Klent med nya elbilar i år

Summary: Det blir tunnsått med nya elbilar i år – bara två personbilar och tre transportbilar. Det kommer desto fler laddhybrider. Volvo visar sin tredje modell i Shanghai.

Elbilar har länge varit i fokus i debatten, men det har inte hjälpt försäljningen. Under första kvartalet i år registrerades 499 elbilar. Som jämförelse nådde Volvo Cars under samma tid 6 504 konventionella bilar – av en enda modell, kombin V70. Branschföreningen Bil Sweden har åter skruvat upp prognosen för 2015. Nu tror man på 310 000 nya bilar, en mycket hög nivå historiskt sett. Men det är vanliga bilar som lyfter marknaden, särskilt dieseldrivna suvar. Elbilar är fortsatt trögsålda, även om ökningarna vissa månader är höga i procent. Supermiljöbilspremien på 40 000 kronor per bil verkar inte ha hjälpt. Återkommande kritik är för höga priser och för kort räckvidd. Och något lyft i år är knappast att räkna med. Det förutsätter flera modeller att välja bland – och lägre priser. Nyheterna blir få visar en koll DN Motor gjort bland 23 importörer. Endast en ny elbil väntas – modellen Soul från sydkoreanska Kia. Vidare kommer amerikanska Tesla med en fyrhjulsdriven version av befintliga modellen S som kallas 70D. Övriga nyheter är tre mindre transportbilar. Bertil Moldén, vd för branschföreningen Bil Sweden, vill inte ens gissa hur efterfrågan på elbilar blir år. – Vem vågar göra en prognos när det politiska läget är det mest osäkra under mina 40 år i branschen, säger han och pekar på ytterligare faktorer som tynger elbilarna: kort räckvidd, alltför få laddplatser och förvirrande standarder för laddning. Flera elbilar har försvunnit från marknaden efter svag eller närmast obefintlig försäljning. Volvo tog fram en eldriven testserie av modellen C30, men gav upp. Ledningen satsar istället helt på laddhybrider. I Shanghai i Kina premiärvisas nu den tredje modellen i programmet, Kinabyggda Volvo S60L T6 Twin Engine. – Vi har faktiskt det bredaste utbudet av alla biltillverkare. Men vi tänker inte slå oss till ro för det. Vi kommer att lansera två nya Twin Engine-modeller om året de kommande åren, säger Volvo Cars utvecklingschef Peter Mertens. Bertil Moldén körde själv en eldriven Volvo C30 som tjänstebil – med mycket blandade erfarenheter. Körjournalen är fylld av noteringar om bärgningar och misslyckade laddningar där säkringarna gått, ibland med smått komiska effekter som när en restaurang i Vaxholm mörklades. Det han mest förknippar med bilen är oro över att elen ska ta slut under färd – ett känt fenomen som kallas räckviddsångest. – Jag kan skriva två böcker om det och hustrun Cecilia ytterligare en, säger han. Den svaga försäljningen globalt sett har fått även Toyota att ge upp batteridrivna elbilar. Toyota satsar istället på hybrider, laddhybrider och eldrift med bränsleceller och vätgas. För de flesta konkurrenter är det laddhybrider som gäller. Mercedes planerar tio laddhybrider fram till 2017, varav en nyligen lanserats – C-Klass 350. Märke Elbil Laddhybrid Audi Nej Ja,R8 -etron och Q7 e-tron BMW Nej Ja, X5 Citroën Nej Nej Fiat Nej Nej Ford Nej Nej Honda Nej Nej Hyundai Nej Nej Kia Ja, Soul Nej Lexus Nej Nej Mazda Nej Nej Mercedes Nej Ja, modell ännu ej officiellt Mitsubishi Nej Ja, nya Outlander Opel Nej Nej Peugeot Ja, Partner El Nej Renault Ja, Kangoo ZE Nej Seat Nej Nej Skoda Nej Nej Subaru Nej Nej Suzuki Nej Nej Tesla Ja, Model S 70D Nej Toyota Nej Nej Volkswagen Ja, e-load-up Ja, Golf och Passat Volvo Nej Ja, XC90 och V60


”Skolans datortäthet dåligt mått på IT-mognad”

Summary: Vill man ta reda på hur väl IT-infrastrukturen fungerar för skolor bör man titta på i vilken utsträckning lärarna känner att de begränsas eller utvecklas i sin lärarroll med hjälp av tekniken, skriver Lotta Edholm (FP).

Håkan Danielsson (DN Debatt 17/4) beskriver hur IT-satsningar i skolan kan bli kontraproduktiva om de inte sker på ett genomtänkt sätt. Jag håller med Danielsson om att frågor om datorer i skolan ibland reduceras till en hårdvarufråga, snarare än en fråga om hur tekniken kan hjälpa läraren att utveckla sin undervisning. Diskussionen måste handla om i vilken utsträckning huvudmän, skolor och lärare har en plan för hur IT används i undervisningen. Tekniken måste fungera och anpassas efter verksamhetens behov – och lärarna måste få bestämma över elevernas datoranvändning i skolan. I Stockholm har Folkpartiet slagit fast att skolans behov måste komma i första rummet när staden utvecklar sina IT-system. Skolans behov är så specifika och utgör en så stor del av kommuners digitala infrastruktur att de ofta inte kan ”bakas ihop” med andra verksamheter i gemensamma upphandlingar. Använder eleverna datorerna för att ”slösurfa”, eller för att störa, är det naturligtvis dåligt. Rätt använt kan dock digitala hjälpmedel vara oerhört värdefulla. Valet av hjälpmedel beror förstås på elevens förutsättningar, ämne och hur läraren lägger upp undervisningen. Det är att göra det för lätt för sig att, som en del kommuner gör, mäta skolors IT-mognad genom att mäta datortäthet eller hur ofta eleverna använder datorer på lektionerna. Vill man ta reda på hur väl IT-infrastrukturen fungerar för skolor bör man istället titta på i vilken utsträckning lärarna känner att de begränsas eller utvecklas i sin lärarroll med hjälp av tekniken. I Stockholms stad finns ett särskilt ”verktyg för självskattning” som lärare, arbetslag och skolor kan använda för att ”se” sin IT-mognad och själva kunna formulera sina behov på IT-området. Så skulle man kunna arbeta för skolutveckling på fler områden. Folkpartiet föreslår nu att en särskild arbetsgrupp får i uppdrag att arbeta med frågorna om IT i skolan, där lärares kompetens tas tillvara. En sak står klar. Det är bara när varje skola ges möjlighet att bestämma över hur och när datorerna används i klassrummet som tekniken kan fylla en roll i lärandet. Det kan inte vara upp till elevernas att få använda mobiltelefoner, datorer och surfplattor som de vill. Det kräver tydliga och väl kända ordningsregler som slår fast när och hur man använder mobiler och datorer – och det kräver att lärarna och skolan får upprätthålla reglerna. På flera skolor i Stockholm har man redan i dag ett system där mobiler och elektronik samlas in av läraren för att delas ut när de behövs, eller vid dagens slut. Tidigare har vänsterpartierna motsatt sig denna möjlighet. Det återstår att se i vad mån utbildningsminister Fridolin gör upp med detta arv och ger skolan rätten att bestämma över IT-användningen i klassrummen. Arbetet med skolans digitalisering får inte stanna vid satsningar på fler datorer. Kunskapsuppdraget och undervisningen måste stå i fokus.


Sveriges elva bästa campingplatser

Summary: Elva av Sveriges campingar har fått högsta betyg av branschorganisationen SCR Svensk Camping. Bland dessa finns Kneippbyn, Pite Havsbad, Kronocamping vid Böda Sand och Gustavsviks Resort.

Av de 450 campingar som är anslutna till SCR Svensk Camping har dessa fått högsta betyg på en skala mellan en och fem stjärnor. Klassificeringen bygger på fem olika kriterier: hygien, miljö, service, rekreationsanläggningar och aktiviteter. Hela 90 anläggningar fick fyra stjärnor och Håkan Gusteus, kvalitetschef på SCR Svensk Camping, menar att storleken på campingen ofta avgör betyget. – Den ekonomiska aspekten är avgörande. De etablerade campingarna med stort kundunderlag har de ekonomiska medlen att möta de krav på service som kunderna har, säger Håkan Gusteus. Men efter ett reviderat regelverk tror SCR Svensk Camping att det kan komma förändringar till nästa år. – Det kommer göra oss hårdare i våra bedömningar, och effekten av det kommer att visa sig i nästa års rapport, säger Håkan Gusteus. Campingarna är populära semesterboenden under somrarna i Sverige. Under vissa perioder står de för mer än hälften av alla gästnätter. Rekordet som sattes i fjol ligger på mer än 14,5 miljoner gästnätter och SCR Svensk Camping tror på ett nytt rekord i år. Se alla femstjärniga campingplatser i faktarutan. Femstjärniga campingplatser • Apelviken, Varberg • Byske Havsbad, Skellefteå • Daftö Camping Resort, Strömstad • Gustavsviks Resort, Örebro • Kneippbyn Resort, Gotland • Kronocamping Böda Sand, Öland • Kronocamping, Lidköping • Pite Havsbad, Piteå • Sonjas Camping & Stugor, Löttorp, Öland • Västervik Resort Lysingsbadet • Årjäng Camping & Stugor Sommarvik Källa: SCR Svensk Camping


Hackare kan ta kontroll över flygplan via wifi

Summary: Hundratals passagerarflygplan riskerar att hackas genom sina interna wifi-nätverk. I värsta fall kan en gärningsman ta kontroll över farkosten. ”Det kommer ta lång tid att göra den här tekniken säker”, säger piloten John Barton.

Den amerikanska federala myndigheten Government Accountability Office (GAO) har lagt fram en ny rapport som visar att flygplanens interna wifi-nätverk gör dem sårbara för hackerattacker, uppger CNN. Hundratals plan av typen Boeing 787 Dreamliner, Airbus A350 och Airbus A380 omfattas av sårbarheten. Det de har gemensamt är att flygplanets datorsystem är sammanlänkat med wifi-systemet som passagerarna använder sig av. Risken är större för moderna flygplan jämfört med de som är minst 20 år eller äldre. Rapporten är baserad på information från IT-säkerhets- och flygexperter. Enligt utredarna skulle en hackare – enbart med hjälp av en bärbar dator – kunna ta sig igenom brandväggen som separerar wifi-nätverket från resten av planets elektronik. Därefter skulle personen kunna ta kontroll över flygplanet eller infektera datorsystemet med ett virus. Gärningsmannen behöver inte ens befinna sig ombord på planet, utan kan vara stationerad på marken. Ett tänkbart sätt som hackaren kan ta sig in på är genom att plantera ett virus på webbsidor. När resenärerna sedan kopplar upp sig via wifi och besöker sajterna kan viruset ta sig in i flygplanets datorsystem. Gärningsmannen skulle även kunna komma åt datorsystemet genom att plugga in sig via en USB-port i passagerarsätet. En av författarna till rapporten, Gerald Dillingham, säger dock att det finns inbyggda mekanismer som gör att piloten skulle kunna återta kontrollen över flygplanet vid en attack. Piloten John Barton är inte förvånad över uppgifterna och menar att det kommer att ta lång tid innan tekniken är säker. – Hackare har tagit sig in i Pentagon, så vid det här laget skulle jag tro att det är ganska lätt att ta sig in i datorsystemet hos ett flygplan, säger han till CNN. Flygplanstillverkaren Boeing uppger att man strävar efter att utforma säkra flygplan. ”Boeingplan har mer än ett navigationssystem tillgängligt för piloten. Inga förändringar i färdplanerna som har lagts in i flygplanens system kan göras utan överseende och godkännande av piloten”, uppger bolaget i ett uttalande. Airbus vill av säkerhetsskäl inte diskutera frågor som rör planens säkerhetstekniska utformning, men menar att man konstant arbetar på att skapa ett så säkert system som möjligt.


”Historien talar inte för lärlingsutbildning”

Summary: Sedan slutet av 1970-talet har fem olika försök med gymnasial lärlingsutbildning introducerats i Sverige. Men ingen av dem har fungerat särskilt väl, skriver Jonas Olofsson i svar till Carl Bennet (14/4).

Carl Bennet skriver entusiastiskt om lärlingsutbildning på DN Debatt (14/4). Huvudargumentet är att den höga ungdomsarbetslösheten i Sverige jämfört med Tyskland förklaras av frånvaron av ett utbrett lärlingsutbildningssystem. Argumentationen känns igen från Jan Björklund, utbildningsminister i den tidigare Alliansregeringen. Det finns emellertid anledning att vara skeptisk till möjligheterna att förbättra etableringsvillkoren för unga genom att i ett slag introducera en utbildningsmodell som helt skiljer sig från traditionerna på yrkesutbildningsområdet i Sverige. Dessutom finns det anledning att vara försiktig när man jämför arbetslöshetstal för unga i olika länder. Just det förhållandet att många unga är lärlingar i Tyskland gör att arbetslöshetstalen är låga. Dessa ungdomar är definitionsmässigt sysselsatta och kan inte räknas som arbetslösa. I Sverige är många av de arbetslösa i praktiken studerande, vilket också Carl Bennet noterar. Landsjämförelser av det här slaget blir missvisande. Sedan slutet av 1970-talet har fem olika försök med gymnasial lärlingsutbildning introducerats i Sverige. Trots alla dessa försök och den tidigare Alliansregeringens ökade ekonomiska stöd till lärlingsutbildning ville utbildningsvolymerna inte växa. I samband med den senaste gymnasiereformen 2011 (Gy11) lanserades ett mål att ungefär 30 000 unga skulle omfattas av lärlingsutbildning. I dag handlar det om ca 7 500. Det finns anledning att fråga sig varför lärlingsutbildningen har haft så stora svårigheter att slå rot i Sverige. Det handlar säkert om flera saker. I Sverige har lärlingsutbildningen ofta presenterats som en lösning för studiesvaga elever, vilket inte är fallet i länder med mer omfattande lärlingsutbildning. Det handlar också om att den svenska arbetsmarknadsmodellen är uppbyggd på ett annorlunda sätt. Frivilliga överenskommelser mellan parterna på arbetsmarknaden och frånvaron av statliga ingrepp har varit kärnan i den svenska modellen. Lärlingsutbildningen i länder som Tyskland bygger på tvingande statlig lagstiftning, både kopplat till ett system med yrkeslegitimationer och till företagens och branschernas medverkan i utbildningen. Något liknande går knappast att introducera i Sverige. Rimligen är det inte heller önskvärt. Det finns också tendenser till att den traditionella lärlingsutbildningen försvagas i länder där utbildningen har varit stark, som Danmark och Tyskland. Det kan förklaras med att kraven på yrkesutbildningen förändras. En yrkesutbildning som motsvarar de krav på omställning och förnyelse som präglar villkoren i arbetslivet måste vara bredare än tidigare och fokusera på generella kompetenser, något som inte alltid kan tillgodoses inom ramen för en lärlingsutbildning. Carl Bennet har helt rätt i att företagens och arbetslivets medverkan är avgörande för att vi ska få en fungerande yrkesutbildning och bättre etableringsvillkor för unga på arbetsmarknaden. Men en sådan medverkan kan inte kommenderas fram inom ramen för en lärlingsutbildningsmodell utan måste grundas i den svenska traditionen av frivillig partssamverkan. Det finns redan i dag erfarenheter av samverkan för yrkesutbildning, till exempel inom ramen för Teknikcollege, som förmodligen har betydligt bättre förutsättningar att vinna framgång än en reglerad lärlingsmodell av tyskt slag.


”Jag klickade på ’starta rutt’ – och hörde mig själv”

Summary: Många hör dagligen Sara Edwardssons röst men få vet vem hon är. Hon har ett yrke som hörs men inte syns.

Sara Edwardsson började jobba som röstaktör för ett tjugotal år sedan. I samband med det kom hon i kontakt med Fia Hammarström som nyligen hade startat ett röstbanksföretag, som i dag är ett av Sveriges mest framgångsrika. Efter att ha spelat in ett röstprov lades hennes röst in på företagets röstbank. – Jag kom in och läste hela alfabetet upp och ner och alla siffror i olika tonlägen. Sedan blev jag telefonsvararrösten på många företag, säger hon. Hennes röst används fortfarande av flera företag och eftersom intresserade företag väljer ut den mest tilltalande rösten i röstbanken, vet Sara Edwardsson själv inte alltid vilka företag som köper hennes röstpaket. – Ibland när jag ringer till företag är det jag själv som svarar. Men arbetet som röstaktör är inte Sara Edwardssons enda jobb där hon använder rösten. Hon har en lång karriär som skådespelare, sångerska och programledare på bland annat "Bolibompa". – Jag tror det är lättare att jobba med rösten om man är musikalisk. Man är van att använda sin röst och höra tonlägen, säger hon. Som röstaktör är det extremt viktigt att ha en god uppfattning om toner och tonlägen, och kunna styra den egna rösten så att det passar tjänsten. Man håller ett tonläge i en telefonsvarare och ett helt annat om man gör röststyrningen i en telefon. – I det här jobbet får man lära sig att vara koncentrerad länge och hålla samma ton, det kan bli väldigt enformigt när man bara läser och läser. Jag har haft kunder som jag har jobbat för i tio års tid och det är viktigt att jag plötsligt inte ändrar min röst. Det gäller också att kunna hitta rätt tonläge. Man måste exempelvis kunna vara entonig i de fall där man ska kunna klippa ihop rösten hur som helst. Som röstaktör kan det bland hända att man får höra sig själv helt oväntat. När Sara Edwardsson upptäckte att hon var gps-rösten i Iphone, hade hon redan varit det i flera år utan att känna till det. –  Jag skulle till en fest och slog in adressen i kartor i min Iphone och sedan klickade på 'starta rutt' – plötsligt hörde jag mig själv. Jag hade ingen aning om det. Jag visste inte heller att jag var röststyrningen i Iphone, den rösten man använder om man vill att telefonen ska läsa upp något. Man kan få min röst att läsa upp allt, när man till exempel väljer att ringa mamma är det min röst som säger ”ringer mamma”. Det kan också hända att bekanta inte känner igen ens röst. Sådana situationer kan bli riktigt pinsamma för både Sara och bekanta. – En gång satt jag i en bil med en person som hade på gps. Han kommenterade rösten och sa att han tyckte att det lät dåligt, utan att ha någon aning om att det var min röst. Då sa jag att det inte var fel på min röst utan på hans högtalare och skrattade gott. Det var riktigt kul och han tyckte att det var lite pinsamt. Känner du igen vilken röst som brukar höras var? Se webb-tv och gissa rösten på DN.se. Sara Edwardsson Ålder: 43 år. Bor i: Stockholm. Yrke: Röstaktör, skådespelare, sångerska och programledare på "Bolibompa". Viktigt att tänka på som röstaktör: "Dricka mycket vatten, ta pauser och resa på sig ibland. Men det är jag jättedålig på. Jag har pratat timmar i  streck utan att pausa. Man bör också sova bra, sömn är viktigt för att rösten ska hålla länge." Namn: Henrik Olsson. Yrke: Arbetar på Sveriges Radio, har tidigare jobbat som programledare i  tv. Jobbar även som röstaktör. – Bara för några veckor sedan fick jag träffa ett gäng synskadade som var väldigt fascinerade att de fick träffa Oskar, för så hette rösten i talsyntesen som köpt min röst. De hade ingen aning om att det var jag. Namn: Sussie Holm. Yrke: Röstaktör för Telia och Reginatågen samt artistmanager för Shirley Clamp och Jill Johnson. – Jag läste in alla travhästars namn till ATG, typ 24 000 namn. När jag satt och rabblade dök ett namn upp som jag läste in som mimiselfandie. Jag märkte att något lät fel, "vänta lite, det är ju Me Myself and I”. Namn: Linda Norgren. Yrke: Röstaktör på SL och Handelsbanken och driver utbildning och terapiverksamhet inom beroende och missbruk. – En gång hörde jag två ungdomar som satt och pratade och sa: ”De som jobbar med det här tjänar ju sjukt mycket pengar”. Då hade jag lust att säga: så är det inte. Namn: Johanna Herman Lundberg. Yrke: Tidigare programpresentatör på SVT och har även jobbat med radio och övrig tv. Nuvarande Fröken ur. Röstaktör på Skatteverket och många andra telefonväxlar. – När jag åkte skidor i fjällen och pratade med en kompis märkte jag att folk tittade upp och frågade om radion var på eller något. Namn: ”Sexankillen”. Vill inte visa sitt ansikte eftersom TV6 har gjort en grej av att ingen vet vem han är. Yrke: Röstaktör på TV6, känd som ”Sexankillen”. Har tidigare jobbat som skådespelare och trailer-röst samt med reklamfilm. – Det roligaste är själva kommunikationen jag har med tittarna.


”Kommunernas nej till regler hotar kvalitet och värdighet”

Summary: Regeringen måste avgöra. Nu överlämnar vi förslaget till skärpta riktlinjer i äldrevården. Kommunerna motsätter sig kraven på nattlig bemanning och tydligare behovsstyrning. Vi anser att det handlar om självklara regler. Nu måste regeringen avgöra frågan, skriver Socialstyrelsen och fem pensionärsorganisationer.

Är det rimligt att staten ställer krav på att kommunerna bemannar äldreboenden utifrån de äldres behov? Kan staten ställa krav på att kommunerna säkerställer bemanning nattetid? Vi tycker att det är både rimligt och nödvändigt, men synsätten går kraftigt isär. Nu överlämnas avgörandet till regeringen. Regeringen har aviserat en tvåårig satsning på mer personal inom äldreomsorgen. För att långsiktigt säkerställa en trygg och säker omsorg på alla äldreboenden krävs även bindande regler om att bemanningen ska anpassas efter de äldres behov. I dag överlämnar Socialstyrelsen ett förslag om sådana föreskrifter till regeringen för avgörande. Regelverket innebär att det ska finnas personal dygnet runt och att socialnämnderna ska fatta beslut där det framgår vilken omsorg var och en behöver, så att bemanningen kan anpassas efter det. Grunderna för de skärpta krav Socialstyrelsen föreslår framgår redan av socialtjänstlagen. Men i december 2010 fann riksdagen bristerna på många demensboenden så allvarliga att den uppmanade regeringen att ge Socialstyrelsen i uppdrag att ta fram riktlinjer för hela landet, trots det kommunala självstyret. I samband med att de första föreskrifterna presenterades 2012 utvidgade riksdagen uppdraget till att omfatta samtliga äldreboenden. Arbetet med regelverket har aktualiserat en flerårig och principiell diskussion om vilken äldreomsorg vi vill ha i Sverige, vilka krav som bör ställas på den och vilka resurser den får ta i anspråk. På ena sidan står exempelvis Demensförbundet som vill se en än hårdare reglering med krav på exakta bemanningstal. På andra sidan står flera kommuner och deras intresseorganisation Sveriges Kommuner och Landsting, SKL, som anser att regelverket går för långt och kostar för mycket. SKL:s tidigare ledning – en ny har precis tillträtt – har upprepade gånger uppvaktat regeringen i syfte att stoppa reglerna. Mycket inom äldreomsorgen fungerar bra och de anställda gör dagligen fantastiska insatser med stort engagemang. Samtidigt påminns vi löpande om utmaningarna. Dagens äldreboenden är hem för samhällets allra äldsta och sköraste. Tröskeln för att komma in har höjts, och de som gör det har allt större vård- och omsorgsbehov. Trots det lämnas demenssjuka äldre fortfarande inlåsta utan personal nattetid. Så sent som i februari konstaterade Inspektionen för vård och omsorg, IVO, bristande bemanning på nästan vart tredje inspekterat äldreboende. Brister finns även i socialnämndernas kontroll av att de äldre får den omsorg de behöver på äldreboendena, enligt en IVO-rapport från i höstas. Många äldre upplever att omsorgen inte är anpassad efter deras individuella behov. I Socialstyrelsens senaste undersökning om vad de äldre tycker om sin äldreomsorg uppgav en dryg femtedel att de inte kan påverka vid vilka tider de ska få hjälp. Mer än en fjärdedel svarade nej eller varken eller på frågan om de tycker att personalen har tillräckligt med tid. Lika många tyckte att möjligheterna att komma utomhus är dåliga. Det regelverk Socialstyrelsen presenterar för regeringen i dag gör tydligt att det måste vara de äldres egna behov och vanor som styr när de får gå upp på morgonen och lägga sig för natten, inte personalens scheman. Socialnämnden i kommunen ska fatta beslut där det tydligt framgår vilken service och omvårdnad varje person behöver. Utifrån det ska boendet ta fram en plan över hur och när insatserna ska ges, och anpassa bemanningen efter det. Nämnden ska regelbundet följa upp att beslutad omsorg ges. Reglerna innebär också att det måste finnas personal som utan dröjsmål kan hjälpa den som ramlat ur sängen, se den demenssjuke som är på väg ut genom ytterdörren eller ge trygghet till den som är orolig – även mitt i natten. Dessutom bör personalen ha grundläggande kompetens i omsorg om äldre samt tillgång till hand- och arbetsledning. Det är också viktigt att nämnden försäkrar sig om tillgången till sjukvårdspersonal. Vi anser att detta handlar om basala regler för att äldreomsorgen ska kunna tillgodose de äldres behov. Men motståndet från SKL, som företräder dem som ansvarar för äldreomsorgen i landets kommuner, har varit tydligt uttalad från början. Trots flera år av dialog och försök att komma överens har vi tyvärr inte närmat oss en samsyn om vilka krav som är rimliga att ställa nationellt. ”Ökad kvalitet kan inte regleras fram”, skrev SKL i sitt remissyttrande om reglerna i december. Krav på bemanning nattetid uppfattas som ett hinder för ”flexibla lösningar”. SKL anser att ”tekniska hjälpmedel ska i högre utsträckning användas för att öka den enskildes trygghet och självbestämmande”. SKL uttrycker även oro för att regelverket skulle leda till en ”överkapacitet på personalsidan” inom äldreomsorgen. Tydliga beslut som kan överklagas anses kunna leda till ”dramatiskt” ökade kostnader över tid. Detta grundar SKL på en oro över att ”det blir ett gemensamt intresse för brukare, anhöriga och ansvariga för det särskilda boendet att så mycket service och omvårdnad som möjligt beviljas.” Socialstyrelsen, Pensionärernas Riksorganisation, PRO, SPF Seniorerna, Sveriges Pensionärers Riksförbund, SPRF, Svenska Kommunalpensionärernas Förbund, SKPF, och Riksförbundet Pensionärsgemenskap, RPG, har ett annat synsätt. Vi tror att äldre så långt som möjligt vill klara sig själva. När de inte längre förmår det anser vi att det behövs regler för att säkerställa att de får den omsorg de behöver. Kraven kommer att medföra kostnader för de verksamheter som har brister i sin bemanning i dag. Teknik kan användas som komplement till omsorgen om den äldre själv vill det för att känna sig tryggare eller värna sin privata sfär. Men larm och övervakningskameror kan inte ersätta människor i omsorg om gamla och sköra. Nu när SKL:s nya ledning tillträtt hoppas vi på en konstruktiv dialog. Diskussionen handlar om var vi vill lägga nivån på den omsorg samhället erbjuder sina äldsta och sjukaste. Antalet äldre som är beroende av samhällets stöd för att klara vardagen och hälsan kommer att öka kraftigt framöver. Mot bakgrund av detta är motståndet som föreskrifterna mött bland företrädare för kommunerna oroväckande. Är det rimligt att det ska finnas personal på äldreboenden nattetid? Är det rimligt att äldre och deras anhöriga ska få veta vilken omsorg de har rätt att få, och att de som fattat besluten också tar ansvar för att följa upp dem? För oss är svaret givet. Detta är inga överdrivna krav, utan nödvändigt för att ge en värdig och säker omsorg. Fler debattartiklar på DN Debatt • ”Framtidens skola behöver en strategi för läromedel”. I återuppbyggandet av svensk skola krävs en medveten läromedelsstrategi, skriver Per Kornhall och Kirsti Hemmi. Läs debattartikeln • ”Pseudovetenskap ska inte accepteras som friskvård”. Staten måste sluta legitimera myter, magiskt tänkande och okunskap, skriver förbundet Vetenskap och Folkbildning tillsammans med arbetsgivare och specialister. Läs debattartikeln • ”Hög tid förbjuda kärnvapen på humanitära grunder”. Nu är det dags att ta konkreta steg för att avskaffa kärnvapen, skriver representanter för hjälporganisationer och trossamfund. Läs debattartikeln


”Det är bra att få längta lite”

Summary: För tre år sedan bröt Åsa upp från tillvaron i Stockholm, bytte jobb och flyttade till Paris, utan sin man Karl. Att längta lite efter varandra har varit bra, tycker de.

Åsa Ekwall bodde i en stor lägenhet i centrala Stockholm tillsammans med sin familj och hade ett tryggt jobb. Men en dag för tre år sedan såg hon en annons om ett arbete som chef för Svenska studenthemmet i Paris. Samma hem som hon och hennes man Karl bodde på tillsammans när de var i tjugoårsåldern och pluggade i Paris, från 1988 till 1989. Ett jobb som fanns nästan 190 mil från lägenheten i Vasastan. Ett jobb som inte hade någonting att göra med vad hon då arbetade med och som innebar att hon skulle lämna Karl kvar i Stockholm. – Men det kändes bara så självklart att det var där jag skulle jobba. Jag behövde göra något nytt. Så jag sökte och fick jobbet, säger Åsa i ett Skype-samtal från Paris. Åsa, i dag 48 år, och Karl, 49, var bara 20 år gamla när de träffades i Uppsala. Efter studenttiden i Paris flyttade de hem till Sverige, gifte sig och har under åren fått tre barn. Nu har de varit gifta i 25 år. Barnen är 19, 21 och 23 år gamla. Åsas flytt var hela familjens beslut. – Karl och jag är så tajta. Vi klarade av ”hundåren” med väldigt mycket jobb, barn och allt vad det innebär. Vi tänkte att klarade vi det så klarar vi det här också. Ungdomarna tyckte bara att det var jättespännande och kul. De var ju i den åldern där de var på väg att flytta ut och skaffa egna liv. Så egoistiskt sett var det också en chans att få ha dem hos mig ännu längre, de vill ju gärna vara i Paris, säger Åsa och skrattar. Och det har hon fått rätt i. Just nu bor exempelvis äldsta dottern Sara hos Åsa under ett sabbatsår från högskolestudierna. Karl är däremot kvar i Stockholm. Han är professor i medicinsk genetik vid Karolinska Institutet och ska, med Åsas ord, bota cancer. Själv hoppas han på att få fram bättre diagnosmetoder och nya behandlingar mot sjukdomen. Karl bor tillsammans med yngsta barnet, sonen Henrik, i en nyköpt, mindre, lägenhet – också den i Vasastan. Åsa och Karl försöker träffas några gånger i månaden. Oftast åker Karl till Paris. För att hålla kontakten mellan träffarna sms:ar och mejlar de, mest om praktiska saker. Tre gånger i veckan pratar de lite längre på Skype. – För mig har det varit viktigt att vara noga med planeringen. Att ha någorlunda fasta planer tillsammans och veta när vi kommer att ses igen så vi kan se fram emot det. De flesta resor planerar vi ett halvår i förväg, säger Karl som några timmar efter vårt samtal i Stockholm ännu en gång ska sätta sig på flyget mot Paris. Både Åsa och Karl beskriver sitt distansförhållande som ett uppsving för relationen. Åsa har haft tid att tänka på vad hon vill i sitt liv och tomrummet som uppstår när de är ifrån varandra har skapat en ny längtan efter varandra. De tror båda att just längtan har varit bra för deras relation. – Ibland kan det vara bra att få längta lite. Vår kärlek har ökat när vi varit isär, säger Karl. – Jag saknar Karl så mycket när vi inte ses. Vi tar tillvara på tiden på ett annat sätt nu, det gjorde inte jag på många år. Distansen är som ett test av förhållandet. Förut var det jobb – barn – jag – Kalle. Men inte längre, jag inser ju hur viktig han är i mitt liv, säger Åsa. Åsa och Karl Ekwall i Paris, 1988. Både Åsa och Karl har blivit mer noga med att visa uppskattning för varandra. Åsa beskriver det som att de har skärpt till sig lite. Softarbyxorna som tidigare var så lätta att ta på sig när de kom hem används inte lika ofta och de ser till att hitta på mer saker tillsammans. Framförallt har de blivit bättre på de små romantiska gesterna. – Karl har romantik nu. Han har alltid med sig någonting ner. Nu visar han mer romantisk uppskattning och det är så härligt. – Vi gör mycket mer nu, som att gå ut äta, och ikväll när jag kommer hem har Åsa säkert satt på sig fina kläder, vi försöker mer, säger Karl. Samtidigt är det viktigt för Åsa och Karl att också våga ha dåliga dagar när de är tillsammans, I början tyckte Åsa att det var jobbigt om de bråkade när de sågs, det kändes som om de kastade bort tiden tillsammans om en var grinig eller de var irriterade på varandra. Men nu har de lärt sig att de behöver någon dag för att vänja sig vid varandras sällskap efter en tids distans. – Vi blir lite främmande för varandra när vi inte varit tillsammans på länge, därför försöker vi ses under mer än bara några dagar i rad, säger Karl, som också poängterar att förstående chefer och lågprisflyg gör distansförhållandet smidigare. Det svåraste med distansen tycker de båda är att de inte kan dela på de vardagliga händelserna, kunna gå tillsammans till de utflugna döttrarna med lite mat eller ta spontana långpromenader på helgen. – Häromdagen hade Karl en bra dag på jobbet och hade köpt bubbel som han och vår son skulle fira med, då var jag ledsen över att jag inte var där, säger Åsa. – Den dagen var ett typiskt exempel på när distansen är som tråkigast. Det går ju inte att fira med champagne över Skype, säger Karl. Inför hösten kommer Karl att flytta ner till Åsa i Paris. Han har fått möjlighet att forska på distans. Även om distansrelationen har fungerat bra och fördjupat deras relation är de glada att den snart är över. – Distansen har visat oss att vi verkligen älskar varandra, men jag skulle inte vilja vara isär längre än tre år. Nu börjar det kännas att vi har varit borta från varandra länge. Så det är skönt att vi kommer att kunna bo tillsammans snart, säger Karl. – Det ska bli fantastiskt att få leva med Karl varje dag, nu tvivlar jag inte alls på Karl eller vårt förhållande. Jag skulle aldrig vilja leva med någon annan. För mig har det bara varit ”tänk vilken tur att jag träffade honom, och så tidigt”, säger Åsa. Åsa och Karls tips för en hållbar distansrelation: Ta er tid att umgås. Ibland är några dagar för kort. Man blir lite främmande för varandra när man inte varit tillsammans på länge. Bli inte rädd för de dåliga dagarna. Allt är inte rosenrött och gulligt. Man måste kunna ha en skitdag tillsammans eller bråka även om man inte ses så ofta – det är inte en stor grej. Planera tillsammans – så det finns någonting att se fram emot. Vi bokar upp så många träffar som möjligt ett halvår i förväg. Var redo att satsa en del pengar om ni vill kunna ses ofta. Det viktigaste är att vara ärlig och öppen med känslorna - känns någonting jobbigt så säg det, i stället för att vänta ända tills ni ses nästa gång.


En bit av Frankrike i Sibirien

Summary: När Albert Santoros gamla Citroën gick sönder övergav han Paris för Stockholm. Nu firar den franske handelsmannen 40 år som ägare till delikatessbutiken Chez Albert.

1975 satte Albert Santoro upp skylten Chez Albert på Roslagsgatan 33 i Stockholm. Ända sedan 70-talet har den lilla delikatessaffären varit en tillflyktsplats för älskare av mat från Medelhavsländerna och Sydamerika. Och för det ska vi nog tacka Alberts begagnade Citroën 2CV, som han hade kört till Stockholm med från Paris sommaren 1966. – Jag och min kompis hade tänkt stanna över sommaren, men när kamaxeln gick sönder på bilen så blev jag helt enkelt kvar här, berättar Albert. Och när han en kort tid senare träffade svenska Carola från Solna blev det ett enkelt beslut att stanna i Stockholm och Sverige. Albert, nu snart 72, växte upp i stadsdelen Montmartre i Paris, som yngst i en syskonskara på fem. – Jag gick i yrkesskola och började jobba som fräsare på ett litet företag. Men det var ganska ensidigt. Jag ville göra något annat och Sverige lockade, det var exotiskt på den tiden. Det är det nog än i dag, många fransmän tror fortfarande att det är is och snö året runt här. Tillsammans med en kompis körde han i början av juli 1966 de 190 milen till Stockholm. – Vi campade utanför stan och gick på disko på kvällarna. Vi hade väldigt trevligt, säger Albert och skrattar. Så kul att när pengarna tog slut åkte han inte hem till Paris igen, utan började arbeta som diskare. – Det var enkelt att få diskjobb, man behövde bara gå och fråga om de behövde hjälp. Efter en utflykt med lillcittran till Norge visade det sig att kamaxeln hade kraschat. Men franska bilar var inte så vanliga i Sverige på 60-talet, det tog flera veckor för bilverkstaden att skaffa fram reservdelar. Under tiden fick Albert ett bra jobb på Piccolino bar i Hötorgshallen där man kan säga att embryot till Chez Albert på Roslagsgatan föddes. Albert hade också hittat ett sorts kollektivboende på Lidingö där han bodde i en villa tillsammans med sin kompis och några franska kockar. – På Piccolino fick jag bland annat lära mig att göra smörgåsar och att expediera kunder. Och utan att skryta kan jag säga att jag var först i Sverige med att servera salladstallrikar, till och med DN kom och skrev om det. – I december 1966 träffade jag Carola på ett disko och började känna mig etablerad i Stockholm. Men jag var lite dum mot min familj i Paris och hörde inte av mig så mina släktingar började undra vad som hade hänt och kontaktade till och med Interpol. Snart arrenderade Albert Piccolino bar tillsammans med en kompis. Men när ägarens döttrar skulle ta över efter några år fanns ingen plats för Albert, som i stället skaffade sig jobb som butiksbiträde i Operakällarens nyöppnade matvarubutik där Werner Vögeli var chef. – Jag lärde mig massor där. Det var min skola, kan man säga. Efter en sejour som crêpemästare på restaurang Biffi på Artillerigatan kunde Albert och Carola, som nu var gifta, förverkliga sin gemensamma dröm om att ha något eget. Ägaren till butiken på Roslagsgatan 33, en landsman till Albert, frågade om han inte ville driva den åt honom. – Carola slutade sitt jobb på ett bokförlag och tillsammans drog vi i gång här. Vi var väldigt kära, och är fortfarande, och ville vara tillsammans så mycket som möjligt. Två år senare, 1975, övertog de butiken efter gamle ägaren och skylten Chez Albert kom på plats. Då var de nästan ensamma i Stockholm med sitt sortiment, folk som varit på Medelhavssemester hittade sina nya smakfavoriter där. Men även många sydamerikaner som hade flytt till Sverige sökte sig till Roslagsgatan 33 för att få tag i sitt hemlands specialiteter. I dag är butiken utbyggd med en grannlokal, där jag och Albert sitter och samtalar. Under intervjun kommer stamkunder fram och hälsar på honom. Både han och Carola har trappat ned och är numera i butiken bara ett par tre dagar i veckan. –  Vår son Michel tog över huvudansvaret för butiken för många år sedan. Albert Santoro Gratuleras till: Startade delikatessbutiken Chez Albert för 40 år sedan. Bor: Solna, sommarhus i skärgården. Ålder: Snart 72. Nationalitet: Fransk. Pappa var italienare, mamma fransyska. Om sin födelsestad Paris: ”En vacker stad och man kan göra det mesta där. Men jag föredrar Sverige.” Familj: Frun Carola, barnen Michel och Daniel, fyra barnbarn. Umärkelser: Bland annat Gastronomiska Akademiens Diplom 1990. Om butiken: ”I dag räcker det inte med att sälja ett paket spagetti, man måste ha servering också.” Känd för: Serverade Sveriges första salladstallrik på Piccolino Bar 1966.


Här skapar studenterna sina egna produkter

Summary: Stockholm. Nils Wiklund och Filip Friedrich går civilingenjörsutbildningen på Kungliga Tekniska Högskolan. Bägge har i dag en stor passion för sina utbildningar – men vägen dit var inte självklar.

I den lilla verkstaden vid institutionen för maskinkonstruktion på Kungliga tekniska högskolan (KTH) i Stockholm står två studenter och utmanar hjärnans gränser. Nils Wiklund och Filip Friedrich har fortfarande några år kvar på civilingenjörsutbildningen men har redan startat eget och börjat utveckla produkter tillsammans – trots att de läser olika inriktningar. Just nu håller de på att utveckla högtalare med en teknik som aldrig tidigare testats. – Att skapa är den ultimata grejen, säger Nils. I lokalen som är full av maskiner och redskap står de och fräser prototypmaterial – ett slags skummaterial som ser ut som grått trä men väger mycket mindre. Nils går civilingenjörsutbildningen med inriktning på design och produktframtagning. Utbildningen fungerar som en brygga mellan ingenjörer och formgivare. Det är en kreativ utbildning som täcker alltifrån brainstorming till färdig produkt. Ritningar, skiss, modellering och illustrationsprogram är några exempel på vad man får lära sig på utbildningen. – Det är extremt stimulerande. Man vaknar och pluggar matematik tills man lägger sig. Det är fantastiskt! Under tentaveckorna blir man så glad att det inte är sant, säger Nils. För Filip som går inriktningen industriell ekonomi får man vid sidan om grundkurserna lära sig sådant som verksamhetsledning och problemlösning. – Under verksamhetsledningskursen får man göra casestudier med en verklig situation från exempelvis ett industriföretag som fått en ny konkurrent. Vi jobbar i grupper och presenterar lösningar, säger han. Som civilingenjör kan du arbeta med alltifrån energiförsörjning till design och rymdindustri till datorsäkerhet. Vet du inte riktigt vad du vill hålla på med kan du välja en så kallad öppen ingång, vilket innebär att du studerar grundläggande kurser i civilingenjörsutbildningen till en början och inte väljer inriktning förrän det andra året. Bristen på ingenjörer och civilingenjörer är stor och kommer att öka. Risken för att bli arbetslös efter utbildningen är nästan obefintlig. Man behöver inte ha de högsta betygen för att bli civilingenjör. Även den som inte har med sig toppbetyg från gymnasiet har goda möjligheter att komma in på programmet. För Filip som hade ett lågt snittbetyg från gymnasieperioden var civilingenjörsutbildningen en av få utbildningar han över huvud taget hade någon chans att bli antagen till. – Jag ville plugga vidare men visste inte riktigt vad och försökte komma in på ekonomilinjen, men betygen räckte inte till. Av en ren slump kom Filip i kontakt med en student på KTH. Han gick på öppet hus och fick där reda på att det fanns något som hette tekniskt basår. Det tekniska basåret är till för de studenter som behöver komplettera eller helt och hållet saknar naturvetenskaplig behörighet, vilket krävs för att gå ingenjörsutbildningen. Nils hade till skillnad från Filip högskoleerfarenhet sedan tidigare. En period gick han på juristlinjen på Stockholms universitet för att sedan åka till Lund och studera filosofi. Det var där allt hände. Han sökte inspiration för studier i allmänhet och började tänka kring vad han ville göra i framtiden. Snart insåg han att det fanns en linje som exakt mötte hans behov. – Man går på en lektion och några timmar senare kommer man hem och kan skissa på ett helt nytt sätt. Vi har lärt oss hur man bygger 3D i datorn och massa annat, berättar Nils. Just nu arbetar Filip och Nils vid sidan om studierna med ett nytt projekt där de designar och bygger pa-högtalare och ljudsystem för barer och nattklubbar. Teknisk utrustning kan bli riktigt dyrt för den som saknar ett heltidsjobb, men KTH innovation finns till hjälp för att bistå sina studenter med finansiering och rådgivning. För många som ser lönefaktorn som avgörande i valet av utbildning kan civilingenjörsyrket med en ingångslön på 30 800 kronor verka lockande – men Nils varnar: – Jag tycker att man ska tänka på vad man vill göra och inte på hur mycket man ska tjäna. Man ska plugga något man har passion och motivation för. Man ska plugga något man har passion och motivation för. Nils Wiklund 1 Vilka slags jobb kan man få efter utbildningen? Möjlighet att arbeta inom olika områden, bland annat problemlösning, miljöfrågor, produktutveckling, inköp, försäljning, marknadsföring, tillverkning, ritning, och modellering. Vanliga positioner: chef, projektledare, specialist. Var femte civilingenjörsutbildad finns inom ett ledande befattningsyrke*. 2 Vilken behörighet krävs? Särskild behörighet motsvarande: Fysik 2, Kemi 1 och Matematik 4. I vart och ett av ämnena krävs lägst betyget E. 3 Hur lång är utbildningen? 5 år. De sista två åren är ett masterprogram där man formar sin specialistinriktning. 4 Vad är genomsnittslönen? Cirka 37 170 kronor/månad*. 5 Hur ser arbetsmarknaden ut? Goda arbetsmöjligheter. Stor brist på civilingenjörer som fortsätter att öka både i Sverige och i övriga Europa. År 2030 kommer det att vara brist på omkring 30 000 ingenjörsutbildade*. * Källa: SCB, lonestatistik.se Ålder: 22. Gick på gymnasiet: Naturvetenskapliga linjen med inriktning natur. Kommer från: Lidingö. Drömjobb: Munk. Ålder: 23. Gick på gymnasiet: Samhällsekonomiska linjen med inriktning ekonomi. Kommer från: Värmdö. Drömjobb: Fåraherde.


Traditionella recept blir till ny brödföda

Summary: Jessamyn Rodriguez drömmer om att ”breaducate” världen, att med brödets hjälp utbilda och integrera kvinnor i New York. Samtidigt får bageriet Hot bread kitchens kunder möta smaker från olika kulturer.

Mjöl och vatten. Det är egentligen allt som behövs för att baka ett bröd. Ofta används någon typ av jäsmedel också, och kanske lite salt. Chapati. Surdegslimpa. Tortilla. Matza. Injera. Bröd i olika former finns i de flesta kulturer och har länge spelat en viktig roll som basföda. För Jessamyn Rodriguez stod det tidigt klart att brödet skulle spela en avgörande roll i det företag hon ville starta i New York, ett integrationsprojekt för kvinnor. Hon medverkar vid Parabere Forum, en sammankomst för kvinnor som vill utveckla gastronomin som nyligen hölls i Bilbao i Spanien. Gemensamt för många av talarna var att de såg maten som mer än smak och teknik, och att den spelade en viktig roll i samhällsutvecklingen. – Överallt, varje dag bakar kvinnor bröd. I Bangladesh, Etiopien, och i USA. Ändå är det få av yrkesbagarna i New York som bakar bröd utifrån sitt ursprung. Samtidigt är både kvinnor och immigranter underrepresenterade i matbranschen – som ju är en växande marknad. Det ville Jessamyn Rodriguez göra något åt, därför startade hon Hot bread kitchen, ett slags kombinerat bageri och utbildningsverksamhet för kvinnor. De håller till i Harlem och är ett ”social enterprise”, ett företag som utnyttjar efterfrågan för att fylla behoven hos de mest behövande och där vinsten går tillbaka in i företaget. – Vi brukar kalla oss ”brödets förenta stater” säger Jessamyn Rodriguez. De kvinnor som är med i projektet utbildas till bagare, och när vi säljer brödet de bakar drar vi nytta av deras kunskaper och traditioner. När de är färdiga med utbildningen kan de gå vidare, antingen till anställningar eller börja driva eget. Mat och förädling av råvaror är viktigt som ekonomisk faktor, för verksamheten förblir lokal, och är en bransch där kvinnor kan ta sig fram. Kvinnornas egna recept påverkar utbudet, och bageriet erbjuder bland annat majstortilla, ett rejält tyskt fullkornsbröd, en variant på det osyrade armeniska brödet lavash, italiensk ciabatta och m’smen, ett marockanskt flatbröd. – De är mycket stolta över sina recept, och de flesta av de medverkande skulle vilja få in ”sitt” bröd i produktionen, men att få in en ny produkt är ganska komplicerat, säger Jessamyn. Kvinnorna som blir antagna till projektet hänvisas till Hot bread kitchen av socialtjänsten, eller har hört talas om det ryktesvägen. – De som kommer får göra praktiska och teoretiska prov, men viktigast är att de är drivna, att vi ser att de verkligen vill lyckas. Vi tar inte hänsyn till vilken bakgrund de har, det blir en bra mix ändå och hittills har vi haft kvinnor från 17 olika nationer i programmet. Det är ju så i New York, säger Jessamyn Rodriguez: mångfalden kommer av sig själv. Idén till Hot bread kitchen fick Jessamyn Rodriguez redan när hon var i tjugoårsåldern och medan hon arbetade med immigrationsfrågor i bland annat Costa Rica och Mexiko funderade hon vidare på sin idé. Hon lyckades fixa en praktikplats hos kocken Daniel Boulud i New York där hon lärde sig grunderna i bakning innan hon drog i gång sitt projekt. Brödet har ett starkt symbolvärde i många kulturer, såväl religiöst som politiskt, och även om ett projekt av denna typ hade kunnat göras på många olika sätt tror Jessamyn Rodriguez att just brödet var viktigt. – Det gör det enkelt för oss att berätta vår historia, det blir ett tydligt fokus, och det är avgörande för att vi ska lyckas. Med brödets och matens hjälp lär vi oss om andra kulturer, vi kallar det för att ”breaducate”. Parabere Forum Parabere Forum är en nystartad plattform för kvinnor som på olika sätt är engagerade i mat- och restaurangbranschen, alltifrån kockar och serveringspersonal till företagare, journalister och matproducenter. I början av mars hölls ett tvådagarsseminarium i Bilbao med omkring 300 deltagare från 26 länder. Där diskuterades bland annat hållbarhetsfrågor, utvecklingsprojekt och krogkritik. Namnet Parabere kommer från en kvinnlig kock och matskribent som under första halvan av 1900-talet skrev under namnet ”Marquise of Parabere”. Tre andra exempel på mat och möten Invitationsdepartementet Samvaro över en måltid. Människor som talar svenska bjuder hem människor som lär sig svenska på middag. Man anmäler sitt intresse på invitationsdepartementet.eu. Deltagarna paras ihop efter vilken dag som passar båda samt med reseavstånd i åtanke. Provins Catering med mersmak. Cateringföretag som tar till vara utrikesfödda kvinnors erfarenheter och kompetens. Utbudet speglar de matkulturer som för tillfället finns på företaget, och man erbjuder alltifrån frukost och lunch till middag och bufféer. Läs mer på provinsmat.se Arabia Matskribenterna Merijn Tol och Nadia Zerouali som driver bloggen Arabia har ett gemensamt stort intresse för köket i Mellanöstern, och har studerat hur maten fungerar som socialt kitt. De har rest runt i området och lagat mat med kvinnor i deras egna kök, men också lagat mat med kvinnor i flyktingläger och asylboenden vilket hjälpt dem att återfå sin självkänsla. Litet brödlexikon Chapati. Traditionellt ojäst indiskt bröd som gräddas på häll eller i panna. Surdegslimpa. Finns i många varianter. Lång jästid ger utvecklad smak. Tortilla. Runda platta bröd, populära i Mexiko och Centralamerika. Görs på majs eller vete. Matza. Osyrat bröd som äts vid den judiska högtiden pesach. Liknar svenskt tunnbröd. Injera. Pannkaksliknande bröd som äts i Etiopien och Eritrea. Bakas på sädesslaget teff. Lavash. Osyrat mjukt tunnbröd från Armenien som bland annat används till att servera kebab i. Ciabatta. Jäst italienskt bröd som fått sitt namn för att det liknar en toffel.


Flygvärdinna stämmer nötilskedömd

Summary: Heather Cho har redan dömts till fängelse för nötilskeincidenten på JFK-flygplatsen i New York. Nu stämmer en av flygvärdinnorna dottern till Korean Airs ordförande.

Det var i december som förra vice vd:n för Korean Air beordrade ett plan att vända tillbaka till gaten efter att ha serverats macadamianötter i påse i stället för på tallrik. Sedan sparkade hon ut pursern. En sydkoreansk domstol ansåg att Heather Cho hade brutit mot luftfartslagarna och konspirerat med andra bolagschefer för att tvinga besättningsmedlemmar att ljuga om vad som hände. Och i februari dömdes hon till ett års fängelse. En flygvärdinna har nu stämt Heather Cho – som även är dotter till flygbolagets ordförande – eftersom hon anser att Cho har skadat hennes karriär, rykte och känslomässiga välbefinnande. Enligt flygvärdinnan Kim Do-hee ska Cho ha skrikit och slagit henne vid incidenten på JFK-flygplatsen. Kvinnan hävdar även att hon tvingats ljuga för regeringens utredare i syfte att mörka händelsen,skriver BBC. Stämningen är inlämnad i en domstol i New York. Flygvärdinnans advokater uppger att ”bevisen i det här fallet kommer att visa att Chos agerande inte bara var förnedrande, förödmjukande och skadade Kim, utan också är utmärkande för Chos otyglade arrogans”. Korean Air vill inte kommentera stämningen.


Många får inte rätt terapi

Summary: Många patienter med psykiatriska tillstånd får inte rätt behandling enligt Socialstyrelsens riktlinjer. Detta kan ses som en form av biverkning, menar psykologen Sigrid Salomonsson.

Sigrid Salomonsson är enhetschef för psykosociala teamet på Gustavsbergs vårdcentral. Hon är kritisk mot att människor inte får rätt vård när de söker för folkhälsoproblemen stress, depression och ångest. –  I dag har vi goda evidensbaserade behandlingar mot de här sjukdomarna, men i många fall får patienterna inte tillgång till rätt behandling. Framförallt rör det sig om olika former av kognitiva och beteendeterapeutiska metoder, som man vet ger en bra prognos för tillfrisknande. Baserat på forskning har Socialstyrelsen satt upp riktlinjer för vilken behandling som ska erbjudas patienter med olika diagnoser. Men de här riktlinjerna följs inte alltid, bland annat för att verksamheten är för dåligt styrd. Sigrid Salomonsson menar att en av orsakerna är att det är dyrt, tungt och komplicerat att se till att den evidensbaserade vården når alla. – Men ett annat problem är att psykoterapin ibland präglas av gamla traditioner och värderingar. Psykologer använder sig av gamla behandlingsmetoder som vi i dag vet inte fungerar särskilt bra. Kunskapsnivån kring forskningen är för låg både bland vårdgivare och beställare av vården. Sigrid Salomonsson ser den återkommande felbehandlingen av patienter med psykisk ohälsa som en form av biverkning. – Om patienten inte får behandling som verkligen hjälper mot depression, så kommer han eller hon att fortsätta snurra runt i vårdapparaten och så småningom tappa tron på att det finns hjälp. Dessutom är det oerhört mycket dyrare i längden att ge fel vård, säger hon.


Terapeuten fick Karin att må sämre

Summary: Psykoterapin hjälpte inte alls mot Karins depression. Karin uppfattade terapeuten som oempatisk och inkompetent, och mådde allt sämre. ”Men jag var så trasig att jag litade på henne. Jag tänkte att en terapeut vet väl vad hon sysslar med”, säger Karin.

Under ett års tid hade Karin skött sin cancersjuke make i hemmet. Hon var helt utmattad och när maken avled rasade världen. – Jag var i oerhört dåligt skick efter min mans död men det tog ganska lång tid innan jag förstod det, berättar Karin. Jag ville inte aktivt försöka ta livet av mig, men jag ville upphöra att existera, trots att jag har barn och barnbarn. Jag hade ingen livslust. Till slut gick Karin till vårdcentralen där man ställde diagnosen depression, man gjorde även en bedömning av hur djup den var. För att orka med livet som anhörigvårdare medan maken var i livet hade Karin tidigare gått i kognitiv beteendeterapi (kbt), och det hade hjälpt henne mycket. Kognitiv beteendeterapi är ett samlingsnamn för en mängd tekniker. Det är den terapiform det forskats mest på och som man vet hjälper vid många vanliga tillstånd som depression och olika ångestsyndrom. Genom sin husläkare bad Karin nu att få remiss för att träffa ännu en terapeut. Karin kom till en psykoterapeut som använde sig av kbt. Första mötet kändes bra. Men efter hand började relationen utveckla sig negativt. Karin upplevde inte att terapin hjälpte henne, och en rad händelser gjorde att Karin efter hand började tappa förtroendet för terapeuten. Terapeuten kom enligt Karin för sent, tog privata samtal, avbröt Karin gång på gång, gav råd som Karin uppfattade som dåliga och oprofessionella och använde terapitiden till att prata om sig själv på ett sätt som Karin uppfattade som helt ovidkommande. –Hon avbröt mig hela tiden och var inte särskilt trevlig. Dessutom hörde jag henne säga nedlåtande och elaka saker om mig när hon diskuterade mig med en kollega och trodde att jag inte hörde. Det var oerhört kränkande. Foto: Magnus Hallgren. Även terapeuten tycktes känna att relationen inte fungerade, för vid sjunde sessionen sa hon ”jag tror inte att det här kommer att funka. Jag kan inte ge dig vad du vill ha.” – Jag gick därifrån och tänkte att det här är inte klokt, jag är dissad av min egen terapeut, berättar Karin. Jag kan förstå att man ibland måste avbryta en behandling för att terapeut och patient inte funkar för varandra, men det som gjorde mig så knäckt var det nonchalanta sättet hon gjorde det på. Nu mådde Karin ännu sämre. – Jag blev frustrerad och mådde konstigt av hennes beteende under sessionerna. Men jag var så trasig när jag gick dit att jag litade på henne. Jag tänkte ju att hon är terapeut och hon vet väl vad hon sysslar med, så jag ifrågasatte henne inte. Det var först när hon kastade ut mig som jag verkligen insåg hur dåligt terapin fick mig att må. Så småningom kom Karin i kontakt med en psykolog som hon kände förtroende för och som hjälpte henne ur depressionen och den komplicerade sorgen. I dag säger Karin att hon är återställd. Men hon valde att anmäla terapeuten till Socialstyrelsen som senare kritiserade terapeuten, bland annat för brister i journalföringen. I Karins fall var det inte terapiformen som sådan som var det egentliga problemet, utan terapeuten och den relation som uppstod dem emellan. Kan man ändå säga att Karin fick biverkningar av sin terapi? Inom psykoterapi talar man om alliansen mellan patient och terapeut. Alliansen är en viktig ingrediens för att terapi ska fungera. En aspekt av biverkningar är när relationen mellan klienten och patienten inte fungerar som den ska. Alexander Rozental är legitimerad psykolog, doktorand i psykologi vid Stockholms universitetet och en av få som forskar på biverkningar av psykoterapi. – Vi vet fortfarande ganska lite om vad som händer i ett behandlingsrum, men vi vet hur viktig relationen är. Har du en behandlare som inte lyckas etablera en allians och brister i sin relationella förmåga, så är risken större att det leder till sämre utfall. När behandlaren dessutom inte gör som hon eller han ska, så kan man verkligen tala om biverkningar. Det kan röra sig om verbala övergrepp, eller olika former av överträdelser, säger Alexander Rozental. Forskning visar att det faktiskt finns behandlare vars patienter i högre utsträckning mår sämre efter behandlingen. – Det är här är ett forskningsfält inom psykoterapi som har väckt ett allt större intresse på sistone. I sin avhandling tittar Alexander Rozental på internetbaserad terapi, alltså terapi där terapeuten och patienten samtalar via e-mejl eller en webbplattform. Både kognitiv beteendeterapi och psykodynamiskt orienterade terapier kan bedrivas via nätet. Även vid nätbaserad terapi skapas en relation, en allians mellan terapeuten och klienten. Terapin fungerar i princip på samma sätt som samtalsbaserad terapi och utfallen ser ganska lika ut. Det betyder att ungefär lika många går ur behandlingen med problem i båda behandlingsformerna. – Det lättaste sättet att mäta biverkningar är att ta reda på hur många som mådde sämre efter terapin jämfört med när de började, och det gör man genom så kallade självskattningsformulär där patienten helt enkelt uppger på en skala hur hon eller han mår med avseende på till exempel depression. För att fånga andra typer av biverkningar, till exempel nya symtom som kan dyka upp, så arbetar man också med intervjuer och öppna frågor. Exempelvis kan stress och sömnstörningar uppstå som en sidoeffekt. Skälet till att man forskar på just internetbaserad terapi är att detta är en förhållandevis ny terapiform. Inom traditionell terapi har det inte funnits någon tradition av att utvärdera negativa sidoeffekter och det är svårt att ändra gällande forskningsstandard. Men inom internetbaserad terapi finns det möjlighet att vara med från början och se till att de viktiga utvärderingsinstrumenten byggs in i behandlingsformen medan den fortfarande är under utveckling. Kunskapen om internetbaserad terapi och dess eventuella biverkningar kan också användas när man sedan forskar på traditionell samtalsbaserad psykoterapi. – Det viktigaste för att psykoterapin ska bli bättre och för att eliminera risken för sidoeffekter är att hela tiden utvärdera resultaten av terapin, menar Alexander Rozental. I dag är kunskapen om effekterna av psykoterapi låg hos många beslutsfattare, de som ska beställa vården. Mer forskning och kunskap behövs. Artikelserien Psykoterapi är en effektiv behandling vid många tillstånd. Att den också kan ha negativa effekter har uppmärksammats först på senare tid. Den första artikeln publicerades den 5 mars. Terapeuter Vem som helst kan kalla sig för terapeut. För att få kalla sig psykolog inom hälso- och sjukvårdens område eller psykoterapeut krävs legitimation som utfärdas av Socialstyrelsen. En legitimerad psykolog eller psykoterapeut är skyldig att följa hälso- och sjukvårdslagen, utgå ifrån vetenskap i sin behandling och föra journal. Personen har också tystnadsplikt. Om man känner sig felbehandlad av en psykolog eller en psykoterapeut kan man anmäla det till Socialstyrelsen. De flesta anmälningarna handlar om att psykologer eller psykoterapeuter brutit mot tystnadsplikten. Om man går till en terapeut som inte är legitimerad kan man inte göra en anmälan om man känner sig felbehandlad. Man kan inte heller vara säker på att terapeuten arbetar under tystnadsplikt. En ”auktoriserad”, ”certifierad”, ”diplomerad” eller ”ackrediterad” terapeut är inte samma sak som en legitimerad.


”Jag blev dissad av min egen terapeut ”

Summary: Psykoterapin hjälpte inte alls mot Karins depression. Karin uppfattade terapeuten som oempatisk och inkompetent, och mådde allt sämre. "Men jag var så trasig att jag litade på henne. Jag tänkte att en terapeut vet väl vad hon sysslar med", säger Karin.

Under ett års tid hade Karin skött sin cancersjuke make i hemmet. Hon var helt utmattad och när maken avled rasade världen. – Jag var i oerhört dåligt skick efter min mans död men det tog ganska lång tid innan jag förstod det, berättar Karin. Jag ville inte aktivt försöka ta livet av mig, men jag ville upphöra att existera, trots att jag har barn och barnbarn. Jag hade ingen livslust. Till slut gick Karin till vårdcentralen där man ställde diagnosen depression, man gjorde även en bedömning av hur djup den var. Foto: Magnus Hallgren För att orka med livet som anhörigvårdare medan maken var i livet hade Karin tidigare gått i kognitiv beteendeterapi (kbt), och det hade hjälpt henne mycket. Kognitiv beteendeterapi är ett samlingsnamn för en mängd tekniker. Det är den terapiform det forskats mest på och som man vet hjälper vid många vanliga tillstånd som depression och olika ångestsyndrom. Genom sin husläkare bad Karin nu att få remiss för att träffa ännu en terapeut. Karin kom till en psykoterapeut som använde sig av kbt. Första mötet kändes bra. Men efter hand började relationen utveckla sig negativt. Karin upplevde inte att terapin hjälpte henne, och en rad händelser gjorde att Karin efter hand började tappa förtroendet för terapeuten. Terapeuten kom för sent, tog privata samtal, avbröt Karin gång på gång, gav råd som Karin uppfattade som dåliga och oprofessionella och använde terapitiden till att prata om sig själv på ett sätt som Karin uppfattade som helt ovidkommande. –– Hon avbröt mig hela tiden och var inte särskilt trevlig. Dessutom hörde jag henne säga nedlåtande och elaka saker om mig när hon diskuterade mig med en kollega och trodde att jag inte hörde. Det var oerhört kränkande. Även terapeuten tycktes känna att relationen inte fungerade, för vid sjunde sessionen sa hon ”jag tror inte att det här kommer att funka. Jag kan inte ge dig vad du vill ha.” – Jag gick därifrån och tänkte att det här är inte klokt, jag är dissad av min egen terapeut, berättar Karin. Jag kan förstå att man ibland måste avbryta en behandling för att terapeut och patient inte funkar för varandra, men det som gjorde mig så knäckt var det nonchalanta sättet hon gjorde det på. Nu mådde Karin ännu sämre. – Jag blev frustrerad och mådde konstigt av hennes beteende under sessionerna. Men jag var så trasig när jag gick dit att jag litade på henne. Jag tänkte ju att hon är terapeut och hon vet väl vad hon sysslar med, så jag ifrågasatte inte henne. Det var först när hon kastade ut mig som jag verkligen insåg hur dåligt terapin fick mig att må. Så småningom kom Karin i kontakt med en psykolog som hon kände förtroende för och som hjälpte henne ur depressionen och den komplicerade sorgen. I dag säger Karin att hon är återställd. Men hon valde att anmäla terapeuten till Socialstyrelsen som senare kritiserade terapeuten, bland annat för brister i journalföringen. I Karins fall var det inte terapiformen som sådan som var det egentliga problemet, utan terapeuten och den relation som uppstod dem emellan. Kan man ändå säga att Karin fick biverkningar av sin terapi? Inom psykoterapi talar man om alliansen mellan patient och terapeut. Alliansen är en viktig ingrediens för att terapi ska fungera. En aspekt av biverkningar är när relationen mellan klienten och patienten inte fungerar som den ska. Alexander Rozental är legitimerad psykolog, doktorand i psykologi vid Stockholms universitet och en av få som forskar på biverkningar av psykoterapi. – Vi vet fortfarande ganska lite om vad som händer i ett behandlingsrum, men vi vet hur viktig relationen är. Har du en behandlare som inte lyckas etablera en allians och brister i sin relationella förmåga, så är risken större att det leder till sämre utfall. När behandlaren dessutom inte gör som hon eller han ska, så kan man verkligen tala om biverkningar. Det kan röra sig om verbala övergrepp, eller olika former av överträdelser, säger Alexander Rozental Forskning visar att det faktiskt finns behandlare vars patienter i högre utsträckning mår sämre efter behandlingen. – Det är här är ett forskningsfält inom psykoterapi som har väckt ett allt större intresse på sistone. I sin avhandling tittar Alexander Rozental på internetbaserad terapi, alltså terapi där terapeuten och patienten samtalar via e-mejl eller en webbplattform. Både kognitiv beteendeterapi och psykodynamiskt orienterade terapier kan bedrivas via nätet. Även vid nätbaserad terapi skapas en relation, en allians mellan terapeuten och klienten. Terapin fungerar i princip på samma sätt som samtalsbaserad terapi och utfallen ser ganska lika ut. Det betyder att ungefär lika många går ur behandlingen med problem i båda behandlingsformerna. – Det lättaste sättet att mäta biverkningar är att ta reda på hur många som mådde sämre efter terapin jämfört med när de började, och det gör man genom så kallade självskattningsformulär där patienten helt enkelt uppger på en skala hur hon eller han mår med avseende på till exempel depression. För att fånga andra typer av biverkningar, till exempel nya symtom som kan dyka upp, så arbetar man också med intervjuer och öppna frågor. Exempelvis kan stress och sömnstörningar uppstå som en sidoeffekt. Skälet till att man forskar på just internetbaserad terapi är att detta är en förhållandevis ny terapiform. Inom traditionell terapi har det inte funnits någon tradition av att utvärdera negativa sidoeffekter och det är svårt att ändra gällande forskningsstandard. Men inom internetbaserad terapi finns det möjlighet att vara med från början och se till att de viktiga utvärderingsinstrumenten byggs in i behandlingsformen medan den fortfarande är under utveckling. Kunskapen om internetbaserad terapi och dess eventuella biverkningar kan också användas när man sedan forskar på traditionell samtalsbaserad psykoterapi – Det viktigaste för att psykoterapin ska bli bättre och för att eliminera risken för sidoeffekter är att hela tiden utvärdera resultaten av terapin, menar Alexander Rozental. I dag är kunskapen om effekterna av psykoterapi låg hos många beslutsfattare, de som ska beställa vården. Mer forskning och kunskap behövs.  Artikel. ”Psykoterapin präglas ibland av gamla traditioner” Många patienter med psykiatriska tillstånd får inte rätt behandling enligt Socialstyrelsens riktlinjer. Detta kan ses som en form av biverkning, menar psykologen Sigrid Salomonsson. Sigrid Salomonsson är enhetschef för psykosociala teamet på Gustavsbergs vårdcentral. Hon är kritisk mot att människor inte får rätt vård när de söker för folkhälsoproblemen stress, depression och ångest. – I dag har vi goda evidensbaserade behandlingar mot de här sjukdomarna, men i många fall får patienterna inte tillgång till rätt behandling. Framförallt rör det sig om olika former av kognitiva och beteendeterapeutiska metoder, som man vet ger en bra prognos för tillfrisknande. Baserat på forskning har Socialstyrelsen satt upp riktlinjer för vilken behandling som ska erbjudas patienter med olika diagnoser. Men de här riktlinjerna följs inte alltid, bland annat för att verksamheten är för dåligt styrd. Sigrid Salomonsson menar att en av orsakerna är att det är dyrt, tungt och komplicerat att se till att den evidensbaserade vården når alla. – Men ett annat problem är att psykoterapin ibland präglas av gamla traditioner och värderingar. Psykologer använder sig av gamla behandlingsmetoder som vi i dag vet inte fungerar särskilt bra. Kunskapsnivån kring forskningen är för låg både bland vårdgivare och beställare av vården. Sigrid Salomonsson ser den vanliga felbehandlingen av patienter med psykisk ohälsa som en form av biverkning. – Om patienten inte får behandling som verkligen hjälper mot depression, så kommer han eller hon att fortsätta snurra runt i vårdapparaten och så småningom tappa tron på att det finns hjälp. Dessutom är det oerhört mycket dyrare i längden att ge fel vård, säger hon.  Tidigare artiklar: Studie: Pengar kan lindra psykiska sjukdomar bättre än medicin. Patienter som fick 500 kronor i månaden blev på flera sätt betydligt friskare än de som bara fick medicin. Läs artikeln Psykoterapi betraktades länge som en ”riskfri” behandling. Nu har forskare börjat uppmärksamma att även psykologisk behandling kan ha biverkningar. Psykiatern Hans Bendz har egna erfarenheter av det. Läs artikeln ”Forskare är oense om vad en bieffekt är”. Länge var det vanligt att psykologiska behandlingar byggde mer på teorier och personliga erfarenheter och mindre på systematisk kunskapsinsamling. Läs hela artikeln Skillnader mellan terapeut och psykolog Vem som helst kan kalla sig terapeut, samtalsterapeut eller coach. För att få kalla sig psykolog eller psykoterapeut krävs legitimation. Legitimationen utfärdas av Socialstyrelsen om personen har adekvat utbildning. En psykolog eller psykoterapeut är skyldig att följa hälso- och sjukvårdslagen, utgå ifrån vetenskap i sin behandling och föra journal. Personen har också tystnadsplikt. Om man känner sig felbehandlad av en psykolog eller en psykoterapeut kan man anmäla det till Socialstyrelsen. De flesta anmälningarna handlar inte om direkta felbehandlingar, utan om att psykologer eller psykoterapeuter brutit mot tystnadsplikten. Om man går till en terapeut som inte är legitimerad kan man inte göra en anmälan om man känner sig felbehandlad. Man kan inte heller vara säker på att terapeuten arbetar under tystnadsplikt. En "auktoriserad", "certifierad", "diplomerad" eller "ackrediterad" terapeut är inte samma sak som en legitimerad.


”Religioner ger ett positivt bidrag till samhällsutvecklingen”

Summary: Bo Rothstein argumenterar för att religionen ska vara en del av den privata sfären. Som företrädare för religioner i Sverige menar vi att religioner är kollektiva till sin karaktär och att de ger ett positivt bidrag till utvecklingen av vårt mångkulturella samhälle, skriver ledamöter i Sveriges interreligiösa råd.

I söndagens DN argumenterar professor Bo Rothstein för att religion inte bidrar till ett bättre samhälle och bör förpassas till det privatas sfär. Men eftersom religioner är kollektiva i sin karaktär kan religiös utövning inte vara enbart en privatsak. I själva verket ifrågasätter och utmanar religionerna den individualism som är en tydlig samhällstrend i dagens Sverige och som i många studier har visat sig vara en bidragande orsak till depression och samhällsklyftor. Religiös övertygelse har sociala, politiska och andliga dimensioner och får konsekvenser därefter. Eftersom det är människor det handlar om ska vi inte vara särskilt förvånade över att religionsutövare gör sådant som är fasansfullt. Att onda ting sker i religionens namn är förkastligt. Men vi ska inte heller luras av svarta nyhetsrubriker eller av det sätt som Rothsteins hanterar statistik och därigenom missar att det åstadkoms mycket som är världsförbättrande, kärleksfullt och tillväxtorienterat i och genom religiösa traditioner. Som företrädare för religioner i Sverige menar vi att religioner har ett positivt bidrag till utveckling i ett mångkulturellt samhälle som en stor och betydande del av det civila samhället. Begreppen ”moral” och ”godhet” existerar inte i ett vakuum utan är alltid förmedlade av en kultur. I svensk kontext har religionen haft stor betydelse för den sociala och demokratiska utvecklingen av samhället. Först genom Svenska kyrkans självklara plats som viktig aktör inom skola och sjukvård och så småningom frikyrkornas roll i den demokratiska utvecklingen och utveckling för religionsfrihet. Innan kvinnor fick rösträtt i Sverige hade en utveckling mot att mäns och kvinnors röster skulle anses lika mycket värda blivit påbörjad och uppmuntrad inom frikyrkorna. Påståendet att ”Svenska kyrkan numera agerar som en delvis politisk organisation i många frågor” är i vår uppfattning mycket märkligt. I själva verket har Svenska kyrkan gått från att vara en politisk aktör som statskyrka till att vara aktör i civilsamhället på samma premisser som andra icke-statliga organisationer fast med religiös grund. Religiösa institutioner har fredsskapande möjligheter att vara nätverk och initiera sammanhang där dialog, diskussion och aktivitet kan äga rum. Det finns många exempel på när religiösa människor och organisationer har varit initiativtagare för uppror och protester mot förtryckande strukturer och regimer genom att effektivt och strukturerat använda sig av ickevåldsliga metoder. Medborgarrättsrörelsen i USA hade sin grund i kyrkorna, rörelsen för att ifrågasätta Storbritanniens kolonialisering av Indien leddes av Gandhi och bottnade i hinduismen. I Burma marscherade tusentals buddhistiska munkar på gatorna 2007 för att protestera mot att oljepriset fördubblades över en natt. Protesten blev en katalysator för landets fredsprocess. Som religiösa företrädare är vi inte intresserade av att göra staten religiös utan istället göra samhället människovärdigt och vänligt. Det är självklart för oss i dag att staten är sekulär och att religionerna är en del av civilsamhället. Därmed kan samhällspolitiska frågor bli synliga och aktuella – religion sker där människor är och där människor är byggs politik. Det blir mer och mer självklart för människor att samarbeta över religionsgränserna. Som exempel kan vi nämna manifestationen ”Vägra hata”, som samlade människor i fler än hundra religiösa sammanhang under helgen som inledde World Interfaith Harmony Week, den 30/1-1/2. Ett annat tydligt exempel är ”Fredens ring” som senast genomfördes runt synagogan i Stockholm fredagen den 27 februari. På initiativ från muslimer tog människor varandras händer och bildade en skyddande ring runt synagogan. Samma aktion har tidigare genomförts i Köpenhamn och Oslo. Att bygga fred utan försoning är en utmaning som vi inte ens tror att en högre makt vill åstadkomma. I stället tror vi att människors hjärtan, huvuden, händer och fötter får komma till användning i ett demokratisk samhällsbyggande i Sverige och i världen.


Svenskar ser ner på äldre

Summary: Trots att de äldre blir allt fler i Sverige, har de lägre status här än i många andra länder. Det visar de senaste mätningarna från World values survey. Samtidigt är vi till exempel mer skeptiska till unga chefer än man är i andra länder.

I anslutning till Insidans serie "Den tredje åldern" har många läsare berättat att de upplever att äldre diskriminerades i Sverige och att vi lever i en extremt ungdomsfixerad kultur. En del har också berättat att de tycker att svenska familjer som har en bakgrund i andra kulturer, som Mellanöstern, har en helt annan vördnad för de äldre och att de kan uppleva en rejäl kulturkrock i det svenska samhället. För att se om det finns siffror som bekräftar de här upplevelserna har vi vänt oss till World values survey, WVS, som nyligen presenterade sina världsomspännande mätningar av vanliga människors upplevelser och värderingar i över hundra länder. I de senaste mätningarna, som gjordes mellan hösten 2010 och 2014, intervjuades cirka 85000 personer över hela världen. När man granskar svaren om hur vi svenskar ser på äldre träder det fram en splittrad bild som inte är helt igenom smickrande. På frågan om vilken social position de tycker att människor i sjuttioårsåldern har i deras land, utmärker sig svenskarna rejält. Bara 0,7 procent svarar att 70-åringar har extremt hög ställning. Det är bara Nederländerna som ligger lägre med 0,3 procent. – När människor i det egna landet får ranka olika åldersgruppers sociala position, så rankar vi i Sverige de äldres position som näst lägst i världen, säger Bi Puranen, generalsekreterare för WVS och forskare på Institutet för framtidsstudier. Kontrasten blir särskilt stor om man jämför med länder i Mellanöstern där man skattar att den åldergruppen har en väldigt hög social position. Högst status har sjuttioåringarna när man frågar människor i länder som Pakistan, Yemen, Uzbekistan, Kuwait, Libyen och Tunisien. I dessa länder svarar 20-30 procent av alla tillfrågade att sjuttioåringar har en extremt hög ställning. Genomsnittet i det sextiotal länder över hela världen som har deltagit i undersökningarna är knappt tio procent. När man bett svenskarna värdera påståendet att "gamla människor är i dag inte särskilt respekterade" svarar så mycket som 67 procent att det stämmer. Det kan jämföras med exempelvis Irak där nästan lika många, cirka 64 procent, säger att de inte håller med. Bi Puranen berättar att de intervjuer som har gjorts visar att det i Mellanöstern generellt sett är de äldre familjemedlemmarna och släktingarna som man verkligen bryr sig om. Hon menar att det finns starka oskrivna regler om att man tar hand om sina gamla eftersom det inte finns samma system för ålderspension och äldreomsorg som i Sverige. – I och med det ansvaret verkar det uppstå en respekt, säger hon. Äldre ses också över lag som både vänligare och mer kompetenta i den här delen av världen, om man jämför med väst. På frågan om man tycker att "äldre människor är en börda för samhället", svarar 10 procent av svenskarna att de tycker det. När man sedan ber människor att svara på påståendet att de äldre får mer än de borde av staten eller den allmänna välfärden, visar det sig att nästan 15 procent håller med om det. – Det är överraskande många, säger Bi Puranen. Det finns dock en baksida som respekten för äldre kan medföra i ett land. På frågan om "gamla människor har för stort politiskt inflytande" är det många i Mellanöster som tycker att det är så. I Egypten svarar till exempel 75 procent att de håller med. I Sverige är motsvarande siffra bara 33 procent. – I länder där de äldre har en starkare position är det vanligt att man samtidigt tycker att de har för stort inflytande, och att det egentligen inte är bra för samhället. I samma region tycker man också att "gamla utgör en börda för samhället". I Libanon svarar till exempel 34 procent att de tycker så mot bara 10 procent i Sverige. – Människorna inser att det inte är bra att de äldre styr så mycket av politiken. Det var ju därför vi fick den arabiska våren, som en reaktion mot det här "gubbväldet" som man tycker står i vägen för förändring. När vi har tittat på de frågor som handlat mer specifikt om det politiska området så har det här inte riktigt kommit fram, berättar Bi Puranen. Ett skäl till den låga sociala positionen för äldre hos oss kan vara att vi har mindre respekt för auktoriteter jämfört med befolkningen i många andra länder. – Föräldrar är ju onekligen en auktoritet i stora delar av världen, men inte hos oss. I många ländermsvarar man att lydnad är en viktig egenskap hos barn, men hos oss svarar man att självständighet är en viktig egenskap att förmedla till sina barn. Till detta kan läggas att ju mer demokratiskt ett samhälle är, desto mer kritisk är dess befolkning. Också synen på unga visar en del överraskande resultat. När vi svenskar säger att vi tror på och uppskattar de unga, kommer det fram en annan bild när man frågar vanliga människor. – Vi har en ungdomskultur i Sverige, men vi tror inte riktigt på den, säger Bi Puranen. När svenskarna får värdera ett påstående som att "företag som anställer unga gör bättre ifrån sig än de som anställer medarbetare i olika åldrar", visar det sig att mer än 90 procent av svenskarna motsätter sig påståendet. – Om du frågar vanligt folk så tycker de alltså att det ska finnas alla åldrar och att äldre ses som en resurs. Men det är inte den bilden som medierna ideligen visar upp, att man ska vara ung för att vara intressant. I Sverige är man inte heller särskilt förtjust i att ha unga chefer, vilket många tror. På frågan "om det är acceptabelt med en chef som är trettio år" svarar bara 12 procent av svenskarna att det är "fullkomligt acceptabelt". Här ligger Sverige under världsgenomsnittet som är 20 procent. – I Sverige är man inte så förtjust i att ha unga ledare som vi tror. Det verkar som om vi tycker att yngre ska vara med och jobba fram saker. Men för att vara chef ska man helst vara äldre, fast heller inte för gammal.  Fördjupning: Undersökningen. "Word values survey" undersöker fortlöpande vanliga människors upplevelser och värderingar i över hundra länder. Det handlar om allt ifrån barnuppfostran till våld och upplevda hot. Läs den senaste undersökningen Andra artiklar. Är det bra att åldras i Sverige, eller är äldre diskriminerade? Läs Insidans tidigare artiklar i serien "Den tredje åldern": ”Äldre är ett nytt folkslag”. Vår syn på vad det innebär att vara äldre tillhör en förgången tid. Det är dags att förnya den, menar tidigare professorn Bodil Jönsson, 72 år. Till artikeln ”Det har blivit naturligt att nedvärdera äldre”. Det finns något särskilt otäckt med diskrimineringen av äldre i Sverige, för att den är så omedveten. Det menar Tomas Lappalainen som har skrivit en bok om hur det är att komma in i vad han kallar ”efteråldern” mellan 55 och 60 år. Till artikeln ”Kärleken är väl inte bara för yngre?”. Ingenting i mitt liv har varit normalt, säger Erika Mathisen. Som nittioåring fortsätter hon att bryta mot normer för hur en äldre kvinna ska bete sig. Till artikeln Bloggandet motion för hjärnan. Stig Bergstrand försöker få fler äldre att använda sociala medier. Han recept, att blanda humor och allvar, har gett honom tusentals följare. Till artikeln ”Jag vill ha mitt eget utrymme”. Bara genom att vara uppriktig kan man uppnå den innerlighet tillsammans med andra som man behöver för att åldras på ett bra sätt. Det menar Magnus Ahlén, som varit singel i sju år. Till artikeln Gamla hjärnor kan tänka nytt och kreativt. Tidigare hjärnforskning har lyft fram de negativa aspekterna och problemen med åldrandet. Det är hög tid att byta fokus och se kraften i den åldrade hjärnan, enligt psykiatern och forskaren Gene D Cohen. Till artikeln ”Ålder är inget jag tänker på”. När Marianne Ahrne var 34 år gjorde hon en film om feministen Simone de Beauvoir och hennes syn på ålderdomen. Vad tänker Marianne Ahrne i dag, fyrtio år senare, om att bli gammal? Till artikeln ”Åldrandet är orättvist”. Hur rättvist är det egentligen med en gemensam pensionsålder för hela befolkningen? De som har tyngre och mindre intellektuellt stimulerande jobb slits ned tidigare och har en kortare livslängd, visar forskningen. Till artikeln World values survey startade med World values survey startade med mätningar 1981. Nära 350 000 intervjuer har genomförts i över hundra länder. 61 länder deltog i den senaste mätningen. 1 200–5 000 personer i varje land svarade på drygt 1 000 frågor, till exempel om hur man ser på ålder, familj, arbete, religion, politik, samhälle, vetenskap, trygghet, säkerhet, våld, framtiden. Mätningarna kan studeras mer ingående på worldvaluessurvey.org och iffs.se.


Äldre i Sverige har låg status

Summary: Trots att de äldre blir allt fler i Sverige, har de lägre status här än i många andra länder. Det visar de senaste mätningarna från World values survey. Samtidigtär vi till exempel mer skeptiska till unga chefer än man är i andra länder.

I anslutning till Insidans serie ”Den tredje åldern” har många läsare berättat att de upplever att äldre diskrimineras i Sverige och att vi lever i en extremt ungdomsfixerad kultur. En del har också berättat att de tycker att svenska familjer som har en bakgrund i andra kulturer, som Mellanöstern, har en helt annan vördnad för de äldre och att de kan uppleva en rejäl kulturkrock i det svenska samhället. För att se om det finns siffror som bekräftar de här upplevelserna har vi vänt oss till World values survey, WVS, som nyligen presenterade sina världsomspännande mätningar av vanliga människors upplevelser och värderingar i över hundra länder. I de senaste mätningarna, som gjordes mellan hösten 2010 och 2014, intervjuades cirka 85 000 personer över hela världen. När man granskar svaren om hur vi svenskar ser på äldre, träder det fram en splittrad bild som inte är helt igenom smickrande. På frågan om vilken social position de tycker att människor i 70-årsåldern har i deras land, utmärker sig svenskarna rejält. Bara 0,7 procent svarar att 70-åringar har extremt hög ställning. Det är bara Nederländerna som ligger lägre med 0,3 procent. – När människor i det egna landet får ranka olika åldersgruppers sociala position, så rankar vi i Sverige de äldres position som näst lägst i världen, säger Bi Puranen, generalsekreterare på WVS och forskare på Institutet för framtidsstudier. Kontrasten blir särskilt stor om man jämför med länder i Mellanöstern där man skattar att den åldergruppen har en väldigt hög social position. Högst status har 70-åringarna när man frågar människor i länder som Pakistan, Jemen, Uzbekistan, Kuwait, Libyen och Tunisien. I dessa länder svarar 20–30 procent av alla tillfrågade att 70-åringar har en extremt hög ställning. Genomsnittet i det 60-tal länder över hela världen som har deltagit i undersökningarna är knappt 10 procent. När man bett svenskarna värdera påståendet att ”gamla människor är i dag inte särskilt respekterade” svarar så mycket som 67 procent att det stämmer. Det kan jämföras med exempelvis Irak där nästan lika många, cirka 64 procent, säger att de inte håller med. Bi Puranen berättar att de intervjuer som har gjorts visar att det i Mellanöstern generellt sett är de äldre familjemedlemmarna och släktingarna som man verkligen bryr sig om. Hon menar att det finns starka oskrivna regler om att man tar hand om sina gamla eftersom det inte finns samma system för ålderspension och äldreomsorg som i Sverige. – I och med det ansvaret verkar det uppstå en respekt, säger hon. Äldre ses också över lag som både vänligare och mer kompetenta i den här delen av världen, om man jämför med väst. På frågan om man tycker att ”äldre människor är en börda för samhället”, svarar 10 procent av svenskarna att de tycker det. När man sedan ber människor att svara på påståendet att de äldre får mer än de borde av staten eller den allmänna välfärden, visar det sig att nästan 15 procent håller med om det. – Det är överraskande många, säger Bi Puranen. Det finns dock en baksida som respekten för äldre kan medföra i ett land. På frågan om ”gamla människor har för stort politiskt inflytande” är det många i Mellanöstern som tycker att det är så. I Egypten svarar till exempel 75 procent att de håller med. I Sverige är motsvarande siffra bara 33 procent. – I länder där de äldre har en starkare position är det vanligt att man samtidigt tycker att de har för stort inflytande, och att det egentligen inte är bra för samhället. I samma region tycker man också att ”gamla utgör en börda för samhället”. I Libanon svarar till exempel 34 procent att de tycker så mot bara 10 procent i Sverige. – Människorna inser att det inte är bra att de äldre styr så mycket av politiken. Det var ju därför vi fick den arabiska våren, som en reaktion mot ”gubbväldet” som man tycker står i vägen för förändring. När vi har tittat på de frågor som handlat mer specifikt om det politiska området så har det här inte riktigt kommit fram, berättar Bi Puranen. Ett skäl till den låga sociala positionen för äldre hos oss kan vara att vi har mindre respekt för auktoriteter jämfört med befolkningen i många andra länder. – Föräldrar är ju onekligen en auktoritet i stora delar av världen, men inte hos oss. I många länder svarar man att lydnad är en viktig egenskap hos barn, men hos oss svarar man att självständighet är en viktig sak att förmedla till sina barn. Till detta kan läggas att ju mer demokratiskt ett samhälle är, desto mer kritisk är dess befolkning. Också synen på unga visar en del överraskande resultat. När vi svenskar säger att vi tror på och uppskattar de unga, kommer det fram en annan bild när man frågar vanliga människor. – Vi har en ungdomskultur i Sverige, men vi tror inte riktigt på den, säger Bi Puranen. När svenskarna får värdera ett påstående som att ”företag som anställer unga gör bättre ifrån sig än de som anställer medarbetare i olika åldrar”, visar det sig att mer än 90 procent av svenskarna motsätter sig påståendet. – Om du frågar vanligt folk så tycker de alltså att det ska finnas alla åldrar och att äldre ses som en resurs. Men det är inte den bilden som medierna ideligen visar upp, utan den att man ska vara ung för att vara intressant. I Sverige är man inte heller särskilt förtjust i att ha unga chefer, vilket många tror. På frågan ”om det är acceptabelt med en chef som är trettio år” svarar bara 12 procent av svenskarna att det är ”fullkomligt acceptabelt”. Här ligger Sverige under världsgenomsnittet, som är 20 procent. – I Sverige är man inte så förtjust i att ha unga ledare som vi tror. Det verkar som om vi tycker att yngre ska vara med och jobba fram saker. Men för att vara chef ska man helst vara äldre, fast heller inte för gammal. Den tredje åldern Är det mest jobbigt att bli äldre eller kan det rent av vara kul? Under året skriver Insidan om hur olika personer ser på åldrandet. World values survey startade med mätningar 1981. Nära 350 000 intervjuer har genomförts i över hundra länder. 61 länder deltog i den senaste mätningen. 1 200–5 000 personer i varje land svarade på drygt 1 000 frågor, till exempel om hur man ser på ålder, familj, arbete, religion, politik, samhälle, vetenskap, trygghet, säkerhet, våld, framtiden. Mätningarna kan studeras mer ingående på worldvaluessurvey.org och iffs.se.


Här sitter du säkrast i planet

Summary: Flygrädd? Sätt dig vid vingarna. Då har du sannolikt något större chans att överleva en flygkrasch. ”Jag sitter gärna i mittsektionen”, säger flygsäkerhetsexperten Hans Kjäll.

Var du sitter i kabinen kan innebära liv eller död om planet störtar. Vilka som är de säkraste platserna varierar mellan olika typer av haverier och hur planet träffar marken. Men generellt sett är det något större chans att överleva om du sitter vid vingarna, menar flygsäkerhetsanalytikern Hans Kjäll. – Planets starkaste del är där vingarna går in i flygplanskroppen, den har mindre risk att slitas sönder vid en krasch. Det är även lättast att ta sig ut där genom nödutgångarna. Och om planet brinner kan man springa ut en bit på vingen, säger han. Ibland hävdas det att de bakre delarna av planet är säkrast, men det håller inte Hans Kjäll med om. – Nej, tvärtom finns det haverier som visar att det kan vara farligast. Vid en så kallad minuslandning, då planet landar före landningsbanan, kan bakpartiet slitas av. Det kan även ha nackdelar att sitta långt fram. Då är man nämligen mer oskyddad om planet kolliderar med terräng på marken, som kan slita sönder kabinen. Var sitter du själv när du flyger? – Jag sitter mest i cockpit. Men i kabinen sitter jag gärna i mittsektionen.


24 dagars fängelse för norska som rökte på flyget

Summary: Kvinnan satt i flygplansstolen och rökte under flygningen från Tromsø till Oslo. Straffet blev böter på 15.000 norska kronor. Men 30-åringen vägrar betala. Nu har tingsrätten sagt sitt: 24 dagars fängelse är det som gäller för den som inte förmår betala.

Enligt norska medier är domen i tingsrätten i södra Norge den första i sitt slag i landet. Tidigare syndare har snällt fimpat och betalat. Men det var inget alternativ för 30-åringen från Skien, en stad tiotalet mil sydväst om Oslo. – Jag betalar inte 15.000 kronor för en cigarett. Det är bara för dumt i min värld, sade kvinnan på måndagen till domaren i Nedre Telemark tingrett. Hon anförde bland annat att hennes skrala ekonomi inte tillät att hon lade ut sådana summor på något som kan lösas på annat sätt. Domaren svarade med att sänka boten till 7.000 kronor, med hänsyn tagen till den åtalades penningbekymmer. Men rabatten imponerade inte på kvinnan, som uppger sig vara arbetssökande. Hon sade nej på nytt. Då slogs domen fast: 7.000 kronor i böter, alternativt fängelse i 24 dagar, rapporterar lokaltidningen Varden. 30-åringen överklagade på stående fot. Det betyder att Agder lagmannsrett (motsvarande hovrätten) får ärendet på sitt bord. Om högre instans avvisar målet eller fastställer tingsrättsdomen så blir den juridiska gången att kvinnan ska krävas på de 7.000 kronorna. Fängelsestraffet på 24 dagar blir nästa steg, om inte böterna kan drivas in. Kvinnan medger de faktiska omständigheterna i fallet. Under flygningen mellan Tromsø och Oslo med bolaget Norwegian tände kvinnan en cigarett. Hon säger sig visserligen inte minnas att hon gjorde det, eftersom hon var påtagligt berusad under resan. Men kvinnan godtar det som kabinpersonalen rapporterade till polisen: att hon rökte i kabinen. En fråga om flygsäkerhet Den dom som kvinnan från Skien överklagar avser brott mot norska luftfartslagens paragraf 6-3, som handlar om flygsäkerhet. Att röka ombord på ett flygplan ses som ett hot mot säkerheten. Paragrafens ordalydelse (på norskt bokmål): ”Passasjerer plikter å rette seg etter de anvisninger for god skikk og orden ombord som gis av fartøysjefen, den ansvarlige i kabinen eller andre besetningsmedlemmer som fartøysjefen bemyndiger. Passasjerer må ikke opptre slik at sikkerheten til fartøy, besetning eller andre passasjerer settes i fare.”


Fler råd ger inga reformer

Summary: Ett socialdemokratiskt vallöfte infriades när Stefan Löfvens innovationsråd höll premiärsammanträde på tisdagen. Men mer dialog är inte vad som krävs för att stärka företagen.

På tisdagen höll Stefan Löfvens innovationsrådgivare sitt premiärsammanträde. Det var inget mindre än ett socialdemokratiskt vallöfte som infriades i mötesrummen på Harpsund – så angeläget var Stefan Löfvens förslag om ett nationellt ”innovationsråd” att det skrevs in som en egen punkt i fjolårets valmanifest. Det blir, lite beroende på hur man räknar, också den första som Socialdemokraterna kan pricka av på sin lista. I det ligger en del symbolik. Stefan Löfven tillträdde ju som S-ordförande med en plan: Att stå på barrikaderna för samverkan. Inte minst med näringslivet. I en debattartikel i tisdagens Dagens Industri upprepades budskapet. Alliansregeringens styvmoderliga attityd till företagen ledde enligt statsministern till att ”Sveriges beslutsfattande blev allt trubbigare”. Nu ska politik vässas i olika samverkansråd och vägen beredas för fler företag och nya jobb. Förtroendet från näringslivet har visserligen ruckats sedan valet. Cirkus Bromma skapade både förvirring och förbittring. Likaså höstens tvetydiga besked om kärnkraften. Inte heller fick innehållet i den nedröstade höstbudgeten särskilt många företagare att jubla. Men i grunden har Löfven ändå en fördel i sin läggning och bakgrund. I en del avseenden är hans förutsättningar att lyckas bättre än hans föregångares. Alliansen instiftade i början av sin första mandatperiod ett organ som påminner om Socialdemokraternas nya innovationsråd. Globaliseringsrådet, som satsningen hette, anbefallde ekonomiska reformer för stärkt svensk konkurrenskraft. Alltså ungefär det som S–MP-regeringen nu efterlyser. Bristande stöd i Allianspartierna gjorde att förslagen hamnade i skrivbordslådan.   Stefan Löfven har dragit slutsatser. Den här gången leds arbetet av statsministern själv. Vice statsminister Åsa Romson (MP) sitter med vid bordet, liksom finansminister Magdalena Andersson (S). Det ger en tyngd som Globaliseringsrådet saknade. En poäng som också framhålls är att regeringen helhjärtat står bakom sitt initiativ och tänker lyssna. Det är förstås förutsättningar för att prat ska bli till praktisk politik. Men det saknas egentligen inte goda råd om hur Sverige ska stärka sin position som innovationsland. En blick på Globaliseringsrådets rapporter ger en del uppslag. Särskilt mycket har ju inte hänt sedan de lades fram. I slutrapporten nämns bland annat enklare skatteregler för småföretag. S–MP-regeringen har nyligen tillsatt en utredning, men direktiven färgas av socialdemokratisk beskattningsiver snarare än viljan att underlätta för nya företag. Globaliseringsrådet ville se lägre marginalskatter – men dem är regeringen fast besluten att höja. Samtidigt har entreprenörskapsutredaren Pontus Braunerhjelm nyligen belagts med förbud att föreslå skatteförändringar. Två andra förslag som Socialdemokraterna faktiskt har drivit är förenklade patent och att införa skatteavdrag för riskkapital. Vore det inte en idé att ta dessa frågor vidare, utan omvägen via olika dialogråd? Globaliseringsrådets genomslag uteblev, delvis för att förankringen i Alliansregeringen brast. Det är dock inte hela förklaringen. Rådets initiativtagare Lars Leijonborg närmade sig sitt projekt som om framgångsrik reformpolitik hängde på förmågan att hålla intressanta seminarier. Det gör det inte. Statskonst är något annat. Löfvens logik är facklig snarare än akademisk, men han kommer inte runt politiken. Opinionen måste finnas – eller formas av en skicklig politiker. Förutsättningarna inom det egna partiet är en viktig faktor. Kamrater i regeringssamarbetet kan behöva bearbetas, och prioriteringar göras i statens budget. Att få igenom förslag i riksdagen kräver också fingerfärdighet av en minoritetsministär. Politiska kommissioner och råd kan ringa in detaljerna. Men bara i undantagsfall bidrar de med kraft att reformera. För Stefan Löfven är det upp till bevis.