumtion i vid bemärkelse kan ge oss inblick i hur marknaden med dess utbud av varor och tjänster bidrar till ökad stress. Enligt denna forskning är det sannolikt att vi stressas av sensorisk överbelastning, socialt önskvärda livsstilar samt tidsbrist, som kan kopplas till konsumtion. 1Sensorisk överbelastning. Enligt svenska forskare från olika discipliner – bland andra Torkel Klingberg, professor i kognitiv neurovetenskap och Arto Nordlund psykolog och forskare vid Sahlgrenska akademin i Göteborg – kan den mänskliga hjärnan drabbas av informationsstress. Informationsstress innebär att vi tar emot mer information än vad vi har kapacitet att bearbeta. Vårt sätt att konsumera bidrar i hög grad till denna stress. För det första innebär shopping att våra hjärnor tar emot en mängd syn- och ljudintryck. Reklam möter oss överallt, i kollektivtrafiken, på tv/radio och som pop-ups på datorn. Att gå och handla – speciellt i juletid – innebär en veritabel kaskad av intryck – produkter i alla färger, bakgrundsmusik, trängsel, blinkande skyltar och olika dofter. För dagens barn och unga är shopping en normaliserad hobby, i motsats till 60- och 70-talister som i större utsträckning växte upp med exempelvis blockflöjt och handboll som hobbier. Det innebär att dagens barn och unga tar emot större mängder sensoriska intryck. För det andra innebär dagens konsumtionskultur att vi sällan tar en paus från information och musik. Konsumtionsobjekt som smarta mobiler och hörlurar gör att vi ständigt kollar flödet på sociala medier eller lyssnar på ny musik då vi har en paus, till exempel på bussen från och till jobbet. Smarta mobiler ger marknads aktörer möjlighet att kommunicera nya produkter direkt genom reklam men även indirekt genom att personer i dina nätverk visar vilka produkter de gillar och som man underförstått kanske borde skaffa sig. Enligt Internetstiftelsen i Sverige har 85 procent av befolkningen en egen smart mobil och vi använder i genomsnitt internet 24 timmar i veckan. 55 procent av alla åttaåringar har en egen smart mobil och personer mellan 16 och 25 år ägnar i genomsnitt 40 timmar per vecka åt att surfa på nätet. Det är troligt att en stor del av denna tid ägnas åt sociala medier där olika konsumtionsvaror ständigt exponeras som en del av åtråvärda livsstilar. 2Socialt önskvärd konsumtion. Att vi lever i en konsumtionskultur innebär att köp av kläder, resor, mobiltelefoner etcetera är ett sätt att visa vilken grupp man vill tillhöra. För barn och unga men även för vuxna är det svårt att motstå det ”tryck” som kan uppstå kring att köpa en viss socialt åtråvärd produkt. Psykologisk forskning visar entydigt att när produkter kopplas ihop med så kallade idealiserade identiteter så påverkas konsumenters självbild negativt och vi konsumerar i många fall dessa produkter för att undvika negativa känslor. En idealiserad identitet skapas kring en produkt när en person (gärna en kändis) som har alla de egenskaper som vi själva önskar oss, kopplas ihop med ett visst varumärke eller en specifik produktmodell. Till exempel när välkända personer med stort avtryck på sociala medier – som besitter önskvärda egenskaper som till exempel att de är kända, vackra, lyckliga och framgångsrika – lägger ut foton på produkter/upplevelser, delar ut likes eller länkar till olika produkter. Dessa produkter framstår då som önskvärda för oss och vi jämför oss med dessa framgångsrika och lyckade personer. Samma mekanism är verksam när framgångsrika idrottsmän eller vackra och tillsynes lyckliga filmstjärnor gör reklam för specifika produkter. Som ett exempel har Zlatan Ibrahimovic och George Clooney fått många av oss att vilja köra vissa bilar eller dricka ett visst kaffe. Denna mekanism – att vi ser på oss själva och vårt innehav av produkter mer negativt när vi möter nya produkter som framställs som en del av en idealiserad identitet – är en mycket stark del av den konsumtionskultur som våra barn och unga lever i. Sålunda skapas ett tryck, en inre och yttre stress, att hänga med och vara en del av gruppen och samhället genom att konsumera ”rätt”. Att konsumera socialt önskvärda produkter blir ett sätt att undvika att stå utanför gruppen. 3Tidsbrist. Om man som många svenskar ägnar mycket tid åt sociala medier – som både är ett konsumtionsobjekt i sig och skapar konsumtion – så ökar risken för tidbrist. Detsamma gäller för shopping och andra konsumtionsrelaterade aktiviteter som att renovera hemmet. För oss vuxna är det svårt att både vara aktiv på sociala medier, med jämna mellanrum uppdatera vår arsenal av olika konsumtionsobjekt, arbeta, ta hand om familj och vänner, ha en meningsfylld fritid och så vidare utan att känna tidspress. För barn och unga är svårt att både koncentrera sig på läxor och med jämna mellanrum skicka snapchats och kolla instagram. Då är det stor risk att man blir stressad över att skolresultaten blir sämre än väntat. Sammantaget kan man säga att stress i stor utsträckning hänger samman med vårt sätt att konsumera. Det är sannolikt att den ökande psykiska ohälsan både bland vuxna samt bland barn och unga kan minskas om vi uppmärksammar och åtgärdar konsumtionsrelaterad stress. Cecilia Solér, docent vid företagsekonomiska institutionen, Handelshögskolan vid Göteborgs universitet Psykologisk forskning visar entydigt att när produkter kopplas ihop med så kallade idealiserade identiteter så påverkas konsumenters självbild negativt och vi konsumerar i många fall dessa produkter för att undvika negativa känslor.


Summary: DN DEBATT 26/12. Svenskarnas privata konsumtion har ökat med 23 procent mellan 2006 och 2016, samtidigt som den psykiska ohälsan ökar lavinartat. Det är sannolikt att psykisk ohälsa bland både vuxna och barn kan minskas om vi uppmärksammar och åtgärdar den konsumtionsrelaterade stressen, skriver Cecilia Solér, Handelshögskolan i Göteborg.

Årets stora shoppinghögtid har just passerat och nu laddar många svenskar för rean. Enligt Konsumtionsrapporten 2017 har svenskarnas privata konsumtion ökat med 23 procent under perioden 2006–2016 (fasta priser). Bland de konsumtionsområden som ökat mest återfinns hushållens konsumtion i utlandet (69 procent), kommunikation (50 procent) mobilabonnemang som i många fall inkluderar en ny smart telefon) samt möbler, hushållsartiklar och underhålls produkter (44 procent). Motsvarande siffra för kläder och skor är 18 procent. Samtidigt ökar den psykiska ohälsan lavinartat. Enligt Försäkringskassan har antalet sjukskrivningar på grund av psykisk ohälsa ökat med 159 procent mellan 2011–2016. Anpassningsstörning och stressreaktioner till följd av bland annat en belastande livssituation ökar mest av de psykiatriska diagnoserna. Den psykiska ohälsan drabbar även barn och ungdomar hårt. På DN Debatt den 13 december söker experter svaren på varför våra barn och unga mår dåligt. Det verkar som om vi i Sverige konsumerar som aldrig förr samtidigt som vi mår allt sämre psykiskt. Hur kan det komma sig? Naturligtvis beror inte ökad stressrelaterad ohälsa bara på vår konsumtion. Men forskning om konsumtion i vid bemärkelse kan ge oss inblick i hur marknaden med dess utbud av varor och tjänster bidrar till ökad stress. Enligt denna forskning är det sannolikt att vi stressas av sensorisk överbelastning, socialt önskvärda livsstilar samt tidsbrist, som kan kopplas till konsumtion. 1. Sensorisk överbelastning. Enligt svenska forskare från olika discipliner – bland andra Torkel Klingberg, professor i kognitiv neurovetenskap och Arto Nordlund psykolog och forskare vid Sahlgrenska akademin i Göteborg – kan den mänskliga hjärnan drabbas av informationsstress. Informationsstress innebär att vi tar emot mer information än vad vi har kapacitet att bearbeta. Vårt sätt att konsumera bidrar i hög grad till denna stress. För det första innebär shopping att våra hjärnor tar emot en mängd syn- och ljudintryck. Reklam möter oss överallt, i kollektivtrafiken, på tv/radio och som pop-ups på datorn. Att gå och handla – speciellt i juletid – innebär en veritabel kaskad av intryck – produkter i alla färger, bakgrundsmusik, trängsel, blinkande skyltar och olika dofter. För dagens barn och unga är shopping en normaliserad hobby, i motsats till 60- och 70-talister som i större utsträckning växte upp med exempelvis blockflöjt och handboll som hobbyer. Det innebär att dagens barn och unga tar emot större mängder sensoriska intryck. För det andra innebär dagens konsumtionskultur att vi sällan tar en paus från information och musik. Konsumtionsobjekt som smarta mobiler och hörlurar gör att vi ständigt kollar flödet på sociala medier eller lyssnar på ny musik då vi har en paus, till exempel på bussen från och till jobbet. Smarta mobiler ger marknads aktörer möjlighet att kommunicera nya produkter direkt genom reklam men även indirekt genom att personer i dina nätverk visar vilka produkter de gillar och som man underförstått kanske borde skaffa sig. Enligt Internetstiftelsen i Sverige har 85 procent av befolkningen en egen smart mobil och vi använder i genomsnitt internet 24 timmar i veckan. 55 procent av alla åttaåringar har en egen smart mobil och personer mellan 16 och 25 år ägnar i genomsnitt 40 timmar per vecka åt att surfa på nätet. Det är troligt att en stor del av denna tid ägnas åt sociala medier där olika konsumtionsvaror ständigt exponeras som en del av åtråvärda livsstilar. 2. Socialt önskvärd konsumtion. Att vi lever i en konsumtionskultur innebär att köp av kläder, resor, mobiltelefoner etcetera är ett sätt att visa vilken grupp man vill tillhöra. För barn och unga men även för vuxna är det svårt att motstå det ”tryck” som kan uppstå kring att köpa en viss socialt åtråvärd produkt. Psykologisk forskning visar entydigt att när produkter kopplas ihop med så kallade idealiserade identiteter så påverkas konsumenters självbild negativt och vi konsumerar i många fall dessa produkter för att undvika negativa känslor. En idealiserad identitet skapas kring en produkt när en person (gärna en kändis) som har alla de egenskaper som vi själva önskar oss, kopplas ihop med ett visst varumärke eller en specifik produktmodell. Till exempel när välkända personer med stort avtryck på sociala medier – som besitter önskvärda egenskaper som till exempel att de är kända, vackra, lyckliga och framgångsrika – lägger ut foton på produkter/upplevelser, delar ut likes eller länkar till olika produkter. Dessa produkter framstår då som önskvärda för oss och vi jämför oss med dessa framgångsrika och lyckade personer. Samma mekanism är verksam när framgångsrika idrottsmän eller vackra och tillsynes lyckliga filmstjärnor gör reklam för specifika produkter. Som ett exempel har Zlatan Ibrahimovic och George Clooney fått många av oss att vilja köra vissa bilar eller dricka ett visst kaffe. Denna mekanism – att vi ser på oss själva och vårt innehav av produkter mer negativt när vi möter nya produkter som framställs som en del av en idealiserad identitet – är en mycket stark del av den konsumtionskultur som våra barn och unga lever i. Sålunda skapas ett tryck, en inre och yttre stress, att hänga med och vara en del av gruppen och samhället genom att konsumera ”rätt”. Att konsumera socialt önskvärda produkter blir ett sätt att undvika att stå utanför gruppen. 3. Tidsbrist. Om man som många svenskar ägnar mycket tid åt sociala medier – som både är ett konsumtionsobjekt i sig och skapar konsumtion – så ökar risken för tidbrist. Detsamma gäller för shopping och andra konsumtionsrelaterade aktiviteter som att renovera hemmet. För oss vuxna är det svårt att både vara aktiv på sociala medier, med jämna mellanrum uppdatera vår arsenal av olika konsumtionsobjekt, arbeta, ta hand om familj och vänner, ha en meningsfylld fritid och så vidare utan att känna tidspress. För barn och unga är svårt att både koncentrera sig på läxor och med jämna mellanrum skicka snapchats och kolla Instagram. Då är det stor risk att man blir stressad över att skolresultaten blir sämre än väntat. Sammantaget kan man säga att stress i stor utsträckning hänger samman med vårt sätt att konsumera. Det är sannolikt att den ökande psykiska ohälsan både bland vuxna samt bland barn och unga kan minskas om vi uppmärksammar och åtgärdar konsumtionsrelaterad stress. 26 december 2017 Läs fler artiklar på DN Debatt.


Därför spanar Silicon Valleys teknikjättar på Kina

Summary: Hela världens teknikföretag har länge rest till Silicon Valley för att få nya idéer. Men Silicon Valleys teknikelit reser numera till Kina. Allt fler experter ser nu Kina som världsledande i digital teknik. Men vad händer när kinesiska företag börjar exportera sin teknik till resten av världen?

Den 26 september den här hösten snurrade jordklotet 180 grader på en sekund. Då gjorde Kinas största kommunikationsapp Wechat en liten förändring med ett stort symbolvärde. Startbilden på appen ändrades från ett klassiskt Nasafotografi av jordklotet till en ny bild tagen av en kinesisk satellit. Den gamla bilden hade USA och den nordamerikanska kontinenten i mitten. Den nya bilden visade i stället Kina som världens mittpunkt. Samma vecka som Wechat uppdaterade startbilden förklarade Kinas statliga censorer att de förbjudit Whatsapp, Facebooks kommunikationsapp som fram till dess varit Wechats största konkurrent i Kina. Det var en ganska träffande illustration av den kombination av teknisk innovation och statlig övermakt som präglar det kinesiska teknikundret på 2000-talet. Kina har i dag en unik kombination av ett sprudlande företagsklimat och en auktoritär regering, som godtyckligt kan förbjuda utländska aktörer. Det har gjort det lätt för teknikföretag att bygga upp monopol på den inhemska marknaden, för att sedan kunna växa globalt. Den kinesiska statens enorma investeringar i tekniksektorn har banat väg för ett kontrollsamhälle som skrämmer många medborgare i västvärldens liberala demokratier. Men det har samtidigt skapat en rad oerhört framgångsrika teknikföretag som nu är på väg att erövra världen. Under 2000-talet har teknikföretag från hela världen vallfärdat till Silicon Valley för att lära sig hur de kan kopiera Kaliforniens historiska våg av innovation. Men Silicon Valleys egen teknikelit reser hellre till Kina för att få nya idéer. Talar man med de mest nytänkande på amerikanska teknikföretag så är de överens om att det inte längre är Kina som imiterar USA, utan USA som imiterar Kina. – Det finns en missuppfattning om att amerikanska teknikföretag reser till Kina för att hitta billig arbetskraft. I själva verket reser vi dit för att hitta begåvning, sade Apples vd Tim Cook i en intervju nyligen. Bland Silicon Valleys teknikelit har det nästan blivit en kliché att ta ledigt från jobbet och åka på inspirationsresa till Kina. – De ligger ännu längre fram när det gäller exempelvis elbilar och solpaneler och vi ser att mycket av Facebooks innovation nu kommer från Wechat. Även när det gäller bikesharing, som Ofo och Mobike, ser vi att det imiteras här i Silicon Valley nu, säger Gustaf Alströmer, som arbetar på Y Combinator, en av Silicon Valleys ledande investerare i nya företag. Den som besöker en kinesisk metropol i dag möts av trottoarer och tunnelbanevagnar fulla av personer som stirrar fokuserat på sina mobiltelefonskärmar, precis som i resten av världen. Men chansen är stor att mycket av det de gör med sina mobiltelefoner kommer att kopieras i USA och Europa. Wechat är kanske det bästa exemplet. Facebook och Snapchat imiterar numera Wechat med samma entusiasm som kinesiska fabriker brukade tillverka kopior av Louis Vuitton-väskor. Wechat fungerar nu i princip som ett eget operativsystem, där användaren i en och samma app kan göra sådant som tidigare krävde dussintals olika appar. Den som är inloggad kan boka flygbiljetter och sjukhusbesök, beställa hem mat, betala för en lunchmacka och hitta en taxi. ”Wechat får västerländska appar att verka hopplöst bakåtsträvande”, skrev The Economist nyligen. Amerikanska handelssajter och betaltjänster som Amazon och Paypal imiterar i sin tur Alibaba, det gigantiska kinesiska företaget som driver världens störstae-handelstjänst, Taobao, samt en av Kinas största betaltjänster, Alipay. Förra vintern expanderade Weibo, Kinas motsvarighet till Twitter, sin teckenbegränsning för meddelanden, från 140 tecken till 2 000 tecken. Ett år senare följde Twitter efter och fördubblade antalet tillåtna tecken. Det var inte heller amerikanska Uber som köpte den kinesiska motsvarigheten Didi, utan tvärtom var det Didi som nyligen köpte Ubers verksamhet i Kina. Didi startade häromåret även ett system för användarstyrd kollektivtrafik, ett slags bussar on demand, som nu också kopierats av Silicon Valley-företag som Chariot. En ångande het höstdag i Hongkong är det konferens för finansteknologi. Det anses vara ett av de områden där Kina ligger långt före USA. Jag träffar Pili Hu, en lågmäld ung man som forskar i kommunikationsteknik på ett universitet i Hongkong. Innan dess arbetade han med söktjänsten Baidu, Kinas motsvarighet till Google. Under tiden då han arbetade på Baidu, fram till 2012, såg han själv skiftet i maktbalansen mellan Kina och USA. – När jag började var det tydligt att Baidu imiterade Google, men i dag är det Baidu som är längst fram när det gäller artificiell intelligens, i synnerhet för självkörande bilar. Explosionen av teknikföretag i Kina har till viss del varit resultatet av gigantiska investeringar av den kinesiska staten, som i två decennier lovat att åstadkomma just en världsledande position i teknisk innovation. I dag går det att tala om åtminstone fem kinesiska metropoler som kan jämföras med Silicon Valley i omfattningen av teknisk innovation: Peking, Shanghai, Chengdu, Shenzhen och Hongkong. Annika Steiber, som driver ett konsultföretag i Silicon Valley, ger i vinter ut en bok om den kinesiska tekniksektorn, ”Will China surpass Silicon Valley?”. – Det jag ville undersöka var om Kina är ett land som ägnar sig åt imitation eller innovation. Och mitt svar är att de definitivt ägnar sig åt innovation. Vi ser nu att Kina tar ett globalt ledarskap på flera områden, som till exempel bankvärlden, där de kan bli den första nationen i världen med helt elektroniska betalningar. I e-handel är de absolut världsledande och mycket mer avancerade än i USA, säger Steiber. Alibabas grundare Jack Ma brukar tala om att Kina gjort klokare investeringar än USA i satsningar på långsiktig innovation. I en intervju tidigare i år påpekade han att USA har spenderat 14 000 miljarder dollar på krig de senaste 30 åren, ”i stället för att bygga infrastruktur på hemmaplan”. – Det finns många fördelar med regeringens väldigt långsiktiga syn. De har skapat mängder av inkubatorer i landet, med statliga pengar och lån, där de driver utvecklingsprojekt som exempelvis höghastighetståg, eller elbilar. Det skulle aldrig ha hänt om inte staten stöttat det finansiellt, säger Annika Steiber. Men i beroenderelationen till den kinesiska staten finns också mycket av det nya teknikundrets mörka baksida. De stora teknikjättarna samarbetar mer eller mindre öppet med regeringen i Peking som förses med persondata om hundratals miljoner användare. Enligt en färsk undersökning av Wall Street Journal har många av de stora teknikföretagen i Kina numera fasta kontor i sina huvudbyggnader där statliga representanter sitter. Det är en påminnelse om att det kinesiska teknikundret lyckats ske samtidigt som Kina rör sig snabbt i en allt mer auktoritär riktning. De historiker och ekonomer som för ett par decennier sedan förutspådde att Kina sakta men säkert skulle röra sig mot västvärldens liberala demokratier har visat sig få helt fel. I stället ökar den statliga kontrollen, censuren och övervakningen. När jag besöker Kina strax efter den stora partikongressen den här hösten är det inte många i teknikbranschen som är redo att rikta öppen kritik mot regeringen i Peking, men utifrån växer kritiken mot statens massiva övervakningsapparat och ofta absurda censurregler. Statens senaste system för att samla in användardata är att bygga en digital profil av varje medborgare, där de bedömer exempelvis patriotism och lojalitet mot Kina. Statsvetare som studerar Kina brukar kalla det ”digital leninism”. Staten hävdar att de kommer att använda all persondata för konstruktiva syften, som att skapa ”smartare städer”, anpassade efter invånarnas faktiska levnadsvanor, och den aggregerade datainsamlingen ska hjälpa staten att göra klokare investeringar i exempelvis infrastruktur och nya bostäder. Men det verkar också finnas dunklare motiv. En taiwanesisk man berättar för Wall Street Journal att han skickat meddelanden på Wechat till vänner i Kina, där han tipsat om politiska aktivister de borde möta. Dessa aktivister fick snart besök av statliga agenter. Teknikföretagen själva bemöter kritiken med att antingen vifta bort anklagelserna, med motiveringen att all data kommer att användas för samhällsnyttiga tjänster. Eller så säger de att USA beter sig likadant, med hänvisning till de teknikföretag som hjälpte den amerikanska underrättelsetjänsten NSA, i det skandalomsusade statliga programmet Prism som avslöjades av Edward Snowden. Det blir en påminnelse om att amerikanska snedsteg när det gäller teknikföretagens relationer till medborgarnas rättigheter och integritet så lätt kan förvandlas till ett slags globalt frikort för övervakning och censur i länder med auktoritära regimer. I takt med att Wechat, Baidu och Alibaba allt mer börjar etablera sig globalt är det värt att hålla ett öga på deras relationer till den kinesiska staten. På en teknikkonferens i Hongkong träffar jag en ung entreprenör från Shenzhen, den kinesiska metropolen strax norr om Hongkong, som börjar tröttna på den kinesiska teknikbranschen. Trots de kinesiska teknikjättarnas enorma framgångar tvivlar han på att landets tekniksektor någonsin kommer att präglas av en lika dynamisk och kreativ företagskultur som i Silicon Valley. Själv gör han just nu allt han kan för att lämna Kina och flytta till Kalifornien. – Många av de kinesiska jätteföretagen gör mediokra produkter. Baidu har fortfarande dåliga sökresultat, jämfört med Google. De skulle aldrig ha överlevt på en öppen marknad, men här får företagen hjälp genom att staten stänger ute alla internationella konkurrenter. Jag tror att det gör våra företag svagare på sikt. Slaget mellan Kinas och USA:s teknikjättar kommer att sätta en oerhört stor prägel på internets framtid. Det land som går segrande ur striden lär få enorma fördelar i striden om den globala maktbalansen.


”Dubbelt så många unga söker till SÖS våldtäktsmottagning”

Summary: Till akutmottagningen för våldtagna på Södersjukhuset dubblades antal sökande under 18 år från första halvåret 2016 till 2017. Det totala antalet sökande till mottagningen ökade med cirka 12 procent, så allra störst var ökningen bland unga tjejer. Annan statistik följer samma mönster, skriver Maria Grundel, Pia Jakobsson Kruse och Anna Möller Maria Grundel.

Vi som arbetar med våldtäktsutsatta ser den senaste tidens debatt kring #metoo som en möjlighet till stora samhällsförändringar. Sverige är ledande i arbetet med mäns våld mot kvinnor men behöver arbeta ännu mer förebyggande när det gäller sexuella övergrepp mot unga. Vi som möter de utsatta har ett ansvar att vittna om att det sexuella våldet mot flickor ökar. Allt fler flickor uppger att de har blivit utsatta för våldtäkt och sexualiserat våld. Vi som arbetar på Ungdomsenheten vid Sachsska barn- och ungdomssjukhuset och Akutmottagningen för våldtagna, Södersjukhuset, oroar oss över ökningen i gruppen unga flickor. Till Södersjukhuset kommer unga från hela Stockholms län som har blivit våldtagna. Under första halvåret 2017 dubblerades antalet sökande under 18 år, jämfört med första halvåret 2016. Det totala antalet sökande till Akutmottagningen för våldtagna ökade med cirka 12 procent, så allra störst var ökningen bland unga tjejer. Annan statistik för hela landet följer samma mönster. Enligt Brottsförebyggande rådets nationella trygghetsundersökning har andelen unga 16–19 år som är utsatta för sexualbrott, fördubblats under 2016, från 3,4 procent till 7,9 procent. Antalet anmälda våldtäkter i åldern 15–17 år ökade med 27 procent första halvåret 2017. Sammantaget ser vi att fler flickor under 18 år söker vård efter våldtäkt, fler uppger att de har blivit utsatta och fler anmäler brottet. Sexuella övergrepp är den vanligaste anledningen till att kvinnor drabbas av posttraumatiskt stressyndrom, PTSD. Det finns också tydliga samband mellan sexuella övergrepp och andra psykiatriska tillstånd. Endast en av tio personer som utsatts för sexuella övergrepp söker hjälp för att hantera sina upplevelser. Känslan av skam är ofta ett hinder och det kan ta lång tid innan de tar steget att berätta. Föreställningen om en ”riktig” våldtäkt gör att många flickor inte själva inser att de har blivit utsatta för en våldtäkt. 7 av 10 utsatta reagerar med så kallad ”Frozen Fright” och gör inte särskilt mycket motstånd. Upplevelsen medför ofta skam, självanklagelser, självtvivel och en rädsla för att andra inte kommer att ta dem på allvar. Flickorna kan även fundera på om händelsen verkligen betecknas som en våldtäkt, om hon till exempel tidigare haft sex med förövaren eller om hon har samtyckt kring en viss sexuell handling men inte en annan. Tanken att bli utsatt för en våldtäkt av en person som man känner är för de flesta helt främmande. Förövarna är i de flesta fall deras pojkvänner, kompisar och nya bekantskaper på exempelvis en fest. Relationen till förövaren försvårar flickornas beslut att anmäla. Konsumtionen av pornografi har de senaste åren ökat bland unga pojkar och män. Porren finns lättillgänglig på nätet och innehåller mer våld och kvinnlig underkastelse än tidigare. I Sverige är medelåldern 12 år för pojkar att se porr för första gången. Forskning visar att ju tidigare pojkarna konsumerar pornografi desto svårare blir det för dem att känna intimitet, att de känner mindre empati för våldtäktsutsatta och att de lär in en osund koppling mellan våld och sex. Porren bidrar även till att flickorna får en bild av sig själva som passiva mottagare i sexuella relationer. Detta behöver göras nu: 1Förebyggande arbete. Det behövs flera attitydförändringar när det gäller synen på sexualitet. Sex- och samlevnadsundervisningen i skolan behöver sannolikt börja tidigt och omfatta fler områden än i dag, som exempelvis vad samtycke och ömsesidighet innebär i sexuella relationer. Vi behöver initiera en diskussion kring pojkarnas beteenden och attityd, där porrsurfandet är en del. Män och pappor till pojkar behöver engagera sig mer i dessa frågor. Vidare behöver vi arbeta med synen på kvinnors lust och villighet till sex. Flickor behöver få lära sig mer om sin egen sexualitet. 2Ökad generell kunskap inom vården och förbättrad specialiserad vård. Inom vården behöver vi bli ännu bättre på att ställa frågor kring sexualiserat våld så att fler får hjälp snabbt. Vi som möter unga i det akuta skedet vet att tidiga insatser förebygger senare psykisk ohälsa. Att träffa personal med kunskap och erfarenhet underlättar för de utsatta att söka vård. Det behöver finnas särskilda vårdenheter med specialistkunskap om sexuellt våld, bemötande och behandling i hela landet. Detta gäller både för de som söker vård i det akuta skedet och de som är i behov av behandling i senare skede. Vården behöver vara lättillgänglig så att flickorna vet vart de ska vända sig om de har blivit utsatta. Skillnaden i resurser och tillgänglighet varierar dock kraftigt i landet. 3Säkerhet på nätet. De våldtäktsutsatta som kommer till Ungdomsenheten har många gånger fått kontakt med förövarna via nätet. Vi behöver se nätet och relationer där som en naturlig del av ungdomarnas liv, men samtidigt lära dem om riskerna. Många har även utsatts för övergrepp på nätet och dessa övergrepp kommer sällan vården till kännedom. 4 Rättssäkerhet. En polisanmälan kan vara en del i en terapeutisk process. Det har ofta stor betydelse att bli tagen på allvar av en myndighetsperson som bekräftar att det man berättar om är en brottslig handling. Kunskap om sexuella övergrepp hos utredare, att brottmål mot unga prioriteras och snabb tillgång till målsägarbiträde är av stor betydelse. Vi välkomnar en ny lagstiftning som tydliggör att samtycke är en förutsättning för en sexuell relation. Lagstiftningen är även viktig för att den kan påverka normerna kring hur vi ser på sex som något ömsesidigt mellan parter. Maria Grundel, psykolog, Barn- och ungdomspsykiatrin, Stockholm Pia Jakobsson Kruse, överläkare, Ungdomsenheten Sachsska barn- och ungdomssjukhuset, Södersjukhuset Anna Möller, överläkare, Akutmottagningen för våldtagna, Södersjukhuset Förövarna är i de flesta fall deras pojkvänner, kompisar och nya bekantskaper på exempelvis en fest. Relationen till förövaren försvårar flickornas beslut att anmäla. Akutmottagningen för våldtagna på Södersjukhuset i Stockholm är en länstäckande mottagning för våldtagna. Första halvåret 2017 hade man totalt 392 sökande, en femtedel var under 18 år. På akutmottagningen får man ett omsorgsfullt bemötande och en rättsmedicinsk undersökning. Om det inte görs en polisanmälan direkt så sparas undersökningsmaterialet och anmälan kan göras senare. Detta gör att beslutet om anmälan inte måste ske i den akuta situationen. Ungdomsenheten tar emot majoriteten av de unga under 18 år för medicinsk och psykosocial uppföljning efter våldtäkt. På Ungdomsenheten finns gynekolog, barnmorska, psykolog och kurator. Både Akutmottagningen för våldtagna och Ungdomsenheten tar emot alla oavsett könsidentitet.


Summary: DN DEBATT 22/12 2017. Till akutmottagningen för våldtagna på Södersjukhuset dubblerades antal sökande under 18 år från 2016 till första halvåret 2017. Det totala antalet sökande till mottagningen ökade med cirka 12 procent, så allra störst var ökningen bland unga tjejer. Annan statistik följer samma mönster, skriver företrädare för akutmottagningen.

Vi som arbetar med våldtäktsutsatta ser den senaste tidens debatt kring #metoo som en möjlighet till stora samhällsförändringar. Sverige är ledande i arbetet med mäns våld mot kvinnor men behöver arbeta ännu mer förebyggande när det gäller sexuella övergrepp mot unga. Vi som möter de utsatta har ett ansvar att vittna om att det sexuella våldet mot flickor ökar. Allt fler flickor uppger att de har blivit utsatta för våldtäkt och sexualiserat våld. Vi som arbetar på Ungdomsenheten vid Sachsska barn- och ungdomssjukhuset och Akutmottagningen för våldtagna, Södersjukhuset, oroar oss över ökningen i gruppen unga flickor. Till Södersjukhuset kommer unga från hela Stockholms län som har blivit våldtagna. Under första halvåret 2017 dubblerades antalet sökande under 18 år, jämfört med första halvåret 2016. Det totala antalet sökande till Akutmottagningen för våldtagna ökade med cirka 12 procent, så alla störst var ökningen bland unga tjejer. Annan statistik för hela landet följer samma mönster. Enligt Brottsförebyggande rådets nationella trygghetsundersökning har andelen unga 16-19 år som är utsatta för sexualbrott, fördubblats under 2016, från 3,4 procent till 7,9 procent. Antalet anmälda våldtäkter i åldern 15-17 år ökade med 27 procent första halvåret 2017. Sammantaget ser vi att fler flickor under 18 år söker vård efter våldtäkt, fler uppger att de har blivit utsatta och fler anmäler brottet. Sexuella övergrepp är den vanligaste anledningen till att kvinnor drabbas av posttraumatisk stress syndrom, PTSD. Det finns också tydliga samband mellan sexuella övergrepp och andra psykiatriska tillstånd. Endast en av tio personer som utsatts för sexuella övergrepp söker hjälp för att hantera sina upplevelser. Känslan av skam är ofta ett hinder och det kan ta lång tid innan de tar steget att berätta. Föreställningen om en ”riktig” våldtäkt gör att många flickor inte själva inser att de har blivit utsatta för en våldtäkt. 7 av 10 utsatta reagerar med så kallad ”Frozen Fright” och gör inte särskilt mycket motstånd. Upplevelsen medför ofta skam, självanklagelser, självtvivel och en rädsla för att andra inte kommer att ta dem på allvar. Flickorna kan även fundera på om händelsen verkligen betecknas som en våldtäkt, om hon till exempel tidigare haft sex med förövaren eller om hon har samtyckt kring en viss sexuell handling men inte en annan. Tanken att bli utsatt för en våldtäkt av en person som man känner är för de flesta helt främmande. Förövarna är i de flesta fall deras pojkvänner, kompisar och nya bekantskaper på exempelvis en fest. Relationen till förövaren försvårar flickornas beslut att anmäla. Konsumtionen av pornografi har de senaste åren ökat bland unga pojkar och män. Porren finns lättillgänglig på nätet och innehåller mer våld och kvinnlig underkastelse än tidigare. I Sverige är medelåldern 12 år för pojkar att se porr för första gången. Forskning visar att ju tidigare pojkarna konsumerar pornografi desto svårare blir det för dem att känna intimitet, att de känner mindre empati för våldtäktsutsatta och att de lär in en osund koppling mellan våld och sex. Porren bidrar även till att flickorna får en bild av sig själva som passiva mottagare i sexuella relationer. Detta behöver göras nu: 1. Förebyggande arbete. Det behövs flera attitydförändringar när det gäller synen på sexualitet. Sex- och samlevnadsundervisningen i skolan behöver sannolikt börja tidigt och omfatta fler områden än idag, som exempelvis vad samtycke och ömsesidighet innebär i sexuella relationer. Vi behöver initiera en diskussion kring pojkarnas beteenden och attityd, där porrsurfandet är en del. Män och pappor till pojkar behöver engagera sig mer i dessa frågor. Vidare behöver vi arbeta med synen på kvinnors lust och villighet till sex. Flickor behöver få lära sig mer om sin egen sexualitet. 2. Ökad generell kunskap inom vården och förbättrad specialiserad vård. Inom vården behöver vi bli ännu bättre på att ställa frågor kring sexualiserat våld så att fler får hjälp snabbt. Vi som möter unga i det akuta skedet vet att tidiga insatser förebygger senare psykisk ohälsa. Att träffa personal med kunskap och erfarenhet underlättar för de utsatta att söka vård. Det behöver finnas särskilda vårdenheter med specialistkunskap om sexuellt våld, bemötande och behandling i hela landet. Detta gäller både för de som söker vård i det akuta skedet och de som är i behov av behandling i senare skede. Vården behöver vara lättillgänglig så att flickorna vet vart de ska vända sig om de har blivit utsatta. Skillnaden i resurser och tillgänglighet varierar dock kraftigt i landet. 3. Säkerhet på nätet. De våldtäktsutsatta som kommer till Ungdomsenheten har många gånger fått kontakt med förövarna via nätet. Vi behöver se nätet och relationer där som en naturlig del av ungdomarnas liv, men samtidigt lära dem om riskerna. Många har även utsatts för övergrepp på nätet och dessa övergrepp kommer sällan vården till kännedom. 4. Rättssäkerhet. En polisanmälan kan vara en del i en terapeutisk process. Det har ofta stor betydelse att bli tagen på allvar av en myndighetsperson som bekräftar att det man berättar om är en brottslig handling. Kunskap om sexuella övergrepp hos utredare, att brottmål mot unga prioriteras och snabb tillgång till målsägarbiträde är av stor betydelse. Vi välkomnar en ny lagstiftning som tydliggör att samtycke är en förutsättning för en sexuell relation. Lagstiftningen är även viktig för att den kan påverka normerna kring hur vi ser på sex som något ömsesidigt mellan parter. Akutmottagningen för våldtagna Akutmottagningen för våldtagna på Södersjukhuset i Stockholm är en länstäckande mottagning för våldtagna. Första halvåret 2017 hade man totalt 392 sökande, en femtedel var under 18 år. På akutmottagningen får man ett omsorgsfullt bemötande och en rättsmedicinsk undersökning. Om det inte görs en polisanmälan direkt så sparas undersökningsmaterialet och anmälan kan göras senare. Detta gör att beslutet om anmälan inte måste ske i den akuta situationen. Ungdomsenheten tar emot majoriteten av de unga under 18 år för medicinsk och psykosocial uppföljning efter våldtäkt. På Ungdomsenheten finns gynekolog, barnmorska, psykolog och kurator. Både Akutmottagningen för våldtagna och Ungdomsenheten tar emot alla oavsett könsidentitet.  22 december 2017 Läs fler artiklar på DN Debatt.


Hur mycket är en mc-åkares liv värt?

Summary: 2+1-vägarna är en del i Trafikverkets nollvision och en stor framgång, vad bilisterna beträffar. Det gäller dock inte motorcyklisterna. Det krävs inte hög fart för att slitas sönder av en järnstolpe. En teknisk lösning finns – men den används inte.

Nyligen hände det igen. En notis berättar: en motorcyklist kör omkull och glider in under mitträcket på en av våra berömda 2+1-vägar och dödas av en av räckets metallstolpar. Det var ingen höghastighetsolycka – det behövs inte hög fart för att slitas sönder av en järnstolpe. Men på en enfilig vägsträcka måste vi motorcyklister förstås hålla bilströmmens fart, 90–100 km i timmen, för att inte hindra bilisterna. Det är en mycket obehaglig upplevelse att åka mc mellan de livsfarliga räckena och veta att en uppkommen situation som leder till omkullkörning med stor sannolikhet leder till döden. Själv undviker jag dessa vägar så gott jag kan, men i takt med utbyggnaden blir det allt svårare, och det är naturligtvis ingen lösning på problemet. 2+1-vägarna är en del i Trafikverkets nollvisionsatsning och en stor framgång, vad bilisterna beträffar. Men det är uppenbart att motorcyklisterna inte omfattas av nollvisionen. För det finns en teknisk lösning som avskaffar problemet, underglidningsskydd som hindrar kroppen att glida emot de livsfarliga räckstolparna. Att bara glida tills man stannar på asfalten ger en människa en stor chans att överleva om hen har sedvanlig skyddsklädsel. Varför byggs det en enda meter 2+1-väg utan underglidningsskydd? SMC, Sveriges Motorcyklister, har under åratal fört en intensiv kampanj för att påverka Trafikverket, i andra länder används skydd även på andra vägar än 2+1-vägar, ett antal riksdagsledamöter är positiva, men inget händer. Trafikverket säger sig ”lyssna”, men tar inga initiativ. Med pompa, ståt och stolthet startas vägbyggen och nya vägsträckor invigs utan underglidningsskydd. Troligen tycker inte Trafikverket och politikerna att motorcyklister är mindre värdefulla människor, utan det handlar om kostnaden. Men då får man faktiskt tala om hur mycket mer det kostar att bygga med den nya tekniken och hur många liv som man anser att vi behöver rädda för att göra kostnaden berättigad. Hur mycket är en motorcyklists liv värt? Motorcykelåkandet ökar i Sverige, inte minst på grund av den ökande biltätheten. Liksom i andra länder pendlar allt fler med mc. Det är billigare, miljövänligare och smidigare än att köra bil i storstadsområdena. Problemet ökar alltså, det försvinner inte, hur hårt man än blundar bland de ansvariga. När kommer en förändring?


”De svenska värderingarna finns i vår regeringsform”

Summary: Vår främsta grundlag, regeringsformen, är det mest auktoritativa uttrycket för det svenska samhällets fundamentala värderingar. Paragrafen 1:2 innehåller värderingar som ska vara vägledande för hur samhället ska styras. Dessa formuleringar har nu börjat åberopas av rättsliga instanser, skriver Johan Hirschfeldt och Olof Petersson.

Varje samhälle har sina värderingar i meningen normativa uppfattningar som direkt eller indirekt uttrycker synen på det goda samhället. Värderingar ger ett svar på frågan om hur vi bör leva tillsammans. I Sverige har dessa värderingar länge varit outtalade och underförstådda. Under senare tid har behovet ökat att uttrycka de svenska värderingarna i explicita formuleringar. Frågan är hur ett samhälle kan finna fram till och formulera en uppsättning gemensamma normer. Denna fråga har ett svar. Svaret ges av den demokratiska rättsstaten. Vår främsta grundlag, regeringsformen, är det mest auktoritativa uttrycket för det svenska samhällets fundamentala värderingar. Grundlagar beslutas av riksdagen. Riksdagen är, enligt regeringsformen, folkets främsta företrädare. Grundlagsbeslut fattas i ett öppet förfarande med mellanliggande riksdagsval. Dessutom bjuder traditionen att grundlagen ändras under bred partipolitisk enighet. Regeringsformens portalparagraf (1:1) pekar ut demokratin som en viktig beståndsdel i de svenska värderingarna. All offentlig makt i Sverige utgår från folket, lyder den inledande meningen. Fri åsiktsbildning samt allmän och lika rösträtt anges som folkstyrelsens grund. Svensk demokrati förverkligas genom ett representativt och parlamentariskt statsskick och genom kommunal självstyrelse. Att Sverige är en rättsstat kommer till uttryck i formuleringen att den offentliga makten utövas under lagarna. Nästa paragraf i regeringsformen (1:2) tar upp grundläggande värden i vår demokrati och ger en koncis formulering av några centrala delar av de svenska värderingarna. Denna paragraf – om vad det allmänna och den offentliga makten ska stå för – kom till 1976 och har utvidgats vid två senare tillfällen. Till att börja med innehöll paragrafen fyra huvudpunkter: lika människovärde och personlig frihet, social välfärd, demokrati och skydd för nationella minoriteter. År 2002 tillkom hållbar utveckling och förbud mot diskriminering. Genom beslut 2010 togs barns rätt in och det samiska folket fick ett uttryckligt grundlagsskydd. Sedan utvecklas den här paragrafen i det andra kapitlet i regeringsformen där flera grundläggande fri- och rättigheter ges ett materiellt rättsligt innehåll. Den stöds också av bestämmelsen i 1:9 om att offentliga förvaltningsuppgifter ska skötas med saklighet och opartiskhet och med beaktande av allas likhet inför lagen. Man kan se paragrafen i 1:2 som en manifestation av vad Herbert Tingsten en gång kallade demokratins överideologi. Tidigare hade demokratin varit kontroversiell men efter en lång och konfliktfylld process blev folkstyrelsetanken gemensam för skilda politiska åskådningar. ”Man är demokrat, men därjämte konservativ, liberal eller socialist”, skrev Tingsten. Efter hand har partierna uppnått enighet också inom andra områden. Överideologin har utvidgats. I detta avseende är samförståndsandan fortfarande en levande realitet. Grundlagsparagrafens historia visar att antalet gemensamma värderingar har ökat över tid. I en del förarbeten och grundlagskommentarer kallas den här bestämmelsen för en målsättningsparagraf. Tanken är att paragrafens värderingar ska vara vägledande som ett program för hur samhället ska styras. Det har också sagts att dessa målsättningar inte är avsedda att bli rättsligt bindande, att de inte ger upphov till några rättigheter för den enskilde. Men grundlagens formuleringar av de svenska värderingarna har nu börjat åberopas av rättsliga instanser. Våra högsta domstolar har hänvisat till paragrafens innehåll vid ett par tillfällen. Det förekommer också att JO och JK åberopar paragrafen i sin tillsynsverksamhet. Rättstillämpning är inte bara en teknikalitet utan där tas alltmer sådana här värdesatser och principer in i argumentationen. En grundlags betydelse är heller inte begränsad till att vara en ram för underordnad lagstiftning eller för rättskipning och myndighetsutövning. Grundlagen bör få sin främsta kraft genom sin ställning i det allmänna medvetandet och genom att åberopas i det offentliga samtalet. Den som söker en koncis sammanfattning av vad som utgör svenska värderingar kan därför i första hand hänvisas till regeringsformens målsättningsparagraf. Där finner man att det är sex slag av grundläggande värderingar som håller samman det svenska samhället: Det inledande stadgandet om alla människors lika värde och den enskildes frihetssfär kan ses som överordnad de övriga grundsatserna. Det andra är ett programstadgande om social (personlig, ekonomisk och kulturell) välfärd. Det tredje handlar om god miljö och hållbarhet. Det fjärde handlar om demokrati och skyddet för den enskilde. Det femte handlar om delaktighet och jämlikhet och riktar sig mot olika former av diskriminering. Det sjätte gäller skyddet för det samiska folket och nationella minoriteter. Slutsatsen är alltså att det faktiskt går att formulera ett antal generella men ändå relativt precisa principer som tillsammans utgör en stabil värdegrund för det svenska samhället. Men man kan också konstatera att denna värdegrund varken är skriven i sten eller är unik. De svenska värderingarna, som de uttrycks i grundlagen, har under fyra årtionden ändrats två gånger. De är heller inte unika utan återfinns i mycket också i internationella konventioner och i andra länders grundlagar. Detta betyder att värderingarna med sina anknytningar till människorättskonventioner bör kunna förstås och tas emot också av dem som kommer hit från andra länder. Den här grundlagsparagrafen bör också ses i ljuset av att lagen om medborgarskap moderniserades 2014. I en nyckelformulering heter det där att medborgarskapet förenar alla medborgare. Människor har förvisso olika viljor, åsikter och smak. Men enligt lagen står medborgarskapet för ”samhörighet med Sverige” och representerar ”medlemskapet i det svenska samhället och är en grund för folkstyrelsen”. Det är en viktig pedagogisk uppgift att förklara och konkretisera vilka värderingar som förenar oss som lever i det svenska samhället. Vår regeringsform kan här vara av stor praktisk nytta. Grundlagen uttrycker våra gemensamma värderingar och är därför en angelägenhet för alla medborgare. Johan Hirschfeldt, tidigare justitiekansler och president för Svea hovrätt, ledamot av Grundlagsutredningen 2004–2008. Olof Petersson, tidigare professor i statskunskap, ordförande för Maktutredningen 1985–1990. Människor har förvisso olika viljor, åsikter och smak. Men enligt lagen står medborgarskapet för ”samhörighet med Sverige” och representerar ”medlemskapet i det svenska samhället och är en grund för folkstyrelsen”. 1 kap. Statsskickets grunder 1 § All offentlig makt i Sverige utgår från folket. Den svenska folkstyrelsen bygger på fri åsiktsbildning och på allmän och lika rösträtt. Den förverkligas genom ett representativt och parlamentariskt statsskick och genom kommunal självstyrelse. Den offentliga makten utövas under lagarna. 2 § Den offentliga makten ska utövas med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans frihet och värdighet. Den enskildes personliga, ekonomiska och kulturella välfärd ska vara grundläggande mål för den offentliga verksamheten. Särskilt ska det allmänna trygga rätten till arbete, bostad och utbildning samt verka för social omsorg och trygghet och för goda förutsättningar för hälsa. Det allmänna ska främja en hållbar utveckling som leder till en god miljö för nuvarande och kommande generationer. Det allmänna ska verka för att demokratins idéer blir vägledande inom samhällets alla områden samt värna den enskildes privatliv och familjeliv. Det allmänna ska verka för att alla människor ska kunna uppnå delaktighet och jämlikhet i samhället och för att barns rätt tas till vara. Det allmänna ska motverka diskriminering av människor på grund av kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller andra omständigheter som gäller den enskilde som person. Samiska folkets och etniska, språkliga och religiösa minoriteters möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv ska främjas. 9 § Domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter ska i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet.


Summary: REPLIK DN Debatt 19/12. Västra delen av Jerusalem är självskriven som Israels huvudstad, östra delen är rimlig som en palestinsk stats, en gemensam kommunal förvaltning är möjlig att föreställa sig och Gamla staden, men bara den, skulle behöva ett särskilt arrangemang. Det Trump erkänt är förenligt med en sådan uppgörelse även om han själv skulle ogilla den, skriver statsvetaren Kjell Goldmann.

Med anledning av Donald Trumps erkännande av Jerusalem som Israels huvudstad föreslår professor Ove Bring i sin artikel att Sverige ska återuppliva den idé om ett internationaliserat Jerusalem som ingick i FN:s rekommendation 1947 om delningen av Palestina. Jag vill komplettera hans synpunkter. 1. I det tal i vilket Trump tillkännagav erkännandet ingick en passus som de flesta debattörer har struntat i. Trump meddelade i senare delen av talet att USA inte tog ställning till utformningen av en slutuppgörelse mellan israeler och palestinier – inte till ” gränserna för Israels suveränitet i Jerusalem”, inte till hur gränsen mellan Israel och den palestinska staten skulle dras. Detta, sade han, var frågor för parterna själva. Bara få har påpekat det uppenbara: Trump undvek att solidarisera sig med den israeliska regeringens ståndpunkt att Jerusalem, Israels huvudstad, är ”odelbar”. Det är uppenbart att Margot Wallström och andra som fördömde talet gjorde detta på grundval av förhandspubliciteten och inte den slutliga texten. De missade därmed en viktig precisering, kanske ditstoppad i sista minuten av någon av Trumps rådgivare, men dock ditstoppad. Trump själv hade ingen anledning att göra affär av saken, angelägen som han var att göra intryck på den kristna högern. Inte heller palestinierna som i talet såg en chans att få ökat internationellt stöd. Naturligtvis inte Israels regering som hade intresse av att låtsas som om USA instämt i dess ståndpunkt. Sverige och övriga EU borde däremot ha intresserat sig för den öppning som fanns i stället för att hålla fast vid en för länge sedan överspelad princip. 2. Beslutet av FN:s generalförsamling 1947 angående disponeringen av det brittiska mandatområdet Palestina var, som Bring nämner, en rekommendation. Innebörden var att mandatområdet skulle uppdelas i en judisk, en arabisk och en internationell del. Planen blev omgående överspelad: den avvisades kategoriskt av företrädare för de palestinska araberna och av regeringarna i de kringliggande arabstaterna, vilka i stället intervenerade militärt för att förhindra planens verkställande. Det krig som utbröt ledde till en annan uppdelning av Palestina än den av FN rekommenderade. En del blev ett Israel som kämpat sig fram till västra Jerusalem. En annan del, inklusive östra Jerusalem, annekterades av Transjordanien som därför bytte namn till Jordanien. En tredje del, Gazaremsan, ockuperades av Egypten. Ingen, inte heller FN, gjorde något för att förverkliga uppslaget om ett internationaliserat Jerusalem. 3. Det som har ansetts motivera en särlösning för Jerusalem är dess betydelse för tre världsreligioner. Jerusalem i dag är emellertid något annat än Jerusalem på Jesus eller Mohammeds tid. Gamla staden, den religiöst betydelsefulla stadsdelen – osmansk fram till första världskriget, sedan brittisk, därefter jordansk, nu israelisk – upptar ett fåtal kvarter i en stad på 800 000 invånare. Den del som ligger väster om 1949 års stilleståndslinje (ofta kallad 1967 års gräns) och där Israels politiska institutioner finns på kanske 2 km avstånd från klippmoskén är en vanlig stad, inte tre religioners helighet. Den behöver inte internationaliseras. Det man kan ha anledning diskutera som del av en slutuppgörelse är en särskild regim för Gamla staden. Antagligen gick sista möjligheten till en fredlig tvåstatslösning förlorad i Camp David år 2000. Ska man ändå göra ännu ett seriöst är det en fördel om man undviker att börja med exakt vem som ska ha exakt vilket slags suveränitet över exakt vad, vilket medverkade till att stjälpa alltsammans i Camp David. Hellre en fokusering på det praktiska. Västra delen av Jerusalem är självskriven som Israels huvudstad, östra delen är rimlig som en palestinsk stats, en gemensam kommunal förvaltning är möjlig att föreställa sig (förslag utarbetades för länge sedan) och Gamla staden, men bara den, skulle behöva ett särskilt arrangemang. Det Trump erkänt är förenligt med en sådan uppgörelse även om han själv skulle ogilla den. 19 december 2017 Debatt artikel Ove Bring, professor emeritus i internationell rätt: ”Låt Israel och Palestina ha Jerusalem som huvudstad” Repliker Kjell Goldmann, professor emeritus i statsvetenskap: ”Debattörer missar detaljen i Trumps tal” Margot Wallström (S), utrikesminister: ”Jerusalems status en förhandlingsfråga” Läs fler artiklar på DN Debatt.


”Låt Israel och Palestina ha Jerusalem som huvudstad”

Summary: FN:s generalförsamling förespråkade redan 1947 en tvåstatslösning med Jerusalem som en gemensam internationaliserad stad. Varför driver inte Sverige med sin plats i säkerhetsrådet denna linje? I stället för att bara utbrista i ”ack och ve” över Donald Trumps erkännande av Jerusalem som Israels huvudstad, skriver folkrättsexperten Ove Bring.

Sverige har i FN:s säkerhetsråd, tillsammans med andra medlemmar i rådet, reagerat kraftigt mot USA:s erkännande av Jerusalem som Israels huvudstad och åberopat att staden har en speciell status i FN:s praxis. Generalförsamlingen förespråkade redan 1947 en tvåstatslösning med Jerusalem som en gemensam internationaliserad stad, ett corpus separatum. Varför går inte svenska UD, genom våra utsända i New York, vidare på denna linje, när frågan om Jerusalems status nu har aktualiserats? I stället för att enbart utbrista i ”ack och ve” över Donald Trumps erkännande skulle man kunna utnyttja tillfället för att återuppliva den gamla FN-tanken om internationalisering. Sverige har ett diplomatiskt arv att förvalta i detta sammanhang. Den 20 maj 1948 utsågs Folke Bernadotte till FN:s medlare i Palestina. Den 17 september det året mördades han i Jerusalem av den judiska ”Sternligan”. Han föll på sin post i FN:s tjänst. President Trump har hållit öppet för en tvåstatslösning. Sverige har alltid framhållit att vårt land stödjer FN:s målsättningar. Trumps beslut har tolkats enbart till förmån för Israel, men det innehåller i sin förlängning också en möjlighet för palestinierna. Jerusalem skulle kunna vara såväl Israels huvudstad som det självständiga Palestinas huvudstad. Två stater skulle gemensamt kunna utöva suveränitet över samma område, vad som i folkrätten kallas för ett condominium. Det finns ett antal udda exempel i historien på condominium-lösningar som fungerat under begränsad tid (Sudan, Nya Hebriderna, Memel, Danzig, Fiume). Varför skulle inte Sverige kunna utnyttja sin plats i säkerhetsrådet till att förespråka en sådan tvåstatslösning för framtiden? Ett condominium som en permanent lösning. Tanken på en internationalisering har sin grund i att Jerusalem är en historisk och helig plats för tre religioner: för judendomen sedan 1000-talet f kr (Davids stad), för kristendomen sedan 300-talet och för islam sedan 800-talet. FN som organisation var bara två år gammal när man förordade en internationalisering, helt i enlighet med FN-stadgans inledande ord att de förenade nationernas folk är beslutna att i toleransens tecken ”leva tillsammans i fred med varandra såsom goda grannar”. FN har investerat en del förtroendekapital i frågan. Den 29 november 1947 antog generalförsamlingen resolution 181, med en rekommendation av Palestinas delning, och med Jerusalem som ett corpus separatum. Generalförsamlingen underströk sedan i resolutionen 303 den 19 december 1949 sin rekommendation av Jerusalem som en internationaliserad stad. Israel utropade sig som självständig stat den 15 maj 1948 och attackerades då av de omkringliggande arabstaterna. Det första Mellanösternkriget ledde till att Jerusalem delades. Den västra delen intogs av Israel, medan den östra delen, den gamla staden, intogs av trupper från Transjordanien, som landet då fortfarande hette. Båda ockupationerna saknade folkrättslig giltighet, något som medförde behov av en fredsöverenskommelse för att åstadkomma en normalisering och legalisering av läget. FN:s delningsplan förutsatte en palestinsk stat vid sidan av Israel. Palestinierna, som enligt FN-stadgan kunde åberopa principen om folkens självbestämmanderätt, var självskrivna som part i en sådan tänkt fredsöverenskommelse. Men den kom aldrig till stånd. År 1949 utropade Israel ”sin del” av Jerusalem till landets huvudstad, som svar på FN:s förnyade försök att internationalisera staden. Under sexdagarskriget i juni 1967 erövrade och ockuperade Israel östra Jerusalem. Drygt två veckor efter krigsslutet annekterades den gamla staden och genom ett särskilt dekret förenades den med västra Jerusalem. Annektion som följd av erövring är folkrättsligt förbjuden så länge det inte finns ett fredsavtal som kan bota olagligheten. FN:s generalförsamling antog omedelbart två resolutioner som slog fast detta. Israel uppmanades återta sina juridiska och administrativa åtgärder beträffande Jerusalem och i framtiden inte ensidigt förändra stadens status. Säkerhetsrådet antog i maj 1968 resolution 252 som bekräftade det folkrättsliga läget. Det bekräftades också i staternas diplomatiska praxis genom att ambassader förlades till Tel Aviv och inte till Jerusalem. När Israels parlament, Knesset, 1980 antog en resolution som förklarade Jerusalem som landets ”eviga och odelbara huvudstad” var detta alltså i strid med folkrätten. USA:s och Donald Trumps nuvarande erkännande av Jerusalem som huvudstad är alltså i strid med internationell rätt, precis som FN:s säkerhetsråd nyligen slagit fast. Men diskussionen bör inte sluta där. Palestinierna ser östra Jerusalem som huvudstad i den stat, Palestina, som de utropade redan 1988. Dåvarande ledaren Yassir Arafat sade på en FN-konferens i Rom 1999 att Jerusalem skulle kunna vara huvudstad i två stater, utan någon avskiljande mur eller taggtråd. Men tanken var ändå en stad som genomkorsades av en gränslinje, en nationsgräns. Den modellen, med en territoriell uppdelning av staden, är i dag helt orealistisk. Tanken på condominium, gemensam suveränitet över ett definierat område, är däremot värd att tänka inom ramen för en tvåstatslösning. Israel skulle tillerkännas rätten att ha Jerusalem som huvudstad och Palestina skulle få Jerusalem som ny huvudstad i stället för provisoriet Ramallah. Jerusalem skulle innehålla såväl ett israeliskt som palestinskt regeringskansli, såväl ett israeliskt som ett palestinskt parlament, såväl en israelisk som en palestinsk borgmästare. Men inga gränslinjer. Respektive administration skulle utöva jurisdiktion över sina medborgare. Ett dubbelt domstolsväsen blir följden, även om dubbelt medborgarskap skulle vara möjligt. I frågor som kräver samordning behöver stadens två förvaltningar komma överens om koordinering. Fredsprocessen i Mellanöstern har gått i stå och behöver nya impulser. Tvåstatslösningen behöver nya konstruktiva inspel för att hamna på förhandlingsbordet. Trumps initiativ skulle kunna utnyttjas för att ställa krav på Israel att inleda förhandlingar med Palestina. De israeliska folkrättsbrotten, olaglig ockupation och annektion, liksom folkrättsstridiga bosättningar, skulle botas genom en territoriell överenskommelse som är acceptabel för palestinierna. FN har sedan 1947 påtagit sig ett ansvar att bidra till en tvåstatslösning. Generalsekreteraren Antonio Guterres har här en chans att spela en konstruktiv roll som medlare i de svåra förhandlingar som krävs, förhandlingar om gränser och kanske enklaver. Men är allt detta realistiskt? Det torde vara värt ett försök. Som Israels förste premiärminister, David Ben-Gurion, lär ha uttryckt det: ”För att vara realist måste man tro på under”. Ove Bring, professor emeritus i internationell rätt Tvåstatslösningen behöver nya konstruktiva inspel för att hamna på förhandlingsbordet. Trumps initiativ skulle kunna utnyttjas för att ställa krav på Israel att inleda förhandlingar med Palestina.


Nya Karolinska ett svårslaget rekord i politisk inkompetens

Att våra politiker har en häpnadsväckande förmåga att ödsla med våra skattepengar är ingen nyhet. Men med Nya Karolinska tycks man ha satt ett svårslaget rekord. När landstingsfullmäktige tog beslutet var kostnadstaket 14 miljarder. I dag har totalkostnaderna skenat iväg till över 60 miljarder. Redan grundtankarna bakom projektet var fnoskiga: Att ersätta ett någorlunda fungerande storsjukhus, om än i behov av upprustning, med ett svindyrt mindre, uteslutande avsett för avancerad vård av betydligt färre patienter. Detta i en region med en snabbt växande men också åldrande befolkning. I ett land som dessutom redan har färre sjukhussängar i förhållande till befolkningen än något annat i-land. Istället hänvisas patienter till sjukhus där personalen redan går på knäna eller till alternativ som visserligen inte finns än, men förväntas bli klara om några år. Det nya KS har byggts enligt nya och oprövade principer för organisation och drift. Detta har till miljardbelopp i arvoden utarbetats av konsulter, i huvudsak hämtade från USA, ett land vars vårdsektor levererar osannolikt lite vård för osannolikt mycket pengar. Grundtankarna förefaller i huvudsak hämtade från industrin och fullständigt omöjliga för vården av levande varelser. Personalen har visserligen fått delta i projektgrupper, men som vanligt har ingen ansvarig lyssnat på deras synpunkter. Politiker och konsulter vet ju alltid bättre. Världens dyraste sjukhus har snabbt visat sig vara ett rent fuskbygge: Plattor ramlar ned från fasaderna. I duscharna rinner vattnet inte undan eftersom golven saknar lutning. Och naturligtvis fungerar inte datasystemen. Det rena fusket kompletteras av svårbegripliga planeringsmissar: Patientutrymmen som inte lämpar sig för patienter, en häpnadsväckande brist på arbetsplatser där läkare i direkt anslutning till operationer och behandlingar kan lägga in anteckningar om dem i datajournalerna. I stället tvingas de till promenader som går ut över patientsäkerhet och produktivitet. En 15-åring med underkänt i matte skulle förmodligen kunna räkna ut ungefär hur många arbetsstationer som kan krävas med tanke på dimensioneringen av vårdplatser. Men det har uppenbarligen varit för svårt för det ansvariga landstingsrådet som i stället svamlar om flexibilitet – och hyrt kontorsutrymmen i en grannbyggnad för drygt 60 miljoner per år. Inkompetent upphandling har dessutom lett till sanslösa kompletteringskostnader för de närmaste 30 åren: 100 000 för att sätta upp en hylla, 1,2 miljoner för ett dörrbyte. Att sjukhuset utan fakturaunderlag kunnat ösa ut närmare 28 miljoner till konsulter är helt stilenligt. Det skulle kunna ligga nära till hands att polisanmäla ansvariga politiker och tjänstemän för grov förskingring, grov trolöshet mot huvudman (skattebetalarna), grov allmänfarlig vårdslöshet och vållande till annans död. De objektiva rekvisiten är med råge uppfyllda: de här gärningarna har faktiskt begåtts. Dessvärre skulle en åklagare nog ändå inte kunna väcka åtal, eftersom uppsåt sannolikt saknas: Det var aldrig meningen att det skulle bli så här. Och varken inkompetens eller dumhet är i sig straffbart. Hur omfattande den än är.