Mandla Mandela redo för farfars födelsedag

Summary: MVEZO.När frihetshjälten Nelson Mandela fyller 90 år på fredag kommer han att fira med den närmaste familjen i sin hembygd i östra Kapprovinsen i Sydafrika. Sonsonen Mandla Mandela är i dag hövding i byn Mvezo där Nelson Mandela föddes. Han beskriver sin farfar som en envis tyrann hemma, men en skicklig diplomat ute i världen med sin avväpnande humor.

När Nelson Mandela tog sina första små steg är det inte omöjligt att han samtidigt blickade ut över den storslagna dalgången kring floden Mbashe. Familjen Mandelas släkthem ligger längst ut på en bergsrygg i ena änden av byn Mvezo, med milsvid utsikt över bygden. Den hydda som Mandela föddes i öppnas rakt ut mot världen. Från tröskeln kan man spana långt bort över bergen runt omkring, och längst ner i dalen ringlar sig den breda floden fram. – Vi kommer att ta hem honom hit några veckor så att han kan tillbringa lite tid med det folk han växte upp med, i den miljö han härstammar från, berättar Nelson Mandelas sonson Mandla Mandela om det stundande födelsedagsfirandet. Den 34-årige Mandla Mandela är hövding i Mvezo, ett ämbete som även Nelson Mandela skulle ha haft om inte hans far avsattes av den vita regimen i Sydafrika när Mandela var bara några år gammal. Släktens traditionella status återupprättades formellt för bara drygt ett och ett halvt år sedan, och den åldrige Nelson Mandela lade direkt över titeln och ansvaret på sonsonen. – Min farfar var mycket noga med att jag skulle utbilda mig först, berättar Mandla, vars officiella hövdingnamn är Zwelivelile Mandela. – Om han fick som han ville skulle vi alla ha minst en doktorsexamen eller två. Han säger alltid att vi lever i en globaliserad värld och att konkurrensen är så tuff att man klarar sig inte med bara en magisterexamen, tillägger han och härmar skämtsamt sin världskända farfars lite hesa och myndiga röst. Nelson Rolihlahla Mandela föddes i Mvezo den 18 juli 1918, son till hövdingen Gadla Henry Mphakanyiswa och hans tredje fru Nosekeni Fanny. I sin självbiografi berättar Mandela hur naturen var hans lekplats under den tidiga uppväxten i byn och i närliggande Qunu, dit familjen tvingades flytta sedan pappan fråntagits sin hövdingstatus. ”Det var på fälten som jag lärde mig att skjuta ner fåglar med slunga, att samla in vild honung, frukt och ätbara rötter, att dricka varm, söt mjölk direkt från kornas spenar, att simma i de klara, friska bäckarna, och att fånga fisk med snöre och en vässad bit ståltråd. Jag lärde mig att slåss med pinnar, en grundläggande kunskap för en afrikansk landsortspojke”, skriver han. Det var en lycklig tid i en spartansk miljö. Inte mycket har förändrats i Mvezo sedan Nelson Mandelas barndom. Byn sträcker ut sig längs med en smal grusväg, med runda hyddor och små fyrkantiga hus målade i de klara pastellfärger som är så typiska för östra Kapprovinsen. Några av hemmen har elektricitet, många är utan. Vatten hämtar kvinnor och ungdomar från en stor cistern på en bergssluttning i närheten av Mandelas släkthem, dit det pumpas direkt från floden nedanför. I byns två butiker står ett fåtal enkla varor på halvtomma hyllor: socker, majsmjöl, sardiner på burk, Coca-Cola, huvudvärkstabletter. Det finns ingen sjukvård, och knappt några skolor. Bland de färgglada hyddorna syns nästan bara äldre kvinnor och barn. Lokala arbetsgivare saknas, och precis som under apartheidtiden då regionen var ett så kallat ”hemland” för svarta lever byborna nästan uteslutande på de pengar som byns män och ungdomar sänder hem från sina arbeten i storstäder som Johannesburg. Bybon Nowezile Sibomwane berättar att hennes pension på motsvarande 700 kronor i månaden är den enda inkomst familjens 19 medlemmar har att leva av. – Det räcker inte, men vi får vad vi får av staten, säger hon, och förklarar att hon är ”lite yngre än Mandela, kanske tio år yngre”. Enligt Mandla Mandela är hans farfar besviken på fattigdomen och bristen på utveckling som fortfarande präglar hembygden fjorton år efter apartheidregimens fall. Som landets förste demokratiskt valde president koncentrerade Nelson Mandela sin energi på att bygga en enad nation av ett djupt splittrat folk. Den ekonomiska utvecklingen landade i huvudsak på efterträdaren Thabo Mbekis bord. – Min farfar må vara en världsikon, en världspolitiker, och Sydafrika ser kanske ut som en framstående nation i Afrika. Men Sydafrika lider av en tudelad ekonomi. En minoritet lever i Första världen, medan 80 procent lever i Tredje världen, framför allt här ute på landet. Ingen tycks riktigt ta steget från den där första världen ut till den tredje världen och bry sig, säger Mandla. Han beskriver sin farfar som en ”enormt envis man”, och tillägger med ett stort skratt att han ”är en tyrann hemma, men en diplomat ute i världen”. Nelson Mandela är familjens stöttepelare, och har alltid varit mån om att ge sina barn och barnbarn en balanserad uppfostran. – Han köpte mig mina första fotbollsskor medan han satt i fängelse. Jag har alltid sett det som något exceptionellt, att där satt han som politisk fånge men kunde fortfarande vara en farfar och skicka mig fotbollsskor, berättar Mandla Mandela. Vad som är hemligheten bakom det som sydafrikanerna beskriver som ”Madiba magic”, den nästan magiska utstrålning som Nelson ”Madiba” Mandela har, kan Mandla inte riktigt sätta fingret på. Hans farfars avväpnande humor är en del av det. Få andra statsmän hälsar på Storbritanniens drottning med orden ”så söt du är, du blir vackrare för varje gång jag ser dig!” – Jag tror att det kommer från allt det som format honom i livet. Han har satts på prov gång på gång och han har haft många identiteter, från hövdingason till gerillakrigare, från politisk fånge till president. Jag tror det har med hela hans resa att göra, säger Mandla Mandela. Hyddan där den lille Nelson Mandela levde sina första år är tabu i dag, och får inte vidröras annat än av familjens medlemmar vid de särskilda tillfällen då släkten firar sina förfäder. Den får inte heller fotograferas. Mandla Mandela är starkt bunden till sin kulturs traditioner, liksom den unge Nelson Mandela var. – När jag kommer in i ett rum i dag vill farfar alltid ställa sig upp för att visa att jag nu är senior i familjens rangordning. Det är rörande att se hur han fortfarande upprätthåller sådana traditioner, men jag säger alltid att han måste sitta ner, berättar Mandla. Mandla Mandela tar emot bybor och besökare i en av familjens nybyggda runda hus med halmtak, iklädd träningsoverall och sittande på en pläd av antilopskinn direkt på golvet. Han är nästan två meter lång liksom sin farfar, och slående lik den yngre Nelson Mandela som syns på inramade svartvita foton uppställda i hyddan. Hövdingens ansvar är att råda i en rad civilsrättsliga och kriminella ärenden som drabbat bygden, och till sin hjälp har han en nämnd på femton personer. Uppdraget ärvs från generation till generation, men bygger i grunden även på demokratiska principer. En hövding som tar beslut mot folkets vilja eller uppenbart missköter sig riskerar att sparkas ut. – Farfar frågar alltid hur det är med Thembufolket, hur de mår i Mvezo? Han säger att jag får inte glömma bort att vi lever på 2000-talet och att jag måste akta mig så att det inte blir som på den gamla tiden då ledarna i bynämnden endast var män. Han uppmanar mig alltid att ha kvinnor i nämnden. Han har alltid strävat efter att förena det moderna med det traditionella, berättar Mandla Mandela. När Mandla var liten pojke i kåkstaden Soweto i Johannesburg på 1980-talet visste han inte mycket om sin farfar alls. Konfunderad frågade han sin pappa varför de protesterande skolungdomarna på gatorna skrek hans efternamn, ”leve Mandela”, när de drabbade samman med apartheidregimens polis. För att råda bot på sonsonens okunskap skickades Mandla tillsammans med styvfarmor Winnie Madikizela-Mandela till Kapstaden för att besöka Nelson Mandela i fängelse. – Men jag kom därifrån med fler frågor än svar. Jag hade en farfar! Som satt i fängelse! Vad jag visste satt man bara i fängelse om man var kriminell. Jag undrade vad han hade begått för brott, berättar Mandla och skrattar högt. När Nelson Mandela efter 27 år oväntat släpptes ur fängelset i februari 1990 såg en överraskad Mandla sin farfar i direktsänd tv gå hand i hand med Winnie ut genom fängelseporten och liftade omedelbart från skolan i grannlandet Swaziland hela vägen hem till Soweto. Redan då var Mandela en firad frihetshjälte världen över. Sedan dess har han blivit en global ikon för rättvisa och mänsklig godhet. Efter pensioneringen har han ägnat sig åt välgörenhet och han fortsätter att vara aktiv dag ut och dag in, trots den höga åldern och en allt svagare fysik. Mandla beskriver sin farfar samtidigt som ”fånge i sitt eget liv”. Den sköra hälsan och hans enorma popularitet innebär begränsningar i vardagen. – Var han än går samlar sig en stor folkmassa, men han måste se till att han rör på sig och får lite motion. Man behöver frisk luft, man måste träffa sina vänner. Ju mer isolerad man är, desto snabbare hinner åren i fatt en, säger Mandla. Nelson Mandela är särskilt engagerad i kampen mot hiv och aids, och när Mandlas pappa dog av aids i januari 2005 valde familjen att tala offentligt om dödsorsaken i stället för att tysta ner den som många gör på grund av den skam som fortfarande omgärdar sjukdomen. Epidemin drabbar var femte vuxen i Sydafrika, och Mandla Mandela är frustrerad över hur små framsteg som görs i kampen mot aids trots hans farfars ihäriga kampanjande och familjens öppenhet. – Vi arbetar för ökad medvetenhet om hiv och aids globalt, men samtidigt har vi egna familjemedlemmar som i dag är hiv-smittade och som inte tycks kunna få tillgång till bättre mediciner. Vi gör inte tillräckligt, säger Mandla bestämt. Byborna i Mvezo är stolta över sin världsberömda frihetshjälte och tacksamma för vad Nelson Mandela åstadkommit för Sydafrika. Sonsonen är ännu ett relativt oprövat kort påpekar många, och det återstår att se om han verkligen kan leverera som byns hövding. – Något vi alla kan lära oss av farfar är hans kollektiva ledarskap. Vi är stolta över det här, eftersom det har sina rötter i våra institutioner. De värderingar och traditioner som han uppfostrades med under sin tidiga barndom gjorde honom till den han är, och det är en fana jag alltid kommer att bära högt, säger Mandla Mandela. – Det är en ledarstil som skulle kunna råda bot på många av de problem som Afrika präglas av. I dag har vi tyranner som Robert Mugabe i Zimbabwe som inte vill släppa makten ifrån sig, tillägger han. – Farfar säger alltid att om man tjänar sitt folk, så leder folket dig dit du ska. I Sydafrika firar man Nelson Mandelas 90-årsdag med en rad evenemang under hela året. Mandla Mandela har bjudit in byborna i Mvezo och hundratals lokala dignitärer till en födelsedagslunch på Mandelas residens i Qunu den 19 juli, men på själva födelsedagen är det bara den närmaste familjen som firar med honom. – Vi kommer att hålla honom för oss själva, vi vill tillbringa lite tid med honom. Han har sett generationer i sin familj komma och gå. Han har mist två söner och en dotter. Det har varit en svår resa. Vi hängav oss folkets kamp för frihet, men samtidigt försummade vi oss själva, säger Mandla Mandela. – Sådana här dagar försöker vi samlas och reflektera över den väg vi vandrat tillsammans, tillägger han. Anna Koblanck anna koblanck@dn.se


Hon har USA:s president som motståndare

Summary: Hon är en liten, tunn trebarnsmamma och hivpositiv sedan 17 år. Men Beatrice Were, 40, är en kämpe. Hon slåss för Ugandas hivsmittade och aidssjuka. Och hon har mäktiga motståndare: presidentparet Bush, den kristna högern i USA, den politiska makten i Uganda med presidentfrun Janet Museveni som förgrundsgestalt. Beatrice Were Uganda Hiv i världem

Uganda var det lysande undantaget i de afrikanska länderna söder om Sahara. Ingen annanstans var kampen mot hiv och aids så framgångsrik. Alla krafter samverkade; gräsrotskampanjer, stöd av internationella hjälporganisationer och en kraftfull mobilisering ledd av Ugandas president Yoweri Museveni. Den ugandiska modellen kallades ABC, A för ”abstinence”, avhållsamhet för ungdomen, B för ”be faithful”, vara trogen sin partner, och C för ”condom”, kondom. Men det var kondomen som var grunden - den kunde nämligen kombineras med avhållsamhet för de ungdomar som hade sexuella förbindelser och med trohet, för dem som hade mer än en sexpartner. För bara några år sedan, 2005, var Uganda nere på fem procent hivsmittade – en sensationellt låg siffra för Afrika. När dessutom bromsmediciner börjat användas i stor skala i landet såg situationen riktigt positiv ut. Men så ändrade USA sin biståndspolitik. Man lovade Uganda en tredubbling av biståndet om man mångdubblade satsningen på A och B, avhållsamhet och trohet, och inte propagerade för C – kondomer. Detta förändrade situationen radikalt. Presidentparet Museveni, bägge pånyttfödda kristna, och kyrkan i Uganda slöt upp bakom de nya tongångarna. Och Beatrice Were blev återigen en av förgrundsgestalterna i kampen mot ökningen av aids och hiv. När jag träffar henne i en förort till huvudstaden Kampala är hon sliten och ser mycket trött ut. Natten har varit hård, hon hade fått en infektion som tvingade in henne till sjukhuset. Medan vi pratar väntar dessutom hennes egen kvinnogrupp, som består av hivsmittade kvinnor, på henne – hon leder gruppens arbete flera dagar i veckan. Men kampviljan finns där liksom ett fantastiskt engagemang: – USA och den kristna högern, både där och här i Uganda, vill göra aids till en moralisk fråga igen. De är inte intresserade av att vetenskapligt attackera problemet och försöka göra spridningen så liten som möjligt, säger hon. – Det är ett ohyggligt cyniskt spel av USA. Man har under lång tid försökt få avhållsamhet att fungera som medel mot aidsspridningen i USA, men totalt misslyckats. Då väljer man att med mutor exportera metoden till Afrika i stället, under förespegling att det handlar om kristen moral. – Det kanske mest tragiska är att de får med sig Janet Museveni, en stark afrikansk kvinna och presidentens fru, i denna människofientliga kampanj. Janet Museveni träder fram som ledare för den nya moralen tillsammans med Laura Bush och blir den kristna högerns älskling i USA, säger Beatrice Were. Beatrice Were har levt med de här frågorna sedan 1991 då hennes man plötsligt insjuknade. Det kom som en chock för Beatrice att hans sjukdom var aids: – Han var min första man och jag trodde att aids var något som bara lastbilschaufförer, prostituerade och militärer fick. Naturligtvis visade det sig att jag också smittats. I dag kan jag se ironin i det som hände mig, jag levde i avhållsamhet innan jag träffade min man och var trogen, precis det som man i dag säger ska utrota aids. Men det var så jag blev smittad. När mannen dött fick Beatrice nästa chock. Hennes man hade inte skrivit något testamente: – Vi var inte formellt gifta utan levde liksom majoriteten av mitt folk i ett samboförhållande. Det innebar att min mans familj krävde att allt skulle gå till dem och att jag skulle gifta mig med hans bror. – Tack vare att jag hade gått på universitetet kunde jag vända mig till några vänner som startat en grupp kvinnliga advokater. Med hjälp av dem lyckades jag få rätt i domstolen och kunde fortsätta leva mitt liv tillsammans med mina två barn, berättar Beatrice Were. – Men jag visste att jag var en av få privilegierade kvinnor i Uganda som fick dessa möjligheter - och dessutom nödvändig vård för min hivsmitta. Annars hade jag liksom nästan alla mina olyckssystrar dött för många år sedan och mina barn hade blivit föräldralösa utan pengar. Beatrice Were bildade i stället Nacwola, en organisation av och för kvinnor som smittats av hiv. I dag har Nacwola 40 000 medlemmar och är en av de starka rösterna i Uganda, både när det gäller kvinnors rättigheter och kampen mot hiv och aids. Förutom att leda Nacwola och arbeta med egna kvinnogrupper är Beatrice Were ansvarig för afrikanska partnerskap inom den starka amerikanska organisationen Global aids Alliance. För Beatrice Were är det en självklarhet att kampen mot hiv och aids måste kopplas till fattigdom och jämställdhet: – Både internationellt och i Uganda ser vi i dag att det är de fattigaste och kvinnorna som drabbas hårdast. Här i Uganda kan vi se en uppgång i antalet smittade sedan den nya USA-stödda linjen slog igenom. Från att cirka fem procent av Ugandas befolkning var hiv-smittad har siffran ökat till nio procent för kvinnor och sju procent för män. – Det är ingen tillfällighet att kvinnor drabbas hårdast. Övergrepp mot kvinnor är mycket vanliga i Uganda – det är inte ens straffbart enligt våra lagar för en man att våldta sin hustru. Vi har dessutom haft ett långt och blodigt krig i norra Uganda där övergrepp mot kvinnor varit ett vanligt inslag. – Lägger man till att polygami är förhållandevis vanligt och att många unga kvinnor tvingas tillmötesgå framför allt äldre män sexuellt för att överleva så inser var och en att en moralisk kamp för avhållsamhet och trohet inte är lösningen på problemen. Beatrice Were har också personligen fått utstå många attacker på grund av sin kamp: – Jag är en vanlig måltavla och utmålas som en homosexuell aidssmittad som försöker sprida sjukdomen med alla till buds stående medel. Jag känner en stark oro för mina barns säkerhet. Beatrice Weres främsta motståndare i Uganda är landets första dam Janet Museveni, som blivit förgrundsgestalt i den nya striden mot aids. Jag träffar Janet Museveni i the State House som utgör residens för presidentparet i ett oerhört välbevakat område mitt i Kampala. Janet Museveni har många officiella uppdrag för Uganda och morgonen efter vårt möte ska hon åka till Indien för en internationell befolkningskonferens. Janet Museveni är Sverigevän sedan hon bodde i Göteborg med sin familj 1985–87 på flykt undan den ugandiska diktaturen. Numera åker hon tillbaka till Sverige då och då på inofficiella visiter för att hälsa på gamla vänner. Hon är starkt religiös och pånyttfödd kristen och hennes tro är mycket viktig för hennes ställningstaganden. – USA:s och presidentparets Bush engagemang i aids-frågan har varit en välsignelse för Uganda. Bland annat tack vare deras stöd har vi kunnat vända arbetet till att påverka och på djupet ändra människorna, framför allt ungdomen. Det enda sättet att bekämpa aids är att förändra beteenden och gå tillbaka till den ursprungliga kulturen, säger hon. – Under en lång tid har moralen brutits ned, bland annat genom krig, splittrade familjer, skilsmässor och föräldralösa barn. Uganda är ett kristet samhälle och vi gick tillbaka till rötterna för att få ungdomen att säga nej till föräktenskapligt sex och sedan leva i trohet. Då såg vi att hivtalen minskade. – Men vi har mäktiga fiender i lobbygrupper som stöds av kondomfabrikanter och homosexuella, säger hon. Janet Museveni har själv organiserat folkmöten i Kampala där hon samlat tusentals oskulder som berättar om hur man kan påverka sitt liv genom att leva i avhållsamhet fram till äktenskapet. – Jag har blivit förlöjligad och kritiserad för mitt arbete, men jag vet att det ger resultat. Att propagera för kondomer är kontraproduktivt. Det lär ungdomen att leva promiskuöst och utan eget ansvar. Vad händer när de sedan inte får tag på kondomer? Jo, de smittas av aids eftersom det inte lärt sig att leva med eget ansvar. – Jag har lärt mina barn att leva i avhållsamhet före äktenskapet och de berättar hur mycket det betytt i hela deras liv. De har fått lära sig ta eget ansvar och detta har givit dem hela och lyckliga liv. – Att spridningen av hiv har ökat beror på att vi har varit för slappa i vår inställning. Bromsmediciner mot aids kom in och sänkte rädslan för sjukdomen och vi hade för många budskap. Genom att fokusera på avhållsamhet och trohet ska vi sänka spridningen och på sikt utrota aids, säger hon trosvisst. Janet Museveni menar att homosexualitet är något som knappt finns i Afrika, därför blir det förvirrande när experter kommer hit och talar om hiv-bekämpning i dessa grupper också: – Homosexualitet är ett västerländskt problem, jag vet inte ens om vi har några homosexuella här. Men utländska gaygrupper driver att man ska sprida kondomer bland ungdomarna. Här i Uganda. En av de starka krafterna i den nya strategin i kampen mot aids är pastor Martin Ssempa som blivit en av de nationella experterna: – Det vi måste bekämpa är promiskuiteten. Säg nej till sex före äktenskapet, säg nej till otrohet – då säger du också nej till aids. Jag tackar Gud för att jag sa nej till aids. Det är genom att sätta moralen främst som vi bekämpar aids och hiv, säger han. – Jag vet, jag var där själv. Jag var breakdance-champion i Östafrika, jag besökte nattklubbar och jag levde ett promiskuöst liv. Men i dag kan jag säga att jag fortfarande lever därför att jag se nej till det livet. Martin Ssempa har också blivit känd för sin oförsonliga linje mot homosexualitet och kondomanvändning. Han har arrangerat folkmöten mot homosexualitet och har sin egen beräkning om hur spritt hiv och aids är i ett land: – Det finns ett direkt samband mellan kondomanvändningen och spridningen av aids: Ju fler kondomer som förbrukas i ett land – desto högre är aids-talen. Martin Ssempa är en stor beundrare av George Bush: – Den mannen har gjort mer för att bekämpa aids än någon annan. Många hatar honom, kanske för att han är kristen och ber. Han hjälpte oss att börja bekämpa aids på ett riktigt sätt. Martin Ssempa har slagit larm om att ett nytt stigma har slagit rot i Uganda, han kallar det avhållsamhetsstigmat: – Många unga stigmatiseras och angrips för att de lever i avhållsamhet. Det gäller för oss att se till att detta stigma försvinner – i dag är ingen stigmatiserad som aidssmittad utan det drabbar dem som säger nej till aids, säger Martin Ssempa. Peter Mpinga har en helt annan vardag än Martin Ssempa. Mpinga är föreståndare för ett tonårscenter som ger upplysning om könssjukdomar och hiv och aids och utför tester: – Den nya propagandan mot kondomer har blivit mycket förvirrande för många av de unga. Plötsligt får de höra att kondomer inte hjälper mot aids och vad ska de göra då? I våra undersökningar bland ungdomarna som kommer hit visar det sig att 80 procent har haft sex tidigare och att praktiskt taget samtliga hade sex utan kondom de första gångerna. – Tidigare gav vi kondomer till de ungdomar som kom hit, men nu varierar tillgången så mycket att vissa dagar är vi helt utan kondomer. Detta är ett stort problem för oss, ungdomarna vill ha kondomer och vi vet att det är stor risk för att de har oskyddat sex om vi inte kan förse dem. Beatrice Were har en maning till oss: – Europa och Sverige måste tala mot USA, ta ställning. Hiv och aids kan bara bekämpas på ett vetenskapligt sätt, inte med moral och religion. USA bedriver ett otroligt hyckleri utan att världen reagerar. Hur många afrikaner ska få dö på USA:s och moralens altare innan världen säger ifrån? Gunnar Wesslén sondag@dn.se Ålder: 40. Bor: I en förort till Ugandas huvudstad Kampala. Familj: Änka efter att hennes man gått bort i aids. Tre barn. Arbetar för: Kampen mot aids. Leder Nacwola, en organisation av och för kvinnor som smittats med hiv. Organisationen har i dag 40 000 medlemmar. Folkmängd: 27,7 miljoner invånare. Huvudstad: Kampala. Styre: Nuvarande presidenten Yoweri Museveni kom till makten 1986 efter ett gerillakrig. Hans parti National Resistance Movement (NMR) var länge den enda godkända politiska organisationen. En folkomröstning 2005 resulterade dock i att Uganda formellt fick ett flerpartisystem. Enligt WHO:s senaste uppskattningar (2007) lever 33 miljoner människor i världen med hivinfektion, ungefär lika många som under 2006. WHO:s statistik visar annars en stadig minskning, både vad gäller antalet nya smittade som antalet dödsfall i aids. Under förra året beräknar man antalet nya hivfall till 2,5 miljoner i världen. Nästan lika många, 2 miljoner människor, dog i aids 2007. Av världens hivsmittade lever 68 procent i Afrika söder om Sahara. I åtta afrikanska länder – Botswana, Lesotho, Moçambique, Namibia, Sydafrika, Swaziland, Zambia och Zimbabwe – lever över 15 procent av befolkningen med smittan. Uganda var det första land söder om Sahara som kunde redovisa en minskning av andelen hivsmittade (1992).


Summary: MVEZO. När frihetshjälten Nelson Mandela fyller 90 år på fredag kommer han att fira med den närmaste familjen i sin hembygd i östra Kapprovinsen i Sydafrika. Sonsonen Mandla Mandela är i dag hövding i byn Mvezo där Nelson Mandela föddes. Han beskriver sin farfar som en envis tyrann hemma, men en skicklig diplomat ute i världen med sin avväpnande humor.

När Nelson Mandela tog sina första små steg är det inte omöjligt att han samtidigt blickade ut över den storslagna dalgången kring floden Mbashe. Familjen Mandelas släkthem ligger längst ut på en bergsrygg i ena änden av byn Mvezo, med milsvid utsikt över bygden. Den hydda som Mandela föddes i öppnas rakt ut mot världen. Från tröskeln kan man spana långt bort över bergen runt omkring, och längst ner i dalen ringlar sig den breda floden fram. – Vi kommer att ta hem honom hit några veckor så att han kan tillbringa lite tid med det folk han växte upp med, i den miljö han härstammar från, berättar Nelson Mandelas sonson Mandla Mandela om det stundande födelsedagsfirandet. Den 34-årige Mandla Mandela är hövding i Mvezo, ett ämbete som även Nelson Mandela skulle ha haft om inte hans far avsattes av den vita regimen i Sydafrika när Mandela var bara några år gammal. Släktens traditionella status återupprättades formellt för bara drygt ett och ett halvt år sedan, och den åldrige Nelson Mandela lade direkt över titeln och ansvaret på sonsonen. – Min farfar var mycket noga med att jag skulle utbilda mig först, berättar Mandla, vars officiella hövdingnamn är Zwelivelile Mandela. – Om han fick som han ville skulle vi alla ha minst en doktorsexamen eller två. Han säger alltid att vi lever i en globaliserad värld och att konkurrensen är så tuff att man klarar sig inte med bara en magisterexamen, tillägger han och härmar skämtsamt sin världskända farfars lite hesa och myndiga röst. Nelson Rolihlahla Mandela föddes i Mvezo den 18 juli 1918, son till hövdingen Gadla Henry Mphakanyiswa och hans tredje fru Nosekeni Fanny. I sin självbiografi berättar Mandela hur naturen var hans lekplats under den tidiga uppväxten i byn och i närliggande Qunu, dit familjen tvingades flytta sedan pappan fråntagits sin hövdingstatus. ” Det var på fälten som jag lärde mig att skjuta ner fåglar med slunga, att samla in vild honung, frukt och ätbara rötter, att dricka varm, söt mjölk direkt från kornas spenar, att simma i de klara, friska bäckarna, och att fånga fisk med snöre och en vässad bit ståltråd. Jag lärde mig att slåss med pinnar, en grundläggande kunskap för en afrikansk landsortspojke” , skriver han. Det var en lycklig tid i en spartansk miljö. Inte mycket har förändrats i Mvezo sedan Nelson Mandelas barndom. Byn sträcker ut sig längs med en smal grusväg, med runda hyddor och små fyrkantiga hus målade i de klara pastellfärger som är så typiska för östra Kapprovinsen. Några av hemmen har elektricitet, många är utan. Vatten hämtar kvinnor och ungdomar från en stor cistern på en bergssluttning i närheten av Mandelas släkthem, dit det pumpas direkt från floden nedanför. I byns två butiker står ett fåtal enkla varor på halvtomma hyllor: socker, majsmjöl, sardiner på burk, Coca-Cola, huvudvärkstabletter. Det finns ingen sjukvård, och knappt några skolor. Bland de färgglada hyddorna syns nästan bara äldre kvinnor och barn. Lokala arbetsgivare saknas, och precis som under apartheidtiden då regionen var ett så kallat ”hemland” för svarta lever byborna nästan uteslutande på de pengar som byns män och ungdomar sänder hem från sina arbeten i storstäder som Johannesburg. Bybon Nowezile Sibomwane berättar att hennes pension på motsvarande 700 kronor i månaden är den enda inkomst familjens 19 medlemmar har att leva av. – Det räcker inte, men vi får vad vi får av staten, säger hon, och förklarar att hon är ”lite yngre än Mandela, kanske tio år yngre” . Enligt Mandla Mandela är hans farfar besviken på fattigdomen och bristen på utveckling som fortfarande präglar hembygden fjorton år efter apartheidregimens fall. Som landets förste demokratiskt valde president koncentrerade Nelson Mandela sin energi på att bygga en enad nation av ett djupt splittrat folk. Den ekonomiska utvecklingen landade i huvudsak på efterträdaren Thabo Mbekis bord. – Min farfar må vara en världsikon, en världspolitiker, och Sydafrika ser kanske ut som en framstående nation i Afrika. Men Sydafrika lider av en tudelad ekonomi. En minoritet lever i Första världen, medan 80 procent lever i Tredje världen, framför allt här ute på landet. Ingen tycks riktigt ta steget från den där första världen ut till den tredje världen och bry sig, säger Mandla. Han beskriver sin farfar som en ”enormt envis man” , och tillägger med ett stort skratt att han ”är en tyrann hemma, men en diplomat ute i världen” . Nelson Mandela är familjens stöttepelare, och har alltid varit mån om att ge sina barn och barnbarn en balanserad uppfostran. – Han köpte mig mina första fotbollsskor medan han satt i fängelse. Jag har alltid sett det som något exceptionellt, att där satt han som politisk fånge men kunde fortfarande vara en farfar och skicka mig fotbollsskor, berättar Mandla Mandela. Vad som är hemligheten bakom det som sydafrikanerna beskriver som ”Madiba magic” , den nästan magiska utstrålning som Nelson ”Madiba” Mandela har, kan Mandla inte riktigt sätta fingret på. Hans farfars avväpnande humor är en del av det. Få andra statsmän hälsar på Storbritanniens drottning med orden ”så söt du är, du blir vackrare för varje gång jag ser dig!” – Jag tror att det kommer från allt det som format honom i livet. Han har satts på prov gång på gång och han har haft många identiteter, från hövdingason till gerillakrigare, från politisk fånge till president. Jag tror det har med hela hans resa att göra, säger Mandla Mandela. Hyddan där den lille Nelson Mandela levde sina första år är tabu i dag, och får inte vidröras annat än av familjens medlemmar vid de särskilda tillfällen då släkten firar sina förfäder. Den får inte heller fotograferas. Mandla Mandela är starkt bunden till sin kulturs traditioner, liksom den unge Nelson Mandela var. – När jag kommer in i ett rum i dag vill farfar alltid ställa sig upp för att visa att jag nu är senior i familjens rangordning. Det är rörande att se hur han fortfarande upprätthåller sådana traditioner, men jag säger alltid att han måste sitta ner, berättar Mandla. Mandla Mandela tar emot bybor och besökare i en av familjens nybyggda runda hus med halmtak, iklädd träningsoverall och sittande på en pläd av antilopskinn direkt på golvet. Han är nästan två meter lång liksom sin farfar, och slående lik den yngre Nelson Mandela som syns på inramade svartvita foton uppställda i hyddan. Hövdingens ansvar är att råda i en rad civilsrättsliga och kriminella ärenden som drabbat bygden, och till sin hjälp har han en nämnd på femton personer. Uppdraget ärvs från generation till generation, men bygger i grunden även på demokratiska principer. En hövding som tar beslut mot folkets vilja eller uppenbart missköter sig riskerar att sparkas ut. – Farfar frågar alltid hur det är med Thembufolket, hur de mår i Mvezo Han säger att jag får inte glömma bort att vi lever på 2000-talet och att jag måste akta mig så att det inte blir som på den gamla tiden då ledarna i bynämnden endast var män. Han uppmanar mig alltid att ha kvinnor i nämnden. Han har alltid strävat efter att förena det moderna med det traditionella, berättar Mandla Mandela. När Mandla var liten pojke i kåkstaden Soweto i Johannesburg på 1980-talet visste han inte mycket om sin farfar alls. Konfunderad frågade han sin pappa varför de protesterande skolungdomarna på gatorna skrek hans efternamn, ”leve Mandela” , när de drabbade samman med apartheidregimens polis. För att råda bot på sonsonens okunskap skickades Mandla tillsammans med styvfarmor Winnie Madikizela-Mandela till Kapstaden för att besöka Nelson Mandela i fängelse. – Men jag kom därifrån med fler frågor än svar. Jag hade en farfar! Som satt i fängelse! Vad jag visste satt man bara i fängelse om man var kriminell. Jag undrade vad han hade begått för brott, berättar Mandla och skrattar högt. När Nelson Mandela efter 27 år oväntat släpptes ur fängelset i februari 1990 såg en överraskad Mandla sin farfar i direktsänd tv gå hand i hand med Winnie ut genom fängelseporten och liftade omedelbart från skolan i grannlandet Swaziland hela vägen hem till Soweto. Redan då var Mandela en firad frihetshjälte världen över. Sedan dess har han blivit en global ikon för rättvisa och mänsklig godhet. Efter pensioneringen har han ägnat sig åt välgörenhet och han fortsätter att vara aktiv dag ut och dag in, trots den höga åldern och en allt svagare fysik. Mandla beskriver sin farfar samtidigt som ”fånge i sitt eget liv” . Den sköra hälsan och hans enorma popularitet innebär begränsningar i vardagen. – Var han än går samlar sig en stor folkmassa, men han måste se till att han rör på sig och får lite motion. Man behöver frisk luft, man måste träffa sina vänner. Ju mer isolerad man är, desto snabbare hinner åren i fatt en, säger Mandla. Nelson Mandela är särskilt engagerad i kampen mot hiv och aids, och när Mandlas pappa dog av aids i januari 2005 valde familjen att tala offentligt om dödsorsaken i stället för att tysta ner den som många gör på grund av den skam som fortfarande omgärdar sjukdomen. Epidemin drabbar var femte vuxen i Sydafrika, och Mandla Mandela är frustrerad över hur små framsteg som görs i kampen mot aids trots hans farfars ihäriga kampanjande och familjens öppenhet. – Vi arbetar för ökad medvetenhet om hiv och aids globalt, men samtidigt har vi egna familjemedlemmar som i dag är hiv-smittade och som inte tycks kunna få tillgång till bättre mediciner. Vi gör inte tillräckligt, säger Mandla bestämt. Byborna i Mvezo är stolta över sin världsberömda frihetshjälte och tacksamma för vad Nelson Mandela åstadkommit för Sydafrika. Sonsonen är ännu ett relativt oprövat kort påpekar många, och det återstår att se om han verkligen kan leverera som byns hövding. – Något vi alla kan lära oss av farfar är hans kollektiva ledarskap. Vi är stolta över det här, eftersom det har sina rötter i våra institutioner. De värderingar och traditioner som han uppfostrades med under sin tidiga barndom gjorde honom till den han är, och det är en fana jag alltid kommer att bära högt, säger Mandla Mandela. – Det är en ledarstil som skulle kunna råda bot på många av de problem som Afrika präglas av. I dag har vi tyranner som Robert Mugabe i Zimbabwe som inte vill släppa makten ifrån sig, tillägger han. – Farfar säger alltid att om man tjänar sitt folk, så leder folket dig dit du ska. I Sydafrika firar man Nelson Mandelas 90-årsdag med en rad evenemang under hela året. Mandla Mandela har bjudit in byborna i Mvezo och hundratals lokala dignitärer till en födelsedagslunch på Mandelas residens i Qunu den 19 juli, men på själva födelsedagen är det bara den närmaste familjen som firar med honom. – Vi kommer att hålla honom för oss själva, vi vill tillbringa lite tid med honom. Han har sett generationer i sin familj komma och gå. Han har mist två söner och en dotter. Det har varit en svår resa. Vi hängav oss folkets kamp för frihet, men samtidigt försummade vi oss själva, säger Mandla Mandela. – Sådana här dagar försöker vi samlas och reflektera över den väg vi vandrat tillsammans, tillägger han. Anna Koblanck anna koblanck@dn.se


”Föräldrar med sjuka barn bör flytta från Stockholm”

Summary: Barnläkaren Hugo Lagercrantz dömer ut sjukvården i huvudstaden: Bästa sättet för Stockholmsföräldrar att hjälpa sina barn om de ofta är sjuka är att byta bostadsort.Barnsjukvården i Stockholm håller 1950-talsnivå. BB-avdelningarna frikopplas åter från barnkliniker, precis som det var då. Och barnsjukvården halveras när Astrid Lindgrens barnsjukhus läggs ned. Redan nu kämpar jouren varenda natt med att finna vårdplatser till akut sjuka barn. Därför råder jag föräldrar med barn som ofta är sjuka att flytta från Stockholm. Har barnet ett medfött hjärtfel rekommenderar jag Lund eller Göteborg där alla operationer sker samtidigt som den medicinska barnhjärtsjukvården skärs ned i Stockholm. Om barnet har ett funktionshinder, lider av astma eller exempelvis drabbas av diabetes eller krampanfall, är barnsjukvården bättre i många andra landsting. I Västerbotten, Jämtland och Blekinge finns dubbelt så många barnsjukhussängar som i huvudstaden, i förhållande till antalet barn. På samma sätt ser det ut inom barnpsykiatrin. Det skriver barnläkaren Hugo Lagercrantz, professor och överläkare vid Karolinska sjukhuset.

Astrid Lindgrens barnsjukhus firar tioårsjubileum i år. Men det nuvarande sjukhuset planeras att läggas ner. Barnsjukvården halveras och flyttas in till det nya Karolinska, trots ökat barnafödande. Även förlossningsvården vid Karolinska i Solna hotas av nedläggning, enligt en internutredning. Vi har en intensiv debatt om flera olika viktiga inrikespolitiska frågor i allmänhet och lokalpolitiska i synnerhet. Det är den stigande inflationen, höjda mat- och bensinpriser, FRA, bussförarnas rätt till vilo- och kisspauser, Förbifart Stockholm, sommarens vägbyggen, Stadsbibliotekets tillbyggnad och det fria vårdvalet. Men den mest fundamentala frågan om våra barns framtida hälsa och välbefinnande debatteras förvånansvärt lite. Det föds 27 000 barn i Storstockholm i år, vilket är nästan 10 000 fler än i början av 1990-talet. Förstföderskorna är dock betydligt äldre, vilket ökar risken för komplikationer såsom för tidig födsel. Även om dödligheten i plötslig spädbarnsdöd, infektioner och barncancer har minskat drastiskt så ökar barndiabetes och allergisjukdomar. Men framför allt förefaller barn oftare klaga över psykosomatiska besvär såsom huvudvärk och magont. Nästan 10 procent av tonårsflickorna lider av depression, vilket bland annat yttrar sig i att de skär sig. Ungefär lika många pojkar har olika former av så kallade conduct disorders (uppförandestörningar) som ofta utvecklas till kriminalitet. En rad folksjukdomar i vuxenlivet uppkommer under den tidiga utvecklingen. Hjärt- kärlsjukdomar hos vuxna beror till stor del på att blodtryckskontroll och ämnesomsättning programmeras under foster och spädbarnstiden. Detta är sannolikt en lika betydelsefull faktor som gener, kost och motion. Det kan bero på epigenetiska mekanismer, det vill säga miljöfaktorernas inverkan på generna. Det gäller kanske också beteenderubbningar och vissa psykiatriska sjukdomar. Råttungar som vårdas väl av sina mammor klarar labyrint- och stresstest bättre som vuxna, än ungar som negligerats. Det beror på att gener aktiveras under vissa kritiska perioder, som i sin tur påverkar den psykologiska utvecklingen och stresstålighet. Att i detta läge lägga ner Astrid Lindgrens barnsjukhus och BB vid det nya Karolinska, som föreslagits i en internutredning är att rycka undan mattan för ovannämnda forskning. Förlossningarna kommer att säljas ut på entreprenad bland annat till S:t Görans sjukhus och Sophiahemmet, medan all högspecialiserad förlossningsvård placeras i Huddinge. Att öppna nya BB:n utan nära anknytning till barnklinik är att gå tillbaka till 1950-talet, då vi hade ett flertal fristående enheter såsom Allmänna BB och Södra BB. Men på den tiden var födelsedödligheten flerfaldigt högre än i dag. Redan nu är det svårt att lägga in barn på Astrid Lindgrens barnsjukhus med långa väntetider och köer. Varenda natt kämpar jouren med att finna vårdplatser för akut sjuka barn, så även sommartid när inte infektionerna härjar. Ett nytt sparbeting på cirka 40 miljoner kronor har nyss lagts för att ytterligare slimma en redan maximalt slimmad organisation. Barnsjukhuset i Helsingfors, som torde ha ett motsvarande upptagningsområde har cirka 300 barnplatser, alltså tre gånger fler än vad vi kommer att få. För nio år sedan skrev jag på DN Debatt (18/6 -99) att man inte borde föda barn i Stockholm under sommaren på grund av bristen på BB och nyföddhetsplatser. Sjukhusdirektören försökte avskeda mig, tills hon kom på att jag hade rätt och gick ut med annonser året därpå att man borde föda barn i landsorten om möjligt. Landstinget betalade förutom förlossningen också hotellkostnader för pappan. Nu skulle jag skulle vilja råda familjer med ofta sjuka barn att flytta från Stockholm när Astrid Lindgrens barnsjukhus stänger. Om barnet har ett medfött hjärtfel bör familjen flytta till Lund eller Göteborg, eftersom alla operationer sker där och även den medicinska barnhjärtsjukvården håller på att skäras ner ytterligare i Stockholm. Om barnet lider av astma, drabbas av diabetes, krampanfall eller har funktionshinder är barnsjukvården nog bättre i många andra landsting. I Västerbotten, Jämtland och Blekinge finns det cirka 7 barnsjukhussängar per 10 000 barn, vilket är ungefär dubbelt så många som i Stockholm. Liknande förhållanden gäller också barnpsykiatrin. Det högsta sjukvårdslandstingsrådet Filippa Reinfeldt bör agera snarast. Hon har tidigare förtjänstfullt verkat för att etablera en barnakut och nytt BB på Danderyds sjukhus. Det är sorgligt om hon nu kommer gå till historien, som den politiker som var med om att lägga ner Astrid Lindgrens barnsjukhus. I stället borde hon agera för att det nya Karolinska får en uttalad mor-barn-profil, behålla Astrid Lindgrens barnsjukhus och BB i Solna och satsa särskilt på neuropsykiatrin. Varför inte ett EU-centrum för framtidens hälsa! HUGO LAGERCRANTZ


”Vi vägrar att samarbeta med sverigedemokrater”

Summary: Sahlin, Wetterstrand och Eriksson i gemensamt utspel: våra två partier lovar nu klart och tydligt att vi inte på något sätt kommer att göra upp med sverigedemokraterna. Socialdemokraterna och miljöpartiet har enats om att inte på något sätt samarbeta eller göra sig beroende av sverigedemokraterna om partiet kommer in i riksdagen efter nästa val. Men frågan är om de borgerliga kan lova samma sak Tyvärr samarbetar de borgerliga partierna redan i dag i kommunalpolitiken med sverigedemokraterna eller är beroende av stöd från partiet. Och både moderaternas ledare statsminister Fredrik Reinfeldt och kristdemokraternas ledare socialminister Göran Hägglund har vägrat svara på frågan om ett eventuellt samarbete med sverigedemokraterna. Det är dags för alla riksdagspartier att sätta ner foten, skriver socialdemokraternas partiledare Mona Sahlin och miljöpartiets språkrör Maria Wetterstrand och Peter Eriksson.

Alla riksdagspartier säger att de tar avstånd från sverigedemokraternas främlingsfientliga politik. Frågan är om de är också är beredda att ta konsekvensen av ställningstagandet. Det är dags för alla riksdagspartier att klart och tydligt lova väljarna att inte samarbeta med sverigedemokraterna om de skulle ta plats i riksdagen. Våra två partier sätter nu ned foten. Frågan är om de borgerliga kan lova samma sak Vi är oroliga för att de borgerliga partierna vill behålla regeringsmakten genom att hålla dörren på glänt. Hur ska man annars tolka kristdemokraternas ledare Göran Hägglund när han vägrade svara på en fråga i Tv 8 om han kan lova väljarna att inte sätta sig i en regering med sverigedemokraterna Även statsministern vägrade nyligen ge svar. I stället för att svara avfärdade han det hela med att likna frågan vid ett vem tar vem-spel. På frågan om han tänker ge besked om sverigedemokraterna innan valet blev svaret att ”vi går till val med att fortsätta som majoritetsregering” .Frågan är varken meningslös eller ett spel. Det är högsta grad en relevant fråga om ett av regeringens partier kan tänka sig regera med ett parti som bland annat grundades av personer med bakgrund i öppet nazistiska Nordiska rikspartiet och fascistiska Nysvenska rörelsen. Många människor i vårt land är oroliga för jobben, välfärden, miljön och tryggheten på gator och torg. Människor känner av de ökade orättvisorna. Vi delar den oro som många känner i vårt land. Sverige blir ett mer framgångsrikt och grönt välfärdsland genom minskade klyftor mellan människor, inte ökade. Sverige och svenska folket kommer aldrig att nå framgång med stora klyftor mellan människor. Tvärtom. Det är genom investeringar i människor som vårt land blir starkare. Sverigedemokraterna, pekar ut enskilda människor och grupper som orsaken till problemen i vårt land. De gör det för att de har främlingsfientlighet som främsta drivkraft. Partiet har vuxit fram ur den rasistiska rörelsen Bevara Sverige Svenskt. Ideologin bygger på att ställa människor mot varandra. I princip har man bara ett enda förslag som partiet driver på alla nivåer, att tvinga människor att lämna Sverige. Det kan vi aldrig acceptera. Vi menar att människovärdet gäller alla, oavsett kön, etnisk bakgrund eller sexuell läggning. Att deras politik dessutom är löntagar- och kvinnofientlig gör inte saken bättre. Tyvärr samarbetar de borgerliga partierna redan i dag med sverigedemokraterna eller är beroende av stöd från partiet. På den kommunala nivån påbörjas således legitimeringen av ett parti med rasistiska undertoner vars värdegrund bygger på ett utpräglat främlingshat. Trots försök att tvätta bort den rasistiska fasaden så rapporteras det ständigt om företrädare i partiet som aktivt stödjer nazistiska rörelser. I moderaternas partistyrelse har man slagit fast att partiet inte ska samarbeta med sverigedemokraterna. Reinfeldt har senare sagt att detta beslut är tolkningsbart. Vad är principerna i dokumentet värt om det ger tolkningsutrymme Detta handlar i grunden om ett politiskt dilemma, makt eller principer. Borgerligheten har aktivt valt att ge sverigedemokraterna makt för att slippa ingå i större blocköverskridande arrangemang. Runt om i Europa är högerextrema partier en allt vanligare syn i parlamenten. Allt fler konservativa partier gör sig beroende av högerextrema krafter. I takt med detta har också deras inflytande över politiken ökat. Resultatet borde förskräcka alla svenska riksdagspartier. Det mest relevanta landet att jämföra med är Danmark: Den danska högern bildar regering med stöd av Dansk folkepartis 25 mandat. I utbyte har partiet fått igenom en inhuman flyktingpolitik samt en rad andra reformer som inskränker rättigheterna för landets minoriteter. Nyanlända får exempelvis lägre socialbidrag de sju första åren, anhöriginvandringen har begränsats kraftigt och människor måste svära en trohets- och lojalitetsförklaring till Danmark för att få bli medborgare. Även på andra håll i Europa visar det sig att det kostar för regeringar att luta sig mot stöd från högerextrema partier. I Berlusconis italienska regering får de italienska fascisterna fritt driva regeringspolitik som successivt avlövar minoriteters rättigheter, inte minst gäller det romer. En annan aspekt av de högerextrema partiernas intåg i parlamenten är det parlamentariska tumult och osäkerhet som det innebär när en minoritet gör sig beroende av dessa. I exempelvis Schweiz, Österrike och Nederländerna har högerextrema partier från tid till annan fått ett avgörande inflytande. Nu aspirerar sverigedemokraterna på att komma in i riksdagen. Frågan har aktualiserats ytterligare av att partiet i några opinionsmätningar den senaste tiden nått över fyraprocentspärren. Hotet om ett högerextremt parti i Sveriges riksdag är mer påtagligt än någonsin tidigare, partierna kan inte längre ducka i frågan. Sverigedemokraterna säger sig inte ingå i något politiskt block. Om de kommer in i riksdagen, vill man få största möjliga genomslag för sin politik. På samma sätt som på det kommunala planet söker de mandat för att bli vågmästare i riksdagen. Med andra ord vill de se till att något av de politiska blocken blir beroende av dem. Inför valet 1991 sade den dåvarande borgerligheten att de inte skulle stödja sig på Ny demokrati som hade ett främlingsfientligt program. De bröt det löftet. Inför valet 2006 sa de samma sak i många kommuner. Vi är två partier som härmed tydligt markerar att vi inte på något sätt kommer att göra upp, göra oss beroende av eller samarbeta med sverigedemokraterna om partiet kommer in i riksdagen efter 2010 års val. Tystnaden från de borgerliga partiledarna är beklämmande. Nu är det dags att ta bladet från munnen. Vi kräver ett löfte från de borgerliga partiledarna att inte på något sätt göra upp med, eller göra sig beroende av sverigedemokraterna om partiet kommer in i riksdagen efter valet 2010. Genom att visa osäkerhet släpper de borgerliga in sverigedemokraterna i farstun. Exemplen från övriga Europa visar att den strategin riskerar att leda långt in i stugvärmen. Bättre vore att vi alla redan nu tydligt kunde markera att dörren ska hållas stängd. Mona sahlin maria wetterstrand peter eriksson


”FRA-lagen jagar bort IT-företag från Sverige”

Summary: IT-direktörer till hårt angrepp mot regeringens hantering av FRA-lagen: Sveriges ställning som en ledande IT-nation är allvarligt hotad. FRA-lagen har redan skadat svensk konkurrenskraft på IT-marknaden. Google har aviserat en eventuell avveckling i Sverige. Andra utländska företag tvekar inför framtida etableringar. Viktiga svenska branscher som telekommunikation och datalagring blir mindre attraktiva på den internationella marknaden. Den norska IT-branschorganisationen IKT-Norge varnar rent ut för datalagring hos svenska leverantörer. Även svenska IT-företag överväger att dra sig bort från den svenska marknaden. Skadeverkningen av FRA-lagen är så stor att vi väntar oss att regeringen tar vår oro på allvar, skriver 8 ledande direktörer i IT-branschen.

Sverige har under lång tid haft ett gott rykte som en öppen och tillväxtorienterad nation. Detta har bidragit till att göra vårt land till en attraktiv plats att både leva och verka på. Den av regeringen nu framlagda FRA-lagen skapar oro i många led och regeringens hantering av reaktionerna på lagen inger inget eller litet förtroende. Statsminister Fredrik Reinfeldt talar om att kyla ner och ser ingen anledning till oro. Men tyvärr finns det goda skäl att vara orolig för vad FRA-lagen medför. Inte enbart för svenska medborgares personliga integritet utan lika mycket för de affärsmässiga konsekvenser som drabbar en hel bransch och allvarligt riskerar Sveriges goda rykte som en framstående kunskaps- och IT-nation. Svenska företag verkar i en allt mer globaliserad värld och säljer en allt större andel av sina tjänster på den internationella marknaden. För att inte försämra den svenska konkurrenskraften är det därför viktigt att undvika svensk särlagstiftning. Tvärtom bör Sverige verka för en harmoniserad regulatorisk miljö inom den europeiska unionen. FRA-lagen är dock ett talande exempel på hur svensk särlagstiftning medför direkt negativa effekter på svenskt näringsliv. Reaktionerna har heller inte låtit vänta på sig här hemma i Sverige men också från omvärlden. Sverige är en mycket framstående Internetnation och ett viktigt transitland för bland annat norsk, finsk och rysk Internettrafik. FRA-lagen har väckt reaktioner från kunder i dessa länder vilket oundvikligen leder till att utländska telekunder väljer bort Sverige och svenska företag för att förmedla deras trafik. Ett exempel på detta är att TeliaSonera på finska kunders begäran flyttat webb- och e-postserverar från svensk mark. Ett annat exempel är Tre som för att säkerställa sina danska kunders integritet tvingas överväga lösningar som exkluderar Sverige. Ett tredje är den framgångsrika svenska e-postleverantören Momail som allvarligt överväger att flytta verksamheten från Sverige på grund av den nya lagen. Detta innebär förlorade arbetstillfällen och investeringar i Sverige. Den svenska särlagstiftningen bygger även stora och onödiga kostnader för den svenska telekombranschen. Operatörerna ska enligt FRA-lagen stå för samtliga fasta och rörliga kostnader för att leda fram trafiken till FRAs så kallade samverkanspunkter. Regeringen skriver i lagens proposition att effekterna för branschen är kostnadsneutrala, med vilket man menar att kostnaderna slår jämnt mot alla berörda operatörer. Det är inte sant. Telekombranschen är både internationellt och nationellt mycket starkt konkurrensutsatt och nu tvingas svenska telekomföretag bära kostnader som europeiska konkurrenter inte behöver ta hänsyn till. Mindre operatörer drabbas också proportionellt hårdare. Detta innebär sammantaget att svenska telekomoperatörer får en klar konkurrensnackdel jämfört med utländska konkurrenter. Ovanstående konsekvenser kan tyckas tillräckligt allvarliga för att ifrågasätta FRA-lagen. Men det som oroar den svenska IT-branschen mest är de uppenbara riskerna för Sveriges rykte som en framstående kunskaps- och IT-nation. Det handlar om Sveriges möjligheter att hävda sig på en internationell marknad. Indikationerna på att Sveriges attraktionskraft som IT-nation ifrågasätts strömmar nu in från många håll. Utländska företag tvekar inför framtida etableringar i Sverige, viktiga svenska branscher som telekommunikation och datalagring ser sin attraktivitet på den internationella marknaden svalna och även svenska IT-företag överväger evakuering från den svenska marknaden. Google har aviserat en eventuell avveckling eller nerskalning på den svenska marknaden. I Norge ser den norska regeringen så allvarligt på FRA-lagen att det norska kommunikationsdepartementet har gett den norska post- och telestyrelsen i uppdrag att utreda vilka konsekvenser lagen har för norska intressen. Motsvarande utredning gjordes av finska myndigheter redan under 2007. Även den norska IT-branschorganisationen IKT-Norge ser uppenbara risker för norskt vidkommande och ber sin regering överväga att uppmana norska intressen att undvika datalagring hos leverantörer verksamma i Sverige. Liknande oro har också uttryckts av den danska branschorganisationen Telekommunikationsindustrien. De ovan samlade uttrycken av oro för FRA-lagen har redan fått faktiska konsekvenser för svensk konkurrenskraft. Sveriges plats som en av de ledande kunskaps- och IT-nationerna är allvarligt hotad vare sig statsministern anser det bygga på missförstånd eller inte. Behovet av en fungerande underrättelseverksamhet är det få som ifrågasätter men skadeverkningen av den föreslagna FRA-lagen är stor. Varför ska Sverige särskilja sig genom att ha den mest långtgående signalspaningslagstiftningen i Europa, och kanske till och med i välden? Vi väntar på att regeringen ska ta vår oro på allvar. Det är inte utan att man frågar sig är FRA-lagen värd priset? Anne-Marie Fransson, förbundsdirektör IT&Telekomföretagen Anders Bruse, VD TeliaSonera Sverige Johan Lindgren, VD Telenor Sverige Lars Glarborg, vVD TDC Sverige Niclas Palmstierna, VD Tele2 Sverige Peder Ramel, VD Hi3G (3) Roger Söderberg, VD BT Nordics Tomas Franzén, VD Com Hem


”Orgelns repertoar är nästan oändlig”

Summary: För Stefan Therstam är orgelns möjligheter oändliga, inte minst för att inget instrument är det andra likt. Så är han också mästare på att improvisera på orgelns tangenter och pedaler.

– Orgeln är alla instruments drottning. Stefan Therstams kärlek till orgeln, ”världens äldsta synt och en fantastisk klangapparat”, som han säger, väcktes redan i koltåldern. Sedan dess har han varit orgeln trogen och trakterar inget annat instrument. Han blev lycklig när han redan som nioåring var lång nog att kunna nå ner till pedalerna – en organist får inte vara kortväxt, men Stefan Therstam mäter tillräckligt modiga 185 centimeter. Men även om Stefan Therstam bara spelar orgel är han nogsam med att betona att den egentligen inte är ”ett enda instrument”: – Alla orglar är helt unika. Det är skillnad på orgeln i Notre Dame i Paris och den i Gröndals kapell här i närheten. Alla inspirerar på olika sätt. Inspiration är naturligtvis ett nyckelbegrepp när man ägnar sig åt orgelimprovisation och har en professur i detta vid Kungliga Musikhögskolan i Stockholm. Europas organister har förvisso improviserat på sina instrument i fem sekler, men i Sverige är traditionen inte gammal. Stefan Therstam gratulerar sig till att ha haft Anders Bondeman som lärare, den som i modern tid introducerade orgelimprovisationen i Sverige. Bondeman var första svensk som vunnit den prestigefyllda tävlingen i Haarlem i Holland i denna krävande disciplin. Den andre svensk som vunnit improvisationstävlingen, detta VM i fritt orgelspel, är Bondemans elev Stefan Therstam. (Den tredje är Tomas Willstedt, domorganist i Lund och även han undervisar på KMH.) – Det är klart att jag ”känner att nu är det dags” när jag ska improvisera, att jag tar sats. Det ligger till och med en charm i att det kan bli bra eller dåligt, bladet är ju helt vitt. Det är både en fråga om inspiration och transpiration. Stefan Therstam jämför sin konst med arkitektur. Det finns ett tema, liksom huset har en fasad. – Men sedan ska huset inredas, på ett personligt sätt. Stefan Therstam talar om hur musik i sig kan vara bärare av något andligt, och han finner det svårt att tänka sig att en kyrkomusiker som inte tror skulle kunna förmedla denna. Orgelmusik kan vara psalmerna på skolavslutningen, fader Bachs kontrapunkt, Messians Messiaens religiösa meditationer, Ligetis kluster, Keith Emersons bombasm, och instrumentet allt från trampkvarnen fröken spelade på i klassrummet till domkyrkans mäktiga bälg eller en elektrisk Hammond på jazzklubben ... Stefan Therstam konstaterar att repertoaren är nästan lika oändlig som orgelns möjlighet till variation: – Det skulle tar mer än en livstid att tillägna sig all denna extremt levande musik. Om än musiken är levande är Stefan Therstam bekymrad över den försämrade ekonomi som vidlåder Svenska kyrkan, ”den största arrangören av musik i landet”. Eftersom vi döps, konfirmeras, gifter oss och begravs kommer orgeln att fortsätta att liturgiskt ljuda, men han fruktar ändå för återväxten av nya, unga organister. – Det är synd att orgeln som konsertinstrument för en något undanskymd tillvaro. Jag fruktar för orgelns marginaliserade roll som fullödigt konsertinstrument. – Jag vill att människor skall återupptäcka den enormt stora och spännande repertoar som finns för instrumentet. Orgelmusik är inte bara Bachs Toccata och fuga i d-moll och ”Gammal fäbodpsalm”. – Dessutom söker sig färre till den högre musikutbildningen. Han är icke desto mindre förtröstansfull, musik kommer alltid att överleva. Han har sedan tio år ytterligare en uppsättning tangenter att vara skapande på, nämligen datorns. – Jag har en prefektur på Musikhögskolan där jag håller på med utvecklingsfrågor. Det finns mycket kreativitet i det jobbet också. per mortensen familj@dn.se


”Halvera a-kasseavgiften med riktat skatteavdrag”

Summary: Thomas Östros presenterar nytt skatteförslag från socialdemokraterna: Alla medlemmar i arbetslöshetsförsäkringen ska få en skattereduktion motsvarande mer än 50 procent av kostnaden för avgifterna. En restauranganställd som jobbar heltid och är medlem av arbetslöshetsförsäkringen får sänkt skatt med en tusenlapp om året. Majoriteten av alla löntagare anslutna till a-kassan får på samma sätt en skattereduktion med vårt förslag. Vi kommer i höst att lägga ett förslag i riksdagen om en skattelättnad motsvarande över hälften av kostnaden för avgifterna till arbetslöshetsförsäkringen. Den riktade skattereduktionen kommer att ske inom ramen för förvärvsavdraget. Det skriver socialdemokraternas ekonomisk-politiske talesman Thomas Östros. Han menar att åtgärden behövs för att locka tillbaka alla dem som flytt från arbetslöshetsförsäkringen till följd av de höjda avgifterna.

Under de senaste 18 månaderna har närmare 500 000 löntagare lämnat arbetslöshetsförsäkringen. Detta är konsekvensen av att regeringen kraftigt har fördyrat försäkringen. Nu står dessa löntagare oförsäkrade i en tid när arbetslösheten är på väg upp. Vi socialdemokrater accepterar inte denna ansvarslösa politik. Vi vill därför inom ramen för förvärvsavdraget införa en kraftig skattereduktion med över 50 procent av avgiften till arbetslöshetsförsäkringen. Denna reform gör det mer lönsamt att återinträda i arbetslöshetsförsäkringen. Samtidigt som majoriteten av löntagare som är medlemmar i arbetslöshetsförsäkringen i genomsnitt får en något sänkt skatt med vårt förslag. Den förre moderatledaren Bo Lundgren fick mycket hård kritik när han i valrörelsen år 2002 lovade sänkt skatt om 130 miljarder kronor. Men Reinfeldt har redan kommit mer än halvvägs för att nå det mål Lundgren satte upp. Inför nästa år har Reinfeldt lovat att skatterna ska sänkas ännu mer. Höginkomsttagare och förmögna har prioriterats trots påstående om motsatsen. Klyftorna i Sverige har vidgats. Den senaste höstbudgeten innebar att de 40 procent av befolkningen som tjänar minst fick det sämre, medan de tre tiondelar av befolkningen som tjänar mest fick 70 procent av alla inkomstförstärkningar. Vi socialdemokrater har andra ambitioner. Vi vill använda våra gemensamma resurser till att investera i en starkare infrastruktur, investera i en ännu bättre skola, satsa på fler högskoleplatser, investera i bristyrkesutbildningar för arbetslösa och stärka den för svensk konkurrenskraft så viktiga forskningen. Regeringens paradnummer inom skatteområdet har varit det så kallade förvärvsavdraget. Vi menar att avdraget har brister. En uppenbar brist är att avdraget leder till få nya jobb. En annan är att det skapar klyftor mellan olika grupper, bland annat har regeringen inte sänkt skatten för pensionärer. Men vår allvarligaste kritik gäller den modell som regeringen har valt för att finansiera avdraget. Löntagare med små eller normala inkomster har i stor utsträckning själva tvingats finansiera sitt förvärvsavdrag genom en lång rad försämringar och avgiftshöjningar. Medan de som exempelvis tjänade på att förmögenhetsskatten avskaffades nästan helt slapp att finansiera det. En betydande finansieringskälla till förvärvsavdraget har varit de kraftiga höjningarna av avgifterna till arbetslöshetsförsäkringen. Genom denna finansiering har regeringen förstört en viktig del i den svenska modellen. Konsekvensen av de höjda avgifterna är att 462 652 löntagare har lämnat arbetslöshetsförsäkringen sedan 1 januari år 2007. Det är i stor utsträckning löntagare med små ekonomiska marginaler och inte sällan med hög risk för arbetslöshet som har tvingats ut ur försäkringen. Nu står dessa löntagare utan försäkring och hänvisas vid arbetslöshet till socialbidrag. Detta samtidigt som Sverige enligt finansdepartementet går mot en utveckling med stigande arbetslöshet och bruten jobbtillväxt. Regeringens politik är orättvis och ekonomiskt irrationell. Sverige har tjänat på att de flesta löntagare har varit anslutna till en arbetslöshetsförsäkring. Denna försäkring har i kombination med stora satsningar på utbildning gjort Sverige dynamiskt och förändringsbenäget. Svenska löntagare och fackliga organisationer har inte motsatt sig strukturomvandling. Man har vetat att om man förlorar jobbet då finns det en försäkring som skyddar och utbildningsmöjligheter som en bro till nästa jobb. Nu förstör regeringen medvetet svenska löntagares försäkring samtidigt som utbildningsmöjligheterna kraftigt begränsas. Regeringen förstör därmed några av de mest grundläggande delarna i den svenska modellen. Denna ansvarslösa politik riskerar att få mycket negativa konsekvenser för tillväxt, företagande och jobb. Regeringens eget Finanspolitiska råd kallar regeringens ansvarslösa hantering av arbetslöshetsförsäkringen för ”misslyckad”. Rådet argumenterar för att ett ”bättre alternativ skulle ha varit att kombinera en lägre avgiftshöjning med ett lägre jobbskatteavdrag”. Vi delar rådets bedömning. Vi socialdemokrater menar att det nu behövs effektiva insatser för att pressa ner kostnaden för medlemskapet i arbetslöshetsförsäkringen. De som har lämnat arbetslöshetsförsäkringen måste ges goda förutsättningar att återinträda. Vi socialdemokrater kommer därför att till hösten lägga förslag i riksdagen om en kraftig skattereduktion av avgifterna till arbetslöshetsförsäkringen. Vårt förslag innebär att alla som är medlemmar i arbetslöshetsförsäkringen kommer att få en skattereduktion motsvarande över 50 procent av kostnaden för medlemskapet i försäkringen. Denna skattereduktion kommer att ske inom ramen för förvärvsavdraget. Vårt förslag bidrar också till att skapa en bättre fördelningspolitisk profil för beskattningen av inkomst av tjänst. Vi har bett Riksdagens utredningstjänst (RUT) beräkna den fördelningspolitiska effekten av vårt förslag. Beräkningarna visar att majoriteten av löntagare som är medlemmar i arbetslöshetsförsäkringen i genomsnitt får sänkt skatt med vårt förslag. Till exempel får en restauranganställd som jobbar heltid och är medlem i arbetslöshetsförsäkringen med vår modell en sänkt skatt med omkring 1 000 kronor om året. För oss socialdemokrater är prioriteringen mycket tydlig: jobben och välfärden går före stora skattesänkningar. När det finns finansiellt utrymme för skattesänkningar så är det löntagare med låga och normala inkomster som ska prioriteras. THOMAS ÖSTROS


”Försäkringsbolag lagrar alla dina sjukuppgifter”

Summary: Socialstyrelsen slår larm i ny rapport: försäkringsbolagen hämtar systematiskt patientinformation som normalt är sekretessbelagd och sparar den för alltid. För att få teckna en personförsäkring måste du ge bolagen rätt till all medicinsk – även genetisk - information om dig från hälso- och sjukvården och från Försäkringskassan. Det konstaterar Socialstyrelsen i en ny rapport som överlämnas till regeringen i dag. Informationen lagras för alltid – till och med långt efter att försäkringstagaren avlidit. Många nekas teckna försäkringar utifrån patientuppgifter, men ändå sparas deras uppgifter hos bolagen. Även om försäkringen sägs upp behåller bolaget informationen. Detta intrång i den enskildes privatliv är helt oacceptabelt och gällande lagar måste ses över, skriver Lars-Erik Holm, generaldirektör, Håkan Ceder, överdirektör, och Katrin Ekström, utredare vid Socialstyrelsen.

Varje år tecknar flera hundra tusen personer en personförsäkring. Hur många av dem som tecknat individuell personförsäkring vet att försäkringsbolaget har tillgång till all information i deras patientjournaler under återstoden av försäkringstagarens liv och att informationen bevaras under mycket lång tid – även efter att de har avlidit Socialstyrelsen anser att gällande lagar måste ses över för att bättre skydda individens integritet. Individuellt tecknade personförsäkringar, till skillnad från kollektiva, ger försäkringsbolagen möjlighet att inhämta hälsoinformation om kunden. Försäkringsbolagen anser att det är viktigt för deras affärsverksamhet att de har rätt information om försäkringstagarens hälsa. När en individuell personförsäkring tecknas fyller kunden i och undertecknar en hälsodeklaration. Den ger försäkringsbolaget en generell fullmakt som gör det möjligt att inhämta all typ av hälsoinformation om kunden i framtiden. Den generella fullmakten är varken tidsbegränsad eller begränsad till vissa vårdgivare, utan gäller såväl hos privata som landstingsstyrda vårdgivare och oavsett om journaluppgifterna är relevanta för försäkringen eller inte. Den generella fullmakten ger även försäkringsbolagen oinskränkt möjlighet att inhämta patientjournaler, läkarintyg och uppgifter från Försäkringskassan. De flesta försäkringstagare är sannolikt inte medvetna om innebörden av att de skrivit en generell fullmakt, och inser därför inte heller konsekvenserna. Fullmakten gäller för resten av livet – ja till och med långt efter att försäkringstagaren har avlidit. Detta förhållande innebär ett stort intrång i den enskildes innersta privatliv och är helt oacceptabelt! Det kan dessutom leda till att den sökande inte får någon personförsäkring till rimligt pris, eftersom premien är kopplad till försäkringsbolagens riskbedömningar. Många nekas helt och hållet att teckna personförsäkringar på grund av att försäkringsbolagen bedömer att en sjukdom eller en funktionsnedsättning innebär ett för stort risktagande. Det kan också leda till att de patienter som insett vad fullmakten innebär inte berättar om sina symtom eller sjukdomstillstånd för läkarna av rädsla för att inte senare kunna teckna personförsäkring. Det kan vara ett hot mot patientsäkerheten. För personer som har genomgått en genetisk undersökning i sjukvården innehåller patientjournalen information om anlag, sjukdomsrisker eller diagnoser. Riskbedömare på försäkringsbolagen kan feltolka den genetiska informationen eller välja att uppfatta den som medicinsk. Det finns därmed en överhängande risk att genetisk information, det vill säga den nedärvda risk man har för att drabbas av olika sjukdomar, sammanblandas med medicinsk information, det vill säga en sjukdomsdiagnos. Det är oacceptabelt att ansvaret för att identifiera vad som är medicinsk respektive genetisk information ligger hos försäkringsbolagen. De dna-test som finns att köpa på internet sägs kunna ge svar på risker för att utveckla olika sjukdomar. Även sådana testresultat av individers gener kan användas som krav av försäkringsbolagen inför tecknandet av en individuell personförsäkring. Socialstyrelsen har på regeringens uppdrag följt upp tillämpningen av bestämmelserna om genetisk information i försäkringssammanhang i lagen om genetisk integritet med mera (2006:351) som trädde i kraft den 1 januari 2007. Lagen innebär att ingen i samband med avtal får söka efter eller använda genetisk information om den andre. Det finns dock undantag för försäkringsbolag när det gäller personförsäkringar på höga belopp om individen är över 18 år. Då får de söka efter eller använda genetisk information. Vid lägre försäkringsbelopp får information från genetiska undersökningar inte efterfrågas eller användas. Riskbedömaren på försäkringsbolagen ska med andra ord inte bry sig om information om genetiska anlag vid sådana ärenden. Resultaten från utredningen visar på ett större problem än uppdraget ursprungligen omfattade. Socialstyrelsen har bland annat reagerat på hur försäkringsbolagen hämtar in och hanterar patientjournaler, som normalt är sekretessbelagda inom hälso- och sjukvården. De generella fullmakterna bidrar till att försäkringsbolagen systematiskt kan få tillgång till all medicinsk information de efterfrågar i princip utan begränsning. Informationen från patientjournaler, läkarutlåtanden och uppgifter från Försäkringskassan bevaras av försäkringsbolagen även om försäkringsansökan avslås, om sökande återkallar sin ansökan eller om kunden slutar att betala en personförsäkring. Därför bör det regleras i lag att försäkringsbolagen regelbundet måste gallra sådana uppgifter och även redovisa sina rutiner för att avidentifiera eller förstöra den genetiska informationen. Det är orimligt " att den generella fullmakten ger försäkringsbolagen möjlighet att inhämta patientinformation från hälso- och sjukvården och från Försäkringskassan utan avgränsning i tid. • att försäkringsbolagen kan behålla informationen om försäkringsansökan avslås eller om sökanden återkallar sin ansökan. • att så integritetskänsliga uppgifter som hälsouppgifter och genetisk information ska sparas hos ett försäkringsbolag även efter att ett försäkringsavtal har upphört att gälla. Socialstyrelsen anser att gällande lagar om genetisk integritet och personuppgiftslagen om hur länge personuppgifter får sparas måste ses över, och att försäkringsbranschen utarbetar en branschpolicy som stärker individens rätt och säkerhet. Lars-Erik Holm Håkan Ceder Katrin Ekström


"Försäkringsbolag lagrar alla dina sjukuppgifter"

Summary: Socialstyrelsen slår larm i ny rapport: försäkringsbolagen hämtar systematiskt patientinformation som normalt är sekretessbelagd och sparar den för alltid. För att få teckna en personförsäkring måste du ge bolagen rätt till all medicinsk - även genetisk - information om dig från hälso- och sjukvården och från Försäkringskassan. Det konstaterar Socialstyrelsen i en ny rapport som överlämnas till regeringen i dag. Informationen lagras för alltid - till och med långt efter att försäkringstagaren avlidit. Många nekas teckna försäkringar utifrån patientuppgifter, men ändå sparas deras uppgifter hos bolagen. Även om försäkringen sägs upp behåller bolaget informationen. Detta intrång i den enskildes privatliv är helt oacceptabelt och gällande lagar måste ses över, skriver Lars-Erik Holm, generaldirektör, Håkan Ceder, överdirektör, och Katrin Ekström, utredare vid Socialstyrelsen.

Varje år tecknar flera hundra tusen personer en personförsäkring. Hur många av dem som tecknat individuell personförsäkring vet att försäkringsbolaget har tillgång till all information i deras patientjournaler under återstoden av försäkringstagarens liv och att informationen bevaras under mycket lång tid - även efter att de har avlidit? Socialstyrelsen anser att gällande lagar måste ses över för att bättre skydda individens integritet. Individuellt tecknade personförsäkringar, till skillnad från kollektiva, ger försäkringsbolagen möjlighet att inhämta hälsoinformation om kunden. Försäkringsbolagen anser att det är viktigt för deras affärsverksamhet att de har rätt information om försäkringstagarens hälsa. När en individuell personförsäkring tecknas fyller kunden i och undertecknar en hälsodeklaration. Den ger försäkringsbolaget en generell fullmakt som gör det möjligt att inhämta all typ av hälsoinformation om kunden i framtiden. Den generella fullmakten är varken tidsbegränsad eller begränsad till vissa vårdgivare, utan gäller såväl hos privata som landstingsstyrda vårdgivare och oavsett om journaluppgifterna är relevanta för försäkringen eller inte. Den generella fullmakten ger även försäkringsbolagen oinskränkt möjlighet att inhämta patientjournaler, läkarintyg och uppgifter från Försäkringskassan. De flesta försäkringstagare är sannolikt inte medvetna om innebörden av att de skrivit en generell fullmakt, och inser därför inte heller konsekvenserna. Fullmakten gäller för resten av livet - ja till och med långt efter att försäkringstagaren har avlidit. Detta förhållande innebär ett stort intrång i den enskildes innersta privatliv och är helt oacceptabelt! Det kan dessutom leda till att den sökande inte får någon personförsäkring till rimligt pris, eftersom premien är kopplad till försäkringsbolagens riskbedömningar. Många nekas helt och hållet att teckna personförsäkringar på grund av att försäkringsbolagen bedömer att en sjukdom eller en funktionsnedsättning innebär ett för stort risktagande. Det kan också leda till att de patienter som insett vad fullmakten innebär inte berättar om sina symtom eller sjukdomstillstånd för läkarna av rädsla för att inte senare kunna teckna personförsäkring. Det kan vara ett hot mot patientsäkerheten. För personer som har genomgått en genetisk undersökning i sjukvården innehåller patientjournalen information om anlag, sjukdomsrisker eller diagnoser. Riskbedömare på försäkringsbolagen kan feltolka den genetiska informationen eller välja att uppfatta den som medicinsk. Det finns därmed en överhängande risk att genetisk information, det vill säga den nedärvda risk man har för att drabbas av olika sjukdomar, sammanblandas med medicinsk information, det vill säga en sjukdomsdiagnos. Det är oacceptabelt att ansvaret för att identifiera vad som är medicinsk respektive genetisk information ligger hos försäkringsbolagen. De dna-test som finns att köpa på internet sägs kunna ge svar på risker för att utveckla olika sjukdomar. Även sådana testresultat av individers gener kan användas som krav av försäkringsbolagen inför tecknandet av en individuell personförsäkring. Socialstyrelsen har på regeringens uppdrag följt upp tillämpningen av bestämmelserna om genetisk information i försäkringssammanhang i lagen om genetisk integritet med mera (2006:351) som trädde i kraft den 1 januari 2007. Lagen innebär att ingen i samband med avtal får söka efter eller använda genetisk information om den andre. Det finns dock undantag för försäkringsbolag när det gäller personförsäkringar på höga belopp om individen är över 18 år. Då får de söka efter eller använda genetisk information. Vid lägre försäkringsbelopp får information från genetiska undersökningar inte efterfrågas eller användas. Riskbedömaren på försäkringsbolagen ska med andra ord inte bry sig om information om genetiska anlag vid sådana ärenden. Resultaten från utredningen visar på ett större problem än uppdraget ursprungligen omfattade. Socialstyrelsen har bland annat reagerat på hur försäkringsbolagen hämtar in och hanterar patientjournaler, som normalt är sekretessbelagda inom hälso- och sjukvården. De generella fullmakterna bidrar till att försäkringsbolagen systematiskt kan få tillgång till all medicinsk information de efterfrågar i princip utan begränsning. Informationen från patientjournaler, läkarutlåtanden och uppgifter från Försäkringskassan bevaras av försäkringsbolagen även om försäkringsansökan avslås, om sökande återkallar sin ansökan eller om kunden slutar att betala en personförsäkring. Därför bör det regleras i lag att försäkringsbolagen regelbundet måste gallra sådana uppgifter och även redovisa sina rutiner för att avidentifiera eller förstöra den genetiska informationen. Det är orimligt att den generella fullmakten ger försäkringsbolagen möjlighet att inhämta patientinformation från hälso- och sjukvården och från Försäkringskassan utan avgränsning i tid. att försäkringsbolagen kan behålla informationen om försäkringsansökan avslås eller om sökanden återkallar sin ansökan. att så integritetskänsliga uppgifter som hälsouppgifter och genetisk information ska sparas hos ett försäkringsbolag även efter att ett försäkringsavtal har upphört att gälla. Socialstyrelsen anser att gällande lagar om genetisk integritet och personuppgiftslagen om hur länge personuppgifter får sparas måste ses över, och att försäkringsbranschen utarbetar en branschpolicy som stärker individens rätt och säkerhet. lars-erik holm håkan ceder katrin ekström


Svenskt går hem i Japan

Summary: Tobetsu. Det är inte bara i Dalarna man har faluröda trähus med vita knutar och dalahästar. I det japanska bostadsområdet Sweden Hills i Tobetsu har man hakat på dalatrenden. En av invånarna är Michiko Tsujino. Hon odlar sitt intresse för Sverige genom att plugga svenska och laga gubbröra.

Tobetsu, norra Japan. En gång en grå förstad, idag en stolt köping med Japans längsta tradition av svenskt midsommarfirande (24 år). På ortens högsta kulle ligger bostadsområdet ”Sweden Hills” – 350 faluröda trähus med vita knutar, tillverkade i Insjön i Dalarna. Nioåriga Shutaro kryssar över gräsmattan framför familjens röda hus och slänger upp dörren, han är vild av spring i benen när han kommer hem. Skolan slutar aldrig före klockan fyra. Han snurrar runt på dalahästen som står på golvet; under magen, upp på ryggen och om igen. – Tänk Carl Larsson, säger Shutaros mamma Michiko Tsujino när hon bjuder in oss i vardagsrummet. En gullranka klänger längs taket och ljusa lövgardiner ramar in fönstren. Michiko tillhör den övre medelklass som flyttat från storstäderna till kullen, det är ganska dyrt att köpa husen med de rejäla trädgårdarna, de stora fönstren och slöseriet med kvadratmeter. Ovanligt i Japan, men falukorvig standard i vilken svensk villaförort som helst. Tobetsu är sedan 20 år vänort med Leksand och har smyckat sin kommun med dalainspiration. I juni kom en trupp leksingar för att fira 20-årsjubileet. De släpade med sig en blå dalahäst, 2,5 meter i öronhöjd, som nu står i Leksandsparken i Sweden Hills och blickar ut över den lilla japansk-dalska orten. Stadens offentliga parkbänkar är formade som Siljans kyrkbåtar, paradgatan Sweden Street är kantad av gatlyktor med kyrktuppar i toppen, och i trottoaren ligger stenformationer av vikingahjälmar, älgar, tulpaner, skidåkare och granar. Michiko bjuder på ”tjockbulla” som hon bakat i stadens nygjorda bagarstuga. Tjockbulla är en av Michikos senaste glosor, hon har lärt den av Leksandsdamer som hållit brödkurs. Till vardags läser hon svenska på Sweden Center Foundation, en variant av bygdegård som utgör hjärta i Sweden Hills. Där kan man också lära sig att sticka och väva eller gå glasblåsarkurs för svenska konstnärer. Liksom många japanska kvinnor är Michiko hemmafru och har tid att utveckla sina hobbyer, hon odlar dill och lagar gubbröra. Ett av rummen i huset har hon låtit vara japanskt, med tatamimattor på golvet och pappersväggar som kan skjutas för fönstren. Där övar hon koto, ett kinesiskt stränginstrument. För oss spelar hon ”Du gamla, du fria” . Glosorna ”dalakitsch” eller ”allmogeporr” har hon inte lärt sig. De är svåra att översätta, för konnotationen blir inte negativ i sitt japanska sammanhang. Inte alla i området är lika Sverigeintresserade som Michiko. Man flyttar hit för att husen anses hålla hög kvalitet, de klarar den tjugogradiga kylan och det kraftiga snötäcket på vintern. Dessutom är det lugnt och avskilt, nära till naturen, barnvänligt och på pendlingsavstånd till storstaden Sapporo. Tobetsus borgmästare Sentei bjuder på te i sitt privata rödvita château. Här har han samlat sina finaste Sverige-souvenirer i vitrinskåp, och på väggen sitter foton på honom själv i knätofsar och folkdräkt. – Vi visste ingenting om Sverige och Leksand när det här började, men vi har lärt oss väldigt mycket om ett annat land och ett annat sätt att leva genom vårt utbyte. Jag tror att det är viktigt. De intresseområden som han anser mest angelägna just nu är miljö, turism och äldreomsorg, där har Tobetsu mycket att lära av Leksand, menar han. Bostadsområdet Sweden Hills inledde vänskapen mellan kommunerna. Det började på privat initiativ projekteras på 70-talet, med stöd från staden och uppmuntran från den japanske ambassadören i Sverige. Ett lokalt byggföretag fann Insjöhus och samarbetet var i gång. När Insjöhus gick i konkurs köptes det upp av japanska Tomoku Hus som numera driver produktionen vidare i Leksand, med alla de lokala underleverantörer som ett byggföretag kräver. Fyra hundra arbetstillfällen i Leksand är beroende av Japanexporten, ett kännbart antal för en liten ort. Dessutom kommer trupper från Tobetsu på studiebesök regelbundet, asiatiska journalister vill se förebilden till Sweden Hills och Japans största designtidskrifter har varit på plats för att fånga konsthantverket i regionen. Leksands kommunalråd Bo Pettersson har flera förklaringar till att relationen blivit så intensiv. Först och främst affärerna med Tomoku Hus och viljan från japanskt håll att ha en god relation med den man samarbetar med. Utöver det finns intresset för Siljanskulturen och inte minst utbytet av människor. – Varje år åker gymnasieungdomar från båda håll på besök, kontakterna sker inte bara mellan kommunaltjänstemän och politiker. Jag tror att det ger en fast och gedigen grund för samarbetet. Och så handlar det förstås om personer både här och där som engagerar sig, säger Bo Pettersson. Men Bo Pettersson har inget japanskt lusthus på sin bakgård. Varför inte – Nej, vi kan inte ta efter dem på det sättet. Vi kan tycka att deras grej är märklig och fantastisk, och vi förstår inte alltid varför de gör som de gör. Men vi utvecklar också vår japanska verksamhet, i vår takt och på vårt eget sätt. Leksingarna vill locka ännu fler japanska turister till orten. Dels sådana som är på besök i Stockholm och kan tänka sig ett snabbdopp i dalakulturens mustiga storkok, dels resenärer som åker direkt till Leksand och har sin bas där under Sverigevistelsen. Borgmästare Sentei talar mindre om ekonomin i vänortskapet. Han framhåller i stället de mänskliga lärdomarna, de nya erfarenheterna och de viktiga besökare staden fått. Kung Carl Gustaf har varit här (det står en minnessten mellan två kyrkbåtar), departement och internationella företag har intresserat sig. I oktober tog Sveriges ambassadör i Japan, Stefan Noréen, med sig ett antal stora svenska företag till Tobetsu för att diskutera samarbetet mellan Sverige och Hokkaido och hur det kan utvecklas. Rent kommersiellt är Tobetsu något av en drömkommun för Sverige. Tänk en marknad som bara älskar allt svenskt. Klockan är nio och månen står full och smörvit över Sweden Hills. Shutaro drar på sig en blank ishockeytröja med sitt namn tryckt på ryggen och Leksands emblem över bröstet. Det börjar bli läggdags. Han möter sin pappa i dörren strax innan han ska borsta tänderna, ofta sover han redan när fadern kommer från jobbet. Michiko talar längtansfullt om den svenska livsstilen och mer gemensam tid även med mannen i familjen. Fast hon har ingen lust att börja arbeta igen, i morgon ska hon shoppa med några väninnor på förmiddagen och sedan gå till sin kurs i traditionell teceremoni. Och så måste hon öva lite svenska. josefin olevik är frilansjournalist. sondag@dn.se emelie asplund är frilansfotograf. sondag@dn.se


Svenskt går hem i Japan

Summary: Tobetsu.Det är inte bara i Dalarna man har faluröda trähus med vita knutar och dalahästar. I det japanska bostadsområdet Sweden Hills i Tobetsu har man hakat på dalatrenden. En av invånarna är Michiko Tsujino. Hon odlar sitt intresse för Sverige genom att plugga svenska och laga gubbröra.

Tobetsu, norra Japan. En gång en grå förstad, i dag en stolt köping med Japans längsta tradition av svenskt midsommarfirande (24 år). På ortens högsta kulle ligger bostadsområdet ”Sweden Hills” – 350 faluröda trähus med vita knutar, tillverkade i Insjön i Dalarna. Nioåriga Shutaro kryssar över gräsmattan framför familjens röda hus och slänger upp dörren, han är vild av spring i benen när han kommer hem. Skolan slutar aldrig före klockan fyra. Han snurrar runt på dalahästen som står på golvet; under magen, upp på ryggen och om igen. – Tänk Carl Larsson, säger Shutaros mamma Michiko Tsujino när hon bjuder in oss i vardagsrummet. En gullranka klänger längs taket och ljusa lövgardiner ramar in fönstren. Michiko tillhör den övre medelklass som flyttat från storstäderna till kullen, det är ganska dyrt att köpa husen med de rejäla trädgårdarna, de stora fönstren och slöseriet med kvadratmeter. Ovanligt i Japan, men falukorvig standard i vilken svensk villaförort som helst. Tobetsu är sedan 20 år vänort med Leksand och har smyckat sin kommun med dalainspiration. I juni kom en trupp leksingar för att fira 20-årsjubileet. De släpade med sig en blå dalahäst, 2,5 meter i öronhöjd, som nu står i Leksandsparken i Sweden Hills och blickar ut över den lilla japansk-dalska orten. Stadens offentliga parkbänkar är formade som Siljans kyrkbåtar, paradgatan Sweden Street är kantad av gatlyktor med kyrktuppar i toppen, och i trottoaren ligger stenformationer av vikingahjälmar, älgar, tulpaner, skidåkare och granar. Michiko bjuder på ”tjockbulla” som hon bakat i stadens nygjorda bagarstuga. Tjockbulla är en av Michikos senaste glosor, hon har lärt den av Leksandsdamer som hållit brödkurs. Till vardags läser hon svenska på Sweden Center Foundation, en variant av bygdegård som utgör hjärta i Sweden Hills. Där kan man också lära sig att sticka och väva eller gå glasblåsarkurs för svenska konstnärer. Liksom många japanska kvinnor är Michiko hemmafru och har tid att utveckla sina hobbyer, hon odlar dill och lagar gubbröra. Ett av rummen i huset har hon låtit vara japanskt, med tatamimattor på golvet och pappersväggar som kan skjutas för fönstren. Där övar hon koto, ett kinesiskt stränginstrument. För oss spelar hon ”Du gamla, du fria”. Glosorna ”dalakitsch” eller ”allmogeporr” har hon inte lärt sig. De är svåra att översätta, för konnotationen blir inte negativ i sitt japanska sammanhang. Inte alla i området är lika Sverigeintresserade som Michiko. Man flyttar hit för att husen anses hålla hög kvalitet, de klarar den tjugogradiga kylan och det kraftiga snötäcket på vintern. Dessutom är det lugnt och avskilt, nära till naturen, barnvänligt och på pendlingsavstånd till storstaden Sapporo. Tobetsus borgmästare Sentei bjuder på te i sitt privata rödvita château. Här har han samlat sina finaste Sverige-souvenirer i vitrinskåp, och på väggen sitter foton på honom själv i knätofsar och folkdräkt. – Vi visste ingenting om Sverige och Leksand när det här började, men vi har lärt oss väldigt mycket om ett annat land och ett annat sätt att leva genom vårt utbyte. Jag tror att det är viktigt. De intresseområden som han anser mest angelägna just nu är miljö, turism och äldreomsorg, där har Tobetsu mycket att lära av Leksand, menar han. Bostadsområdet Sweden Hills inledde vänskapen mellan kommunerna. Det började på privat initiativ projekteras på 70-talet, med stöd från staden och uppmuntran från den japanske ambassadören i Sverige. Ett lokalt byggföretag fann Insjöhus och samarbetet var i gång. När Insjöhus gick i konkurs köptes det upp av japanska Tomoku Hus som numera driver produktionen vidare i Leksand, med alla de lokala underleverantörer som ett byggföretag kräver. Fyra hundra arbetstillfällen i Leksand är beroende av Japanexporten, ett kännbart antal för en liten ort. Dessutom kommer trupper från Tobetsu på studiebesök regelbundet, asiatiska journalister vill se förebilden till Sweden Hills och Japans största designtidskrifter har varit på plats för att fånga konsthantverket i regionen. Leksands kommunalråd Bo Pettersson har flera förklaringar till att relationen blivit så intensiv. Först och främst affärerna med Tomoku Hus och viljan från japanskt håll att ha en god relation med den man samarbetar med. Utöver det finns intresset för Siljanskulturen och inte minst utbytet av människor. – Varje år åker gymnasieungdomar från båda håll på besök, kontakterna sker inte bara mellan kommunaltjänstemän och politiker. Jag tror att det ger en fast och gedigen grund för samarbetet. Och så handlar det förstås om personer både här och där som engagerar sig, säger Bo Pettersson. Men Bo Pettersson har inget japanskt lusthus på sin bakgård. Varför inte? – Nej, vi kan inte ta efter dem på det sättet. Vi kan tycka att deras grej är märklig och fantastisk, och vi förstår inte alltid varför de gör som de gör. Men vi utvecklar också vår japanska verksamhet, i vår takt och på vårt eget sätt. Leksingarna vill locka ännu fler japanska turister till orten. Dels sådana som är på besök i Stockholm och kan tänka sig ett snabbdopp i dalakulturens mustiga storkok, dels resenärer som åker direkt till Leksand och har sin bas där under Sverigevistelsen. Borgmästare Sentei talar mindre om ekonomin i vänortskapet. Han framhåller i stället de mänskliga lärdomarna, de nya erfarenheterna och de viktiga besökare staden fått. Kung Carl Gustaf har varit här (det står en minnessten mellan två kyrkbåtar), departement och internationella företag har intresserat sig. I oktober tog Sveriges ambassadör i Japan, Stefan Noréen, med sig ett antal stora svenska företag till Tobetsu för att diskutera samarbetet mellan Sverige och Hokkaido och hur det kan utvecklas. Rent kommersiellt är Tobetsu något av en drömkommun för Sverige. Tänk en marknad som bara älskar allt svenskt. Klockan är nio och månen står full och smörvit över Sweden Hills. Shutaro drar på sig en blank ishockeytröja med sitt namn tryckt på ryggen och Leksands emblem över bröstet. Det börjar bli läggdags. Han möter sin pappa i dörren strax innan han ska borsta tänderna, ofta sover han redan när fadern kommer från jobbet. Michiko talar längtansfullt om den svenska livsstilen och mer gemensam tid även med mannen i familjen. Fast hon har ingen lust att börja arbeta igen, i morgon ska hon shoppa med några väninnor på förmiddagen och sedan gå till sin kurs i traditionell teceremoni. Och så måste hon öva lite svenska. josefin olevik är frilansjournalist. sondag@dn.se emelie asplund är frilansfotograf. sondag@dn.se