Möt våren i Amsterdam

Summary: Det finns ett Amsterdam för alla. Genom stadens mångsidighet väntar tusen små överraskningar. Blandningen av det förutsägbara och det mer oväntade gör Amsterdam till en spännande stad att återvända till, gång på gång. Anders Pihl har varit där.

Gå dit näsan pekar, då hamnar man oftast rätt i Amsterdam. Det är få städer som är mer belönande att ströva omkring i. Oavsett vilken väg du väljer vandrar du fram genom en av världens mest fascinerande stadsmiljöer med idel 1600-talshus, trädkantade kanaler, charmiga kaféer och rader av husbåtar. Risken att gå vilse är minimal. Centrala Amsterdams hästskoformade layout med kanaler i återkommande ringar gör staden förvånansvärt kompakt och lätt att hitta i. De flesta sevärdheter ligger en alldeles lagom lång promenad bort. Så fortsätt att gå och håll ögonen öppna. I Amsterdam dyker det alltid upp någonting, oftast bakom nästa hörn. Det förutsägbara och välordnade möter ständigt det mer oväntade. Överallt finns kultur och livsbejakelse, överallt skikt av historia och spännande nutid. Amsterdam är alltid något mer än man tror att det är. Bortom uppenbara klichéer, som tulpaner och marijuanaplantor, gömmer sig en innovativ och mångsidig stad med tusen små överraskningar. Här finns fler museum per kvadratmeter än någon annanstans. De spänner från världsberömda Rijksmuseum och van Gogh till minimala utrymmen som privatpersoner själva öppnat. Det är svårt att hitta en gata utan något litet konstgalleri, en ovanlig designaffär eller specialbutik vars nisch man knappt kunde föreställa sig existera, än mindre vara kommersiellt gångbar. I Amsterdams luft finns något värdefullt, en atmosfär av öppenhet och tolerans. Gör vad du vill så länge du inte skadar andra. Det är ett klassiskt och oemotståndligt budskap som Amsterdam lockar med. Staden har alltid försvarat individens frihet och välkomnat minoriteter och fritänkare. Redan under medeltiden upptäckte man att det gör samhället starkare i längden. Till exempel skyddades homosexuellas rättigheter i lag 1813, först i världshistorien. I dag bidrar stadens stora gayrörelse till att berika det dynamiska nöjeslivet. Amsterdam älskar fest och festivaler och dansar sig genom året. Det sägs att staden har lika många barer som broar. Antalet broar är för övrigt 1.753 stycken. En fara är uppenbar: att Amsterdam blir sönderälskat. Stadens myndigheter har ju till och med officiellt sagt att de inte vill ha fler turister, utan helst färre. De menar att dagens 18 miljoner besökare redan är för många. År 2030 beräknas 29 miljoner komma. Amsterdam får i någon mån skylla sig självt. Om du har en unikt välbevarad stadskärna med ett inofficiellt europarekord i romantisk stämning och kombinerar denna miljö med att vara lättillgänglig och västvärldens mest liberala lagar då får du en vibrerande turistmagnet, en stad alla vill åka till av olika skäl. Under de mest populära månaderna juli och augusti gäller det att gilla läget här. I kvarteren kring centralstationen svävar ett tjockt moln av marijuanarök och att ta ett enda steg i trottoarernas människoströmmar utan att bli trampad på hälarna och få tårna överkörda av resväskor kräver full uppmärksamhet. Stadens famösa Red Light District, även under resten av året en bisarr turistattraktion, blir under högsäsong än mer absurd då busslaster av turister i alla åldrar (och kön) trängs som under rusningstid för att få se en glimt av de prostituerade. Nåväl, gå bara vidare som sagt. Ett trevligare Amsterdam väntar inte långt bort. Eftersom kanalringen får dig att vandra i cirklar kommer du förr eller senare fram till stadsdelen Jordaan och då är du enligt min mening framme. I Jordaans låga bebyggelse finner man lugn och skönhet i mängder. Särskilt nordöstra halvan av stadsdelen har tonvis med charm i småstadslika kvarter med lokala krogar och kaféer som ofta leder in till stillsamma innergårdar. Eller varför inte göra en avstickare till Noord? Det vidsträckta och hajpade området norr om Ij-floden brukar kallas Amsterdams framtid. Från kajerna bakom centralstationen går det gratisfärjor till Noord var tionde minut, ibland oftare. I Noord tätnar nybyggena med spännande arkitektur alltmer. Omtalat är NDSM-varvet med sin gigantiska hangar fylld med kreativa verksamheter. Kring NDSM lockar mycket annat, som tre helt olika slags hotell: Doubletree Hilton, med modigt läge för att vara Hilton, Crane Hotel Faralda, lyxhotellet i toppen av en hamnkran, samt Botel, originellt budgethotell i ett stort fartyg. För den som söker händelsernas absoluta centrum finns andra inspirerande områden. Under det senaste decenniet har luggslitna bohemdistriktet De Pijp söder om kanalgatorna blivit allt trendigare. Inte för inte hittar man stadens roligaste loppmarknad Albert Cuyp Market mitt inne i De Pijp. De som vill ligga i framkant pratar förstås hellre om Oost, den gröna vidsträckta stadsdelen österut där en lång rad nya barer, takterrasser och hippa hotell har etablerat sig. Oavsett var man hamnar på sina promenader i Amsterdam har man kommit rätt. Stadens generösa och energigivande atmosfär finns överallt. Guide. 11 tips till Amsterdam SE & GÖRA 1. Mäktiga vyer från stans högsta gunga A’dam Toren Den 100 meter höga skyskrapan med krogar, musikförlag, gym och nattklubb känns som själva portalen till nya stadsdelen Noord. Utsikten från toppen, som du kan avnjuta från Europas högst belägna gunga, brukar anses som stadens bästa. Overhoeksplein 1 (Gratis färjor från Centralstationen) www.adamtoren.nl 2. Amsterdams hjärta Jordaan Missa inte Jordaan, stadsdelen som känns som Amsterdams hjärta. Det gäller det kända shoppingdistriktet Negen Straatjes (Nio små gator) men också det betydligt mer sällan besökta nordvästra Jordaan. Hitta dit: Jordaan ligger mellan kanalerna Singelgracht och Prinsengracht, avgränsat i norr av Brouwersgracht och i söder av Leidsegracht. www.de9straatjes.nl 3. Paradis för vetgiriga Nemo Science Museum Ett paradis för vetgiriga och leksugna barn, som vill förstå hur världen fungerar. Den sluttande takterrassen ovanpå är paradisisk även för vuxna en solig dag. Oosterdok 2 www.nemosciencemuseum.nl ÄTA & DRICKA 4. Nykomling som sticker ut Bluespoon Restaurant & Bar Hippa hotellet Andaz har ett Alice i Underlandet-tema skapat av kända designern Marcel Wanders, vars djärva nytänkande präglar även dess smått sagolika Bluespoon Restaurant & Bar. Hotel Andaz, Prinsengracht 587 www.bluespoon-restaurant.nl 5. Förstklassig hemlighet 1e Klas I de före detta väntsalarna för förstaklass-passagerare på centralstationen gömmer sig denna oväntade oas av förfining och stil från förrförra seklet. Enorm skillnad från stressen en trappa ner. Både krog och kafé. Centralstationen ovan perrong 2B, Oosterdokstraat 150. www.restaurant1eklas.nl 6. Utökat avokado-imperium Avokado Show Succérestaurangen Avokado Show har en meny som helt utgår från avokado. Nu har en ny restaurang öppnat centralt. Keizergracht 449 (6a på kartan) Daniël Starpertstraat 61 HS (6b på kartan) www.theavocadoshow.com BO BRA 7. Mondän lyx i kanalhus Pulitzer Amsterdam Ovanlig och mondän lyx i 25 sammanbyggda kanalhus. Hotellets nyöppnade kafé Pause erbjuder en av Amsterdams bästa frukost-bruncher, värd att besöka även som icke-gäst. Prinsengracht 323 www.pulitzeramsterdam.com 8. Bo inuti en bokstav Amstel Botel Unikt budgethotell i Noord som ryms i ett fartyg på vars tak bokstäverna BOTEL i själva verket är smarta rum. Vilken bokstav bor du helst i? botel.nl SHOPPING & NÖJEN 9. Ny mat i vackraste gallerian Magna Plaza Stans vackraste shoppinggalleria ryms i en magnifik neo-gotisk byggnad från 1899. Restaurangplanet Food Department ger möjlighet att äta gott med skön utsikt. Nieuwezijds Voorburgwal 182 www.magnaplaza.nl 10. Stilfull bar mitt i city Super Lyan Bar som kombinerar kvalitet och finess med ett mycket centralt läge. Skapad av teamet bakom London-baren Dandelyan, utsedd till världens bästa bar 2018. Nieuwezijds Voorburgwal 3 www.superlyan.com 11. Party kring pingisbordet Chin Chin Club Chin Chin håller ställningarna som en av stans roligaste klubbar. God asiatisk mat och en varm stämning både kring pingisbordet och på dansgolvet. Rozengracht 133 www.chinchinclub.nl  Amsterdam Resa hit: Tåg: Stockholm–Amsterdam cirka 4 byten. Flyg: Flera bolag flyger direkt från Stockholm till Amsterdam. Koldioxidutsläpp: Flyg Stockholm–Amsterdam cirka 367 kg per person, tur och retur, inklusive höghöjdseffekt. (För beräkningsmetod se www.klimatsmartsemester.se) Tidsskillnad: Ingen. Valuta: Euro. Språk: Nederländska. I en kosmopolitisk stad som Amsterdam talar nära nog 100 procent av befolkningen viss engelska. Prisnivå: Mycket snarlik Sveriges priser. Alkohol är något billigare här, liksom mat i affärer och på enklare restauranger. Ta dig runt: Hyr cykel i cyklarnas stad! Eller ta spårvagnen runt stan. Självklart ska du också testa en kanalkryssning. Till stadsdelen Noord går gratis färjor från Centralstationen i tät trafik större delen av dygnet. Läs mer: www.iamsterdam.com Böcker: Det är givetvis svårt att inte bli berörd av ”Anne Franks dagbok”. Den judiska flickan som gömde sig i ett hus på Prinsengracht under andra världskriget tills nazisterna hittade henne, har fängslat en hel värld och huset är i dag en av Amsterdams mest besökta adresser. Läs mer: I Amsterdam blir katten konst Läs mer om Amsterdam Läs mer om resor här


Många självmord är kopplade till alkohol – forskare ska undersöka sambandet

Summary: Varje år tar runt 1.500 människor sitt liv i Sverige. Många av självmorden är alkoholrelaterade. Nu ska forskaren Lotfi Khemiri titta mer på sambandet mellan beroendesjukdom och självmord, med hjälp av en donation från organisationen Suicide Zero.

Fyra personer tar dagligen sitt liv i Sverige, på ett år blir det 1.500 självmord. Bakom statistiken finns också föräldrar, syskon, barn, grannar, kollegor och vänner. Varje år får tiotusentals människor beskedet att någon de känner har tagit sitt liv. Enligt bland andra Beroendecentrum i Stockholm är hälften av alla självmord i Sverige alkoholrelaterade. Risken att drabbas av exempelvis depressionssjukdomar ökar starkt vid hög alkoholkonsumtion, berusning kan också i sig minska impulskontrollen. Enligt Folkhälsomyndigheten visar en internationell forskningsöversikt och uppföljningsstudier på en markant högre suicidrisk hos dem som diagnostiserats med alkoholberoende, liksom på stor andel beroendesjukdom bland dem som tagit sitt liv. Folkhälsomyndigheten har också tittat på sambandet mellan totalkonsumtion av alkohol i befolkningen och antalet självmord. I internationell forskning ses ett samband som är starkare i länder med mer berusningsdrickande, och bland yngre jämfört med äldre. Även annat drogberoende är en betydande riskfaktor för självmord. Men psykiatriker och andra läkare har ändå svårt att identifiera vilka beroendesjuka som är mest självmordbenägna och hur de ska kunna stoppas från att ta sitt liv. Forskaren och läkaren Lotfi Khemiri har länge varit intresserad av sambandet mellan droger, psykisk ohälsa och risk för självmord. Han arbetar i dag på Beroendecentrum i Stockholm och på Karolinska institutet. – Att bedöma suicidrisker, det vill säga risken att någon ska försöka att ta sitt liv, är bland det vanligaste och samtidigt svåraste som vi inom psykiatrin ställs inför. Det finns mycket forskning om olika riskfaktorer för självmord, men i det konkreta patientmötet är det ändå en stor klinisk utmaning där vi behöver mer kunskap för att förbättra våra bedömningar, säger Lotfi Khemiri. Den ideella organisationen Suicide Zero beslutade att donera 600.000 kronor till forskning för att förebygga självmord. Fyra projekt får nu anslag via Psykiatrifonden, där Martin Schalling, professor i medicinsk genetik, är ordförande. – Projekten kommer att bidra med viktig kunskap som kan användas för att förebygga psykisk ohälsa och självmord. Det är otroligt glädjande att vi tillsammans med Suicide Zero kan stödja den suicidpreventiva forskningen på det här sättet, säger han. Lotfi Khemiri, som alltså är knuten till Karolinska institutet, är en av dem som får del av de nya forskningspengarna. Genom att studera svenska register kommer han att undersöka självmordsrisken hos personer med så kallat substansberoende, samtidig annan psykisk sjukdom samt betydelsen av genetiska faktorer. En av hans delstudier berör olika kognitiva testers och frågeformulärs förmåga att identifiera självmordsrisk hos patienter med beroendesjukdom. – Förhoppningen är att hitta olika mer specifika riskfaktorer som kan hjälpa oss läkare att snabbare bättre kunna identifiera patienter som har en särskilt ökad suicidrisk, säger Lotfi Khemiri. På Suicide Zero är Rickard Bracken generalsekreterare. Han anser att det satsas alldeles för lite pengar på forskning om hur självmord och självmordsförsök kan förebyggas. – Vi kan jämföra med nollvisionen i trafiken där stora resurser går till att minska antalet dödade och skadade på våra vägar. Därför behövs det att privata intressenter och offentliga institutioner går in med mer pengar i suicidforskningen så att antalet självmord kan minska. Varför satsas det så lite? Både Rickard Bracken och Lotfi Khemiri tycker att forskning om psykisk ohälsa generellt sett är satt på undantag i Sverige. – Det är egentligen svårt att förstå, säger Lotfi Khemiri. Psykisk sjukdom orsakar ett oerhört lidande hos de drabbade – men även hos anhöriga, vänner och kollegor. Jag är glad över att jag genom mitt forskningsprojekt nu kanske kan öka förståelsen om sambandet mellan substansberoende och självmord. – Det finns en föreställning att självmord inte går att förebygga, säger Rickard Bracken. Men det stämmer inte med den forskning som trots allt finns inom området. Att förebygga självmord är komplext och kräver insatser på olika nivåer och från olika håll. I dag sker det till exempel ingen uppföljning där hela händelsekedjan fram till ett självmord analyseras, påpekar Rickard Bracken. Ofta har vården, polisen, räddningstjänsten, sociala myndigheter och andra varit inblandade på något sätt. – Men samordningen mellan dem visar sig ofta ha brister och att närmare studera dessa kan leda till att framtida självmord kan undvikas. Det handlar inte att skuldbelägga någon eller några utan om att lära sig av det som hänt. Rickard Bracken efterlyser ett större politiskt engagemang i de här frågorna. Det finns en nationell handlingsplan för att få ned självmordstalen, men i praktiken händer väldigt lite, konstaterar han. – Nu krävs det mer resurser och mer forskning. Psykiatrifonden Psykiatrifonden är en nationell, ideell skattebefriad fond. Fonden grundades 1993 för att öka kunskap inom hela det psykiatriska och psykologiska fältet. Syftet är också att minska fördomar om psykisk ohälsa. Fonden samlar in medel och delar årligen ut anslag till forskning inom det psykiatriska och psykologiska området i Sverige. Årligen delar fonden ut Fördomspriset för en verksamhet, organisation eller person som arbetar för ökad öppenhet och minskat stigma genom att informera om psykisk ohälsa. Mer information: www.psykiatrifonden.se  Suicide Zero Suicide Zero är en ideell organisation som sedan 2013 arbetar för att radikalt minska självmorden. Det finns fortfarande mycket tabu, okunskap, rädsla och stigma kring självmord och psykisk ohälsa. Visionen är ett samhälle utan självmord. Arbetar för att öka kunskapen hos politiker, journalister, personal inom vård och skola samt allmänheten. Mer information: www.suicidezero.se  De här forskarna får också stöd De forskare som får bidrag från Psykiatrifonden tack vare donationen från Suicide Zero är: Lotfi Khemiri (se artikeln). Cécile Grudet, doktorand vid Lunds universitet, ska genomföra den tredje studien i ett avhandlingsarbete. Tidigare studier har bland annat visat att självmordsbenägna patienter har lägre D-vitaminnivåer än icke-suicidala deprimerade patienter samt friska personer. Sofie Westling, överläkare och forskare vid Lunds universitet, ska undersöka patientsäkerhet och kostnadseffektivitet vid självvalda, brukarstyrda inläggningar för personer med långvarig överhängande suicidrisk och livshotande självskadebeteende. Inga Dennhag, leg psykolog och leg psykoterapeut, Umeå universitet, kommer bland annat att studera hur online-trakasserier och mobbning på nätet påverkar ungdomars depressionssymtom och självmordstankar. Källa: Suicide Zero och Psykiatrifonden Läs mer: ”Kan självmordsförsök smitta av sig?” Läs mer: Ideella hjälplinjer får tillskott av regeringen för att förebygga självmord


Gunnar Jonsson: Macron blir inte säkrare med Putin

Summary: Donald Trump gör världen osäker. Men Europa blir inte tryggare av Emmanuel Macrons flört med Ryssland.

Sprickan mellan Europa och USA gick inte att ta miste på under helgens stora säkerhetspolitiska konferens i München. Gnisslet är ingen nyhet, det har varit skärande sedan Donald Trump flyttade in i Vita huset. Mötets tema, ”Westlessness”, var också en engelsk ordlek med västvärldens oro över sig själv. Utrikesminister Michael Pompeo avfärdade de europeiska klagomålen på USA:s självförhärligande, soloräder mot internationella ordningsregler och hot om handelssanktioner mot allierade. Han har så klart en poäng i att Nato med amerikansk hjälp har rustat upp flanken i Baltikum och Polen. Men han har lika svårt som sin chef att inse att en partner, inte en släpvagn, behövs i drabbningen med Kina. Emmanuel Macron slog för sin del ett nytt slag för europeisk självständighet. Och det är hedervärt att vilja vara mer än ett bihang till USA. Men mycket i den franske presidentens teser är också bekymmersamt. Dels har Macron själv ingen större respekt för strategier som inte utgår från Paris. Han erbjuder ett slags franskt kärnvapenparaply för Europa, men tänker givetvis själv bestämma över det. På samma sätt struntar han just nu i vad andra EU-länder må tycka om vilken sida som har rätt i inbördeskrigets Libyen. Dels vill Macron bjuda in Vladimir Putin i gemenskapen. Sanktionerna mot Ryssland fungerar inte, förklarar Macron, och tycks redo att förlåta invasionerna på Krim och i östra Ukraina. Närmare dialog, kallas alternativet, men vad det skulle pratas om är osäkert. Den egna övertalningsförmågan har inte övertygat när det gäller ryska terrorbombningar i Syrien eller Kremls hackande av västliga valkampanjer. Ett oberäkneligt USA är något Europa måste räkna med så länge Trump regerar. Men EU är knappast moget att bli en geopolitisk koloss av egen kraft. Och Ryssland måste först ändra sitt uppförande för att kunna bli en del av vänkretsen.


”Avgift på Essingeleden ökar trafiken i stan”

Summary: INSÄNDARE. Trängselavgiften på Essingeleden ökar trafiken i Stockholms innerstad. Nu måste reglerna ändras så att man inte behöver betala fyra avgifter för att ta sig till jobbet, skriver bilisten Filip Bjurling.

När trängselskatten i Stockholm infördes var jag en av få stockholmare som var för att den skulle införas. När skatten på Essingeleden infördes för fyra år sedan tyckte jag att även den vid en första anblick fyllde en bra funktion. Egentligen skulle jag likt Liberalerna vilja att skatten var dyrare vid den värsta trängseln och billigare vid lågtrafik, men det är detaljer. Det jag verkligen tycker är dåligt och det som i stället ökar trafiken i Stockholms innerstad är att man betalar dubbla trängselskatter om man kör ut ur innerstan, upp på Essingeleden, och sedan passerar tullarna på Essingeleden som finns på Kungsholmen. Detta innebär att jag, när jag ska åka söderut från Vasastan, i stället väljer att köra genom stan för att ta mig söderut så att jag bara behöver betala för en trängselavgift i stället för att köra upp på Essingeleden och betala för två. Och så här gör alla jag har pratat med. Folk kör inne i stan och trängs bara för att det känns dumt (och dyrt) att behöva betala för fyra passager bara för att ta sig söder om stan och tillbaka. Om man arbetar söder om stan och kör Essingeleden till jobbet varje dag blir det upp emot 3000 kronor i månaden nu när maxtaxan höjts. Detta ökar trafiken och gör det krångligt för innerstadsbor att ta sig runt. Eftersom man, om man vill, kan köra runt denna station borde det läggas in en regel som säger att om man nyss kört ut ur innerstan och strax efter passerar Essingeledens station och vice versa borde bara innerstadsavgiften tas ut. Allt annat känns som ett feltänk. 16 februari 2020 kl 15 Insändare Filip Bjurling: ”Avgift på Essingeleden ökar trafik i stan” Svar Så svarar du och kommenterar


”Svenskhet är vår unika mix av utländska influenser”

Summary: DN DEBATT 15/2. Herman Lindqvist: I SAS reklamfilm hävdas att allt svenskt är kopior från utlandet. De förstår inte att vår mix av erfarenheter är unik. Vartenda land på jorden är summan av just det landets erfarenheter. Det som gör oss svenskar och Sverige unikt i världen är att bara vi har vår egen mix, den svenska mixen.

Det finns ingen svensk kultur, ingenting genuint svenskt. Allt vad vi kallar svenskt kommer från utlandet som julgranen, Sankta Lucia och kåldolmar. Så brukar det hävdas på tidningarnas kultursidor i synnerhet dagarna före jul men också före nationaldagen den 6 juni. Ett pinsamt exempel på detta självhat utgör reklamfilmen från flygbolaget SAS där man hävdar att ingenting är skandinaviskt, allt är kopior från utlandet. Många av dessa debattörer brukar citera 1800-talsbiskopen och diktaren Esaias Tegnér som i ett tal vid Svenska Akademiens högtidssammankomst den 5 april 1836 sa: ”All bildning står på ofri grund till slutet, Blott Barbariet var en gång fosterländskt.” Dessa Sverigeförnekares slutkläm blir att vi ingenting har att fira eller yvas över. De har fullständigt fel och har inte förstått vad ett lands historia är. De tillerkänner Frankrike, Norge, Japan och alla andra länder på jorden unika egenskaper. Bara vi svenskar framstår som unika i vår brist på originalitet och den ständiga förnekelsen av vår egenart. Sverigeförnekarna har inte förstått att vartenda land på jorden är summan av just det landets erfarenheter. Tegnér förklarar själv då han i de följande raderna, som aldrig citeras, av sitt tal diktar: ”men vett blev plantat, järnhårt språk blev brutet, och sången stämd och livet mänskligt njutet, och vad Gustaviskt var blev därför även svenskt.” Det som gör oss svenskar och Sverige unika i världen och som skiljer oss från alla andra länder är att bara vi har vår egen mix, den svenska mixen. Svenskarna var invandrare från början, vårt urspråk kom utifrån precis som våra religioner, våra politiska idéer och en stor andel av den elit som styrde landet under århundraden, liksom de flesta av våra kungliga dynastier och ett 60-tal av våra drottningar. På samma sätt har varje frö, planta, fågel i skyn och djur på marken i Sverige en gång kommit till oss utifrån. Allt det utländska har slagit rot och blandat sig med det som redan kommit in. Så uppstod den svenska mixen. Bara vi har just denna egna mix där människor, språk, religioner, teknik, politiska idéer, musik, mat och mode kommit till oss i just de doserna och vid de tidpunkter som vi har. Allt har blandats och resultatet är typisk svensk kultur, som Lucia till exempel. Ett katolskt helgon, född på Sicilien, men firad som Sankta Lucia med ljus i håret bara i Sverige och i de svensktalande delarna av Finland. Så har även ursvensk musik uppstått, som visor av Evert Taube, där tonerna ofta är knyckta från Sydamerika och texten diktad av en man vars familj en gång kom från Baltikum. Men inblandat i den svenska mixen blir det genuint svenskt. Lika svenskt som Carl Michael Bellmans musik. Bellman, vars farfar kom från Tyskland och som ofta tog musiken från Frankrike och bilderna och allegorierna i texterna från antikens Grekland, men sammanfört i Sverige blev det så svenskt det kan bli. Vår svenska midsommarstång kom från Tyskland, men som den ser ut i dag, med de sånger vi sjunger runt den och med de traditioner som firas till exempel i Dalarna, är midsommaren det svenskaste vi har i den svenska mixen. Även adventskalendern och adventsljusstaken kom från Tyskland, men blev svenska då ingen svensk jul är en riktig jul utan dessa föremål. Under medeltiden kallades tyskar till Sverige för att bygga städer. De gav oss många tusen ord från tyska språket, ord som nu är svenska som: stad, borgmästare, bagare, slaktare och köpman. Tyskarna blev så många att en särskild lag måste stiftas på 1400-talet för att svenska stockholmare skulle få lika mycket makt i stadshuset som tyskarna hade. Ibland blev det våldsamma kravaller med mord och överfall. Vi kallade in flera tusen valloner från dagens Belgien för att dra i gång bergshanteringen. De flesta stannade kvar och blev svenskar. Under 1700-talet var det franska inflytandet starkt, och vi fick många hundra franska ord i vårt språk; ord som opinion, parti, teater, fåtölj, elektricitet och så vidare. I dag kommer de nya svenska orden från det engelska språket. Samerna, deras språk och kultur förföljdes och förtrycktes i flera sekler. De finsktalande skolbarnen i Norrbotten förbjöds att tala sitt eget språk med varandra på rasterna. Dagens sydsvenska landskap var danska och tvångsförsvenskades med etnisk rensning och mycket våld. I dag ingår både samer, skåningar och norrlänningar i den svenska mixen. En nation är som en flod. Den har samma namn i hundratals år och flyter fram genom landskapet, men den badande stiger aldrig ner i samma vatten. På samma sätt förändras den svenska mixen varje dag genom att nya människor kommer in och med dem nya idéer, ord, seder och bruk. Nya namn dyker upp på dörrarna. Nya matdofter sprids i trapphusen. Det är inte samma land som för tjugo, femtio eller åttio år sedan. Astrid Lindgrens Bullerby hade upphört redan innan hon skrev sina böcker. Sverige förändras med varje ny stor grupp som kommer, arbetskraftsinvandrare från Italien och Finland, politiska flyktingar från militärjuntans Grekland, från krigets Balkan, från svält, krig och diktaturer i Afrika och Mellanöstern. Enligt SCB fanns det 15 muslimer i Sverige år 1930. I dag finns det över en miljon, kanske en tredjedel av dem är praktiserande muslimer som fyller de över 20 moskéerna. Sverige har en större andel muslimer av befolkningen än något annat västeuropeiskt land. Den svenska mixen är i konstant förändring. Invandrare från 206 länder har gjort mixen mer kryddad, men också mer laddad. I dag har drygt 24 procent av befolkningen utländsk bakgrund. Den svenska floden blir mer strid, den ändrar sitt förlopp men den svenska mixen går inte att hejda, den pågår dygnet runt. Politiker kan påverka och styra, men de kan aldrig ta ut det som redan kommit in i den svenska blandningen. Vi kan aldrig gå tillbaka till det som var. Den svenska mixen har aldrig varit och kommer aldrig att vara helt problemfri. Historien lär oss att integrering och anpassning tar generationer, det är en långsam, ibland smärtsam men ständigt pågående process. Det tog flera tusen år innan jägarstenålderns olika invandrarfolk hade blandats med bondestenålderns invandrare till ett folk som bildar stommen i den svenska folkmixen. Mycket av det gamla finns kvar, men nytt kommer till hela tiden och blir så småningom gammalt även det. Det är så som Sverige har överlevt, utvecklats och gått framåt i 14.000 år, genom förnyelse och förändring. Den som stelnar och vägrar förändras, den dör i inavel och kvävning. Den svenska mixen är unik för Sverige och därför det svenskaste som finns.


”Alla äldre ska kunna lämna sin bostad”

Summary: INSÄNDARE. I Stockholm ska det vara självklart att alla äldre har tillgång till bostäder som är anpassade till deras rörelsemönster. Den grönblå majoriteten genomför nu flera åtgärder för att komma till rätta med problemet, skriver borgarråden Dennis Wedin (M) och Erik Slottner (KD).

Att vara fånge i sitt eget hem är en upplevelse som alldeles för många äldre i Stockholms stad tvingas genomlida. Om du kan gå hjälpligt med rullator, men om hiss saknas – vilket ofta är fallet i det äldre beståndet av trevåningshus – drabbas din rörelsefrihet. Även i ett flerfamiljshus med hiss kan det finnas en halvtrappa innanför porten som gör det omöjligt att få ut rullatorn. En rapport från Äldrecentrum daterad juni 2017 visade att en stor andel av de äldre var beroende av hjälpmedel – nästan en tredjedel av dem inomhus och 40 procent av dem utomhus. Hälften var tvungna att gå i trappor för att lämna bostaden. Tre procent uppgav att de inte alls kunde komma ut, vilket gjorde att de hade svårt att delta i olika sociala sammanhang. Svårigheterna att förflytta sig medförde att flera kände sig ensamma och isolerade. Det var också den vanligaste orsaken till att vilja flytta. I Stockholm ska det vara självklart att alla äldre har tillgång till bostäder som är anpassade till deras rörelsemönster. Under den förra mandatperioden ignorerades dessvärre frågan, och problematiken sköts på framtiden. Den grönblå majoriteten genomför nu tre skarpa åtgärder för att komma till rätta med problemet. • För det första ska bostadsbolagen och berörda förvaltningar ta fram en stadsgemensam definition av vad en tillgänglig bostad är. Vi är måna om att såväl själva bostaden som villkoren för att ta sig in i och ut ur den uppmärksammas. Äldrenämnden och socialnämnden ska tillsammans säkerställa att aktuell forskning och nationella riktlinjer beaktas. • För det andra ska stadens bostads- och fastighetsbolag göra en inventering av bostadsbeståndet utifrån den framtagna definitionen för att skaffa sig kunskap om vilka bostäder som kan betraktas som tillgängliga. Vi vet i dagsläget för lite om våra bostäder, till exempel huruvida det saknas trappsteg till sopsorteringsrum eller om det finns breda hallar, rullatoranpassade kök eller tillgänglighetsanpassade utegårdar. Då arbetet väntas bli omfattande bör det påbörjas snarast möjligt – Stockholms stads allmännyttiga bostadsbolag förvaltar tillsammans drygt 75 000 lägenheter. • För det tredje ges bostadsbolagen och bostadsförmedlingen i uppdrag att digitalisera resultaten av inventeringen och göra dem sökbara. Vi vet att många äldre av oro för ett större miljöombyte väljer att stanna kvar i sina befintliga bostäder, trots problem med rörelseförmåga, hörsel eller syn. Detta trots att närmaste tillgängliga bostad kan ligga mycket nära. Med tillgänglighet som sökkriterium kommer kunskapen om tillgängliga bostäder stadens invånare till del. Med dessa åtgärder vill vi att alla i Stockholm ska känna sig trygga med stadens bostäder och vara säkra på att de behåller sin rörelsefrihet när de åldras. Stockholms stad kan därmed tjäna som ett föredöme för andra kommuner när det gäller anpassade bostäder för äldre. 13 februari 2020 kl 12 Insändare Dennis Wedin och Erik Slottner: ”Alla äldre ska kunna lämna sin bostad” Svar Clara Lindblom: ”Tunt med egna idéer i blågrön äldrepolitik” Så svarar du och kommenterar


”Medelhavsmaten håller i alla lägen”

Summary: Det ska vara lätt att laga god mat. Det har varit Anna Bergenströms ledstjärna under alla år som matskribent och kokboksförfattare. Nu skriver hon igen, men den här gången blir det ingen kokbok.

Den första utgåvan av ”Annas mat” kom 1981 och boken har därefter givits ut i flera nya upplagor. Sannolikheten att du träffar på den i ett svenskt kök är ganska hög. – Jag använder den själv ibland. Det är väldigt roligt att den står sig än, säger Anna Bergenström. Hon älskar fortfarande att laga mat, men gör det kanske inte lika ofta som förr. Därför brukar hon se till att få rester över att lägga i frysen, för att kunna ta fram och värma. Som matskribent har hon velat visa att det inte behöver vara svårt att laga god mat. Det har också varit viktigt att alla hennes recept är omsorgsfullt testade – av henne själv. – Jag fick en bra uppfostran på KF:s provkök, som var mitt första jobb. Jag hade en sträng chef som krävde att alla recept vi publicerade i KF:s tidning Vi skulle vara noggrant utprovade. Anna Bergenström har alltid experimenterat med nya rätter och gör det fortfarande. Det brukar börja med en vag idé, en fantasi. Sedan gör hon ett försök, och blir det inte bra första gången försöker hon igen. Och igen om det behövs. Hon influeras gärna av smaker och råvaror från andra länder och har ständigt återkommit till Medelhavsmaten. – Den håller i alla lägen. Vi åt mycket sådan mat i min barndom. Det både lagades och pratades mycket mat när hon var liten. Hennes far- och morföräldrar bodde i Frankrike och det var där hennes mamma och pappa träffades. På så sätt kom den franska kokkonsten in i familjen. Anna präglades också mycket av tiden då hon bodde hos sin mormor i Skåne. Hon födde upp höns och ankor och var matskribent i tidningen Vecko-Journalen. Annas mamma Pernilla Tunberger skrev om mat i Dagens Nyheter. – Men hon jobbade väldigt mycket, så vi åt med hembiträdet. Så var det på den tiden. Det fanns uppenbarligen en familjetradition att fullfölja, om Anna ville. Det var bara det att hon inte ville. I stället drömde hon om att bli barnsjuksköterska, ”på rent trots”. Men vid 19 års ålder gifte hon sig och fick barn. Det blev ingen tid över till att utbilda sig. Hon arbetade som volontär på en tidning och började experimentera hemma i köket. – Så när jag sedan började skriva om mat byggde det på egna erfarenheter. Vardagssituationen med småbarn och heltidsjobb gjorde henne ”köks-lat” som hon kallar det. Det fick inte vara för komplicerat. Efter 26 år som matskribent på Dagens Nyheter fick hon en kollega i dottern Fanny Bergenström. Mor och dotter har gjort ett flertal böcker ihop. Titeln på den senaste boken ”Det goda enkla” sammanfattar deras matlagningsideal i tre ord. – Vi har ett sommarställe på Gotland tillsammans där vi lagar mat och äter ihop. Och pratar mat. Det där med ”ju fler kockar desto sämre soppa” håller jag inte med om. Jag tycker det är trevligt att umgås i köket och alla måste ju inte röra i samma gryta. Även om Anna Bergenström inte har någon ny kokbok på gång fortsätter hon att skriva. – Nu har det inte med mat att göra och kommer nog inte att publiceras. Det är en novellsamling. Jag har gått en kurs i skönlitterärt skrivande och tycker det är roligt att försöka skriva på ett nytt sätt. Jag målar lite akvarell också fast jag inte alls kan, men det gör inget. Det är kul att kludda lite. Och så läser hon. Allt möjligt. Skönlitteratur som Elena Ferrante och Olga Tokarczuk men också skildringar som Matilda Gustavssons ”Klubben” om Svenska Akademien. Hon är med i en läsgrupp som träffas varje månad och diskuterar en vald bok. Det låter som att du är nöjd med livet? – Ja, det är jag. Men jag går som en kratta på grund av ett fästingbett 1986. Behandlingen kom i gång sent så det hann sätta sig på gångapparaten. Men jag går med stavar! När hon inte går sitter hon gärna hemma i Bromma och lyssnar på P1 och stickar raggsockor. – Jag har säkert 20 par nu som jag måste prångla ut, säger Anna Bergenström. Anna Bergenström. Gratuleras till: Fyller 80 år den 15 februari 2020. Firar: Med familj och vänner. Bor: Lägenhet i Bromma. Familj: Sonen Martin, dottern Fanny, bonusdöttrarna Charlotta och Pernilla Oljelund samt åtta barnbarn och bonusbarnbarn. Bakgrund: Matskribent, först i tidningen Vi, sedan under 26 år i Dagens Nyheter. Har skrivit flera kokböcker, bland annat ”Annas mat”. Om att fylla 80: ”Jag säger att jag ska fylla åtta. Jag har alltid varit yngst. Men det är slut med det nu.” Ett oväntat samtal: 2002 ringde dåvarande kulturministern Marita Ulvskog och berättade att Anna Bergenström hade utnämnts till professor. ”Jag trodde någon skojade med mig. Men det var allvar. Det var den vardagliga maten och folkbildandet jag belönades för.”


Summary: SVAR PÅ INSÄNDARE. Nobelcenter ska byggas vid Slussen utan att det kostar skattebetalarna några pengar. I stället för ett kontorshus som var planerat får platsen nu ett öppet hus med en bred publik verksamhet, skriver Nobelstiftelsens presschef Rebecka Oxelström.

I förra veckan gick Nobelstiftelsen och Stockholms stad ut med den glädjande nyheten att man efter ett omfattande arbete hittat en ny plats för Nobelcenter vid Slussen. Projektet får en efterlängtad nystart på en ny plats med en ny form. Sverige får ett kultur- och vetenskapshus mitt i centrala Stockholm. I underlaget som presenterades i fredags framgick hur det finansiella upplägget ser ut. Stockholms stad ställer marken till förfogande för Nobelcenter mot en årlig tomträttsavgäld. Nobelstiftelsen har åtagit sig att finansiera byggnationen av huset via donationer. Det var för övrigt samma upplägg som för projektet på Blasieholmen då Nobelstiftelsen samlade in över 1 miljard kronor. Det är alltså inte skattebetalarnas pengar som används för att förverkliga detta projekt. Jan Humlekil undrar i en insändare på DN Åsikt (11 februari 2020) hur det ska få plats en byggnad på en smal kajkant. Nobelcenter är dock inget nytt projekt som ska klämmas in vid Slussen. På den aktuella platsen finns redan en lagakraftvunnen detaljplan som tar hänsyn till omkringliggande bebyggelse och den viktiga miljön längs den i framtiden breddade Stadsgårdskajen. Men i stället för det kontorshus som var planerat får platsen nu ett öppet hus med en bred publik verksamhet dit stockholmare, turister och skolbarn kan komma alla dagar i veckan året om. Humlekil anser att lägen som det där Nobelcenter ska placeras borde reserveras för användning som ”kommer de vanliga människorna, ibland kallade ’stockholmarna’, till nytta och glädje”. Det är precis det som är avsikten. Husets utställningar, skolprogram, föreläsningar och samtal om framtidens stora frågor kommer att vara öppna för alla, inte minst för oss som bor i Stockholm. 11 februari 2020 kl 05 Insändare Jan Humlekil: ”Nobelcenter vid Slussen blir ett nytt fiasko” Svar Rebecka Oxelström: ”Nobelcenter byggs utan skattebetalarnas pengar” Nils-Gunnar Orlander: ”Bygg Nobelcenter på Lilla Essingen” Så svarar du och kommenterar


Summary: INSÄNDARE. Ändra lagen och låt de som har sjukersättning, det som tidigare kallades förtidspension, på halvtid studera på halvtid. Bara för att jag vill studera i stället för att jobba så blir jag ju inte mirakulöst frisk, skriver Lotten Nyström.

I juli 2019, några dagar innan jag skulle fylla 30 år, beviljade Försäkringskassan mig sjukersättning på halvtid. Resterande 50 procent är jag anställd. Halvåret som har gått sedan dess har jag funderat mycket på framtiden och vad jag vill göra. En dröm som har lagts på is på grund av ohälsa är vidare studier för att få en högskoleexamen. Nu när sjukersättningen är stadigvarande fram till pensionen och jag hälsomässigt arbetat mig tillbaka efter en rejäl svacka känner jag att det kanske redan till hösten är dags att göra dröm till verklighet och byta min halvtidstjänst mot studier. Men när jag surfar in på Försäkringskassans hemsida möts jag av den här informationen: ”När du har haft sjukersättning i minst ett år kan den vara vilande under tiden du studerar. Det innebär att den inte betalas ut men att du har kvar rätten till sjukersättning om du skulle bli sjuk igen. Om du studerar blir hela din ersättning vilande oavsett om du studerar på heltid eller deltid. Din sjukersättning kan vara vilande i högst två år. När du studerar kan du söka studiemedel eller annat studiestöd från CSN.” Jag läser texten flera gånger för att förvissa mig om att jag verkligen förstått rätt. Ändå inte helt övertygad ställer jag även frågan i forum på Facebook till andra med sjukersättning. Svaren är entydiga. Jag har inte missuppfattat det som står. Min dröm om vidare studier kan bara bli verklighet om lagen ändras. Som reglerna ser ut är det omöjligt både tidsmässigt och ekonomiskt att studera vidare. I och med att jag vill studera på halvtid har jag bara rätt till halva studiebidraget och studielånet, vilket i princip bara täcker hyran och inget mer. Notera att sjukersättningen pausas i två år och inte betalas ut, men att jag har rätt till ersättning om jag skulle bli sjuk igen. Bara för att jag vill studera på halvtid i stället för mitt halvtidsjobb blir jag ju inte mirakulöst frisk. Om man har oturen att drabbas av ohälsa har man alltså inte samma rättigheter eller möjligheter att plugga på högskola. Hade jag däremot varit äldre och blivit beviljad stadigvarande sjukersättning före den 1 juli 2008 vore förutsättningarna annorlunda. Då hade jag fått studera på samma villkor som andra. Varför ska man bli straffad för att du haft oturen att bli sjuk? Jag tycker att studier och arbete ska vara till för alla, oavsett vilken nivå man hälsomässigt befinner sig. Jag blev sjuk 2010, året efter att jag tog studenten. Ska jag då inte ha möjlighet att utbilda mig till det jag vill nu när jag har jobbat mig tillbaka till en hälsomässigt stabil grund och vet vad jag vill göra? Jag vill lyfta frågan, belysa problemet, peka på orättvisan och göra den här svårigheten allmänt känd. Ensam är inte stark och därför skriver jag för att fler ska få veta hur det fungerar, eller snarare att det inte fungerar. 12 februari 2020 kl 05 Insändare Lotten Nyström: ”Låt sjukskrivna på halvtid studera på halvtid” Svar Så svarar du och kommenterar


Expertens fem grundprinciper: Så är en bra förälder

Summary: Alla vill vi vara ”bra” föräldrar. Men hur snäll ska man vara mot sitt barn? Och vad gör man om man blivit för arg? Professor Malin Broberg sammanfattar fem grundprinciper för att bygga en så bra relation som möjligt till sina barn.

Den här artikeln publicerades först i Vi föräldrar Trygghet och säkerhet kommer först, säger Malin Broberg, professor i psykologi vid Göteborgs universitet. – En förälders allra viktigaste uppgift är att se till barnets säkerhet och trygghet. Ett barn som är tryggt förvissat om att föräldern finns där och är snäll, det barnet vågar oftast – utifrån sina förutsättningar – utforska världen och utvecklas, säger hon. Bra föräldraskap kan egentligen sammanfattas i fem punkter, menar Malin Broberg. Alla punkter handlar om att på olika sätt hjälpa barnet att känna trygghet: 1. En bra förälder ser det från barnets perspektiv Malin Broberg: ”En bra förälder är en som lyssnar på barnets behov. Som försöker se situationen ur dess perspektiv: Vad är det barnet vill säga med sina signaler? Det handlar bland annat om att inte automatiskt avfärda barnets signaler som trots. Om att man försöker förstå vad barnet vill, även om man kanske har bråttom till förskolan. Om man till exempel kan förstå ’Det är klart att det är mysigt att sitta här hemma och bläddra i en bok’ är det bra att bekräfta det. Det betyder inte att man alltid ska göra som barnet vill. Men kanske kan man avsluta läsandet mer i lugn och ro om man på ett tydligt sätt har försökt förbereda barnet på att det snart är dags att gå till förskolan. På kvällen, när det är läggdags, kanske man som förälder tycker att det är viktigt att hålla på rutinerna: ’Nej, nu gör vi så här, det har vi ju bestämt!’ Om barnet inte riktigt är med på noterna är det bra om man kan tänka ’Varför vill inte barnet? Tänker barnet på ett annat sätt än jag?’. Kanske kommer man då fram till: Aha, barnet tänker nog att ’Nu tar den här mysiga stunden med mamma eller pappa slut, det vill inte jag! Eller ’Jag vill inte att lampan släcks, för då blir det så mörkt och läskigt!’ Allt handlar egentligen om att som förälder inte tänka ’Du gör bara tvärtemot hela tiden!’. Och om att bekräfta för barnet att man förstår vad det säger eller signalerar. När man kommunicerar på det sättet visar man respekt. Det lär barnet empati och ger en förmåga att förstå och respektera andra, vilket är viktigt för att fungera ihop med kompisar.” 2. En bra förälder är tydlig men snäll – väldigt snäll Malin Broberg: ”Som förälder ska man vara lite som Bamse, tänker jag. När man är större, starkare och klokare måste man också vara snäll. Vuxna bestämmer väldigt mycket i vardagen för små barn – vem som ska ta hand om dem, när de ska äta, när de ska sova, när man ska gå ut och så vidare. Det behöver vi göra för att livet ska funka. Men det är viktigt att inse att det också betyder att barn bestämmer väldigt lite – även om vi vuxna ibland upplever att de styr hela tillvaron. Vi vuxna behöver vara trygga med att ta ansvar och sätta gränser när det behövs, men också fundera på hur och när vi måste sätta gränser. Det handlar om förhållningssätt – om hur man tolkar barnet, och om att låta barnet bestämma när det är möjligt. Det är bra om man kan vara den här vänliga och tillåtande personen som är nyfiken på vad barnet tänker och vill, och om man kan tänka att barnet i de flesta fall inte gör saker av illvilja utan för att det vill uttrycka något. Det snälla handlar mycket om hur man reagerar vid olyckshändelser. Att man förstår att olyckor, som att välta ut ett glas mjölk eller kissa på sig, händer ibland, och att man då försöker hantera den frustration man kanske ändå känner utan att låta den gå ut över barnet. Man behöver vara så trygg i sin vuxenroll att man kan vara väldigt snäll och samtidigt styra när barnen gör något som inte är bra för dem – till exempel om de är på väg att springa rakt ut i gatan. Det är också bra att komma ihåg att barn är olika. En del är mer försiktiga och känsliga. De behöver en extra mjuk och uppmuntrande förälder för att våga utforska och vara nyfikna. Andra är mer impulsiva och utsätter sig kanske för farliga situationer. De kanske behöver tydligare gränser. Min poäng är att man som förälder bör fundera på vad man tycker att barnet kan få vara med och bestämma om och vad som inte är förhandlingsbart. Och att de gränser man sätter sätts på ett tydligt men vänligt sätt.” 3. En bra förälder sätter ord på barnets känslor Malin Broberg: ”Barn behöver mycket hjälp med att organisera sina känslor, som vi psykologer säger. De behöver hjälp att förstå sina känslor, förstå varför de kommer – och att hantera dem. Annars kan känslorna bli helt överväldigande. Vi föräldrar hjälper våra barn med detta i vardagspratandet: ’Oj, är du hungrig?’. Eller ’Nu ska vi se, nu byter vi blöja så känns det bättre sedan’. Vi pratar ofta så. När vi gör det signalerar vi, med både ord och tonfall, att vi försöker förstå. Och ibland lyckas vi förstå. 4. En bra förälder har roligt tillsammans med sitt barn Malin Broberg: ”Barn- och föräldrarelationen är ömsesidig. Barnet behöver känna att ’du kan njuta av att vara tillsammans med mig och jag njuter av att vara tillsammans med dig’. Och föräldrar behöver känna och förstå hur viktiga de är för sina barn. Att de inte är utbytbara. Att ha roligt med varandra är grunden till det kitt vi har ihop, vi och våra barn. Det handlar inte om stora saker som att gå på Liseberg. Det handlar om att hitta stunder i vardagen för att till exempel leka tittut, läsa en bok, bygga lego eller spela boll på ett roligt sätt. Att känna att man är nära, helst en stund varje dag. Att känna att relationen i grunden bygger på glädje över att vara tillsammans. Goda stunder tillsammans är bra på flera sätt. Till exempel minskar det antalet konflikter.” 5. En bra förälder rättar till det som blir fel Malin Broberg: ”En bra förälder är en som kan reparera det som blir tokigt. För det finns ingen perfekt förälder, inte om vi inte vill uppfostra som programmerade robotar. Livet har sina fel och brister. Ödmjukheten inför det är viktig, både inför oss själva och med tanke på våra barn. Alla föräldrar gör misstag. Det är helt okej. Det viktiga är att man kan fånga upp det som har blivit fel och försöka göra något åt det. Då gör man något som barn växer av. Man kanske har tänkt ’Har man en gång sagt nej är det alltid nej’. Eller man kanske har blivit för arg på barnet. Då är det bra om man kan fånga upp barnets känslor, liksom sätta sig själv i barnets situation och reparera. Rätta till. Kanske man säger: ’Nej men oj, där blev jag för arg, förlåt. Skrämde jag dig?’. Eller så kanske man tänker, efter att ha sagt nej till något: ’Fast varför inte egentligen? Kanske kan det vara okej ändå?’. Då är det bra att kunna bortse från sin prestige och säga: ’Det var tokigt av mig att säga nej. Du har ju rätt. Nu gör vi som du vill istället.’” Den här artikeln publicerades först i Vi föräldrar


Summary: INSÄNDARE. Nobelcenter vid Slussen blir ett nytt fiasko i likhet med det skrotade förslaget på Blasieholmen. Det borde finnas outnyttjade lokaler som skulle bli betydligt billigare för skattebetalarna i Stockholm, skriver Jan Humlekil.

Så har det då bestämts: Nobelcenter ska uppföras på Stadsgårdskajen vid Slussen i Stockholm. Hur byggnaden kommer att gestaltas är ännu inte klart. Oavsett hur kan det dock redan nu fastslås att detta syns bli ett nytt fiasko, något i stil med det sällsynt illa utformade förslaget bakom Nationalmuseum på Blasieholmen. Hur man ska få plats med en byggnad med bortåt 20.000 kvadratmeter bruttoarea på en smal kajkant, som också ska härbärgera ett stort antal bussar (till Nacka och Värmdö) är obegripligt, särskilt också som de sedvanliga ”politikermutorna” är med när något stort, dyrt och fult ska byggas. ”Förutom centret ska det byggas ett hotell och anläggas en park i anslutning”, säger stadsbyggnadsborgarrådet Joakim Larsson (M). Och bortsett från det trånga läget, varför envisas man med att placera administrativa byggnader som denna på attraktiva strandtomter? Dessa lägen borde reserveras för användning som kommer de vanliga människorna, ibland kallade ”stockholmarna”, till nytta och glädje. Visst förstår man lockelsen hos Nobeldirektörer och borgarråd att glänsa med saxen när skrytbygget vid Slussen ska invigas och champagneflaskorna öppnas. Joakim Larsson tror det hela blir bra och ser bygget som en ”fortsatt utveckling av Slussen som en kulturplats”. Och Nobelstiftelsens vd Lars Heikensten säger: ”Det är en plats med många fördelar för stockholmare, turister och skolbarn. Det känns väldigt, väldigt bra.” Och lägger till, med sin besynnerliga analysförmåga, att ”tillgängligheten blir bättre än på Blasieholmen”. Den som har en något större respekt för skattebetalarnas pengar skulle också kunna fundera på ett mindre flärdfullt projekt på billigare mark. Det kanske rent av finns outnyttjade lokaler som, med ett betydligt blygsammare angrepp i skattebetalarnas plånböcker, skulle kunna användas för ändamålet? Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien har i dagarna presenterat rapporten ”Lokaldelning som norm”, i vilken uppges att kontorslokaler utnyttjas endast 10 procent av den totala tiden. Kanske det påpekandet kan ge någon ny idé om Nobelcenters utformning och placering? 11 februari 2020 kl 05 Insändare Jan Humlekil: ”Nobelcenter vid Slussen blir ett nytt fiasko” Svar Rebecka Oxelström: ”Nobelcenter byggs utan skattebetalarnas pengar” Nils-Gunnar Orlander: ”Bygg Nobelcenter på Lilla Essingen” Så svarar du och kommenterar


”Orimligt att ge potentiella terrorister fristad i Sverige”

Summary: DN DEBATT 11/2. Mikael Ribbenvik, generaldirektör på Migrationsverket: Trots utvisningsbeslut blir de ofta kvar i landet på ungefär samma villkor som alla andra i samhället. Dagens regelverk är orimligt och djupt stötande för de flesta. Det är viktigt att vi så snart som möjligt får ett nytt regelverk på plats som tydligt signalerar att Sverige inte är en säker hamn för krigsförbrytare och potentiella terrorister.

Ska potentiella terrorister och krigsförbrytare som fått beslut om utvisning kunna vistas i Sverige på samma villkor som de människor som fått skydd här? Svaret på den frågan borde vara ett tydligt nej. Men i dag har vi ett regelverk som innebär att de i många fall kan bo kvar i Sverige på ungefär samma villkor som andra och dessutom röra sig fritt in och ut ur landet. Jag ser det som angeläget att snarast införa regler som ger myndigheterna bättre verktyg i arbetet med att hantera säkerhetshot i migrationen och skydda Sverige mot potentiella terrorister. Bland dem som söker asyl eller uppehållstillstånd i Sverige upptäcker Migrationsverket ibland misstänkta säkerhetshot. Det kan vara personer som misstänks ha kopplingar till internationell terrorism eller som kan ha begått krigsbrott. Då lämnar Migrationsverket över informationen till Säkerhetspolisen och ibland till polisen för utredning. I de flesta fall bedömer Säpo att personen inte utgör ett omedelbart hot mot Sverige men i vissa fall bedöms säkerhetshotet som så stort att ansökan bör avslås. I fjol rörde det sig om 122 individer, vilket är fler än någonsin och en markant ökning jämfört med tidigare år. Men trots de beslut om utvisning som Migrationsverket fattar i de här ärendena blir personerna ofta kvar i landet. Det beror på att det som regel inte går att verkställa besluten eftersom ingen får utvisas till ett land där han eller hon riskerar dödsstraff, tortyr, omänsklig eller förnedrande behandling. Det kallas principen om non-refoulment och den gäller även grova brottslingar och personer som utgör säkerhetshot. En potentiell terrorist som löper risk i hemlandet kan vägras asyl men inte skickas tillbaka i strid med internationella konventioner. Frågan är på vilka villkor personerna då ska få vistas i Sverige. När andra asylsökande nekas uppehållstillstånd förlorar de rätten till boende och stöd om de inte reser ut frivilligt inom lagstadgad tid, såvida det inte rör sig om en familj med barn. Men personer som på god grund kan antas vara krigsförbrytare eller säkerhetshot och som inte kan resa hem på grund av förhållanden i ursprungslandet löper ingen risk att hamna på gatan. I enlighet med den lagstiftning och praxis som sedan länge gäller i Sverige får dessa personer som regel i stället ett tidsbegränsat uppehållstillstånd på ett år. Det innebär att de får ungefär samma sorts tillstånd som krigsdrabbade och andra asylsökande som enligt den tillfälliga lagen beviljats tillstånd i 13 månader som alternativt skyddsbehövande. Med tillståndet som grund kan de sedan få alla de rättigheter när det gäller sjukvård, utbildning, socialförsäkring och andra förmåner som följer med bosättning i Sverige. De kan få bostadsbidrag, barnbidrag, underhållsstöd och föräldrapenning. De har rätt att arbeta och på det sättet etablera sig i Sverige. De kan kort sagt leva på ungefär samma villkor som alla andra i samhället. Dessutom kan de få ett svenskt id-kort och ibland ett främlingspass vilket ger möjlighet att resa inom Schengen och till andra länder. Med tanke på Sveriges åtaganden när det gäller säkerhetssamarbetet i Europa är det direkt olämpligt att potentiella terrorister kan resa omkring på det sättet. Eftersom de har ett giltigt uppehållstillstånd kan de dessutom inte registreras i det system där Schengenländerna samlar information om individer som kan vara farliga. Allt detta är för de flesta orimligt och djupt stötande. 2017 prövade Migrationsverket att etablera en ny praxis genom att sluta bevilja tillstånd och i stället låta ärendet stå i vänteläge, alltså inhibera verkställigheten, tills det går att genomföra utvisningen. På det sättet försvinner tillgången till förmåner liksom möjligheten att resa. Dessutom kan utvisningen genomföras snabbare om verkställighetshindren upphör. Besluten att göra så överklagades upp till högsta instans där Migrationsöverdomstolen sa nej efter att förvaltningsrätten hade gått på Migrationsverkets linje. I sitt beslut framhåller Migrationsöverdomstolen, som bildar prejudikat för hur lagen ska tolkas, att det finns goda grunder för de invändningar som Migrationsverket och Säpo fört fram mot att bevilja ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Men enligt domstolen saknas uttryckligt stöd i lagen för att inhibera verkställigheten, när det inte är möjligt att förutse när utresan går att genomföra. Då ska personen i stället beviljas ett tillfälligt uppehållstillstånd. I de här ärendena sker prövningen enligt utlänningslagen. De ska inte förväxlas med de säkerhetshot som hanteras enligt lagen om särskild utlänningskontroll, som exempelvis de uppmärksammade fallen med imamer som togs i förvar och fick sina permanenta uppehållstillstånd indragna i avvaktan på utvisning. För den kategorin säkerhetsärenden ser regelverket annorlunda ut och möjligheterna till kontroll är större. Men även de bestämmelserna behöver ses över och utvecklas. Mot bakgrund av det behov av tydligare och effektivare regler som bland annat Migrationsverket och Säpo fört fram tillsatte regeringen 2018 en utredning för att se över regelverket för utlänningsärenden med säkerhetsaspekter. Den utredningen går nu in i sitt slutskede och från Migrationsverkets sida vill vi därför på nytt peka på de effekter vi ser av dagens regelverk och lyfta fram de förändringar vi anser är nödvändiga. I en promemoria som lämnats över till utredningen lämnar vi förslag på lämpliga ändringar. Det är viktigt att vi så snart som möjligt får ett regelverk på plats som tydligt signalerar att Sverige inte är en säker hamn för personer som av allvarliga skäl kan antas vara krigsförbrytare eller potentiella terrorister.


Summary: INSÄNDARE. Alla landets regioner borde gå samman och bojkotta stafettläkare. Ännu bättre vore att förbjuda detta vansinne, skriver patienten Mats Hemmingsson som träffade 18 olika läkare under tre år.

En stafettläkare kostar tre till fyra gånger så mycket som en ordinarie läkare. Dessa flyttar dessutom omkring dit de bäst behövs. Därmed får vi som patienter heller inte träffa samma läkare vid våra besök och måste återigen berätta vår historia. Exempelvis så träffade jag 18 olika läkare under en treårsperiod. Det är inget annat än vansinne. Min lösning är att alla landets regioner går samman och bojkottar stafettläkare och stafettsköterskor så att man får råd med mer personal. Eller ännu bättre: förbjud detta vansinne – det är faktiskt farligt för samhället. 10 februari 2020 kl 16 Insändare Mats Hemmingsson: ”Regionerna borde bojkotta stafettläkare” Svar Så svarar du och kommenterar


”Stor okunskap om dyslexi bland lärare”

Summary: INSÄNDARE. Varför är det inte obligatoriskt på lärarutbildningen att lära sig om dyslexi och språkstörningar? Att vi som föräldrar ofta har mer kunskap än många lärare kring detta gör en väldigt frustrerad, skriver Madeleine Tapper.

Jag var på Dyslexiförbundets föreläsning om dyslexi. Vi som var där fick en djupare förståelse för vad dyslexi och språkstörning är, och hur det påverkar barn i skolan. Tyvärr fick vi även en större förståelse för hur illa det är ställt i skolan med lärarnas okunskap om dyslexi och språkstörning. Att vi som föräldrar ofta har mer kunskap än många lärare kring detta gör en väldigt frustrerad och bedrövad. Vi föräldrar litar på att lärare ska besitta kunskap om hur dyslexi och språkstörning fungerar. De ska kunna omsätta den kunskapen i praktiken för att på bästa sätt hjälpa våra barn att kunna utvecklas och nå målen med samma förutsättningar som övriga elever. Att veta hur ens barn lyckas i skolan är nästintill helt beroende på om barnet har lärare som faktiskt kan det som de borde för att i undervisningen kunna ge barnet de verktyg och den vägledning som krävs. Att få reda på att många lärare inte besitter den kunskapen är hjärtslitande. Vi har krigat för vårt barn i många år, och ständigt blivit motarbetade av skolan. Främst på grund av okunskap men även brist på tid och resurser. Det kan inte enbart vara de stökiga eleverna som får extra hjälp bara för att de syns mer och tar mer plats. Det skrivs åtgärdsprogram och framställs som att det ges tid och resurser. Men om lärarna inte förstår vad de faktiskt ska göra i praktiken för att nå fram till barn med dyslexi och språkstörning spelar det inte någon roll vad som står i ett åtgärdsprogram. Barnet får ändå inte det stöd som det har rätt till enligt skollagen. Varför är det inte obligatoriskt på lärarutbildningen att lära sig om dyslexi och språkstörningar? Vi krigar för vårt barn varje dag, för att upplysa och sprida kunskap. Men vad händer med alla dessa barn som av olika anledningar inte har föräldrar som kan kriga för dem? 9 februari 2020 kl 15 Insändare Madeleine Svalander: ”Stor okunskap om dyslexi bland lärare” Svar Så svarar du och kommenterar


Delad eller gemensam ekonomi – påverkar det relationen?

Summary: Spelar det någon roll om man som par väljer att ha en delad eller gemensam ekonomi? – Den form av ekonomi som ett par väljer påverkar relationen, oavsett ålder, säger forskaren Linda Kridahl. Dessutom verkar det ha ett samband med hur man mår i sitt förhållande.

Den här texten publicerades först i Vi föräldrar. Delad eller gemensam ekonomi har inte bara med pengar och rättvisa att göra. Det verkar också ha ett samband med hur man har det i sin relation. I princip allt som har med ekonomi att göra påverkar parrelationen, berättar Linda Kridahl, demograf och forskare vid sociologiska institutionen, Stockholms universitet. De som är nöjda med hur ekonomin organiseras är ofta också nöjda med sin relation, medan de som är missnöjda med organiseringen av ekonomin ofta har störst anledning att vara missnöjda med relationen. Linda Kridahl arbetar just nu med flera studier om det här. De är i huvudsak gjorda på äldre personer, 60+, men det ingår par från 20 år. – Och den form av ekonomi som ett par väljer påverkar relationen, oavsett ålder, säger hon. Om man undantar problem med kommunikation och oenighet om hushållsaktiviteter, som städning och diskning, är bråk om ekonomin en av de största orsakerna till skilsmässa och separation. Bråk om ekonomin påverkar dessutom hälsan, och sämre hälsa kan påverka relationen, säger Linda Kridahl. Kan man utifrån den kunskapen dra någon slutsats om hur par bör hantera ekonomin för att ha det bra i sin relation? – Kanske att man bör kommunicera? Tidigare forskning har visat att om man kommunicerar med sin partner om ekonomin så blir man mer nöjd med relationen. För par med barn är gemensam ekonomi det vanligaste, enligt forskning. – Forskningen är visserligen från 1997 och det har hänt mycket sedan dess, men mellan 61 och 64 procent av paren med skolbarn eller små barn har gemensam ekonomi. Bland par utan barn är det 33 procent som har gemensam ekonomi, säger Linda Kridahl. Vet man om delad respektive gemensam ekonomi ger några psykologiska effekter för paret och/eller individerna? – Man kan anta att man känner sig mer trygg om man har gemensam ekonomi, för om till exempel någon i relationen blir arbetslös har man ändå alltid del av den andras lön. Om man hade haft delad ekonomi kanske man istället hade behövt låna pengar av sin partner. På det sättet skapar gemensam ekonomi trygghet. Förmodligen är det så, tror Linda Kridahl, att par med gemensam ekonomi generellt sett är mer tillsammans; är mer ”par” än de som har delad ekonomi. Det kan i så fall delvis bero på att de är i den del av livet när man oftare är sambos eller gifta med barn. – Men de tänker nog inte att de ska skilja sig eller separera i första taget, och att det därför inte finns någon anledning att ha delad ekonomi. De har en hög togetherness eller coupleness, som man säger inom internationell forskning. Det här gäller förstås inte alla par med gemensam ekonomi, och även par med delad ekonomi kan uppleva hög togetherness, påpekar Linda Kridahl. – Det finns till exempel studier som visar att par med bonusbarn oftare har delad ekonomi. Det beror på att de är ”två familjer” med olika behov, och att bonusföräldrar bidrar olika mycket ekonomiskt till sina bonusbarn. Men det behöver inte betyda att par med bonusbarn är mindre ”par”. Om en kompis skulle fråga dig hur man ska tänka kring delad eller gemensam ekonomi; hur man ska veta vad som passar en själv och ens partner bäst nu när man ska få, eller redan har, barn – vad skulle du svara då? – Då skulle jag nog svara att gemensam ekonomi är bäst. Det är bäst för levnadsstandarden, man kan göra mer gemensamma saker, man behöver inte tänka på att ens partner kanske har det sämre ställt och man behöver inte fundera på olika budgetar utan man vet direkt om man har råd att åka på den där resan eller gå ut och äta, säger Linda Kridahl. Men då ska också båda individerna i paret ha rätt till alla pengar, tycker hon. Det ska vara gemensam ekonomi med betoning på gemensam, där man inte tycker en massa saker om vad den andra gör med pengarna. – Det bästa är egentligen att helt skippa ”mitt” och ”ditt”. Det ska till exempel inte vara så att den ena känner att den måste shoppa för en mindre andel av inkomsten för att ha rätt att shoppa, om den personen tjänar mindre. Det kan tyckas som bäddat för konflikt, men Linda Kridahl tror inte att det behöver bli så. – Dyra inköp brukar de flesta par bestämma tillsammans. Och de flesta vet sina gränser. Det behöver inte bli jämlikt, så att till exempel båda i paret får exakt lika mycket pengar att använda till fritidsintressen, men man kan gärna ha lite känsla för att det ska vara rättvist. Om en i paret köper en vanlig cykel och den andra en elcykel, så kan de, trots att elcykeln är dyrare, anse att det är rättvist eftersom båda fick vad de ville ha. – Fast, å andra sidan: Om man planerar att leva ihop länge spelar kanske inte sådant någon roll i slutändan, säger Linda Kridahl. När det pratas om privatekonomi i parrelationer och familjer kan man få uppfattningen att det bara handlar om pengar och om att det ska vara rättvist i kronor och ören. Malin Bergström, psykolog och forskare, tror att det sätt ett par hanterar sin ekonomi kan få större effekter än så, att det rent konkret kan påverka relationen. Hon associerar till hur det kan vara när man väntar barn och bygger ett gemensamt föräldraskap tillsammans med någon: – Att då få se och uppleva att ens partner är precis lika uppfylld av det som man själv är kan ha en sjukt stor betydelse. Det bygger en fin gemenskap. Och det finns något i det som är ett behov, tror jag, ett behov av att känna att det här är allt för oss båda, för både mig och dig. Och jag tror att pengar kan vara ett konkret uttryckt för det. – Om jag märker att du, som ska bli min medförälder, prioriterar dina IT-grejer eller dyra handväskor på bekostnad av vårt barn, då skulle jag tolka det som att du liksom fortfarande var ego. Att du inte satte vårt barn framför allt. För om jag ska få barn med dig, då förväntar jag mig att barnet ska komma först även för dig och att du ska bli nummer 2 i ditt liv – för det behöver jag för att kunna vara riktigt trygg med dig. Det här behöver inte ha med delad eller gemensam ekonomi att göra, säger Malin Bergström. – Jag vet bara att jag har höjt på ögonbrynen över folk med barn som har delad ekonomi, för jag personligen har tolkat det som att man då inte riktigt tror på det gemensamma föräldraskapet och sin familj. Det kanske är helt fel och gammaldags. Man kan förstås vara väldigt oense om vad man ska lägga pengar på och vad ens barn ska ha utan att det på något sätt behöver handla om att man inte sätter barnet främst. Men jag tror ändå att den bakomliggande psykologin kan störa relationen. Att ha gemensam ekonomi kan manifestera att man är ett team, menar hon. Att man är ett par som månar om varandra, på alla plan. – Jag tror att det har att göra med den omsorg om varandra som man känner ett större behov av när man blir föräldrar: Vad jag än tycker om dig i stunden så måste jag vara rädd om dig, för du är ju mitt barns förälder. De flesta par med barn väljer att ha gemensam ekonomi, även om det varierar exakt hur man löser det. Bland en del andra grupper – yngre par utan barn, par som inte har varit ihop så länge och par som inte är gifta – är det större sannolikhet för delad ekonomi ju högre inkomst båda parter har. – Det är alltså inte bara ideologi som styr utan även var i livet vi är, säger, Linda Kridahl. Det val vi gör grundar sig till stor del på könrsoller; på att män och kvinnor har, och framför allt har haft, olika förutsättningar. För hundra år sedan hade männen kontroll över ekonomin och gav hushållspengar till sina fruar (om man utgår från heterosexuella par, som det har forskats mest kring). När kvinnor i Sverige kom ut på arbetsmarknaden i samma utsträckning som män blev det vanligare med gemensamma bankkonton. Och när kvinnor så småningom tjänade mer pengar blev det vanligare med delad ekonomi i stället för gemensam. Även om det har hänt mycket på hundra år visar forskning att vi fortfarande styrs mycket av sådana sociala och strukturella omständigheter och sammanhang. – Men det sker ofta omedvetet, säger Linda Kridahl. Båda parterna i ett par bidrar med sina upplevelser från barndomen och sina erfarenheter av hur föräldrarna hanterade ekonomi, yrke och utbildning. Så det är alltså inte enbart könet i sig som avgör. Och eftersom man inte är riktigt medveten om det här agerandet är det taskigt att säga att det är mannen som styr i förhållandet, för på något sätt har det bara blivit så. Det bygger på ett större strukturellt, institutionellt och historiskt problem. Ett sätt att förstå varför vi, på ett omedvetet plan, fortfarande tycks styras av gamla normer och attityder, är att kvinnor ofta inte känner samma rätt till pengar som män, säger Linda Kridahl. – Generellt sett tjänar kvinnor mindre, och de pengar de har går oftare till barn och hem, även om man har gemensam ekonomi. Om jag som kvinna har pengar över vill jag kanske inte använda dem till att köpa något till mig. Män tänker annorlunda, generellt sett. Om en man vill ha en cykel köper han en cykel om han får pengar över. Sådant kan bidra till hur man ser på ekonomin. – Man kanske vill kunna göra egna, fria inköp utan att bli kritiserad. Oftast är det kvinnan som inte anser sig ha rätten att köpa det hon vill, men det behöver inte betyda att mannen ens har antytt det utan det kan vara en känsla som ligger hos henne. Å andra sidan kan man förlora mycket om man har delad ekonomi istället för gemensam. Till exempel ger gemensam ekonomi högre levnadsstandard. Läs också: Så delar ni upp ekonomin som sambos Den här texten publicerades först i Vi föräldrar. Gemensam ekonomi och delad ekonomi – så definieras det Gemensam respektive delad ekonomi kan definieras på lite olika sätt. Varje par avgör förstås själva hur de vill definiera just sitt sätt, men generellt sett brukar forskningen dela upp det så här, enligt demografen Linda Kridahl: Gemensam ekonomi Gemensam ekonomi kallas det när man som par stoppar in båda sina inkomster till en gemensam hushållskassa. I praktiken kan det se ut på olika sätt. Man kan ha varsitt konto eller ett gemensamt, men i praktiken har sådant ingen betydelse. Om det blir några pengar över när alla räkningar är betalda finns det i huvudsak tre sätt att hantera det på: Man har gemensamma fickpengar – inom rimliga gränser och under förutsättningen att man kan lita på sin partner och hantera det, till exempel inte köpa något jättedyrt utan att fråga sin partner först. Man delar 50/50 på det som blir över. Man delar proportionellt på det som blir över – om till exempel en part har dragit in 60 procent av hushållskassan så tar hen också 60 procent av det som blir över. Delvis gemensam ekonomi Vid delvis gemensam ekonomi bestämmer paret tillsammans hur mycket av deras löner som ska gå till ett gemensamt konto. Resten spenderar de hur de vill/har på ett eget konto. Hur mycket de ska sätta in på sitt gemensamma konto kan bestämmas som en procentuell andel av lönen, till exempel 60 procent, eller som en fast summa, till exempel 12000 kronor var. Delad ekonomi/separat ekonomi Delad ekonomi, eller separat ekonomi, kallas det när båda parterna i ett par behåller sina inkomster. Man bestämmer vem som ska betala vad, till exempel att båda ska betala hälften av hyran och kanske hälften av annat som också är för båda. I praktiken organiseras det ofta som att en part betalar allt man kommit överens om och får hälften av den summan av den andra parten.


”Vårdtillgången måste bli bättre”

Summary: SVAR PÅ INSÄNDARE. Bengt Järhult har rätt i att den offentliga vården ska styras efter principen jämlik vård som ges efter behov. För att säkra detta måste tillgängligheten till den offentligt finansierade vården bli bättre, skriver Heidi Stensmyren, ordförande i Sveriges läkarförbund.

Svar på Bengt Järhults insändare ”Läkare som låter patienter gå före bryter mot etiken” (29/1): Den huvudsakliga orsaken bakom ökningen av privata sjukvårdsförsäkringar är att den offentliga vården inte säkerställer tillräckligt bra tillgång till vård. När vården inte klarar sina åtaganden vänder sig många till andra alternativ. I det läget behöver ansvariga politiker och tjänstemän se till att den offentliga vården får rätt förutsättningar. Nej, Läkarförbundet driver inte förbud mot privata sjukvårdsförsäkringar, eller andra försäkringar, men vi erbjuder inte privata sjukvårdsförsäkringar till våra medlemmar. I Sverige har vi en tydlig, och av riksdagen fastställd, prioriteringsordning. Den måste beaktas i utformningen av styrsystemen så att ingen får går före i kön eller tränger ut vård som andra patienter väntar på. Det gäller självklart också om det finns privata försäkringslösningar. Sverige har dock redan stora problem med ojämlik vård över landet, försäkringar eller inte. Bengt Järhult har rätt i att den offentliga vården ska styras efter principen jämlik vård som ges efter behov, precis som det står i hälso- och sjukvårdslagen. Detta för Läkarförbundet ständigt fram till ansvariga. För att säkra detta måste tillgängligheten till den offentligt finansierade vården bli bättre. Ett sätt att åstadkomma det som varit framgångsrikt i våra grannländer är listning på läkare med listningstak, för att varje patient ska få rimlig tid med sin läkare. Det betyder att medborgarna är skrivna på en av dem själva vald läkare som har helhetsansvaret för patienten. Dessa olika varianter av ”husläkare” har i de flesta andra jämförbara länder lett till just minskade köer, en avsevärt bättre tillgänglighet och mycket god kontinuitet. För de flesta länder som har klarat av att bygga ut sin primärvård har komponenterna listning på läkare och att vårdcentralerna driftas av professionen varit avgörande. Listning på läkare är dock en reform som måste ledsagas av andra beslut. Mer resurser krävs för att finansiera fler specialister i allmänmedicin. Andra specialister måste få incitament för att gå över till primärvården. Listningstak behövs för en rimlig arbetsmiljö för läkare och för patienternas säkerhet. Det behövs också en mångfald av vårdgivare. Sverige har – till skillnad från många andra länder – få små privata läkarkliniker. Det är en brist som måste åtgärdas. Rätt incitament och rätt utformade nationella vårdval med långsiktiga förutsättningar kan uppmuntra och bidra till att fler etablerar sig på landsbygd och i glesbygd. Lösningarna ligger alltså i att stärka våra gemensamma välfärdssystem. Privata försäkringar finns därför att de efterfrågas. Men de får aldrig bidra till att principen om jämlik vård eftersätts. Lösningen på problemet är dock inte en återgång till en situation som fanns före 1990-talet. Problemen i svensk hälso- och sjukvård är en dålig tillgänglighet och usel kontinuitet. Det är problem som primärvården har dragits med betydligt längre än vad offentligt finansierade privata alternativ har funnits i vården. Problemen är inte ägarfrågan för en vårdcentral eller ett sjukhus. Ser vi till sjukhus vet vi att exempelvis St. Görans sjukhus i Stockholm alltid kommer bra eller bäst ut i olika jämförelser med andra sjukhus. Ägarfrågan är ingen genväg för att lösa vårdens problem utan snarare en återvändsgränd. Lyckas vi med en nationell primärvårdsreform med listning på fast läkare, fler specialister i primärvården, listningstak, många små privata vårdgivare och mer resurser till öppen vård kan det ge oss – precis som i andra länder – ökad tillgänglighet och bättre kontinuitet för patienterna. Då kan alla invånare, oberoende av bostadsort och socioekonomisk status, erbjudas sjukvård i tid och med bättre kontinuitet. Så upprätthålls förtroendet för välfärden och de bärande offentligfinansierade systemen. 29 januari 2020 kl 05 Insändare Bengt Järhult: ”Läkare som låter patienter gå före bryter mot etiken” Svar Heidi Stensmyren: ”Vårdtillgången måste bli bättre” Bengt Järhult: ”Varför har ledningen inte agerat tidigare?” Så svarar du och kommenterar


Summary: SVAR PÅ INSÄNDARE. Man önskar ibland att politikerna själva råkar ut för något så att de får uppleva hur det är att ligga på ”långvården”. Men privatiseringar är absolut inte lösningen, skriver sjuksköterskan Eva Karlberg.

Svar på Clara Karlssons insändare ”Min offentliga uppsägning till vårdsektorn” (4/2): Tack så mycket för din sanna verklighetsbeskrivning av situationen inom vården. Jag hoppas att många läser texten. Du är endast 26 år men har redan råkat ut för ”förfallet”. Man önskar ibland att politikerna själva råkar ut för något så att de får uppleva hur det är att ligga på ”långvården”, hur det är att ligga i sin egen avföring och tvingas vänta på att någon kommer och hjälper dem. Låter det förnedrande? Det är precis vad det innebär att vara i en sådan utsatt situation. Mänskliga rättigheter kan inte köpas med pengar, så privatiseringar är absolut inte lösningen. Hur många gånger har jag själv inte tänkt och ibland sagt till patienter: ”jag önskar att jag kunde klona mig”. 3 februari 2020 kl 05 Insändare Clara Karlsson: ”Min offentliga uppsägning till vårdsektorn” Svar Eva Karlberg: ”Vore nyttigt för politikerna att själva förnedras” Så svarar du och kommenterar


Många får sena komplikationer efter barncancer

Summary: Sju av tio barn som överlever en cancersjukdom får mer eller mindre allvarliga komplikationer senare i livet. Men den gruppen var länge bortglömd inom vården, menar cancerläkaren Marianne Jarfelt.

I dag finns det runt 10.000 vuxna personer i Sverige som haft cancer i barndomen. Och antalet växer år från år eftersom behandlingsmetoderna blivit mycket bättre, vilket innebär att fler överlever sin sjukdom. Många av de drabbade får dock sena komplikationer eller följdsjukdomar någon gång längre fram i livet. För en del är de lindriga, för andra betydligt svårare. När ett barn blivit friskförklarat från sin cancersjukdom och lämnat barnsjukvården tappades de tidigare ofta bort. Några regelbundna uppföljningar i vuxen ålder ägde sällan rum. Överläkaren och docenten Marianne Jarfelt har arbetat med barnonkologi sedan mitten av 1990-talet. Tidigt intresserade hon sig för sena biverkningar hos dem som överlever en cancerbehandling i unga år. Varför glömdes den här gruppen patienter bort? – De behandlades ju inom barnonkologin och där fungerade det oftast bra. När de fyllt 18 skulle vuxenvården ta över ansvaret, fast de flesta var ju friskförklarade och ingen tänkte på eventuella kommande problem, svarar Marianne Jarfelt. Kunskapen i vården om denna speciella grupp är fortfarande bristfällig, påpekar hon. Därför är också behovet stort av mer information om vilka biverkningar behandling av cancer i barndomen kan leda till. Vilka problem kan då barncanceröverlevare drabbas av som vuxna? – Det kan handla om att få en sekundär tumörsjukdom, det vill säga annan form av cancer än den ursprungliga. Eller så drabbas till exempel hjärtat, njurarna eller lungorna. De som haft en hjärntumör kan få kognitiva svårigheter, med bland annat minnesproblem och koncentrationsvårigheter. Marianne Jarfelt och andra läkare i en grupp för långtidsuppföljning efter barncancer pekade redan 2007 på behovet av att följa upp personer som har haft en cancersjukdom i barndomen. Men deras rapport väckte inte något större intresse. Först nästan tio år senare, 2016, fick gruppen möjlighet att publicera ett vårdprogram för området. Det ledde till ett ökat intresse bland politiker och inom vården. I dag finns särskilda mottagningar i Stockholm, Uppsala, Umeå, Lund och Göteborg för vuxna som har haft barncancer. En sådan är också på gång i Linköping. Marianne Jarfelt är ansvarig för verksamheten i Göteborg. – Vi söker bland annat upp alla som finns med i barncancerregistret och erbjuder dem ett besök hos oss. Då går vi igenom vilken cancer de hade och vilken behandling de fick. – Det är information som de inte kunde ta till sig som barn. Vi berättar också om vilka sena biverkningar som kan uppstå och vad man kanske regelbundet behöver kolla upp. Alla får också med sig ett utförligt dokument där allt det här finns med. – De patienter som har många biverkningar behöver ofta fler besök och hjälp med samordning av vårdkontakter. Vi tar även kontakt med försäkringskassan och arbetsförmedlingen vid behov. Hur ser framtiden ut? – Det vi vet är att den här gruppen kommer att öka och därmed behovet av uppföljning i vuxen ålder. Vi vet att de som tidigt behandlades med strålning har en stor risk för sena komplikationer, men kunskapen om påverkan av dagens behandling är otillräcklig, säger Marianne Jarfelt. – Minskad användning av strålbehandling och lägre doser av vissa cytostatika kommer förhoppningsvis att leda till färre allvarliga biverkningar. Under 2019 beslutade regeringen om en extra satsning på barncancervård. Uppföljningen av dem som nu är vuxna är organiserad under vuxenvården, oftast onkologi eller rehabilitering. – Det är av stor vikt att även dessa mottagningar får möjlighet att ta del av satsningen. De flesta av dem är underfinansierade och har inte kapacitet att ta emot alla patienter som är i behov av uppföljning, säger Marianne Jarfelt. Fakta om barncanceröverlevare Det är mycket ovanligt att barn får cancer. Av de cirka 1,6 miljoner barn som finns i Sverige drabbas cirka 300 av cancer varje år. På 1950-talet botades bara enstaka barn med cancer, men i dag kan cirka 85 procent botas, tack vare förbättrade behandlingsmetoder. Men behandlingarna i sig kan leda till olika besvär senare i livet, och mycket forskning återstår för att hitta effektiva behandlingar med så få sidoeffekter som möjligt. I dag i Sverige finns cirka 11.000 barncanceröverlevare, och gruppen ökar för varje år som går. Sju av tio barncanceröverlevare drabbas av någon form av sen komplikation, det vill säga ett försämrat hälsotillstånd som uppkommer till följd av antingen cancern i sig eller av behandlingen. Ungefär tre av tio av dessa får komplikationer som är allvarliga, till och med potentiellt livshotande, som till exempel en ny cancersjukdom, hjärtsvikt eller stroke. På många håll inom vården, men även i samhället i övrigt, råder stor brist på kunskap om vuxna barncanceröverlevares speciella behov och förutsättning. Källa: Barncancerfonden Läs mer: Ny teknik i operationssalen gav Valdemar livet åter Läs mer: Brist på stöd till familjen när barn drabbas av cancer


”Så ska petroleumbranschen bli klimatneutral till 2045”

Summary: DN DEBATT 5/2. Branschföreträdare med Fossilfritt Sverige: Vår färdplan innebär att de fossila utsläppen ska minska med minst 85 procent till 2045. Resten tas bort genom koldioxidinfångning och kompletterande åtgärder. Detta är den största omställningen för vår industri någonsin.

De globala klimatförändringarna påverkar planeten på ett mycket oroande sätt. Den svenska petroleum- och biodrivmedelsbranschen har under lång tid varit världsledande i att finna nya, hållbara lösningar, effektivisera raffinaderier och anläggningar och att ersätta fossilt med förnybart där det är möjligt, men nu måste tempot öka. Koldioxidutsläppen från branschens processer och från produkter som säljs till konsumenter och företag i Sverige uppgår till 25 miljoner ton, vilket är cirka 50 procent av Sveriges totala växthusgasutsläpp. Under lång tid har vi gradvis ökat volymen förnybara produkter och bidragit till att reducera dessa utsläpp. Vi har tagit stora steg och är bäst i världen, men det räcker inte. Vi vill bli ännu bättre. Petroleum- och biodrivmedelsbranschen har därför tagit fram en färdplan för klimatneutral konkurrenskraft inom ramen för regeringens initiativ Fossilfritt Sverige, där vi visar hur branschen blir klimatneutral 2045. Det innebär att de fossila utsläppen ska minska med minst 85 procent och resten tas bort genom koldioxidinfångning (CCUS) och kompletterande åtgärder. Detta är den största omställningen för industrin någonsin och färdplanen speglar den förändring som redan är påbörjad och som kommer att accelerera. Petroleum- och biodrivmedelsbranschen utgör själva hjärtat när det gäller tillgänglighet och mobilitet i hela samhället. Allt från försvaret, räddningstjänst, polis och andra samhällsviktiga funktioner till företag, industrier och privatpersoner är beroende av infrastruktur och drivmedel. Denna historiska omställning är bara möjlig genom samverkan mellan politiken och hela värdekedjan. Glädjande nog förtydligas den europeiska och svenska klimatpolitiken vilket minskar den ekonomiska risken. EU-kommissionen säger i ”New green deal” att EU ska bli världens första klimatneutrala region 2050. Svenska politiker har uttalat en ambition att Sverige ska bli ett föregångsland för modern teknik, och nå nettonoll utsläpp av växthusgaser senast 2045. Drygt 20 branschfärdplaner som tas fram inom Fossilfritt Sverige visar att ambitionen har ett starkt stöd inom näringslivet, förutsatt att konkurrenskraften behålls eller stärks. För vår bransch ger det nya möjligheter i form av ökad produktion av hållbara drivmedel och produkter nödvändiga för infrastrukturbygge, export av teknik och utveckling av en lönsam industri som leder till ökad sysselsättning. Även EU kräver att koldioxidutsläppen ska minska kraftigt till 2030 och efterfrågan av fossila drivmedel kommer att minska. Det innebär en försämrad lönsamhet att producera fossila drivmedel och leder till en överkapacitet av raffinaderier i EU. Därför är det oerhört viktigt för våra svenska företag att ligga i framkant och i ökad omfattning ställa om produktion och försäljning av de produkter som förbränns i motorer, till fossilfria eller klimatneutrala produkter. Men hur ska denna omställning gå till? 1 Ett steg är reduktionsplikten. Redan i dag är drygt 20 procent av alla drivmedel som tankas på våra marknadsplatser runt om i landet fossilfria. Och i takt med att reduktionsplikten skärps, kommer utsläppen att minska samtidigt som det ger starka incitament att investera i bioraffinaderier med existerande och nya innovativa hållbara råvaror. Reduktionsplikten reglerar i praktiken hur stor andel fossila drivmedel det går att sälja i Sverige och i takt med ökad elektrifiering kommer den totala konsumtionen, enligt Energimyndigheten, att minska. En ökad låginblandning av förnybara drivmedel i vanlig bensin och diesel tillsammans med helt fossilfria drivmedel är nödvändigt för att Sverige ska nå delmålet om minskade utsläpp från inrikes transporter med 70 procent till år 2030. Petroleum- och biodrivmedelsbranschen välkomnar elektrifieringsutvecklingen och ser att den är en avgörande del av lösningen för att nå 70-procentsmålet, men inte hela lösningen. Förnybara drivmedel som till exempel etanol och HVO behöver de rätta politiska förutsättningarna för att både EU:s och Sveriges klimatmål ska kunna uppnås. 2 Ett annat steg gäller utsläppen från tillverkningsprocessen och här krävs stora investeringar i infångning, lagring och samt användning av koldioxid (CCS/CCU). Detta kommer vara en viktig del för flera branschers utsläppsminskningar och för vår bransch är ambitionen fullskaliga anläggningar inom några få år, men potentialen på längre sikt är större än så. 3 Ett tredje steg är ökad återanvändning av branschens produkter som inte förbränns. Det handlar om transformatoroljor som möjliggör samhällets ökade elektrifiering. Bitumen som bygger Sveriges vägar, hamnar, flygplatser och möjliggör innovativa vägbeläggningar som reducerar drivmedelsförbrukningen. För att petroleum- och biodrivmedelsbranschen ska bli klimatneutral krävs politisk uppbackning. Här är fem krav på viktiga åtgärder: • Sverige behöver en biodrivmedelskommission för att säkra att vi når klimatmålen med bibehållen konkurrenskraft och försörjningstrygghet. • Förenkla regelverk och korta tiden för tillståndsärenden vid ut- och/eller ombyggnad av anläggningar. Ökad produktion och användning av hållbara biodrivmedel kommer att utgöra en kritisk faktor. Övriga produkter som inte förbränns, såsom bitumen och specialoljor bidrar också till klimatmålen, och måste ges rätt förutsättningar. Därför måste tillståndsprocesserna gå snabbare. • Skapa tydliga riktlinjer för näringslivets roll, och specifikt branschens uppgift i Sveriges totalförsvar. Vi måste kunna underhålla och bygga upp en infrastruktur i ett konkurrensneutralt sammanhang för att säkerställa försörjning av hela landet i vardag och beredskap. Branschen vill ha ett tydligare samarbete och en stärkt dialog med både politiken och myndigheter. • Regeringen måste ännu mer stå upp för hållbara biodrivmedel och råvaror i Europa. Länders olika möjligheter måste kunna tillvaratas om klimatmålen ska kunna nås med bibehållen eller stärkt välfärd och konkurrenskraft. • Regeringen måste nu lägga fast i vilken takt koldioxidutsläppen ska minska i bensin respektive diesel. Kontinuerliga kontrollstationer är viktiga för att analysera effekten på klimatet och den svenska konkurrenskraften relativt vår omvärld. Vi står inför den största omställningen i petroleum- och biodrivmedelsbranschens historia. Vi är stolta över vad som åstadkommits, men vi är inte nöjda. Genom samverkan i hela värdekedjan kommer nya affärsidéer att utvecklas. Vi vill fortsätta vara ledande i världen, men det kräver ett långsiktigt och tydligt stöd från politiken. Först då kan vi bli klimatneutrala till 2045 i både våra produktionsanläggningar och i de produkter som hela Sveriges näringsliv och befolkning använder.


”Misstaget kan fortfarande rättas till”

Summary: SVAR PÅ INSÄNDARE. ”The village Stockholm” är fortfarande så nytt att misstaget att inte bygga tillgängliga och barnanpassade cykelrum kan rättas till. Jag är redo för en dialog, skriver Anna Forsmark.

Svar till Mikael Weine på Skanska (31/1): Vad roligt att Skanska delar bilden av hur vi bör planera våra nya framväxande kvarter och stadsdelar i en hållbar riktning. ”The village Stockholm” är fortfarande så nytt att misstaget att inte bygga tillgängliga och barnanpassade cykelrum kan rättas till. Skanska har fortfarande möjlighet att fatta beslut om anpassning genom deltagande i den byggande styrelsen. Detta strategiska beslut bör inte lämnas till kommande BRF-styrelse. Jag välkomnar en dialog om hur vi kan möjliggöra även för mina och grannarnas barn att kunna cykla utan att behöva leta lediga platser, varken i andra cykelrum eller på andra våningen i ett otillgängligt förråd. Jag finns här på Heliosgatan, redo för dialog i syfte att ta det nya fina kvarteret in i framtiden tillsammans med er. 29 januari 2019 kl 15 Insändare Anna Forsmark: ”Cykelrummen måste bli betydligt större” Svar Mikael Weine: ”Vi vill se färre parkeringsplatser” Anna Forsmark: ”Misstaget kan fortfarande rättas till” Så svarar du och kommenterar


Summary: INSÄNDARE. Många länder har tagit hotet från nya coronaviruset på stort allvar och gjort väldigt mycket för att minska spridningsvägar. Svenska myndigheter behandlar det mer likt en vanlig säsongsinfluensa, skriver förskolläraren Katarina Gerdes.

Det nya coronaviruset sprids över världen, och Sveriges regering har ännu en gång med all tydlighet visat att de inte bryr sig om sina medborgares hälsa, till skillnad från många andra länders ledare som väljer att ta det säkra före det osäkra och isolerar potentiella smittbärare. Svensk sjukvård är i kris – vi har inte tillräckligt med vårdplatser, människor med livshotande sjukdomar tvingas vänta på behandling och det kan ta upp till en månad att få tid hos sin husläkare. Och på detta riskerar vi nu att få flera fall av detta nya virus att hantera. Ett virus som det tycks ta rätt lång tid att bli frisk från om man väl insjuknar, och som dessutom verkar skörda dödsoffer även utanför riskgrupperna. Många länder har tagit hotet från detta virus på stort allvar och gjort väldigt mycket för att minska spridningsvägar. Svenska myndigheter behandlar det mer likt en vanlig säsongsinfluensa. De har klassat det nya coronaviruset som samhällsfarligt men gör ingenting för att minimera de risker som följer med potentiella smittbärare. De utgår ifrån att det krävs symptom för att sjukdomen ska smitta, men tänk om så inte är fallet. Tänk om detta virus likt många andra virus och bakterier kan smitta bara genom att man bär på det. Tänk om det kan sprida sig på samma sätt som streptokocker kan göra i en barngrupp. Där kan ett symptomfritt barn gång på gång smitta andra med sina bakterier utan att själv vara sjuk eller medveten om det. Att lägga över ansvaret för att minska smittorisk på de olyckliga som eventuellt kan bära på smittan är inte rätt mot dem. Det är oansvarigt och omdömeslöst. Hur kan vår regering förespråka ett sådant förfaringssätt? Som förskollärare och dessutom mamma till tre barn, varav två tillhör riskgrupperna, skrämmer den nonchalans som våra regeringsföreträdare uppvisar. Smittorisker måste behandlas på ett objektivt sätt och ska inte styras av subjektiva bedömningar på individnivå som framför allt kommer styras av den enskilda personens intresse och förmåga till att ta in kunskap och fakta. Tänk på hur det kommer att påverka riskgrupperna. Grupperna har många vårdkontakter och vistas ofta i olika vårdmiljöer. Många gånger sitter dessa patienter och väntar på att få vård på en helt vanlig akutmottagning, dit alla kan söka sig. Mot detta virus finns det inget vaccin ännu. När och om det kommer så är jag inte så säker på att svenska folket kommer att vara lika solidariska med att vaccinera sig som de var i samband med svininfluensan, med tanke på de komplikationer som vissa drabbades av och hur illa det sedan sköttes. Många som tillhör en riskgrupp kan inte vaccinera sig till följd av grundsjukdomen. Här hemma har jag en tolvårig son som dagligen oroar sig för det nya coronaviruset då han tillhör riskgrupperna på grund av en organtransplantation. Jag har en dotter som oroar sig för sina syskon och far- och morföräldrar som oroar sig för sina barnbarn. Vår situation kan omöjligt vara unik, jag tänker på alla andra transplanterade, cancersjuka, lungsjuka, hjärtsjuka, njursjuka, leversjuka och äldre som även de tillhör riskgrupperna. Om de drabbas av viruset kommer de antingen kräva omfattande vård –och därmed vårdplatser som vi redan i dag har alldeles för få av – eller dö. 4 februari 2020 kl 05 Insändare Katarina Gerdes: ”Sverige måste ta coronaviruset på allvar” Svar Så svarar du och kommenterar


Summary: INSÄNDARE. Antalet svenskar som är medlem i ett politiskt parti blir allt färre. Detta innebär att urvalet av kandidater vid våra allmänna val har minskat vilket i längden hotar den demokratiska processen, skriver Åke Karlsson.

I demokratiska länder såsom i Sverige styrs samhällsorganen av valda företrädare från de politiska partierna. Det som oroar är hur medlemskapet i våra politiska partier har minskat från att 1960 legat på uppemot 20 procent av landets röstberättigade invånare till att i dag ligga på runt 2,5 procent. Antalet partimedlemmar var 1960 cirka 1.1 miljoner och var 2018 nere i drygt 250 000. Detta innebär: • att urvalet av antalet kandidater vid allmänna val har minskat, • att den information, kunskap och beslutsförmåga som erhålls genom partiarbetet nu tillförs allt färre medborgare, • att dialogen mellan politiker och övriga medlemmar i regioner och kommuner nästan har upphört, • att valrörelserna numera sker på riksnivå, där utspel, anklagelser och överdrivna hotbilder blivit dominerande inslag och som gynnat nationalistiska strömningar. Partierna fungerade tidigare i högre grad som en kanal mellan medborgarna och samhället. Det gav en trygghet i det civila samhället. Politikeruppdraget har vidgats allt eftersom samhällets uppgifter vuxit ut. Uppdragen är numera i större utsträckning årsarvoderade och därmed också mer attraktiva, vilket kan vara ett hinder för rörligheten och risk för inväxt i förvaltningsorganisationen. Den fina välfärd vi har i Sverige och hur den ska utvecklas samt viktiga samhällsfrågor som klimatet och internet måste engagera fler medborgare om demokratin helt ska återvinnas. Vi måste få bort attityden ”det där får politikerna sköta”. Som medborgare har du inte bara rättigheter utan också skyldigheter. Till sist ett tack till dagens politiker, som utför sina uppdrag i en miljö med allt fler påhopp och hotelser. 3 februari 2020 kl 16 Insändare Åke Karlsson: ”Lågt medlemsantal ett hot mot demokratin” Svar Så svarar du och kommenterar