”Porrideal stör tjejers sexualitet”

Summary: Porr påverkar inte bara den som tittar. Också partnern blir påverkad, menar två unga kvinnor som gjort en kortfilm om pornografi och sexualitet. Porridealen har gjort att kvinnor själva tänder på att vara objekt, säger de.

”Porrskadat” är titeln på en aktuell kortfilm där åtta unga kvinnor berättar om hur pornografi påverkat deras sexualitet, självbild och relationer – bland annat efter det att deras pojkvänner tittat på porr. Bakom filmen står Roxane von Gerber Hedayat och Moa Kjellstrand, båda 22 år och från Stockholm. – Vi ville göra den här filmen efter många samtal och diskussioner med vänner om porrens roll i vårt samhälle. Men även våra egna erfarenheter och känslor spelade stor roll. Vi tyckte också att det saknades en aspekt i porrdebatten, som oftast handlar om hur män blir påverkade eller om själva industrin, säger Roxane. Hur påverkas egentligen kvinnor av att växa upp i ett översexualiserat samhälle där de nästan jämt framställs som passiva objekt? Det är en fråga som Moa funderat mycket över. – Vare sig man kollat på porr eller inte så blir man extremt påverkad av samhällets budskap och av sexuella erfarenheter med män som antagligen konsumerat mycket porr, menar hon. Att som kvinna kolla på porr är en annan sak än att göra det som man, tror Roxane. Det ju är främst kvinnan som är objektet i filmerna, som enbart finns till för männen, säger hon. – Även om jag väljer bort att kolla kommer jag ändå att bli påverkad och få bilden förmedlad till mig – så länge jag har sexuella relationer med någon som konsumerat porr. Både Roxane och Moa har läst delar av Insidans serie om ”porrimpotens”, om att unga män som onanerat och samtidigt tittat på porrfilm kan få svårt att ha sex med en partner. Nu vill de bredda debatten. Hur påverkas till exempel tjejer av att se porr, eller av att deras pojkvänner gör det? – Dessutom finns porrestetiken överallt. Vi omges ständigt av retuscherade och sexualiserade kvinnokroppar. Så även om ingen konsumerade just porr skulle vi klart och tydligt förstå hur en kvinna ska vara och se ut – men i porren dras det till sin yttersta spets, säger Roxane. Både hon och Moa har studerat dokumentärfilm, bland annat på Ölands folkhögskola. Arbetet inför och med dokumentären ”Porrskadat” blev en studie i kvinnors sexualitet, tycker de. – Flera av de intervjuade unga kvinnorna i filmen är sårade över att deras partner kollat på porr under förhållandet, och känner sig svikna och typ bedragna, säger Moa. De undrar varför det finns ett behov av att tända på någon annan än dem själva. När man är uppväxt med att ständigt bli objektifierad – i så hög grad att det har blivit en viktig del av ens identitet – blir det som en dubbelbestraffning att även känna sig bortvald som objekt av sin partner. Roxane berättar att hon ständigt kämpar med att sluta objektifiera sig själv, hon tycker att det är en hård kamp när världen ser ut som den gör. – Egentligen är ju det verkliga problemet varför kvinnor ska behöva värderas som objekt, både av sig själva och av andra. Och oberoende av hur mycket jag själv lyckas frigöra mig så kommer andra människor ändå att bemöta mig utifrån denna norm. Inför sin dokumentär genomförde Roxane och Moa ett trettiotal intervjuer, åtta av dem finns med i filmen. Samtalen kretsar kring hur porr och den kvinnliga könsrollen påverkar deras självbild. – Vi lever i en tid när porr normaliseras mer och mer. Pornografi verkar nästan anses vara något sunt och utvecklande, en del i en sexuell frigörelse. Men jag tror verkligen att det är tvärtom, fortsätter Moa. – Ja, jag tror att porr sätter handklovar på vår sexualitet och att det skapar en mall för hur vi ska bete oss sexuellt, säger Roxane. Hur då? – Vi har lärt oss att vara snygga objekt som ska tillfredsställa män och att även tända på det själva. Det har gått så långt att det nästan blivit viktigare än den fysiska njutningen, svarar Moa. – Att vi själva tänder på att vara redskap för mannens njutning är ganska sjukt, säger Roxane. Självklart får vi kvinnor också fysisk njutning av sex, men jag tror att de flesta av oss har väldigt svårt att slappna av och tänka på oss själva och hur vi vill ha det. Nästan alla killar tittar på porr. Kan man inte se det som en ”privat” grej, något som inte har med relationen att göra? – Män som tittar på porr påverkar inte bara sig själva, svarar Roxane. – Nej, porrtittande påverkar alltid en relation, säger Moa. Jag tror att alla får en felaktig verklighetsuppfattning av vad sex är efter att ha tagit del av den skeva bild av kvinnor som förmedlas i filmerna. Har någon av er haft pojkvänner som tittat på porrfilm? – Ja, svarar Roxane. Och det har påverkat mina relationer mycket. Har ni själva kollat på porr? – Ja, jag har kollat en del, särskilt när jag var yngre. Jag kände väldigt mycket skamkänslor, en skam som är förknippad med kvinnlig sexualitet överhuvudtaget. Men jag har också alltid känt att det varit något väldigt förnedrande, svarar Roxane. – Och som medveten feminist har jag också känt ytterligare skam i sängen om jag levt upp till porrinfluerade ideal. Samtidigt är jag lärd att tända på just det, så sex blir över huvud taget väldigt problematiskt. Men jag är också så jävla trött på att skämmas över min sexualitet, fortsätter Roxane. Det är inte den individuella personens upphetsning som de ifrågasätter, understryker Moa. Men oberoende om vi är män eller kvinnor påverkas vi som individer av idealen i till exempel porrfilmer och reklam, tror hon. – Vi förvånas över samhällets brist på analys av vad allt detta egentligen gör med oss. Både Moa och Roxane tror att denna påverkan även sker på andra sätt. – Medierna rapporterar allt oftare att den psykiska ohälsan bland unga tjejer bara ökar. Jag tror att en bidragande faktor är de sjuka krav som våra kroppar ska leva upp till, och vi tycker att det är konstigt att detta inte tas på större allvar, säger Moa. Moa och Roxane talar om att antalet anmälda våldtäkter ökar, om att män verkar tända på allt yngre tjejer och om att 13-åriga tjejer smygfotas i omklädningsrum. – Vi ser det som en direkt konsekvens av de budskap som vi ständigt får kastade i ansiktet. Och att en tjej våldtas med en vinflaska av tre killar som inte blir dömda säger ganska mycket om samhällets syn på sexualitet, menar Moa. Hon och Roxane önskar att sex skulle kunna vara mer fritt, öppet och roligt. – Det behöver inte vara något fel i sig att filma sex, men det är omöjligt så länge dagens könsroller lever kvar. Sexualiteten är så pass genomsyrad av porridealen som egentligen bara är ett gammalt hederligt uttryck för den patriarkala strukturen. På Island diskuteras ett lagförslag mot internetporr – kanske är det något även för oss i Sverige, säger Roxane och Moa. Fotnot: Kortfilmen ”Porrskadat” visas den 2 juni i samarbete med Kvinnolobbyn på Bio Rio i Stockholm och följs av ett samtal. Roxane von Gerber Hedayat Ålder: 22 år. Familj: ”Syskon, föräldrar, systerskapet”. Bor: Stockholm. Bakgrund: Har pluggat tv-produktion och dokumentärfilm. Aktuell: Med kortfilmen ”Porrskadat”. Moa Kjellstrand Ålder: 22 år. Familj: Föräldrar, syster, flickvän. Bor: Stockholm. Bakgrund: Läst genusvetenskap. Har studerat dokumentärfilm på både Sundbybergs folkhögskola och Ölands folkhögskola. Aktuell: Med kortfilmen ”Porrskadat”. 90 procent av killarna tittar på porr på nätet Ungdomsstyrelsen genomförde för några år sedan en studie bland unga om deras erfarenheter av och attityder till sex på internet och andra interaktiva medier. I studien ingick bland annat en enkät som forskarna Kristian Daneback och Sven-Axel Månsson vid Malmö Högskola ansvarade för. I enkäten svarade nästan 90 procent av de unga männen i åldern 18 till 24 år att de tittade på porr på nätet. För kvinnornas del var motsvarade siffra 30 procent – det vill säga en tredjedel så många. Männen tittade i första hand på porr för att få sexuell tillfredsställelse, i andra hand för att bli upphetsade. För kvinnorna var det tvärtom. Kvinnorna tittade också i större utsträckning än männen för att de var nyfikna. I likhet med i andra studier inom området bland unga svarade de flesta att pornografi i första hand användes för att till exempel onanera, och sällan som ett inslag i sexlivet med en partner. Källa: Ungdomsstyrelsens rapport ”Se mig – unga om sex och internet” (2009).


”En bra klimatpolitik kräver rödgrönt samarbete”

Summary: Invit från V. Miljöpartiet och Vänsterpartiet delar många ståndpunkter, inte minst när det gäller klimatpolitiken. Vi röstar ofta likadant i riksdagen. Båda partierna behövs i en framtida regering. Tillsammans kan vi göra politiken grönare, skriver Vänsterpartiets partiledare Jonas Sjöstedt.

Nu i helgen samlas Miljöpartiet till kongress i Västerås. Vi hoppas att kongressen blir framgångsrik och ett steg på vägen till att nå en rödgrön majoritet och regering i riksdagsvalet 2014. Vänsterpartiet delar många ståndpunkter med Miljöpartiet, inte minst i de avgörande miljö- och klimatfrågorna. Vi styr tillsammans i många kommuner och landsting. I riksdagen har vi mer gemensamt med varandra än med andra partier. Av alla voteringar sedan valet 2010 har V och MP röstat likadant i 66 procent av fallen. Motsvarande siffra för S och MP är 57 procent och för MP och de borgerliga partierna 41 procent. Både Miljöpartiet och Vänsterpartiet behövs i en framtida regering. Det är allra tydligast på klimatområdet, där det är våra två partier som tar frågan på tillräckligt allvar och låter hänsynen till klimatförändringarna prägla politiken även på andra områden. Det kommer att bli nödvändigt. Tillsammans kan vi göra S politik grönare. En rödgrön regering måste göra Sverige till en internationell föregångare när det gäller att minska utsläppen av växthusgaser. Det skulle dessutom ge Sverige trovärdighet i det internationella klimatarbetet. Tillsammans kan vi storsatsa på järnväg och kollektivtrafik för att minska utsläppen från transporterna. Tillsammans kan vi stödja investeringar för att renovera hyreslägenheter och kommunala lokaler till bra boendemiljöer och energisnåla byggnader. Vi kan göra Sverige till en föregångare vad gäller förnybar energi som biogas, solenergi och vindkraft. Det kan skapa nya arbeten, teknisk utveckling och exportnäringar. Det är våra partier som har modet att formulera en politik för att minska utsläppen från köttkonsumtion och flygresor. Det krävs om man tar klimatfrågan på allvar. Framför oss ligger en viktig diskussion om tillväxtens gränser, kortare arbetstid och rättvis fördelning av ett knappt miljöutrymme. Bara våra två partier tar i dag de frågorna på det allvar som krävs. Vi kommer att behöva varandra för att för att åstadkomma nödvändig förändring. Detsamma gäller energipolitiken. I dag saknar Sverige långsiktig energipolitik. Detta trots att förutsättningarna för att ersätta fossila bränslen och kärnkraft med förnybara energikällor aldrig har varit bättre än i dag. Byggandet av ny kärnkraft vore ett stort och onödigt misstag. Det är vår gemensamma uppgift att i stället inleda avvecklingen av svenska reaktorer redan under nästa mandatperiod. Tillsammans kan vi förbjuda den miljöfarliga uranbrytningen. I frågan om privata vinster i välfärden skiljer vi oss åt. Samtidigt noterar vi med intresse att många miljöpartister, och en klar majoritet av MP:s väljare, delar Vänsterpartiets syn att de privata vinsterna ska bort från skola, äldreomsorg och sjukvård. Det ger en god grund för att komma överens. Vi förstår Miljöpartiets omsorg om alternativa driftsformer och brukarnas rätt att välja vårdcentral eller äldreboende. Men i dag slår de vinstdrivna aktörerna ut idéburen verksamhet. Det är ytterligare ett argument emot det privata vinstintresset och de allt mer dominerande riskkapitalbolagen i välfärden. Debatten om en verksamhet styrd av kvalitet och behov måste i stället fördjupas. Vi vill se ökat inflytande för brukare och personal i offentlig service. Tillsammans med bättre resurser, utbildning och fler anställda kan det utveckla kvalitén i äldreomsorg och skola, i stället för att göra dem till marknader för giriga riskkapitalister. Vänsterpartiet är det rödgröna partiet i svensk politik. Vi förenar arbetarrörelsens värderingar om rättvisa och jämlikhet med insikten om de absoluta gränser som miljön och klimatet ställer för politiken. Vi är övertygade om att bägge dessa grunder måste förenas i en ny regering. Vi har därför en nyckelroll i utformandet av en rödgrön politik. Det är med förvåning som vi har hört flera ledande miljöpartister öppna för ett samarbete mellan MP, S och ett borgerligt parti efter valet. Vanligtvis nämns Folkpartiet som möjlig regeringspartner i spekulationerna. Den som röstar på Gustav Fridolin och Åsa Romson 2014 riskerar att få Jan Björklund och Annie Lööf på köpet. För många väljare som vill se att en rödgrön majoritet används till en rödgrön politik kan det bli en stor besvikelse. Den borgerliga politik och de borgerliga ministrar som man hoppades bli av med kan släppas in genom bakdörren av Miljöpartiet. Hur ska Miljöpartiet kunna avveckla kärnkraften tillsammans med Folkpartiet? Det framstår som ett mysterium. Hur ska en bra klimatpolitik kunna bedrivas med partier som under snart sju år har bevisat sin bristande vilja på området och som motsätter sig nödvändiga styrmedel som en kilometerskatt på lastbilstransporter? Menar Miljöpartiet allvar med sin flirt med borgerliga partier så måste frågor som dessa besvaras före valet. Vänsterpartiet har en rödgrön majoritetsregering som mål i valet 2014. Vi anser att en regering med de tre rödgröna partierna vore det bästa för Sverige. Vi leker inte med tanken på att hjälpa borgerliga partier tillbaka i regeringsställning. I dag ser det tyvärr ut som om vi kan bli det enda parti som är klara i den ståndpunkten inför valet 2014. Vill man ha en rödgrön regering och politik krävs därför en starkare vänster. En rödgrön regering kommer att kräva kompromisser av alla. Vi inser det och är beredda att förhandla och komma överens efter valet, precis som vi redan gör i kommuner och landsting runt om i landet. Men vi regerar inte till vilket pris som helst. Vänsterpartiet kommer inte att sitta i en rödgrön regering som fortsätter dagens privatiseringspolitik. Om vi i Vänsterpartiet bara vill maximera vårt röstetal på längre sikt så vore ett samarbete mellan S, MP och FP perfekt för oss men farligt för S och MP. Man kan jämföra med situationen före valet 1998. Man kan också se på dagens politiska utveckling i Danmark. Men politik handlar inte om röstmaximering utan om att påverka och förverkliga visioner. Därför vill vi ha en rödgrön regering. Vi vill se en politik som tar klimathotet på allvar, som inte leker affär med välfärden och som gör Sverige till ett jämlikare och mer jämställt samhälle. Det måste finnas ett verkligt alternativ till fortsatt borgerlig politik. Bara en rödgrön regering kan skapa det. Vi tänker ta det ansvaret. Jonas Sjöstedt, partiledare Vänsterpartiet


”Vi måste börja se förorten som en del av Stockholm”

Summary: Bygg ihop Stockholm. Det som inträffat i Husby är något av det sämsta som kan hända ett samhälle. De värden som går förlorade är svåra att återvinna. Det är dags att ta reella och politiska krafttag om ”förorten”. Stockholm är till sin grund en segregerad stad, skriver Salar Rashid (S), ledamot av Stockholms kommunfullmäktige.

I flera dagar har det rapporterats om upplopp, bilbränder och oroligheter i Husby. Man blir väldigt nedstämd och upprörd över att sådant inträffar. Samtidigt som man inser att något moraliskt fundamentalt gått sönder hos dessa ungdomar som tar till sådana radikala och våldsamma metoder. Dessa handlingar är inte enbart en replik på bristen på framtidstro eller svikna livsdrömmar. Det handlar också om bristen på en verklig samhällstillhörighet, att på riktigt få ingå i en berättelse om ett inkluderande samhälle – ett inkluderande Sverige eller för den delen ett inkluderande Stockholm. Ett samhälle som värnar om alla människors ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Oavsett om budskapet för dessa aktioner var riktat mot polisen eller mot övriga samhället så är det ett faktum att alla är förlorare. Detta gäller såväl de ungdomar som ligger bakom upploppen i Husby, som samhället i övrigt. Saneringskostnaderna efter en sådan här händelse är inte de enda kostnaderna som samhället får betala. De verkliga kostnaderna handlar om medborgares minskade tilltro till sina medmänniskor, och till myndigheter och samhällets olika institutioner. Det som inträffat är något av det sämsta som kan hända ett samhälle. De värden som går förlorade är svåra att återuppbygga eller återvinna. I vilket fall som helst väcker händelserna i Husby intressanta sociologiska frågeställningar. Vad är det egentligen som bidrar till att dessa ungdomar är villiga att gå så långt i sitt handlande att de är beredda att sätta eld på sitt eget område, sin grannes bil eller för den delen sin egen skola? Man kan gissa att dessa ungdomar inte känner att förhållandena i deras områden lever upp till bilden av en normal, svensk miljö. Vem vill leva i ett område präglat av utanförskap, segregation, arbetslöshet, relativ fattigdom och trångboddhet? Vem orkar leva ett liv med sämre självkänsla, sämre folkhälsa och dessutom kanske utsättas för fördomar och rasism. Svara mig vem? Det är dags att ta reella och politiska krafttag om ”förorten”. Stockholm är till sin grund en segregerad stad. Ytterstad, förort, invandrartäta områden är några av beskrivningarna av de stadsdelar som ligger utanför tullarna. Beskrivningar som är kulturaliserande och isärhållande. Beskrivningar som späder på negativa föreställningar om ett centrum och en periferi. Eller rättare sagt ett ”vi och dom”. Det är dags att bygga ihop Stockholm och detta på alla nivåer. Detta gäller inte bara den fysiska miljön utan handlar också om ett socialt, kulturellt och ekonomiskt projekt. Vi måste sluta att se dessa stadsdelar som ”förorter” och i stället börja se dem som en del av Stockholm. För att detta ska bli verklighet krävs det en nationell satsning på socioekonomisk utsatta områden. Salar Rashid (S), ledamot av Stockholms kommunfullmäktige


”Min son mår dåligt av att det är stökigt i klassen”

Summary: Det har blivit så bråkigt i sonens klass och hans frustration går ut över familjen, skriver en mamma. Själv säger sonen att han inte bryr sig om skolproblemen. Läraren tycks ha fullt upp. Hur kan föräldrarna hjälpa? Psykolog Martin Forster svarar.

Jag har frågor om min snart 11-årige son. Jag vet inte vad jag ska göra för att hjälpa honom så att han blir en glad kille igen. Han har alltid varit smart, blyg, snäll, omtänksam, känslig och fruktansvärt envis. Han har aldrig varit en kille som bara följer med strömmen, vilket har irriterat en del unga vuxna som tror att det går bra att styra barn på ett och samma sätt inom barnomsorgen. Han har mycket kompisar i skolan, men förra året kom det flera killar till klassen med problem av olika slag. Sedan dess har min son börjat vara riktigt stöddig mot oss här hemma. Jag har tolkat det som att han tycker att det är jobbigt på skolan eftersom många handlar fel enligt min sons värderingar. Flera har ett väldigt fult språk och det har till exempel förekommit sparkar mot vuxna. Läraren har nog fullt upp. Min son är så frustrerad och det går ut över oss här hemma. Han har även vid något tillfälle protesterat mot vuxna på skolan, vilket inte har förekommit tidigare. När sonen kommer hem från skolan brukar han vara på väldigt dåligt humör. Sedan blir det bara värre när man försöker tillrättavisa honom. Till slut skriker han ur sig en massa fula saker om oss och sina syskon. Han har till och med sagt att han vill döda läraren. Till slut lugnar han ner sig och får jättedåligt samvete och vill bara krama oss. Jag har varit i kontakt med skolsköterskan och diskuterat detta, men min son vill inte träffa henne. Han säger att han inte bryr sig om problemen som jag ser. Sonens lärare verkar inte heller bry sig när det haglar fula ord i klassrummet, hon har fullt upp ändå. Min son, som inte säger fula grejer, men som kanske är pratig, får ofta skäll. Han har alltid varit noga med rättvisa, så att bli oskyldigt anklagad gör att han tappat respekten för läraren. Sonen är väldigt fäst vid flera kompisar i klassen och vill inte lämna dem. Samtidigt kan han tänka sig att byta till en viss skola, men den skolan är svår att komma in på. Jag vet inte om det vore bra eftersom han är blyg och kan få det kämpigt med att börja i en ny klass. Har ni några tips på hur jag ska hjälpa honom? Finns det någon kurator (förutom skolan) som man kan gå till med barn? Kan man söka hjälp hos vårdcentralen? BUP är inte att tänka på eftersom väntetiden är ohyggligt lång. En mamma Tack för ditt brev. Det låter som om ni har det tufft och det är alltid svårt med problem i skolan där man som förälder inte riktigt har insyn. Jag uppfattar att du önskar att sonen kunde få någon att prata med. Han verkar dock inte vara så intresserad av det själv. Dessutom funderar jag på om det skulle vara den bästa hjälpen för honom i nuvarande situation. Om han mår dåligt på grund av stökiga klasskamrater ligger det närmare till hands att lärare och skolledning får göra något åt det. Det framgår inte riktigt hur mycket sonen själv upplever skolan som ett problem, även om det förstås är jobbigt om det är stökigt i klassen och om han inte drar jämnt med läraren. Du tolkar bråken hemma som ett symtom på det, men det som händer hemma kan också vara ett separat problem vars lösning ofta handlar om samspel och kommunikation. I sådana fall behöver föräldrarna råd och stöd, snarare än att barnet behöver prata med någon. Oavsett om problemen handlar om skolan, hemmet eller både och, vill jag börja med två grundläggande råd. För det första, försök att få till fler lugna pratstunder med din son och hjälp honom att berätta vad som gör honom frustrerad. Du kanske redan gör det, men jag vill ändå ta upp det eftersom det är så viktigt. Det är förstås svårt att ha ett bra samtal mitt i en konflikt när sonen kommer hem och är arg efter skolan. Passa på när han är mer mottaglig och öppen för att prata. För vissa föräldrar är det svårt att motstå lusten att ge råd eller kanske ifrågasätta det barnet säger. Det bästa brukar vara att vänta med det och först bara lyssna och bekräfta tills barnet har berättat klart. För det andra, prata mer med skolan och läraren. Vad händer under en typisk skoldag? Hur verkar sonen må i skolan? Om skolan upplever att han mår dåligt – vad beror det på? Handlar det om relationer till kamrater, de stökiga eleverna, skolarbetet eller relationen till läraren? Du nämner att han någon gång protesterat mot vuxna i skolan. Det låter inte så allvarligt eller kanske till och med sunt, men hur uppfattar skolan detta? Var det en engångsföreteelse eller tycker de att sonen beter sig illa eller har svårigheter? Ju mer information du får om vad som faktiskt händer i skolan, desto bättre kan du förstå och möta sonens frustration. Ibland är det svårt för lärare och föräldrar att prata om dessa saker. Båda parter kan känna sig ifrågasatta och uppleva att den andre inte tar ansvar. Jag vet inte om det gäller för er, men det är ofta bra att anstränga sig för att vara ödmjuk i dessa situationer. Be framför allt om råd och hjälp och vänta med att ställa krav. Om sonens dåliga humör främst beror på omständigheter i skolan bör du inte nöja dig med att kontakta läraren och skolsköterskan. Skolledningen har ansvar för elevernas arbetsmiljö och måste försöka finna lösningar om klimatet i en klass är alltför stökigt eller våldsamt. Om det skulle visa sig att problemen handlar om relationen till läraren, vilket utbrottet du nämnde i brevet kanske antyder, är det fortfarande skolan som har ansvar för det. Om situationen i skolan visar sig vara ohållbar och skolan inte kan erbjuda någon lösning återstår möjligheten att byta skola. Det är förstås omöjligt att veta om det blir bättre som du skriver, men mitt råd är att samla mer information och utreda fler alternativ. Kan sonen söka till skolan som han var intresserad av, och bara byta ifall han kommer in? Vad var det som gjorde att han kunde tänka sig just den skolan? Finns det fler alternativ? Går det kanske att byta klass på den skolan han redan går på? Om du kommer fram till att skolan kanske inte har så stor roll i konflikterna hemma kan det som sagt vara aktuellt att jobba på ditt och sonens samspel. Det finns ofta olika former av föräldrastöd inom kommunen där man kan få möjlighet att få råd och träffa andra föräldrar i samma situation. Du skulle till exempel kunna få råd om hur du kan agera när sonen kommer hem och är på dåligt humör. Precis som du skriver brukar tillrättavisningar ofta trappa upp konflikterna. Du kan få hjälp att hitta sätt att undvika det och hjälpa sonen att uttrycka sin frustration på ett mer konstruktivt sätt. Ett alternativ till kommunalt föräldrastöd är förstås BUP, som kan erbjuda stöd till föräldrar vid sidan av samtal med barn. Du skriver att det är för lång väntetid, men vårdgarantin anger att man ska få ett besök inom 30 dagar. Om BUP inte kan erbjuda det har ni rätt att få remiss till någon annan mottagning. Även om jag pekar på att det är bra att börja med skolan och föräldrarna, menar jag inte att barn aldrig behöver få en egen kontakt att prata med. Däremot är det ofta fel att börja i den änden om det finns uppenbara omständigheter i barnets liv som kan förklara varför det mår dåligt. Risken finns att barnet känner att det är skyldigt till problemen – ”varför skulle mamma annars skicka mig till en psykolog?” För att enskilda samtal ska bli bra brukar det därför krävas att barnet åtminstone visar ett uns eget intresse. Om dina ansträngningar att förbättra skolsituationen och/eller samspelet hemma inte skulle ge resultat är det kanske läge att försöka motivera sonen att prata med någon. Sedan är det förstås möjligt att sonens nya attityd varken har med skolan, hemmet eller något annat yttre problem att göra. Många barn i hans ålder går från att vara just barn till att hamna i puberteten med den känslomässiga omställning det innebär. Även om det inte är hela förklaringen är det bra att ta med i beräkningen. Martin Legitimerade psykologen och psykoterapeuten Liria Ortiz svarar på frågor om självhjälp, förändring och parrelationer. Martin Forster, legitimerad psykolog och forskare, svarar på frågor om barn och familjerelationer.


"Prioritera utbyggnad av Blå linjen till Barkarby"

Summary: Snabb process. En förlängning av Blå linjen till Barkarby bör vara nästa steg när Stockholms tunnelbana byggs ut. Avståndet mellan Barkarby och Akalla är bara tre kilometer och vi tror att en utbyggnad kan ske relativt snabbt. Dessutom skulle det möjliggöra 10.000 nya bostäder, skriver företrädare för Moderaterna.

Vi vill att en utbyggnad av Blå linjen från Akalla till Barkarby genom den framväxande Barkarbystaden i Järfälla ska vara nästa steg när det nu är dags att bygga ut Stockholms tunnelbana. Därför tar vi moderater i Stockholms läns landsting och Järfälla kommun initiativet för att så snabbt som möjligt få både nya bostäder och en utbyggd tunnelbana på plats tillsammans med avlastning på befintligt trafiknät. Vi har tidigare påbörjat arbetet med en idéstudie av en utbyggd tunnelbana från Akalla till Barkarby. Mycket har hänt sedan dess. Regeringen har tillsatt förhandlingspersoner och deklarerat att staten kan medfinansiera en utbyggd tunnelbana om kommunerna bygger nya bostäder. Redan i dag pågår för fullt utbyggnaden av Barkarbystaden med plats för 5.000 bostäder och 6.000 arbetsplatser. Utbyggd tunnelbana möjliggör en fördubbling till minst nya 10.000 bostäder. På längre sikt ser vi möjlighet till 40.000 nya bostäder som en följd av utbyggd tunnelbana. Få andra platser i Stockholms län kan sannolikt ge en så hög utväxling på nya bostäder till motsvarande kostnad. Stockholmsregionen förväntas växa med en halv miljon invånare fram till 2030. Det är därför angeläget att utbyggnaden av tunnelbanan kommer igång. En satsning på tunnelbana till Barkarby vore också en strategiskt viktig avlastning av annan kollektivtrafik. Med en utbyggd tunnelbana till Barkarby station från Akalla binds Mälarbanans regional- och pendeltågsnät ihop med tunnelbanans Blå linje. Det skulle bättre än i dag binda samman nordvästra Mälardalen med Stockholm och skapa en omstigningsstation för resor i nordvästra delen av Stockholms län. Landstinget ska försörja området med tunnelbana och i samband med detta ser vi ett stort behov av att öka intäkterna, därför vill vi skyndsamt utreda möjligheten att utveckla tunnelbanans Blå linje för att se om nya intäkter kan medfinansiera en utbyggd kollektivtrafik. Vi tycker att det är en viktig fråga som kräver ett bredare grepp. Trafikförvaltningen får därför i uppdrag att i år utreda fyra saker: För det första hur markområden längs den Blå linjen kan nyttjas för att förbättra och öka både service eller annan näringsverksamhet och genom detta bidra till en utbyggd tunnelbana. För det andra ska trafikförvaltningen se över hur ett sammanhållet ansvar för driften av tunnelbanans Blå linje, trafikoperation och underhåll kan förbättra för både resenärerna och skattebetalare. För det tredje ska infrastrukturunderhåll och stationsutveckling för både befintliga och nybyggda stationer utredas. Genom att utveckla tunnelbanans stationer kan resenärerna få bättre service, resan kan bli tryggare och bekvämare samtidigt som SL får högre hyresintäkter, vilka kan bidra till en utbyggd tunnelbana. Det finns beräkningar som visar att det kan röra sig om flera hundra miljoner kronor per år i ökade intäkter. För det fjärde ska möjligheterna till bostadsutveckling utredas. Genom att bygga ut en kapacitetsstark kollektivtrafik möjliggörs ett ökat bostadsbyggande och därmed ökar värdet på marken. Vi vill studera hur denna värdeökning kan bidrag till att finansiera utbyggnaden av Blå linjen. Det här beskedet innebär att vi vill prioritera en utbyggnad av tunnelbana till Barkarbystaden och Barkarby. Avståndet mellan Barkarby och Akalla är bara cirka tre kilometer, markförhållandena är goda och en ny stadsdel har redan börjat växa fram i Barkarbystaden. Vi vill att den här utbyggnaden får första prioritet eftersom vi tror att det går att få till stånd en utbyggnad snabbt och det ger många nya bostäder. Planeringen av tunnelbanan till Nacka påverkas inte av detta besked, men det är ett större projekt och kommer ta längre tid. Vi vill påskynda processen och undersöka på vilket sätt entreprenörer kan vara med och finansiera en utbyggd kollektivtrafik. Vi är övertygade om att resultatet från utredningen kommer att visa vägen för hur Stockholms läns kollektivtrafik kan bli ännu mer modern och kunna möta alla de utmaningar som en av Europas snabbast växande regioner står inför. Det är så vi tar ansvar för framtidens Stockholms län. Christer G Wennerholm (M), trafiklandstingsråd, Stockholms läns landsting Cecilia Löfgreen (M), kommunstyrelsens ordförande, Järfälla kommun


Världens bästa krog – om experten får välja

Summary: Gastronomer vallfärdar till Girona norr om Barcelona. The Restaurant Magazine utsåg tidigare i år El Celler de Can Roca till världens bästa krog. DN Resor har varit där.

I april i år utsåg The Restaurant Magazine spanska El Celler de Can Roca till världens bästa restaurang. – För mig betyder listan väldigt mycket eftersom den är gjord av professionella matexperter, säger Joan Roca, en av de tre bröder som driver restaurangen i staden Girona, strax norr om Barcelona. Med tre Michelinstjärnor och en förstaplats på världsrankingen är han förstås nöjd. Joan Rocas teknokreativa sätt att använda vetenskapliga metoder och högteknologiska laboratoriemaskiner för att ta fram högklassig mat påminner en del om hur Ferran Adría, under många år ansedd som världens bästa kock, arbetar med berömda krogen El Bulli, belägen bara några mil bort. Men skillnaderna i val av produkter, tillagningssätt och presentation är stora. Hos Roca handlar det om exempelvis jord som destillerats och blivit till en sås till musslorna. Eller en efterrätt som luktsatts efter Lancomes parfym Tresor. Grönsaker som kokats under lång tid i vakuumpackade påsar. Vetenskaplig matlagning som erövrat både publik och kritiker. – Vi vill få våra gäster att äta hos oss med alla sinnen. Smaken, hur det ser ut på tallriken och doften ska samverka och ge en stark upplevelse, säger Joan Roca. Kvällen vi besöker Can Roca är stämningen hög bland ett gäng spanska affärsmän. Några bord bort sitter fyra betydligt tystare medelålders svenskar som väntat i flera månader på sitt beställda bord. En efter en kommer rätterna in med olika viner till varje rätt. De konstnärliga skapelserna som hamnar på tallrikarna är som tagna ur en kokbok av Salvador Dali. Fantasieggande men omöjliga att artbestämma. Servitörerna finns hela tiden närvarande runt borden, flera av dem plockade från italienska stjärnkrogar. Det är högsta status att jobba hos Bröderna Roca, både som servitör och kock. I köket arbetar i dag 20 kockar och i serveringen 10 servitörer. Att Katalonien i allmänhet och Girona i synnerhet har blivit ett av de hetaste restaurangområdena i världen med en rad prisbelönta och stjärnbeströdda krogar, exempelvis Carme Ruscalledas trestjärniga Sant Pau och Carles Gaigs enstjärniga Restaurang Gaig, har ingen enkel förklaring, tror Joan Roca. – Det är traditionellt ett territorium för god gastronomi, ett område där många civilisationer har passerat genom seklerna, greker, italienare, araber. Men det handlar också om att vi har många fina produkter just här, exempelvis från havet, från boskapsuppfödare, vinodlare, olivoljor. El Celler de Can Roca öppnade 1986 som en liten sidobyggnad till föräldrarnas enkla spanska krog med namnet Can Roca. Steg för steg skapade Joan och hans bröder Jordi och Josep sin krog. Och som varje god lagledare i fotboll gör vill ävenJoan Roca helst tala om hela laget, inte om sig själv. – Det är samarbetet mellan mig och mina bröder Jordi och Josep som utvecklar idéer och det som hamnar på tallrikarna är något vi skapar tillsammans: Jordis kunskaper om efterrätter, Joseps om viner och mina om mat. Vi har arbetat tillsammans i så många år nu att det sker naturligt, säger han. Efter fyra år i krogen utsågs Josep till Kataloniens bästa sommelier. Från 1991 och fram till 2002 fick Joan ett antal utmärkelser av den spanska gastronomiska världen och av olika matguider. 1995 fick restaurangen sin första Michelin-stjärna, 2002 den andra. Och 2009 sin tredje stjärna. 1998 utvecklade El Celler en teknik för att vakuumpacka och koka olika produkter under lång tid. En teknik som används för att sterilisera sanitära produkter inom industrin. På restaurangen används den inte för att konservera, allt ska ätas så fort vakuumförpackningen tas bort. Tekniken används bara för att behålla den ursprungliga smaken. – Katalaner är mycket gastronomiskt intresserade och vi har under alla år stöttats av våra gäster. Vi har etablerat ett samspel med gästerna, som gärna vill testa det vi tar fram. Det har gett oss en stor frihet i vårt sätt att utveckla vårt kök, säger Joan Roca. För några år sedan flyttade El Celler de Can Roca några kvarter till nya lokaler. En ny restaurangdel byggdes kring Joan Rocas hem och det nya köket placerades i hans undervåning. En klar skillnad mellan bröderna Rocas restaurang och de flesta andra spanska krogar är den internationella inriktningen. Produkter, kryddor, viner (det finns 4 000 olika sorters vin att välja på till maten) och tillagningssätt från hela världen studeras och provas. – Vi letar produkter vi tycker är utvecklande för vårt kök från många håll och försöker så mycket som möjligt besöka andra viktiga matkulturer, i till exempel Japan, Kina och Latinamerika. Det är enda chansen att ha ett levande kök, att alltid vara öppen för det nya, säger Joan Roca. En av de saker som gjort El Celler berömt i vida kretsar är de luktsatta efterrätterna. Enligt broder Jordi var det när han fick åtta lådor med bergamottfrukter som idén växte fram. Bröderna kände att lukten från dem var en blandning av parfymerna Eternity av Calvin Klein och Nenuco. Från det ögonblicket började de ta fram 18 olika dofter från kända parfymer. Allt i samarbete med parfymister. Det bör kanske påpekas att inget av själva parfymerna finns med i efterrätterna, bara dofterna. Efter en lång kväll med många olika rätter och excellent service, utan att vara påträngande, kan vi liksom de andra svenska gästerna konstatera att smakerna till och med överträffar själva konstverken. Trots Michelinstjärnor, bästa restaurangen i världen och högsta betyg i alla spanska matguider och tidningar så tackar bröderna Roca föräldrarna, som lärde dem ”att göra en riktig tortilla espanola”, för att de hamnat där de är i dag. Och när Joan Roca tagit de få trappstegen från jobbet till hemmet en trappa upp och ska laga mat till barnen är allt tillbaka där det började. – Jag gör stekt potatis med ägg och korv eller någon form av smaksatt ris. Eller så gör jag en caldo, en soppa med ris, grönsaker och räkor. Resfakta. Girona El Celler de Can Roca Öppet tisdag till lördag klockan 13-17 och 21-24. Avsmakningsmeny med fem rätter och två desserter kostar 130 Euro, cirka 1100 kronor. Festivalmeny med nio rätter och desserter kostar 160 Euro, ungefär 1350 kronor. Can Suyer 48, Girona cellercanroca.com Resa hit: Till Barcelona (9 mil till Girona) med Ryanair från Skavsta kostar runt 1000 kronor, med Vueling eller Iberia från Arlanda mellan 1500 och 2000 kronor. Hyrbil ekonomiklass på flygplatsen i Barcelona kostar runt 600 kronor för en vecka. Bo: Hotel Palau de Bellavista Centralt beläget hotell med fantastisk utsikt. 600 kronor natten för ett dubbelrum. Pujada Polvorins 1 Ibis Budget. Lågprishotell i utkanten av staden för den som vill lägga pengar på maten i stället. Ett dubbelrum kostar 350 kronor. Carrer Francesc Ferrer 16-18 Suites Ressort Hap-Dreams. Underbart lägenhetshotell mitt i gamla staden. Drygt 650 kronor för ett dubbelrum. Portal Nou 26-28


”Karolinastaden skulle ge Solna 5.000 hyresrätter”

Summary: Attraktivt läge. Karolinastaden är ett utmärkt alternativ till Alliansens planerade Arenastad. Med vårt förslag kan Solna få 5.000 nya hyresrätter med hyresnivåer som är lägre än dagens skenande nyproduktionshyror, skriver företrädare för Vänsterpartiet.

När Karolinska universitetssjukhuset flyttar till nybyggda lokaler om ett par år finns en unik möjlighet att uppföra en helt ny stadsdel i ett attraktivt läge mellan Hagaparken i norr och Stockholms innerstad i söder. En arkitekt har fått i uppdrag av Vänsterpartiet att ta fram ett förslag för Östra Karolinskaområdet. Förslaget innebär dubbelt så många bostäder mot vad som planeras i området i dag samt en förlängd grön tunnelbanelinje till Hagastaden som ger innevånarna i den nya stadsdelen god tillgång till kollektivtrafik. Den nya stadsdelen innebär inte bara ett tillskott av 5.000 nya hyresrätter, student- och forskarbostäder, utan också hyresnivåer som skulle stå i skarp kontrast till de skenande nyproduktionshyrorna i Solna i dag. Stadsdelen kallas Karolinastaden och är ett utmärkt alternativ till Alliansens planerade bygge Arenastaden som hotar naturområdet kring Råstasjön. Solna byggde flest bostäder i länet under 2000-talet. Helt nya stadsdelar så som Hagastaden och Ingenting växer fram. Dock består dagens nyproduktion nästan uteslutande av bostadsrätter eller hyresrätter med mycket höga hyror. När till exempel Solnas allmännyttiga bostadsstiftelse Signalisten byggde nytt i kvarteret Turkosen landade hyran för en tvåa på nära 8.000 kronor. Det är inte en hyra som till exempel studenter, unga vuxna eller ensamstående föräldrar har råd att betala. Det finns en rad kommunala verktyg för att pressa hyrorna i nyproduktionen – det kräver dock en politisk vilja som uppenbarligen saknas i Solna i dag. Vi vill att Östra Karolinska-området ska bli ett föredöme för en både tät, grön och funktionsblandad stadsdel, men där politiken har säkerställt att hyreslägenheterna har hyror som till exempel unga, studenter och barnfamiljer har råd att betala. I förslaget bevaras stora delar av den värdefulla sjukhusmiljön av kulturhistoriska skäl, men också för att skapa en mångfald i den nya stadsdelen. Detta innebär till exempel att storskaliga tegelbyggnaderna behålls, medan de lägre barackerna rivs för att möjliggöra förtätning. Den kompletterande bebyggelsen som vi föreslår uppförs på redan hårdgjord mark, och är nästan uteslutande producerad i massivträ för ett mer klimatvänligt byggande. En övervägande del av kostnaderna för att bygga nya bostäder i Solna i dag utgörs av kostnader för marken. Genom att upplåta marken med tomträtt och erbjuda sänkta tomträttsavgälden i utbyte mot ett yt- och kostnadseffektivt byggande kan dock markkostnaderna för byggherrarna sänkas. Marken bör dessutom i första hand upplåtas till mindre aktörer som ofta är bättre än de stora byggjättarna på att använda intelligenta lösningar som pressar produktionskostnader. Det leder i sin tur till lägre nyproduktionshyror. Vårt förslag visar även hur gestaltningen av fastigheterna, såsom gröna takterrasser eller en större balkong per våningsplan snarare än en per lägenhet, kan användas för att pressa produktionskostnader. Förslaget innebär en stadsdel där privatbilism och parkeringsplatser har fått ge plats för en cykelmotorväg mellan Stockholm och Solna, sammanhängande grönstråk och bilfria vägar till skola och förskola. En ekodukt skapar en grön bro över motorvägen till Hagaparken och gör den nya stadsdelen till en grön länk mellan Hagaparken och Norra begravningsplatsen i norr och Stockholms innerstad i söder. Detta innebär inte bara en mänsklig stadsdel där gång- och cykeltrafiken prioriteras framför privatbilismen. De låga parkeringstalen innebär även att produktionskostnaderna sänks radikalt, vilket i slutändan innebär lägre hyror i de nybyggda hyreslägenheterna. I denna vision skulle fler av de som köat i flera år hos Signalisten och nu i Stockholm stads bostadskö få möjligheten att få en hyresrätt till en rimlig hyra. Vi vill gärna se ett mer välkomnande Solna där möjligheten att bli solnabo inte reserveras för de som har råd, vilja och möjlighet att köpa sitt boende. Ett Solna för alla helt enkelt. Thomas Magnusson, gruppledare för Vänsterpartiet i Solna Clara Lindblom, ersättare i exploateringsnämnden för Vänsterpartiet i Stockholms stad och projektledare för Karolinastaden


Ständigt närvarande sexualitet gör att spänningen försvinner

Summary: De flesta kan skilja mellan porrens värld och ”vanligt sex”. Men en grupp unga män som konsumerar väldigt mycket pornografi kan få problem. Och den gruppen växer, tror forskaren Sven-Axel Månsson.

För de flesta unga är pornografi ett sätt att lära sig mer om sex. En grupp riskerar dock att hamna i en destruktiv och ohälsosam överkonsumtion av porr på framför allt nätet. Det säger Sven-Axel Månsson, professor i socialt arbete vid Malmö högskola och en av landets främsta forskare inom ämnet sexologi. – Den här gruppen kommer troligen att växa eftersom porr i dag är mer tillgängligt än för bara några år sedan. Att allt fler unga vågar berätta om sina problem på olika internetsajter är bara positivt. Kanske kan det leda till att allt fler får hjälp att hantera sin situation, säger han. Porr är ett normalt inslag i de flesta ungdomars tillvaro, särskilt gäller det unga män. I en enkätundersökning som Sven-Axel Månsson var med om att göra för fyra år sedan svarade nio av tio män i åldern 18 till 24 att de konsumerade porr på nätet. Motsvarande siffra för unga kvinnor var en av tre. I två tidigare artiklar har Insidan beskrivit det nya fenomenet ”porrimpotens”, det vill säga att främst unga killar och män upplever att de inte får ett normalt sexliv att fungera efter att ha tittat väldigt mycket på porr. Bland annat kan det innebära att de inte får stånd vid försök till samlag. Sven-Axel Månsson har hört talas om det här problemet då och då, men säger att det inte finns någon direkt forskning i ämnet. – Ett undantag är studier av män som suttit i fängelse, där det visar sig att omfattande konsumtion av porr under fängelsetiden innebär svårigheter att etablera intima, ömsesidiga sexuella relationer med kvinnor efter strafftiden. Jag har dock intervjuat många unga män och kvinnor, och vad de berättar har lett fram till en del egna funderingar, säger Sven-Axel Månsson. Han leder sedan flera år ett stort forskningsprojekt om kön, sexualitet och socialt arbete vid högskolan i Malmö. Där finns också landets enda masterutbildning i sexologi. Enligt Sven-Axel Månsson har de flesta ungdomar inga svårigheter med att kunna skilja mellan porrens värld och att ha sex på riktigt, det vill säga att hålla isär det som sker i filmerna och under sköna stunder i det ”äkta” livet. – Men så finns en grupp som konsumerar väldigt mycket porr och upplever att de har svårt att få ett normalt fungerande sexliv. De här unga männen, för oftast handlar det om män, överkonsumerar ofta också annat. Som alkohol eller droger. – Många skolkar även från skolundervisningen och sitter i stället nästan hela dagarna hemma och kollar på porr. De är alltså väldigt aktiva porrkonsumenter, vilket i sin tur kan leda till problem i det långa perspektivet. Kontakten med andra människor och med verkligheten blir störd. Sven-Axel Månsson säger att samhället tenderar att bli allt mer översexualiserat. Och allt fler forskare intresserar sig för hur den ständigt närvarande sexualiteten påverkar oss människor. – En fransk kollega går så långt att han menar att när allt är sexuellt laddat så blir inget sexuellt längre. Sex är förknippat med till exempel upptäckarglädje, spänning och nyfikenhet – men allt detta riskerar att försvinna om man sett ett otal porrfilmer före den sexuella debuten med en annan människa. All sexuell kraft försvinner och det kan vara svårt att bli upphetsad och till exempel få stånd. Hur mycket porr vi klarar att se varierar, fortsätter Sven-Axel Månsson. Det går inte att säga att tre timmar, fyra timmar eller ännu fler timmar om dagen är skadligt. Effekten beror på hur livet ser ut i övrigt. – Det finns många som ser mycket på porr, och samtidigt har ett väl fungerande och stimulerande sexliv. Så vi ska akta oss för att dra generella slutsatser utifrån den grupp som har problem. Ofta innehåller porrfilmer en annan typ av sex än vad de flesta brukar praktisera, säger Sven-Axel Månsson. Typ analsex eller så kallat kinky-sex. – Unga män som ser mycket porr med det innehållet socialiseras in i ett sexuellt tändningsmönster, det vill säga lär sig hur sex ska fungera för att de ska tända. Risken är de förlorar vakenheten för den andres önskemål, att de inte ser blickar och förlorar känslan för tajmning som betyder så mycket i en intim situation. – När du ser en porrfilm och samtidigt onanerar är det du som har det häftiga sexet. Andra människor finns bara till för dig. Du behöver inte ge, bara ta. Den snabba tekniska utvecklingen med smartphones, läsplattor med mera innebär att den som vill i dag kan titta på porrfilmer när som helst, var som helst och hur ofta som helst. – Det är en förändring på gott och ont. Det är bra att att man nu riktar fokus mot de ungdomar, framför allt unga män, som inte mår bra efter att ha att överkonsumerat porr. Undersökning. 90 procent kollar porr på nätet Pornografi har sitt ursprung i det grekiska orden porne (sköka eller prostituerad) och grapho som betyder skriva. Det som en gång var ”smutslitteratur” och gömdes undan i bibliotekens raritetskammare ses nu som erotiska klassiker. Svenska ungdomsstyrelsen presenterade 2009 en rapport om unga och deras erfarenheter av och attityder till sex och porr på internet. I studien ingick en enkät som forskare vid Malmö högskola ansvarade för. Enligt enkäten tittade nästan 90 procent av männen i åldern 18 till 24 år på porr på nätet. För kvinnornas del var det drygt en tredjedel. Var femte tillfrågad tittade på pornografi för att få kunskaper om sex. De flesta svarade att pornografi i första hand användes för att onanera. Källa: NE och Ungdomsstyrelsen


Porren var det enda som fick Kalle att tända

Summary: När Kalle skulle ha sex på riktigt för första gången kände han ingen lust. Däremot blev han lätt upphetsad av porrfilmer. Och sexproblemen bara fortsatte.

Kalle är en av allt fler unga män som upplevt att de drabbats av porrimpotens. Det vill säga att det inte fungerar när de försöker ha sex på riktigt. – Första gången när jag skulle ligga med en tjej fick jag inte stånd. Jag tände helt enkelt inte till och det var som om något fattades. Jag tänkte att jag bara var nervös, men det var likadant nästa gång. Jag hade helt enkelt ingen lust, berättar Kalle. Först kände han en väldig skam och tänkte sedan att han kanske var homosexuell. Under ett par år gick han omkring med sin oro och sina farhågor. Sedan sökte han på nätet och fann att många unga män delade erfarenheten att för mycket tittande på porr i samband med onani kunde vara en orsak till problemen. – Då hade jag helt slutat med att försöka träffa någon för att ha sex, fortsätter Kalle. Han är nitton år i dag och upplever att han ”botats” från sin porrimpotens. Sexlivet med flickvännen fungerar bra och han tittar inte längre på porr, vill inte riskera att drabbas på nytt. När Kalle var tretton år sökte han efter porrsajter på nätet. Det fanns många filmer och kortare videor att ladda ned – och mycket var gratis. Även för den som inte är myndig. – Jag satt ofta framför datorn och onanerade. Till slut kunde det bli tre fyra gånger per dag. På filmerna var det normalt sex, vanligt sex och en massa annat. Jag tittade mest på ”normala” filmer. Kalle säger att han var ganska blyg som ung tonåring. När han var sexton år träffade han en jämnårig tjej på en fest. Han följde med henne hem. De kysstes, hånglade och låg till slut nakna i hennes säng. – Jag märkte att hon var ganska upphetsad, medan jag kände mig mer nervös. Och det hände inget med min penis. Den var slapp och jag fick inte något stånd. Hon frågade om det var första gången och sa att det inte gjorde något – men det kändes ändå oerhört pinsamt. Nästa helg träffades Kalle och den unga tjejkompisen hemma hos honom, föräldrarna hade åkt till landet. De tittade på en långfilm, käkade chips och drack några folköl. De kramades, hånglade en stund – men så hände samma sak som förra gången. – Inte heller den här gången fick jag något stånd. Nu kändes det ännu mer pinsamt. Veckan därpå ringde tjejen igen, men då skyllde jag på att jag var upptagen hela nästa helg. Sedan rann det hela ut i sanden. Jag såg henne i skolan och varje gång var jag livrädd att hon berättat vad som hänt och att jag skulle bli retad. Kalle fortsatte att titta på porrfilmer samtidigt som han onanerade. Då var det inga som helst problem med att få stånd. Efter ett halvår träffade han en ny tjej på en fest och de gav varandra sina telefonnummer. De träffades hemma hos henne en eftermiddag och försökte ha sex. – Samma problem igen. Jag kände mig inte så tänd och fick inte stånd nu heller. Nu hade Kalle fyllt 17 år och funderingarna om att han kanske var homosexuell kom allt oftare. – Min farbror är bög så för mig var det inget skrämmande eller onaturligt. Jag har ingen bögfobi ... fast jag hade aldrig upplevt någon dragning till killar eller män, och jag tittade aldrig på porrfilm där män hade sex med varandra. Så en dag stötte Kalle på forum på nätet där andra berättade om liknande erfarenheter. Han hittade flera diskussionstrådar där unga män berättade om att de drabbats av porrimpotens, det vill säga att det inte fungerade när de skulle ha sex på riktigt. – Jag kände igen mig i berättelserna, men läste också att det fanns ett sätt att bli ”bra” igen. Flera hade slutat att samtidigt onanera och titta på porrfilmer, och efter ett par månader hade det fungerat när de försökte ha sex på riktigt. Jag bestämde mig för att följa ”receptet”. För ett halvår sedan började Kalle dejta en tjej i gymnasieklassen. Och efter två månader hände det han drömt om och längtat länge efter. Han fick stånd och kunde genomföra ett samlag – för första gången. – Jag grät och tjejen fattade först ingenting, men när jag berättade min historia blev hon också väldigt tagen. Varför tror du att du tidigare hade problem att tända i samband med riktigt sex? – Jag har funderat mycket över det. På porrfilmerna stönar kvinnorna direkt och de är villiga att göra en massa saker, ställer upp på det mesta. Jag vet inte om jag omedvetet trodde att det skulle vara så och att jag därför inte fick stånd. Nu fungerar det i alla fall – och jag kommer att dra mig för att se på porr igen. Porrhistorik De flesta pornografiska filmer från 1895 till 1960-talet var under tjugo minuter. De spelades in, distribuerades och visades illegalt. Efter andra världskriget blev främst den europeiska filmen alltmer sexuellt frispråkig. Svenska filmer som ”Tystnaden” (1963) och ”Jag är nyfiken – gul” (1967) blev omdebatterade även utomlands. I slutet av 1960-talet upphävdes pornografiförbudet i många länder. I slutet av 1970-talet minskade marknaden och många porrbiografer stängdes. Omsättningen tog ny fart under 1980-talet då porrfilmer distribuerades via videokassett, och senare på kabel-tv och dvd. I dag distribueras mycket av den pornografiska filmen på internet.


”Stockholm måste bli bättre på kvälls- och nattdagis”

Summary: Krav från S. Bristen på barnomsorg på obekväma tider har blivit ett stort problem för många Stockholmsföräldrar och många kan inte arbeta heltid på grund av öppettiderna i förskolan. Det ska vara kommunens skyldighet att erbjuda barnomsorg på kvällar, nätter och helger, skriver företrädare för S-kvinnorna i Stockholm.

Under S-kongressen fattades ett historiskt beslut. Kommuner ska ha lagstadgad skyldighet att erbjuda barnomsorg på kvällar, nätter och helger. Det här var en av S-kvinnors högst prioriterade frågor inför kongressen, och det är en stor seger för alla de föräldrar som i dag saknar en trygg barnomsorg på tider när de behöver jobba. Inte minst är det en stor seger för alla kvinnor som tvingats arbeta deltid, eller helt tacka nej till jobb, när barnomsorgen inte räckt till. Även om barnomsorg i dag äntligen börjar byggas ut för barn som behöver omsorg utanför kontorstid, så sker detta alltför långsamt och med alldelens för få platser för att möta behovet. Över 100 kommuner säger fortfarande nej till barnfamiljer som efterfrågar barnomsorg utanför kontorstid. Även i de kommuner som erbjuder någon form av ”nattis” är platserna försvinnande få, under en procent av landets platser. Det är inte acceptabelt. I Stockholm är bristerna i barnomsorgen påtagliga. Arbetskraften förväntas vara tillgänglig dygnet runt. Många flyttar hit för jobben, har inga släktingar nära, pendlar långa avstånd och arbetar oregelbundet. Inte minst för ensamstående föräldrar är ofta en plats på nattis enda räddningen för att kunna jobba heltid. Botkyrka och Södertälje är exempel på två kommuner som sett förtjänsterna med barnomsorg på obekväma tider och i dag erbjuder dygnet runt-platser till barn med föräldrar som måste arbeta kvällar, nätter eller helger. Såväl kommunerna som föräldrarna, och inte minst barnen, tjänar på en trygg barnomsorg, och att alla kan jobba och bidra till välfärden. Ändå erbjuder majoriteten av Stockholmskommunerna ingen barnomsorg alls på obekväma tider. En enda förskola i Stockholms stad har öppet dygnet runt. Över 120 000 barn var inskrivna i Stockholms läns förskolor förra året. Inte ens 300 av dem är inskrivna på obekväma tider, knappt 0,2 procent. En intervjuundersökning från LO visar att var fjärde förälder inte kan arbeta heltid på grund av öppettiderna i förskolan. Mammor har större problem än pappor och arbetare har större problem än tjänstemän. Regeringen har under senare tid äntligen börjat tala om vikten av barnomsorg på obekväm arbetstid, men de resurser som satsas är minimala. Regeringen är heller inte på något sätt beredd att säkra barnomsorg som en rättighet, även för dem som jobbar på obekväma arbetstider. En väl utbyggd barnomsorg är en nyckel till kvinnors frihet och ekonomiska självständighet. Vi är glada och stolta att vara del av ett feministiskt parti som ställer barnomsorgen högt på agendan! Natalie Sial, ordförande S-kvinnor Stockholms län Moa Neuman, ordförande S-kvinnor Stockholms Stad Lena Sommestad, ordförande S-kvinnor


”Positiv utveckling i Afrika bra också för Sverige”

Summary: Bistånd och handel. Ett nytt Afrika växer fram med stadig tillväxt i flera länder. Andelen extremt fattiga har minskat och de auktoritära regimerna är på tillbakagång. Vi vill stärka och utveckla relationerna med Afrika. Därför åker vi i veckan till Sydafrika och deltar i World Economic Forum on Africa, skriver fem svenska ministrar.

I veckan samlas världsledande aktörer inom näringsliv, politik, forskning och det civila samhället i Kapstaden, Sydafrika till World Economic Forum on Africa. Att vi är fem svenska ministrar som deltar i mötet skickar en tydlig signal om Sveriges intresse för den positiva utvecklingen i Afrika och vår önskan att stärka och utveckla relationerna. I fokus för WEF är förutsättningarna för att upprätthålla den starka afrikanska utvecklingen och tillväxten. Vi kommer att diskutera hur politiker och näringsliv kan bidra till att stärka förutsättningarna för en god och hållbar ekonomisk utveckling samt betona vikten av demokrati och politiska reformer. För att öka tillväxten och minska fattigdomen behöver Afrika fortsätta att främja handel. Det är också nödvändigt att fortsätta genomföra strukturreformer och investeringar i infrastruktur, hälsa och utbildning, men också välja en politik med fokus på demokrati, mänskliga rättigheter och jämställdhet. Den globala finans- och skuldkrisen är nu inne på sitt femte år. Svag internationell konjunktur påverkar Sveriges öppna och exportorienterade ekonomi. Europa, USA och Japan brottas med svag tillväxt och försvagade statsfinanser. Samtidigt håller ett nytt Afrika på att växa fram, vilket återspeglas i stadig ekonomisk tillväxt i flertalet afrikanska länder. Tillväxten är hög i många afrikanska länder– i genomsnitt 5 procent för hela Afrika söder om Sahara de senaste 15 åren. Även i år räknar IMF med att fler än 15 länder växer med mer än 6 procent. Sju länder i Afrika väntas växa snabbare än Kina. Sveriges handel med Afrika har vuxit och kommer att växa snabbt åren framöver Även om svält , diktatur och ofrihet fortfarande är vardag för miljoner afrikaner, så har andelen extremt fattiga minskat på kontinenten. Även flera sociala indikatorer pekar på att utvecklingen i många länder går åt rätt håll även om vägen mot en hållbar utveckling alltjämt är lång. Samtidigt behövs ökade finansiella flöden till regionen, bristen på investeringar är enorm. Omfattande investeringar krävs i sektorer som infrastruktur och för omvandling av jordbruket. En bidragande orsak till den starka tillväxttakten under senare år har varit utvecklingen på teknikområdet och den explosionsartade tillväxten inom mobil telefoni. Detta har gjort det lättare för människor att inhämta information om så vitt skilda frågor som tillgänglighet på sjukvård och aktuella jordbrukspriser för vissa råvaror. I flera afrikanska länder har mobila banksystem lanserats, där fattiga kan skaffa ett sparkonto och få tillgång till lån, genom att ansöka med mobiltelefonen. Att tillväxten varit starkare beror också till del på den ekonomiska politiken. Den offentliga skuldsättningen i Afrika ligger i genomsnitt på ca 35 procent av BNP. Delvis beror det på skuldavskrivningar, men underskotten har också varit begränsade och uppgår i år till i genomsnitt ca 2 procent. På flera håll genomförs också viktiga strukturreformer för ökad konkurrens vilket möjliggör högre tillväxt. Teknologiska framsteg har också bidragit till den positiva utvecklingen. Afrikas framtid är till stor del kopplad till dess unga och växande befolkning. Enligt FN:s beräkningar kommer Afrikas befolkning att fördubblas till 2050. Då kommer nästan var femte människa i världen att leva på den afrikanska kontinenten. Det blir en utmaning att skapa utbildnings- och arbetstillfällen till den stora unga befolkningen. Om detta inte kan ske riskerar den demografiska puckeln att skapa politisk och social oro. Samtidigt kan potentialen inte överskattas. Andra länder, inte minst Kina och andra BRIC-länder, sätter allt mer fokus på den afrikanska kontinenten. För oss är det självklart att Sverige och EU ska ligga i framkant i denna utveckling både vad gäller handel och bistånd. Ett demokratiskt och ekonomiskt starkare Afrika är bra för Sverige. Förutsättningarna är goda för en fortsatt positiv utveckling. Sverige har intresse av att stödja och ta fasta på de positiva utsikterna. Sverige har historiska och mångfacetterade band med många afrikanska länder. Det utgör en god grund för ett förstärkt och breddat framtida samarbete. Listan med exempel på tidigare samarbeten mellan Sverige och afrikanska länder kan göras lång. Historiskt betingade relationer med Afrika behöver utvecklas, , ges ökad bredd och kraft om det svenska inflytandet ska stärkas och uthålliga förbindelser byggas. Sverige fortsätter att spela en viktig roll som biståndsgivare. Det samlade biståndet uppgår till 1 procent av Sveriges bruttonationalinkomst, ett mål som ligger fast också framöver. Mellan 2006 och 2012 ökade biståndet från 28 miljarder kronor till närmare 36 miljarder kronor. Det direkta biståndet till Afrika, vid sidan av Sveriges växande stöd för multilaterala organisationer, har ökat från 6,5 miljarder kronor till 8 miljarder kronor under samma period. God demokratisk utveckling, mer makt åt kvinnor och respekt för mänskliga fri- och rättigheter är den väg afrikanska länder måste välja. Detta stödjer den svenska regeringen genom vår biståndspolitik. Och även om vissa framgångar går att skönja i kampen mot diktatur, korruption och ofrihet är det en lång resa kvar innan kontinentens samtliga diktaturer bytts ut mot stabila demokratier. Sverige är en trovärdig partner i många afrikanska länder, som står upp för principer, värderingar och intressen, men som också utgör ett exempel. Det ger oss möjligheter att ta ett vidare ansvar för att flytta fram positionerna vad gäller EU:s politik gentemot Afrika. Det gagnar oss själva, det främjar strävan mot fred, frihet och försoning i världen och det kan bidra till en demokratisk och hållbar utveckling. Våra relationer med länder i Afrika tar avstamp i ett Afrika som förändras. En central utgångspunkt är att demokrati, investeringar, frihandel och värderingsstyrt bistånd är centrala för utveckling. Ett viktigt syfte med den svenska regeringens politik och med vår resa är att bredda kontaktytorna mellan Sverige och länder i Afrika samt att främja såväl svenska som afrikanska intressen och samarbeten för ömsesidig nytta. Engagemanget inom utrikes- och säkerhetspolitiken, handelspolitiken och biståndspolitiken vävs samman till en allt mer sammanhållen helhet. På så sätt kan vi också i någon utsträckning bidra till att Afrika tar full och aktiv del i det internationella politiska och ekonomiska samarbetet. Sverige och EU behöver gemensamt stärka, förnya och modernisera våra förbindelser och förväntningar på samverkan med ett Afrika i förändring. Den svenska regeringen kommer att fortsätta vara en långsiktig partner till afrikanska länder för tillväxt, demokrati och hållbar utveckling. Vi ser fram emot att fördjupa vår förståelse och få breddade perspektiv genom vårt deltagande i World Economic Forum on Africa. Temat för mötet är ”Delivering on Africa’s Promise”. Det är bara afrikanska aktörer som kan säkerställa att utvecklingen går vidare framåt. Afrika förändras. Det ligger tydligt i Sveriges intresse att fortsätta som samarbetspartner och medspelare. Carl Bildt (M), Utrikesminister Anders Borg (M), Finansminister Gunilla Carlsson (M), Biståndsminister Ewa Björling (M), Handelsminister Birgitta Ohlsson (FP), EU- och demokratiminister


Femte hjul på Volvo ger extra drag

Summary: Ny teknik. Att bromsa för att få snabbare acceleration – snurrigt värre! Volvo testar svänghjul för att lagra bromsenergi. När du trycker på gasen får du 80 extra hästkrafter.

Vi befinner oss på Volvos provbana i Torslanda. Jag sitter i en specialutrustad S60 och trycker gasen i botten. Förbränningsmotorn som driver framhjulen ger allt den har. Men jag får också kraft från bakaxeln där det sitter en 60 kilo tung extra motor och transmission. Infästningen är densamma som på V60 laddhybrid, som har en elmotor som driver bakhjulen. Här är det en annan typ av motor. Den ”tankas” med bromsen och den gör slut på ”bränslet” efter bara en kort stund. Men effekten blir snabbare accelerationer och sänkt bensinförbrukning – upp till 25 procent, förklarar Andreas Hinz på avdelningen för Advanced Engineering på Volvo Cars. Egentligen är det ett enormt slöseri av resurser: varje gång du bromsar bilen försvinner en massa energi i form av värmeförluster. Med ett svänghjul som aktiveras av inbromsningen tar man till vara en betydande del. Svänghjulet, som är av kolfiber, snurrar i en hiskelig fart av upp till 60 000 varv/minut. När du trycker på gasen överförs svänghjulets rotation till bakhjulen genom en specialgjord transmission. – Bromsenergin lagras i svänghjulet och hjälper sedan till att accelerera bilen, säger Andreas Hinz. Tekniken är ingalunda ny, men Volvos tekniker har fört den närmare kommersiell tillämpning. Genom att ersätta stål med kolfiber kan vikten på svänghjulet sänkas och rotationshastigheten öka. Svänghjulet väger endast sex kilo och är 20 centimeter i diameter. Det roterar i ett vakuum för att minimera friktionsförluster. Mathias Jörgensson, teknisk utvecklingschef för drivlinor på Volvo Cars, är med under körningen. Han råder mig att köra ”aggressivt”, det vill säga att gasa och bromsa som om jag försökte följa den ryckiga trafikrytmen i en storstad. Då kommer svänghjulet bäst till sin rätt. Den som kör mest långturer på landsväg har ingen glädje av tekniken. Det hörs ett vinande ljud när jag bromsar och sätter svänghjulet i aktion. Ett liknande ljud hörs när jag accelererar, men det dämpas när förbränningsmotorn kommer upp i varv. Volvos tekniker säger att det vinande ljudet kommer att isoleras bort när det blir aktuellt för serieproduktion. Inga beslut är fattade, men ska man tolka vad teknikerna säger mellan raderna verkar det vara mer en fråga om när – än om det kan ske. I testbilen sitter en femcylindrig bensinturbo på 254 hästkrafter. Med svänghjulet i full snurr får man ytterligare 80 hästkrafter. Utan svänghjul klarar bilen 0–100 km/timmen på 6,8 sekunder. Med svänghjul kapas tiden till 5,5 sekunder. Utsläppen av koldioxid sänks med omkring 10 procent till 183 gram/km. Jämför man Volvos fyrcylindriga turbo med bensinvärstingen T6 blir utfallet högre. – Resultaten visar att tekniken i kombination med en fyrcylindrig turbomotor kan minska bränsleförbrukningen med upp till 25 procent jämfört med en sexcylindrig turbo med jämförbara prestanda, säger Derek Crabb på Volvos enhet Powertrain.


”Hög tid att vi lobbyister och våra kunder blir offentliga”

Summary: Lobbyismen behövs. Politiker vill inte gärna erkänna att man påverkas av lobbyister, men visst kan vi förändra samhällets lagar. Därför anser jag att lobbyister borde registrera vilka uppdragsgivare man har, men även att uppdragsgivarna registrerar vilka lobbyister man använder, skriver lobbyisten Johan Rönn.

Aftonbladets granskning av före detta politiker som arbetar som lobbyister har väckt stor uppmärksamhet. Uppenbarligen har lobbyverksamhet varit tämligen okänd för en bred allmänhet, eller i alla fall för Aftonbladets reportrar. Lobbying är nu i själva verket inte vare sig nytt eller märkvärdigt. Lobbying handlar helt enkelt om att lyfta fram särintressen och att påverka samhället – inklusive regelverk och lagstiftning – i en viss riktning. Det finns ingenting som skiljer lobbying från politiskt arbete, eller fackligt arbete, eller det arbete som arbetsgivarorganisationer bedriver. Det som upprör folk – i alla fall de människor som kommit till tals genom Aftonbladet – är upplevelsen att lagar går att köpa. Man ser framför sig hur någon ond kraft med mycket pengar kan ta en genväg förbi hela den politiska processen och köpa sig en lag som passar det ändamål man har, utan att behöva ta politisk strid för sin sak. Det är inte så det fungerar. Lobbying handlar om att inom det politiska systemet hitta drivkrafter och stöd för sin sak. En påse pengar – oavsett hur stor den är – räcker inte för att ändra lagstiftning. Jag arbetar själv som lobbyist för flera privata företag och för en bred folkrörelse. Vilka uppdragsgivarna är? Det vill mina kunder inte att jag talar om. Och detta borde vi göra något åt, vi i branschen likväl som de kunder som anlitar oss. Sverige är utomordentligt naivt i sin syn på lobbyister. Politiker vill inte gärna erkänna att man påverkas av lobbyister, en hållning som i sig marginaliserar lobbyisternas makt. För självklart har lobbyister verktyg och förmåga att förändra samhällets lagar och regelverk. Därför anser jag att vi borde ha en offentlighetsplikt, där inte bara lobbyister måste registrera vilka uppdragsgivare man har, utan också att uppdragsgivarna registrerar vilka lobbyister man använder. En sådan öppenhet skulle inte förändra ett dugg i sak – lobbyister skulle arbeta på samma sätt och nå samma resultat. Men det skulle vara enkelt för en vanlig politiker, förtroendevald eller väljare att se vilket särintresse som en given lobbyist bevakar. För lobbyism behövs. Lobbyism är en kamp mellan att bevara och att förändra. Etablerade storföretag använder lobbyister för att bevara lagstiftning, för att cementera strukturer som gör det svårt för deras konkurrenter att ta sig in på deras marknad. Aftonbladets ägare Schibstedt har med stor sannolikhet lobbyister i arbete för att försöka behålla systertidningen Svenska Dagbladets presstöd – utan det skulle sannolikt Svenska Dagbladet tvingas till nedläggning. Som motpol till de stora företagens repressiva lobbying finns de progressiva lobbyisterna, de som för kunders räkning ifrågasätter befintliga strukturer. Jag har exempelvis en kund som – med rätta – ifrågasätter varför ett visst sorts handikapphjälpmedel nekas subventionering för de människor som behöver det – med motiveringen att det ”är nytt”. För så är regelverket utformat. Det som ”är nytt” ryms alltså inte alltid i befintliga regelverk, lagrum och andra strukturer. Det är därför behovet av lobbying är stort hos innovativa tillväxtbolag. Man vill utveckla samhället så att de produkter och lösningar som man utvecklas accepteras. USA är ett land med en föredömlig transparens i fråga om lobbying. Där måste lobbyister registrera sig och det är ganska enkelt att se vilka drivkrafter som ligger bakom exempelvis en lagändring. Börsnoterade bolag i USA redovisar också hur mycket pengar man lägger på lobbying. Jag skulle gärna se en svensk lobbyinglagstiftning i samma stil och jag vet att många av mina konkurrenter i branschen håller med. Problemet är dock att svenska politiker i just denna fråga är väldigt ovilliga att agera. Sverige skiljer sig ju även i ett annat avseende kraftigt från USA, i det att våra politiska partier inte behöver redovisa vem man får pengar av. Så länge svenska politiker marginaliserar lobbyisternas arbete och vägrar transparens i fråga om varifrån deras partistöd kommer – så kommer vi inte att få någon lag om registrering av lobbyister. Det är synd. Men det är inte lobbyisternas fel. Johan Rönn, vd för pr-byrån Angselius Rönn


Att få ihop barn och arbetsliv både kaotiskt och berikande

Summary: Att få ihop livspusslet kan vara stressande. Men många upplever också att kombinationen arbete och familjeliv är berikande och ökar välbefinnandet, enligt forskaren Ida Öun.

Maj och juni brukar vara stressiga för många småbarnsföräldrar. Nu väntar skolavslutningar, skolutflykter, föräldraträffar, semesterplaneringen och kanske en sista slutspurt på jobbet. Många klagar över att de inte får livspusslet att gå ihop. Men en vardagstillvaro där familjeliv och jobb ska kombineras behöver inte vara något negativt – snarare kan det vara berikande. Det menar forskaren Ida Öun vid Umeå universitet som i en doktorsavhandling vill nyansera den ”eländesbild” som målas upp. Hennes forskning vänder upp och ned på den beskrivning som brukar förmedlas i bland annat medierna om livspusslets förbannelse. I sin avhandling valde Ida Öun att studera bland annat hur människor upplever kombinationen arbete och familjeliv. – Det finns ganska mycket forskning om svårigheterna och stressen som föräldrar kan uppleva när de ska få vardagen att gå ihop. Och det återspeglas även i den allmänna debatten. En del ser till och med konflikten mellan jobbet och familjelivet som jämställdhetens baksida och som en följd av kvinnornas inträde på arbetsmarknaden, säger Ida Öun. I sin doktorsavhandling ger hon en annan bild. Visserligen upplever många det som stressande och konfliktfyllt att kombinera förvärvsarbete och familjeliv, men samtidigt tycker många också att livspusslet ger en högre livstillfredsställelse och ett högre välbefinnande. Hur hänger det ihop? – En förklaring kan vara att stöd till familjer där båda föräldrarna jobbar, som till exempel rätten till offentlig barnomsorg på heltid och en generös föräldraförsäkring, bidrar till en ökad integrering för kvinnor på arbetsmarknaden vilket ger dem ökad självständighet, svarar Ida Öun. Vilka är livspusslets vanligaste konflikter? – Det handlar inte om konflikter i betydelsen bråk utan mer om stress över att få familjeliv och jobb att fungera tillsammans. Tänker man på arbetet när man är med familjen? Är dagarna så långa att man inte hinner med familjen? Och så vidare. – Höga krav på jobbet med långa dagar och krävande arbetsuppgifter kan upplevas som stressande, likaså att ha småbarn. Men samtidigt ger pusslandet också en berikning, ett välbefinnande. Vi kan säga att för många existerar kaos och välbefinnande sida vid sida. I sin avhandling undersökte Ida Öun mäns och kvinnors attityder till arbete och familjeliv i olika välfärdsstater. Hon påpekar att möjligheterna att kombinera arbete och familj är större i exempelvis Sverige, vilket innebär att kraven i vardagen blir högre och att fler stressmoment och konflikter kan uppstå. Men samtidigt upplever småbarnsmödrar i Norden – den grupp som rent teoretiskt borde uppleva störst konflikt mellan arbete och familj – mer ofta att livspusslet är både berikande och konfliktfyllt i jämförelse med andra västländer. En förklaring till detta är enligt Ida Öun att olika länder har valt helt olika familjepolitik. En del stöttar en tvåförsörjarmodell där båda föräldrarna ska ha möjlighet att arbeta – detta sker genom en utbyggd barnomsorg, rätt till föräldrapeng och ersättning vid vård av sjuka barn. – Andra länder är mer marknadsorienterade och där måste familjerna ordna eventuell barnomsorg på egen hand genom att köpa den på en marknad eller ta hjälp av till exempel släktingar. Några länder har en traditionell familjepolitik där mannen arbetar och kvinnan är hemma med barnen. De olika systemen har en avgörande betydelse för synen på möjligheten att förena arbete och familj, samt på förväntningarna på hur livspusslet ska gå ihop. Ida Öuns forskning visar att kvinnor som lever i länder som på olika sätt uppmuntrar båda föräldrarna i en familj att arbeta upplever en större självständighet och att de kan påverka sina egna liv. – Det är kanske den viktigaste förklaringen till att så många i till exempel Sverige upplever kombinationen arbete och familjeliv som berikande, och inte bara stressig. Ida Öun undersökte även hur rättvist män och kvinnor upplever att hushållsarbetet fördelas. I länder där jämställdhet prioriteras av politikerna är människor mer intoleranta mot en ojämlik fördelning av sysslorna i hemmen, de accepterar i mindre utsträckning att kvinnor får ta störst ansvar. – Mäns medvetenhet om en ojämn fördelning av hushållsarbetet verkar påverkas mer av politiken än kvinnornas. Kanske kan man spekulera om att det kan bero på att kvinnor som grupp är de som utför den största delen av hushållsarbetet och därför i större utsträckning redan är medvetna om ojämlikheter oberoende av politisk påverkan, säger Ida Öun. Ida Öun är forskare vid Umeå universitet. Hennes doktorsavhandling studerar hur mäns och kvinnors upplevelser och åsikter ser ut i olika politiska system. Framför allt handlar det om kvinnors och mäns upplevelser av konflikten mellan arbete och familj och attityder till könsspecifik arbetsfördelning. Studierna bygger på stora jämförande undersökningar som International Social Survey Program och European Social Survey. Där har människor i olika länder tillfrågats om sina åsikter i olika samhällsfrågor. Ida Öuns avhandling har titeln ”Conflict and concord in work and family: Family policies and individuals’ subjective experiences”. På svenska: ”Konflikt och konsensus i arbete och familj: Familjepolitiken och individers subjektiva erfarenheter”.


”Barn som föds i Sverige ska bli svenska medborgare”

Summary: Ny utredning i dag. Barn som föds i Sverige bör automatiskt bli svenska medborgare, under vissa förutsättningar. I dag är det föräldrarnas medborgarskap som avgör och ett barn blir inte svensk medborgare bara för att det föds i Sverige, skriver Gunnar Strömmer, särskild utredare i Medborgarskapsutredningen.

I dag överlämnar Medborgarskapsutredningen sitt betänkande ”Det svenska medborgarskapet” till regeringen. Utredningen har haft i uppdrag att se över en rad olika medborgarskapsfrågor. Dess överväganden och förslag kan delas in i fyra övergripande områden: det svenska medborgarskapets betydelse medborgarskapsceremonier för nya svenska medborgare ökade möjligheter till svenskt medborgarskap för barn och unga möjlighet till svenskt medborgarskap efter kortare tid för den som behärskar det svenska språket (språkbonus). Därutöver har utredningen behandlat en rad andra frågor. Medborgarskapets betydelse. Reglerna om hur en person blir och upphör att vara svensk medborgare finns i 2001 års lag om svenskt medborgarskap (medborgarskapslagen). Utredningen föreslår att denna lag ska inledas med en portalparagraf om medborgarskapets betydelse. På så vis blir medborgarskapets innebörd tydligare och mer tillgänglig. Paragrafen bör också vara en utgångspunkt för det budskap som ska förmedlas vid ceremonier som välkomnar nya medborgare. Utredningen föreslår att den i huvudsak ska ha följande innehåll: Det svenska medborgarskapet är det viktigaste rättsliga förhållandet mellan medborgaren och staten. Medborgarskapet innebär friheter, rättigheter och skyldigheter. Det är en grund för folkstyrelsen och står för samhörighet med Sverige. Rättigheter och skyldigheter får man i dag till stor del redan genom att bo i Sverige. Men de rättigheter som fortfarande är förbehållna svenska medborgare har stor betydelse. Ett viktigt exempel är att bara svenska medborgare har rösträtt och är valbara till riksdagen. Ett annat exempel är att vissa offentliga anställningar och uppdrag, som domare och polis, förutsätter svenskt medborgarskap. Dessutom har endast svenska medborgare en ovillkorlig rätt att vistas i Sverige. Det är varken aktuellt eller önskvärt att öka skillnaderna i rättsligt hänseende mellan medborgare och andra. Det har heller inte ingått i utredningens uppdrag. Men om staten vill värna medborgarskapets betydelse och attraktivitet bör den heller inte ytterligare minska skillnaden mellan medborgare och andra när det gäller rättigheter och skyldigheter. Det svenska medborgarskapet står för samhörighet med Sverige. Medborgarskapslagen utgår i huvudsak från att den som har tillräcklig samhörighet med Sverige bör vara, eller åtminstone ha möjlighet att bli, svensk medborgare. Samhörighet handlar här om objektivt konstaterbara faktorer, som att en person ska ha bott i Sverige en längre tid för att bli medborgare och att ett barn i regel automatiskt får svenskt medborgarskap om en förälder till barnet är svensk medborgare. Flera av utredningens förslag innebär att tanken om samhörighet får ett ännu tydligare genomslag i medborgarskapslagen. Medborgarskapsceremonier. I dag anordnar ungefär hälften av landets kommuner ceremonier för att välkomna nya svenska medborgare, ofta på nationaldagen. Det är naturligt att bygga vidare på det. Utredningen föreslår att alla kommuner årligen ska anordna sådana medborgarskapsceremonier. Nya svenska medborgare som bor i kommunen och som förvärvat medborgarskapet efter födelsen, ska bjudas in. Ceremonierna bör förmedla det budskap om medborgarskapets betydelse som framgår av den föreslagna portalparagrafen i medborgarskapslagen. Utredningen föreslår också att länsstyrelserna får i uppdrag att ta fram informationsmaterial om ceremonierna och följa upp genomförandet av dessa. Vidare föreslås att länsstyrelserna och Migrationsverket får i uppdrag att utforma ett gemensamt högtidligt bevis för det svenska medborgarskapet som alla som blir medborgare efter födelsen ska få. Medborgarskap för barn. I dag är det föräldrarnas medborgarskap som avgör om ett barn blir svensk medborgare vid födelsen. Ett barn blir inte svensk medborgare bara för att barnet föds i Sverige. Men om man utgår från tanken om samhörighet är det önskvärt att alla barn som föds i Sverige, och som kan förväntas växa upp i landet, också blir medborgare här. Utredningen föreslår därför att barn som föds i Sverige under vissa förutsättningar ska förvärva svenskt medborgarskap automatiskt vid födelsen, även om deras föräldrar inte är svenska medborgare. Detta ska gälla om en förälder till barnet dels är folkbokförd här i landet sedan fem år, dels har permanent uppehållstillstånd. Föräldrar kan ansöka om befrielse från svenskt medborgarskap för barnet, om de vill att barnet ska växa upp med ett annat medborgarskap. Språkbonus. Det svenska medborgarskapet och det svenska språket har det gemensamt att båda förenar människor i Sverige oavsett bakgrund. Kunskaper i svenska har stor betydelse för integrationen och möjligheterna för en person att i praktiken använda sig av de rättigheter som medborgarskapet medför, till exempel rösträtten i riksdagsval. Sådana kunskaper talar också för att en person har samhörighet med Sverige. I dag krävs som huvudregel fem års hemvist i Sverige för medborgarskap. För statslösa och flyktingar gäller fyra år och för nordiska medborgare två år. Dessa hemvisttider är i sig ändamålsenliga och bör behållas. Däremot föreslår utredningen att en person som har en viss nivå av kunskaper i det svenska språket ska kunna bli svensk medborgare ett år tidigare än i dag. En sådan språkbonus kan uppmuntra den som vill bli medborgare att lära sig svenska så snabbt som möjligt. Förslaget omfattar inte nordiska medborgare som redan kan förvärva svenskt medborgarskap efter kort tid. Kunskaperna i svenska ska kunna visas på olika sätt, till exempel genom godkänt betyg i högsta nivån inom utbildning i svenska för invandrare, sfi. Detta är några av de förslag som Medborgarskapsutredningen lägger fram i dag. Medborgarskapet förenar människor. Det är blint för människors bakgrund. Det rymmer därför möjligheter att bidra till sammanhållningen i ett samhälle som präglas av mångfald. Gunnar Strömmer, jurist och särskild utredare.


”Sätt familjen i centrum för alla politiska beslut”

Summary: Förslag från KD. Om Sverige ska få en hållbar utveckling måste vi erkänna familjens betydelse för samhällsutvecklingen. Och det handlar inte bara om familjepolitiken. Vi anser att alla politiska beslut ska analyseras utifrån vilka konsekvenser de får för familjer och nära relationer, skriver ledande kristdemokrater.

Det är dags att politiker slutar se familjen som enbart en mysig fritidssysselsättning. Den är mycket mer central för samhällsutvecklingen än så. Familjen är den gemenskap som i stor utsträckning formar den framtida generationen. Den är viktig för barn och föräldrar här och nu, men också helt central i ett längre och vidare perspektiv. Ska samhället utvecklas framgångsrikt måste politiken utgå från familjernas villkor och vardag. Alla familjers, oavsett hur de ser ut. Vi människor kan inte långsiktigt fungera väl i våra olika roller i livet om vi inte har balans i tillvaron. Det gäller såväl i det lilla som i det stora. En stressig eller otrygg miljö hemma påverkar barnens inlärning i skolan, men också de vuxnas produktivitet på arbetsplatsen. Sverige har stått sig väl i tider av ekonomisk oro. Trots finans- och skuldkris har vi kunnat genomföra reformer för jobb och välfärd med en ekonomi i balans. Men Sverige står inför fler utmaningar. Vi ser att skolresultaten dalar och många unga har svårt att få jobb. Vi har för få växande företag och nya innovationer. Detta är samhällsutmaningar som engagerar politiska partier från vänster till höger, även om de politiska slutsatserna skiljer. Vi kristdemokrater har också tillsatt arbetsgrupper på såväl skol- som arbetsmarknadsområdet. De ska presentera program för att vända utvecklingen. Samtidigt inser vi att om Sverige ska få en hållbar positiv utveckling, måste vi erkänna familjens betydelse för samhällsutvecklingen. På en framtida världsmarknad ska inte Sverige konkurrera med pris, utan med kunskap, kompetens och kvalitet. De mänskliga resurserna blir en alltmer avgörande faktor för ett lands konkurrenskraft och ekonomiska utveckling. Och människor som har balans i tillvaron och mår bra lär sig mer och presterar bättre. Hemmiljö och familjeliv påverkar vår hälsa och livskvalitet. Enligt en aktuell metastudie är brist på nära relationer och social isolering lika skadligt för hälsan som rökning och alkoholmissbruk (Holt-Lunstad med flera, ”Social relationships and mortality risk”). Familjernas situation och förutsättningar får också långsiktiga effekter eftersom det är där nästa generations medborgare formas. Det handlar inte bara om familjepolitiken. Familjernas förutsättningar påverkas av beslut inom en rad olika politikområden – skattepolitik, socialförsäkringarnas utformning, skolpolitik, arbetsmarknadspolitik, integrations- och migrationspolitik, bostadspolitik – listan kan göras lång. Vi anser därför att alla politiska beslut ska analyseras utifrån vilka konsekvenser de får för familjer och nära relationer. Det kan handla om att identifiera ett förslags inverkan på familjernas ekonomiska situation, hur balansen mellan arbete och fritid upprätthålls och hur det påverkar förutsättningarna att värna och vårda positiva familjerelationer. Vi vill helt enkelt familjesäkra politiken. Liknande konsekvensanalyser görs i dag när det gäller exempelvis miljöaspekter. Flera andra länder har utformat modeller för familjekonsekvensanalyser. Australien och Nya Zeeland är två exempel. Detta är ett av flera förslag som vi kommer att presentera i den proposition om barn och unga som partistyrelsen kommer att lägga fram vid Kristdemokraternas riksting i höst. Många partier lägger förslag – ofta med vällovliga syften – som aldrig analyseras ur ett familjeperspektiv, men om det gjordes skulle de framstå som direkt familjefientliga. Miljöpartiet vill exempelvis ge ensamstående ett skatteavdrag, något som riskerar hämma familjebildning. Vänsterpartiet vill omedelbart kvotera föräldraförsäkringen och Socialdemokraterna göra det stegvis. Dessa förslag tar inte hänsyn till familjernas egna önskemål, villkor och förutsättningar, vare sig tidsmässigt eller ekonomiskt. Sverige är ett av världens mest individualistiska länder, enligt World Value Survey. Det finns knappast någon som förnekar människors behov av frihet och självbejakande. Lika lite kan man bortse från att varje person föds in i ett sammanhang med nära relationer och att vi har ett djupt behov av andra människor. I olika faser av vårt liv är vi dessutom så svaga att vi är helt beroende av andra. Men detta faktum bortse snabbt den ifrån som för stunden är stark och bara ser efter sin egen lycka. Den politik som inte ser avigsidorna och riskerna med individualismen blir enögd. Bräckligare och mindre stabila gemenskaper kan skada tilltron, tryggheten och sammanhållningen i samhället. Inte minst drabbar detta barnen som för att utvecklas positivt är beroende av trygga och stabila relationer med sina föräldrar. Välfungerande familjer ger våra barn bättre chanser i livet. Statsvetaren Robert Putnam anser att barns framtidsutsikter till stor del beror på vad deras föräldrar svarar på följande fråga: ”Hur mycket tid tillbringar du tillsammans med dina barn?” Men nära relationer är inte bara viktigt för barn utan påverkar välbefinnande, hälsa och livslängd även för vuxna. Politiken i stort, men inte minst familjepolitiken, bör därför utformas med hänsyn tagen till människors behov av att leva i nära gemenskap med andra. Om målet är människors välbefinnande är det alltför kortsiktigt att enbart fokusera på ekonomisk tillväxt, minskad arbetslöshet, bättre miljö eller något annat. Hur viktiga dessa målsättningar än är – och de är mycket viktiga – bör politiken utgå från en helhetssyn på människan och alltid ta hänsyn till behovet av familj och nära relationer. Göran Hägglund, socialminister och partiordförande för Kristdemokraterna Maria Larsson, barn- och äldreminister och 1:e vice partiordförande David Lega, kommunalråd i Göteborg och 2:e vice partiordförande


”Fem år i barackskola är en evighet för våra barn”

Summary: Dålig planering. Väntan på en ny skola i Årstadal kommer att ta minst fem år och under tiden tvingas barnen gå i baracker. Det kallas tillfällig lösning, men för en sexåring som ska börja skolan kan fem år vara en evighet. Vi kräver en snabbare lösning, skriver företrädare för nätverket Skolplanerna i Årstadal.

I onsdagens DN läser vi än en gång om bristen på skolplatser i Stockholm. Varför, undrar vi återigen för oss själva, har politikerna i staden inte kunnat lägga ihop födelsetal med nybyggnation, lägenhetsstorlekar och historik från till exempel Hammarby sjöstad och kommit fram till det som många föräldrar sett och oroat sig för under flera år? Att det behövs mycket fler skolplatser. Svaret på den frågan har vi hitintills inte fått. Mitt i Lotta Edholms ”stora bekymmer” Årstadal sitter föräldrar med barn från fem år ända ner till nyfödda och oroar sig för hur deras barns skolgång ska bli. Området, som när det är klart ska innehålla 5 000 lägenheter, har en skola med plats för endast 300 skolbarn. Redan till hösten ska 100 nya skolbarn få plats. Det finns så klart inte plats för dem i den existerande skolan här. I januari kom beskedet att höstens förskoleklasser i Årstadal därför skulle bussas till Brännkyrka gymnasium. En skola inklämd mellan Essingeleden och E4:an. En skola med dokumenterade akuta bullerproblem och en luft som har värden vilka överstiger de tillåtna för små barn. Då förslaget drogs tillbaka efter protester placerar man nu i stället baracker för höstens förskolebarn på den lilla skolgård som finns. Någon tillfällig lösning för alla barn i området födda från och med 2008 finns inte än. Väntan på en ny skola i Årstadal kommer att ta minst fem år och bli klar tidigast 2018. Vad som händer på vägen vet vi inte. Förseningar kan uppstå, vilket vi har sett på andra håll. Under dessa år ska barnen i Årstadal gå i tillfälliga baracker. Hur långt är fem år då? Hm, ja för en tolvåring är det halva dess skolgång. För en sexåring som ska börja skolan – nästan hela livet. Ur barnens perspektiv så blir inte de tillfälliga barackerna så ”tillfälliga” längre. Lotta Edholm anser att ”om paviljongerna (barackerna) är bra, så är det inga problem”. Men Lotta, det är inte ”paviljongerna” som är problemet. Problemet är plats som tas av existerande skolgårdar, problemet är brist på mark som gör att det blir minsta storleken på den ”paviljong” som väljs. Problemet är att man då endast får plats med klassrum. Problemet är brist på matsalar, gymnastiksalar, skolbibliotek, musiksalar, slöjdsalar. Problemet är vart man går undan med barn som behöver lugn och ro. Problemet är hur den pedagogiska kvaliteten upprätthålls. Problemet är hur man under sådana omständigheter rekryterar och behåller personal. Problemet är avsaknaden av långsiktighet. Problemet är hur barnen har det. Någon har sagt att skolan har blivit ett logistiskt problem. Och att det bara sköts som ett logistiskt problem. Men det är elever – barn, som drabbas. Inom föräldranätverket Ändra skolplanerna i Årstadal har många frågor kommit upp under vårt arbete för en bra skolgång för våra barn. Orsakerna till att man negligerat att planera för en skola i Årstadal kan vi bara spekulera i. Varför politikerna inte tog lärdom av Hammarby sjöstad vet vi inte. Varför de tolkade USK:s elevprognoser så fel är ett mysterium. Varför man inte har kommit längre med bygget av en permanent skola i området är obegripligt för oss, då alla tecken för länge sedan pekade på att det behövdes. Men den mest uppenbara frågan för alla är: Hur kan detta hända? Vårt område är som sagt det ”stora bekymret” i Stockholm. Men inte det enda. I område efter område ökar elevkullarna och beslutsfattarna har med situationen framför ögonen varit passiva alltför länge. Lotta Edholm konstaterar i DN:s artikel att ”det vore bättre om vi planerat fler skolor från början”. Nej, ni gjorde det inte då och ni har inte gjort det under många, många år. I Årstadal kräver vi nu en snabbare lösning än fem år för en permanent skola. Tillfälliga baracker är inte ett alternativ under så lång tid. Och för skolbristen i Stockholm hoppas vi nu att man satsar rejält. Inte på tillfälliga lösningar, utan på permanenta lösningar där elevernas bästa sätts i centrum. Snarast. För nätverket Skolplanerna i Årstadal: Anna-Karin Gray, Daniella Moshél, Lina Fungdal, Linda Lindblom, Johan Tiliander, Malin Johansson, Linda Sköld och Andrea Irving.


”Lågtrafiktaxa kan sänka SL-kortet med hundralappar”

Summary: Ny rapport i dag. Ojämn belastning över dygnet driver upp kostnaden för kollektivtrafiken och är besvärligt för resenärerna. Lösningen kan vara att införa en lågtrafiktaxa. Ett månadskort för den som bara åker under lågtrafik skulle inte behöva kosta mer än 300 kronor, skriver Stefan Fölster och Lars Wiigh.

Bussar och tåg som trafikerar i Stockholms kollektivtrafik skulle kunna transportera betydligt fler resenärer till lägre kostnad, dessutom till lägre pris för många med låg inkomst. Knorren är att sänka priser under tider med liten trafik. På andra håll i världen prövas detta med framgång. Stockholm växer snabbare än de flesta städer i Europa. Samtidigt har Sverige underinvesterat i samhällsekonomiskt lönsam trafik, särskilt runt storstäderna. Under överskådlig tid kommer därför både kollektivtrafik och vägtrafik att lida av överbelastning, trafikstörningar, trängsel, väntetider och en ökande oförutsägbarhet under rusningstrafik. Särskilt illa blir det när Slussen och andra knutpunkter byggs om. En ny lågtrafiktaxa kan vara ett viktigt hjälpmedel, enligt en rapport som vi publicerar i dag. Under en stor del av dygnet rullar bussar, pendeltåg och tunnelbanor nästan tomma, för att sedan fyllas till bristningsgränsen under några få timmars rusningstrafik. Denna ojämna belastning driver upp kostnaden för kollektivtrafiken, gör det svårare att hålla tidtabeller, och är besvärliga för resenärer. På några håll i världen har lågtrafiktaxa börjat tillämpas, till exempel i form av Londons så kallade ”Oyster”-kort. Befintliga utvärderingar och beräkningar tyder på oväntat positiva effekter för resenärer i allmänhet, men i synnerhet för många med lägre inkomster. Ett enkelt sätt att föreställa sig lågtrafiktaxa kan vara att den som laddar ett månadskort skulle betala mindre jämfört med i dag, till exempel 300 kronor i stället för runt 800 kronor. Den som bara åker under lågtrafiktid betalar inget mer. Men varje resa under rusningstid kan kosta 20 kronor extra (och maximalt 40 kronor per dygn). Den som alltid åker under rusningstid betalar då ungefär 1.100 kronor under en månad. Kostnader för de rörliga avgifterna kan betalas i förväg eller debiteras i efterhand så som sker med trängselavgiften på bilar i dag. Även priset för enskilda resor under lågtrafik sänks, men höjs för resor under rusningstid. I dag har en rusningstidsresenär som åker varje dag en ganska låg kostnad per resa jämfört med till exempel en deltidsarbetande som bara åker tre dagar i veckan. Ändå har de som alltid åker under rusningstid i snitt betydligt högre inkomster än till exempel pensionärer, arbetslösa eller deltidsarbetande som oftare åker under lågtrafiktid. Lågtrafiktaxan ger dessa en lägre kostnad. Lågtrafiktaxa liknar trängselskatten som belastar de med högre inkomster betydligt mer än de med låga, samtidigt som biltrafik under rusningstid har minskat med ungefär 20 procent. Särskilt relevant är att de flesta som dragit ner på sitt bilresande under rusningstid inte uppfattat det som någon större uppoffring utan har flyttat sitt resande till andra tider, cyklat någon gång, avstått från resan, eller mer sällan, åkt kollektivt. Vår slutsats är att en lågtrafiktaxa bidrar till att utjämna resorna över dygnet därför att många i dag har lätt för att anpassa sina restider. I framtiden kan det bli lätt för ännu fler. Det handlar inte bara om att fler i dag kan arbeta från hemmet de dagar det passar. Ännu mer omvälvande är att fler och fler verksamheter inte förväntar sig att de anställda ska vara på sin fysiska arbetsplats bestämda tider varje dag. Centralt placerade arbetsplatser är dyra och arbetsgivare är i dag ofta positiva till att anställda varierar var de arbetar. Företagsledningarna har också lärt sig att i högre grad fokusera på vad de anställda presterar och mindre grad på var och när de arbetar. En kombination av trängselskatt för bilar och lågpristaxa får då i ökande utsträckning avsedd effekt, och kan påskynda utvecklingen mot mer flexibla, kostnadseffektiva och gröna svenska verksamheter. Slutligen skulle lågtrafiktaxa också driva på utvecklingen av elektroniska resekort som gör det enkelt att resa över regiongränser eller att göra tilläggsbetalningar för ej subventionerade resor, till exempel från SJ eller privata bussbolag eller andra tjänster. Stefan Fölster Chef för Reforminstitutet och adj. professor i nationalekonomi vid KTH Lars Wiigh affärsområdeschef på IBM