Full fart för DN Motor

Summary: Bilförsäljningen rasar – men läsandet av DN Motor fortsätter att öka. – Vi är lite överraskade, säger Lasse Swärd, reporter på DN Motor.

Allt fler läser DN Motor. Det visar Orvestos läsarundersökning för perioden september till december 2008. Jämfört med samma period förra året har antalet läsare ökat med hela 22 000 till 346 000. Det motsvarar en uppgång med sex procent och innebär en fortsättning av en långvarig uppåtgående trend för DN Motor. – Vi är jätteglada och kanske lite överraskade att ökningen fortsatt med tanke på den vikande bilförsäljningen, säger Lasse Swärd, reporter på DN Motor. I Stockholm har antalet läsare stigit med hela tio procent. – Man kan inte tolka det på annat sätt än att det finns ett mycket stort intresse för bilar och för bilbranschen i stort, trots krisen. Inte bara för bilen som produkt, utan även som tung post i privatekonomin – och naturligtvis som en del av miljödebatten. Alla har ett förhållningssätt till bilen, oavsett om man äger bil eller inte, säger Lasse Swärd. Han rattar DN Motor tillsammans med redaktören Jacques Wallner och reportern Conny Pettersson. De senaste åren har innehållet breddats med mer fokus på säkerhet och miljö. Och nya läsare har fått upp ögonen för tidningen genom nya DN-sajten Allt om Motor. DN Motors medarbetare framträder även allt oftare i andra medier. Jacques Wallner var nyligen med i P1:s ”Godmorgon världen”. Och Lasse Swärd har deltagit i flera tv-debatter som expert på miljöbilar och krisen för fordonsindustrin. I somras skrev han en artikel på DN Debatt där han kritiserade andra medier för att alltför okritiskt svälja organisationen Gröna bilisters budskap. – Jag ville visa att medierna är allt för oskuldsfulla i sin attityd till alternativa bränslen och till lobbyygrupper som Gröna Bilister, förklarar Lasse Swärd. Han tror att miljö och privatekonomi fortsätter att stå i fokus. – Vi kommer att skriva mycket om hybridbilar, laddhybrider och regelrätta elbilar. Många tror att vi står inför ett historiskt teknikskifte, att vi närmar oss slutet för förbränningsmotorn och att eldrift är framtiden. – Vi kommer även att fokusera mycket på marknaden för begagnade bilar. Intresset ökar ju när många får det tuffare ekonomiskt, säger Lasse Swärd. Nostalgivinjetten ”I backspegeln” blir kvar på samma sätt som förut. – Läsarna tycker det är jättekul med bilhistoria. Vi får otroligt mycket respons för sidan, säger Lasse Swärd. Jonas Leijonhufvud jonas.leijonhufvud@dn.se 08-738 11 22


"Kyrkans rätt att viga måste nu avskaffas"

Summary: Nio biskopar i Svenska kyrkan vill att trossamfunden fråntas vigselrätten: Gör om dagens hindersprövning för giftermål till en neutral statlig registrering av äktenskap. Kyrkans juridiska vigselrätt gör det ohållbart att låta präster slippa viga samkönade par. Myndighetsutövning måste vara lika för alla. Låt därför staten sköta juridiken kring äktenskapet. Redan i dag måste hindersprövning för giftermål göras hos den lokala skattemyndigheten. Om paret då med sina underskrifter bekräftar att de vill gifta sig med varandra skulle äktenskapet vara registrerat och juridiskt klart. Sedan kan paret fira bröllop i Svenska kyrkan, eller något annat trossamfund om de så vill, skriver nio av Svenska kyrkans biskopar.

Vi vill som kyrka stödja och stärka trofasta förhållanden. Det gäller också samkönade par. Därför erbjuder Svenska kyrkan sedan några år förbön och välsignelse över samkönade pars löften om livslång kärlek och trohet. Om en sådan välsignelse av samkönade par kan ingå i det vi kallar äktenskap är en principfråga för vår kyrka att ta ställning till. Där har även vi som undertecknare olika uppfattning. Men en annan fråga gör sig påmind. Hur får vi en långsiktigt hållbar ordning för äktenskapets ingående? Nu när lagstiftningen förnyas finns det anledning att ställa den frågan. Sverige är ett mångkonfessionellt samhälle. En majoritet tillhör Svenska kyrkan och vill fortsätta att fira sina bröllop i kyrkans hägn, samtidigt som stora grupper tillhör andra religioner eller olika profana livsåskådningar. Dagens borgerliga vigsel, som ursprungligen lär bygga på ett förslag av ärkebiskop Nathan Söderblom, tillkom på sin tid som ett alternativ till kyrklig vigsel. Men sedan dess har tillsammans med Svenska kyrkan cirka 40 trossamfund fått det juridiska uppdraget att viga på delegation från staten. De som vill att kyrkan ska ha vigselrätt säger ofta att det egentligen är fel och att kyrkans vigselrätt kommer att försvinna. Det är rätt, tror vi. Därför är det både lämpligt och angeläget att diskutera vigselrätten nu när äktenskapslagen ändå ska ändras. Denna diskussion behöver föras både i Svenska kyrkan och av staten. Äktenskapslagstiftningen har hittills skett i samspel mellan Svenska kyrkan och staten. Det blir annorlunda med den nya äktenskapslagen. Nu utformar staten den själv, utan medverkan från Svenska kyrkan. Då blir det logiskt att staten också handlägger den juridiska delen själv, utan att religiösa eller borgerliga riter och ceremonier blandas in. I dag viger Svenska kyrkan med rättsverkan på delegation från staten. Den delegationen bör inte förnyas. Samtidigt vill vi ha kvar möjligheten till kyrkbröllop, med hela högtidligheten och festen. Många blir besvikna om det blir krångligare att ha kyrkbröllop. Men det behöver det inte alls bli. Nyckeln till att slippa extra krångel är att människor inte ska tvingas gå till borgmästaren först innan de går till kyrkan, templet, moskén, synagogan eller någon annanstans. Det vi föreslår är enkelt att ordna. Före vigseln måste redan i dag en hindersprövning göras hos den lokala skattemyndigheten. Då kontrolleras att det inte finns några äktenskapshinder. Det enda som behöver läggas till är att äktenskapet samtidigt registreras. Paret kommer helt enkelt tillsammans till hindersprövningen och bekräftar med sin underskrift att de vill gifta sig med varandra. Det räcker. Då behövs det inget extra moment för brudparet för att få äktenskapet prövat och godkänt av staten. Sedan kan brudparen fira bröllop på det sätt man själv önskar. Med eller utan kyrklig välsignelse. De borgerliga vigselförrättarna skulle få samma ställning som borgerliga begravningsförrättare och tillhandahålla en icke religiös ceremoni för dem som så önskar. Bröllopen hos Svenska kyrkan och de andra trossamfunden skulle givetvis också fortsätta. Och fler aktörer kan det bli. Brudparens stora dag blir både personligare och friare om juridiken redan är avklarad. Släpp bröllopen fria! Med en sådan ordning behöver inte staten utse ett mycket stort antal nya borgerliga vigselförrättare, vilket blir fallet om man ersätter alla kyrkliga och religiösa vigslar med en borgerlig ceremoni. I stället får vi en smidig ordning som redan fungerar utmärkt runt om i Europa. I vårt mångkulturella samhälle borde detta vara självklart. Människor vill gifta sig på olika sätt, inom olika traditioner och mellan olika traditioner. En sekulär stat ska garantera allas likhet inför lagen också på detta område, men samtidigt möjliggöra för medborgarna att vårda sitt kulturella och religiösa arv. Integrationen skulle må bra av att det var staten som skötte äktenskapet, lika för alla. Det ligger dessutom även i en sekulär stats intresse att medborgarna har en trygg tillgång till sina kulturella rötter och utvecklar rikedomen i levande traditioner. Staten behöver se till att samkönade par inte upplever sig diskriminerade. Samtidigt ska staten värna samvets- och religionsfriheten. Dessa två aspekter av medborgarnas fri- och rättigheter riskerar att kollidera. Eftersom staten i sin myndighetsutövning inte ska diskriminera till exempel samkönade par så bör den som viger med rättsverkan inte göra skillnad mellan samkönade och andra par. Att göra undantag från denna princip för präster blir i längden ohållbart. Samtidigt är det en religionsfrihetsfråga att det inom kyrkan ska få finnas teologiskt grundade uppfattningar om äktenskapet som skiljer sig från statens uppfattning. Det ska vara möjligt, men om det blir så vet vi inte än. Handlar det inte om myndighetsutövning behöver en principiell konflikt mellan två viktiga fri- och rättigheter inte bli ett hinder för goda lösningar. Det bästa är att staten sköter myndighetsutövningen själv, lika för alla och på ett religiöst neutralt sätt, utan särskilda riter eller ceremonier. Vi är på väg in i en lågkonjunktur. Den kommer att sätta samhällssolidariteten på prov. Då blir det viktigt att vi genom samverkan mellan alla goda krafter skapar långsiktigt hållbara juridiska former för samlevnad. Låt staten behandla alla medborgare lika genom att ensam sköta det som hör staten till: äktenskapets juridiska ingående. Gör det enkelt och praktiskt genom att staten registrerar äktenskapet i samband med hindersprövningen. Låt sedan människor fritt ha sitt kyrkbröllop eller motsvarande borgerliga eller religiösa ceremoni, utan att juridiken sätter gränser för högtidligheten och festen. Släpp bröllopen fria - det är vår! Carl Axel Aurelius, biskop i Göteborg Esbjörn Hagberg, biskop i Karlstad Antje Jackelén, biskop i Lund Lennart Koskinen, biskop i Visby Caroline Krook, biskop i Stockholm Hans-Erik Nordin, biskop i Strängnäs Ragnar Persenius, biskop i Uppsala Hans Stiglund, biskop i Luleå Sven Thidevall, biskop i Växjö


Mästerskap i mat

Summary: Idag avgörs SM i professionell matlagning i Göteborg. De sex finalisterna ska laga två rätter och vinnaren blir svensk mästare och utses till Årets kock 2009. "Som Årets kock måste man släppa all prestige och också våga göra enkla, smidiga, billiga grejer", säger Tom Sjöstedt som tog hem titeln förra året.

Årets kock är Sveriges mest prestigefyllda kocktävling och arrangeras av Sveriges mejeriföretag (därför får vinnaren också Gastronomiska Akademiens Mejerimedalj) sedan 1983, och sedan år 2000 har den också officiell status som svenskt mästerskap i professionell matlagning. Tävlingen har alltid varit en mansdominerad historia, och för första gången på fem år är en kvinna, Anna Johansson som jobbar på Vendel at Sturehof i Malmö, med i finalen. De övriga finalisterna kommer från Skåne- och Stockholmskrogar, och restaurang F12 har två kockar i finalen. Dagens tävling består av två delar, den första tävlingsuppgiften är att skapa en modern och elegant rätt av ingredienser i en råvarukorg, vars innehåll deltagarna får veta först 45 minuter innan tävlingens start. Inför den andra delen har deltagarna kunnat förbereda sig och ska skapa en huvudrätt på sej, blåmusslor och råräkor. Totalt har de fem timmar på sig, och de lagar maten i ett öppet kök inför publik, där en jury bedömer deras prestationer. Varje år har tävlingen ett tema som ska avspeglas i de tävlandes rätter, och årets tema är "Naturlighet möter teknik" för att spegla de två starkaste trenderna i restaurang-Sverige idag: dels eko- och närodlat-trenden dels den mer tekniska molekylärmatlagningen. Tom Sjöstedt vann tävlingen förra året och är nu fortfarande Årets kock i några skälvande timmar tills 2009 års vinnare presenteras vid en ceremoni ikväll. Då var han i final för tredje gången, och lyckades äntligen kamma hem segern. Vad har varit det bästa under ditt år som Årets kock? - Det bästa var att få vinna, att vara bäst! Känslan att stå där på scen och höra sitt namn är en egoboost, allt annat är en bonus även om vinnarresan jag fick göra till Tokyo så klart var sjukt rolig. Vad har du lärt dig under året? - Att skriva snabbt på datorn, även om jag bara använder pekfingret! Men allvarligt, receptskrivning är en viktig del och man tvingas lära sig att man inte bara kan göra ashärliga fine dining-recept med anklever och pilgrimsmusslor utan att man också måste fixa en enkel pannbiff med en perfekt kokt morot. Många kockar på stjärnkrogar har mycket prestige, men som Årets kock måste man släppa allt sånt och göra enkla, smidiga, billiga grejer också. Vad har varit svårast? - Man måste klara bredden, det är många olika möten och matlagning på olika nivå, från skolkök till föreläsningar och gästspel på finkrogar. Folk kan vara jätterädda för en i början - ja, vissa är jätterädda hela tiden - men man måste själv ta initiativet till att det blir skön stämning i köket, oavsett var man är.


I countrylegendens spår

Summary: Hank Williams var en av de största countrymusikerna i USA och har inspirerat bland andra Beatles, Rolling Stones, Neil Young och Bob Dylan. I dag är han en stor turistmagnet i Alabama.

För den som villupptäcka USA bortom de vanligaste turistmålen är den amerikanska Södern ett bra alternativ. I Alabama hittar man bland annat en av grundbultarna till dagens USA: den vita countrymusiken. DN följde spåren efter countrykungen Hank Williams, son av Alabama. Hank Williams dog 1953, bara 29 år gammal. Han brukar kallas ”countrylegend”, men att fösa in Hank Williams i countryfållan är att förminska hans betydelse. Förutom att han etablerade countryn som musikform har han varit en av de främsta inspirationskällorna för sådana som Beatles, Rolling Stones, Bob Dylan och Neil Young. Hank Williams självutlämnande texter och tragiska öde fortsätter att beröra – bland annat förekom han i den nyårsdikt som poeten Bruno K. Öijer specialskrev för DN. Hank Williams tillbringade sitt korta liv i Alabama och detta har inte undgått delstatens turistansvariga. Numera kan besökande fans färdas längs ”Hank Williams trail”, en resa mellan museer och minnesmärken. En tripp till Alabama från Sverige börjar med fördel i storstaden Atlanta i grannstaten Georgia. Hartsfield-Jackson-flygplatsen i Atlanta är en av världens mest trafikerade, men är trots detta förvånansvärt passagerarvänlig. I Atlanta har den globala tv-kanalen CNN sitt huvudkontor och det går att göra ”studio tours” där. Stan är dessutom högkvarter för Coca-Cola. Läskjätten invigde ett påkostat museum häromåret, World of Coca-Cola, som bland annat erbjuder provsmakning av sextio olika varianter av den bruna fräsande drycken. Den som inte lockas av sevärdheterna i Atlanta utan vill gå direkt på Hank Williams-leden har knappt tre timmars bilfärd till Birmingham, Alabamas största stad. I Birminghams downtown verkar inte mycket ha hänt sedan Hank Williams död. Folktomma gator, frisersalonger och konfektionsaffärer med oputsade fönster, en och annan ödetomt. Redmont Hotel (2101 5th Ave) är en av de få levande landmärkena i centrum. Det var här Hank Williams tillbringade sin sista natt innan han på nyårsdagen 1953 gav sig iväg till en spelning i Canton i Ohio, minst tolv timmars bilkörning bort. Portiern säger att de mest ivriga beundrarna brukar hamna här: – De vill se Hanks rum, men vilket rumsnummer han hade vet vi tyvärr inte. Bara att han bodde på andra våningen. Hank Williams var svår på spriten, men när han besökte Chris Hot Dogs för en chilikorv fick han nöja sig med Coca-Cola. Chris serverar än i dag sina hotdogs (138 Dexter Avenue). Birmingham är också känt som USA:s grillhuvudstad. Missa inte Full Moon Bar-B-Q (525 25th Street South). Stället ligger i ett industriområde, stänger redan klockan fem och har enkel för att inte säga torftig inredning, men deras kyckling är den godaste jag ätit. Därefter är det dags att åka söderut på Interstate 65, eller ”Lost Highway” som den numera är döpt till, efter en av Hank Williams mest kända låtar. Målet är Montgomery, Alabamas huvudstad där Hank Williams ligger begravd. Graven ligger på Oakwoodkyrkogården ett par kilometer norr om stan, mycket vackert på en höjd. ”Praise the Lord, I saw the lights”, står det på stenen. Det är en familjegrav, hans fru Audrey ligger intill och på blanka stenar har sonen Hank junior och sonsonen Hank Williams III redan intecknat sina platser. Någon har besökt graven alldeles före oss och lagt ned en färsk röd ros. I Montgomery, mittemot stadshuset, står Hank Williams staty, med gitarren i högsta hugg. Ett par kvarter därifrån ligger Hank Williams-museet vars främsta attraktion är den babyblå Cadillac i vars baksäte denne countrymusikens gossekung gav upp andan, med sprit och morfin i blodet och en kropp sargad av många års missbruk. Här finns också scenkostymer, konsertaffischer, gitarrer och programblad. Den som följer montrarnas utförliga text får en god levnadsteckning av den fattige lantisgrabben och under vilka villkor han skapade sin odödliga musik. Tyvärr råder fotoförbud i museet, så den som vill ha bilder av den ryktbara bilen eller Hanks fräna ormskinnsboots får nöja sig med vykort. Cirka nio mil söderut finns ännu ett museum tillägnat Hank Williams, inrymt i hans barndomshem i Georgiana. Det är slutet på Hank Williams-leden. ERIK OHLSSON är DN:s korrespondent i Washington resebilagan@dn.se


"Nu måste vi göra om vårt pensionssystem"

Summary: Mona Sahlin och socialdemokraterna i utspel inför dagens pensionsöverläggningar: Lätta på bromsen i systemet. Regeringens orättvisa politik mot pensionärerna äventyrar uppslutningen kring pensionsöverenskommelsen. Inför dagens möte med de fem partier som står bakom pensionssystem ställer socialdemokraterna krav. Pensionssystemet måste förbättras så att inte pensionsutbetalningarna svänger så mycket mellan åren. Försäkringskassan bör därför få i uppdrag att analysera vad som kan göras för att minska svängningarna och föreslå ändringar. Det är viktigt att alla partier bakom pensionsuppgörelsen tar ansvar för dagens och morgondagens pensioner. Vi öppnar därför för en diskussion med regeringen, skriver socialdemokraternas partiledare Mona Sahlin, partiets ekonomiske talesman Thomas Östros och Veronica Palm, viceordförande i riksdagens socialförsäkringsutskott.

Jobbkrisen får nu allt tydligare effekter i hela vårt land. Efter flera mandatperioder av ekonomiskt ansvarstagande har Sverige bättre förutsättningar än många andra länder. Men nu gäller det att ta ansvar för Sverige. Det finns stora risker att jobbkrisen sprider sig från sektor till sektor. Att välfärdens verksamheter drabbas med uppsägningar och försämrad kvalitet i skola och vård som följd. Regeringens passivitet förvärrar krisen. Vi socialdemokrater vill, liksom ledande företrädare för den ekonomiska expertis som följer utvecklingen, se aktiva åtgärder och investeringar som kan möta utmaningarna. Vi vet av erfarenhet att sunda offentliga finanser kräver investeringar i nya jobb och framtidstro. Om arbetslösheten tillåts att ta strupgrepp kring hela samhällsekonomin kommer enskilda individer, familjer och till slut de offentliga finanserna att ta stryk. Pensionärerna har redan drabbats hårt av regeringens nya orättvisa skattesystem, där pension beskattas högre än lön. Den som har en pension på 12.500 kr i månaden betalar cirka 700 kr mer i skatt än en löntagare med samma inkomst. Nu finns det dessutom oroande tecken på att pensionärerna är nästa stora grupp som blir jobbkrisens förlorare. Inte minst för de många pensionärer som har låga pensioner riskerar effekterna av att bromsen i pensionssystemet slår till 2010 att bli kännbara. Det handlar om prognostiserade sänkningar på 4-5 procentenheter av pensionerna. Vi står bakom pensionsuppgörelsen - och vi gör det för att vi värnar om våra äldre, de som under ett helt yrkesliv varit med och byggt Sverige till ett modernt välfärdsland. Sverige har numera ett stabilt pensionssystem som kommer att fungera även för kommande generationer och som tjänar som förebild för många andra länder. Den orättvisa politik som regeringen bedrivit gentemot pensionärerna äventyrar dock uppslutningen kring systemet. Inför dagens möte med de fem partier som står bakom pensionsöverenskommelsen har vi socialdemokrater därför med oss mycket tydliga krav för att Sveriges pensionärer ska kunna känna trygghet och tillförsikt. Straffskatten för pensionärer måste avskaffas. På sikt ska lön och pension beskattas lika. Socialdemokraterna har i riksdagen lagt förslag för att börja sluta den klyfta regeringen skapat mellan löntagare och pensionärer. Alla pensionärer får med vårt förslag minst 2.700 kronor i sänkt skatt: en pensionär med normala inkomster får med vårt förslag en tre gånger så stor skattesänkning som med regeringens förslag. Vi vill göra en riktad satsning till de pensionärer som har de minsta ekonomiska marginalerna genom höjt bostadstillägg (BTP). De sämst ställda pensionärerna är helt beroende av bostadstillägg för att klara sina bostadsutgifter. Vi socialdemokrater har föreslagit att bostadstillägget höjs till 95 procent och taket från 5.000 till 5.500 kronor för sammanboende och från 2.500 till 2.750 kronor för ensamstående. Denna förändring ger en ensamstående pensionär med BTP och en hyra på minst 2.750 kronor i månaden en förbättring med 287 kronor i månaden. Ett sammanboende pensionärspar med BTP och en hyra på minst 5.500 kronor får 575 kronor mer i månaden. Vi vill avskaffa regeringens orättvisa flyttskatt. När den moderatledda regeringen gjorde om fastighetsskatten införde den en särskild flyttskatt - ränta på uppskjuten reavinstskatt. Flyttskatten kommer som en obehaglig överraskning för många pensionärer, inte minst de med små marginaler. Villan kanske såldes för flera år sedan och nu kommer plötsligt en årlig skatt som kan uppgå till tusentals kronor. Vi vill utreda hur pensionssystemet kan förbättras så att inte pensionerna svänger kraftigt mellan åren. 2010 drabbas den stora gruppen pensionärer av en rejäl åtstramning mitt i lågkonjunkturen, i år ökar pensionerna rejält för att nästa år sjunka med flera hundralappar. Sådana kraftiga svängningar i pensionerna är besvärliga både för pensionärerna och för samhällsekonomin. Försäkringskassan bör därför få i uppdrag att analysera vad som kan göras för att minska kraftiga svängningar mellan åren och föreslå sådana justeringar i pensionssystemet som kan göras, utan att den långsiktiga stabiliteten i systemet riskeras. Det är viktigt att alla partier bakom pensionsuppgörelsen nu orkar ta ansvar, både för dagens och för morgondagens pensioner. Sjukvården och äldreomsorgen är verksamheter som våra äldre måste kunna känna sig trygga med. Regeringens passivitet vad gäller jobbkrisen slår nu rakt in i välfärden. Såväl organisationen Sveriges Kommuner och landsting (SKL) som fackförbundet Kommunal rapporterar att många kommuner och landsting står inför uppsägningar och kommer att gå med stora underskott på grund av den vikande skattebasen. Läget är bekymmersamt, men går fortfarande att lösa. Vi socialdemokrater föreslår därför ökade statsbidrag med 10 miljarder kronor 2009 och 2010 för att trygga kvaliteten i välfärden. Den enskilt viktigaste åtgärden för att höja kvaliteten inom äldreomsorgen är att satsa på personalen. Tyvärr gör regeringen ingenting när det gäller personalens arbetsvillkor eller kompetens. Vi menar tvärtom att det är nödvändigt att rikta satsningar till personalen. Det är de som arbetar inom äldreomsorgen som är skillnaden mellan bra och dålig kvalitet. Därför måste kommunerna ha möjlighet att prioritera ökad grundbemanning, fasta tjänster och heltid. Den skattesänkarpolitik som genomförs i flera borgerligt styrda kommuner förhindrar en sådan utveckling. Äldre människor ska känna en trygghet i kontakten med vården och mötas av den respekt som gör ålderdomen värdig. Därför måste äldreomsorgen och sjukvården gemensamt genomföra ett utvecklingsarbete för att bli bättre på att se till äldre människors specifika behov av stöd och trygghet. Framtidens äldreomsorg behöver vara mer mångfasetterad och fånga upp det faktum att dagens Sverige inte på alla punkter liknar gårdagens. Till exempel måste äldres möjligheter med ett annat modersmål än svenska att få äldreomsorg på sitt eget språk. Vi förväntar oss att regeringen är beredd att vidta åtgärder som innebär ett långsiktigt helhetsansvar för att på flera områden trygga framtiden för Sveriges pensionärer. Dit hör en välfärd som inte försämras och ett skatte- och pensionssystem som håller långsiktigt och över tid. Ska Sverige undvika en djup och långdragen lågkonjunktur måste regeringen agera på bred front. Sverige har i grunden en stark ekonomi. Vi har goda förutsättningar att mildra lågkonjunkturens effekter och investera i framtiden. Sverige kan stå betydligt bättre rustat efter krisen än vad vi gjorde innan - om regeringen inte försitter chansen. Inte minst våra äldre förtjänar en bättre utveckling. Socialdemokraterna öppnar med detta för en diskussion med regeringen om hur den ekonomiska situationen för landets pensionärer ska kunna förbättras. Vi är beredda att ta ansvar för långsiktigt hållbara pensioner för framtidens pensionärer och har till dagens möte med oss konkreta förslag för att säkerställa ekonomisk kompensation för dagens pensionärer. Mona Sahlin Thomas Östros Veronica Palm


”Nu måste vi göra om vårt pensionssystem”

Summary: Mona Sahlin och socialdemokraterna i utspel inför dagens pensionsöverläggningar: Lätta på bromsen i systemet.Regeringens orättvisa politik mot pensionärerna äventyrar uppslutningen kring pensionsöverenskommelsen. Inför dagens möte med de fem partier som står bakom pensionssystem ställer socialdemokraterna krav. Pensionssystemet måste förbättras så att inte pensionsutbetalningarna svänger så mycket mellan åren. Försäkringskassan bör därför få i uppdrag att analysera vad som kan göras för att minska svängningarna och föreslå ändringar. Det är viktigt att alla partier bakom pensionsuppgörelsen tar ansvar för dagens och morgondagens pensioner. Vi öppnar därför för en diskussion med regeringen, skriver socialdemokraternas partiledare Mona Sahlin, partiets ekonomiske talesman Thomas Östros och Veronica Palm, viceordförande i riksdagens socialförsäkringsutskott.

Jobbkrisen får nu allt tydligare effekter i hela vårt land. Efter flera mandatperioder av ekonomiskt ansvarstagande har Sverige bättre förutsättningar än många andra länder. Men nu gäller det att ta ansvar för Sverige. Det finns stora risker att jobbkrisen sprider sig från sektor till sektor. Att välfärdens verksamheter drabbas med uppsägningar och försämrad kvalitet i skola och vård som följd. Regeringens passivitet förvärrar krisen. Vi socialdemokrater vill, liksom ledande företrädare för den ekonomiska expertis som följer utvecklingen, se aktiva åtgärder och investeringar som kan möta utmaningarna. Vi vet av erfarenhet att sunda offentliga finanser kräver investeringar i nya jobb och framtidstro. Om arbetslösheten tillåts att ta strupgrepp kring hela samhällsekonomin kommer enskilda individer, familjer och till slut de offentliga finanserna att ta stryk. Pensionärerna har redan drabbats hårt av regeringens nya orättvisa skattesystem, där pension beskattas högre än lön. Den som har en pension på 12 500 kr i månaden betalar cirka 700 kr mer i skatt än en löntagare med samma inkomst. Nu finns det dessutom oroande tecken på att pensionärerna är nästa stora grupp som blir jobbkrisens förlorare. Inte minst för de många pensionärer som har låga pensioner riskerar effekterna av att bromsen i pensionssystemet slår till 2010 att bli kännbara. Det handlar om prognostiserade sänkningar på 4–5 procentenheter av pensionerna. Vi står bakom pensionsuppgörelsen – och vi gör det för att vi värnar om våra äldre, de som under ett helt yrkesliv varit med och byggt Sverige till ett modernt välfärdsland. Sverige har numera ett stabilt pensionssystem som kommer att fungera även för kommande generationer och som tjänar som förebild för många andra länder. Den orättvisa politik som regeringen bedrivit gentemot pensionärerna äventyrar dock uppslutningen kring systemet. Inför dagens möte med de fem partier som står bakom pensionsöverenskommelsen har vi socialdemokrater därför med oss mycket tydliga krav för att Sveriges pensionärer ska kunna känna trygghet och tillförsikt. Straffskatten för pensionärer måste avskaffas. På sikt ska lön och pension beskattas lika. Socialdemokraterna har i riksdagen lagt förslag för att börja sluta den klyfta regeringen skapat mellan löntagare och pensionärer. Alla pensionärer får med vårt förslag minst 2 700 kronor i sänkt skatt: en pensionär med normala inkomster får med vårt förslag en tre gånger så stor skattesänkning som med regeringens förslag. Vi vill göra en riktad satsning till de pensionärer som har de minsta ekonomiska marginalerna genom höjt bostadstillägg (BTP). De sämst ställda pensionärerna är helt beroende av bostadstillägg för att klara sina bostadsutgifter. Vi socialdemokrater har föreslagit att bostadstillägget höjs till 95 procent och taket från 5 000 till 5 500 kronor för sammanboende och från 2 500 till 2 750 kronor för ensamstående. Denna förändring ger en ensamstående pensionär med BTP och en hyra på minst 2 750 kronor i månaden en förbättring med 287 kronor i månaden. Ett sammanboende pensionärspar med BTP och en hyra på minst 5 500 kronor får 575 kronor mer i månaden. Vi vill avskaffa regeringens orättvisa flyttskatt. När den moderatledda regeringen gjorde om fastighetsskatten införde den en särskild flyttskatt – ränta på uppskjuten reavinstskatt. Flyttskatten kommer som en obehaglig överraskning för många pensionärer, inte minst de med små marginaler. Villan kanske såldes för flera år sedan och nu kommer plötsligt en årlig skatt som kan uppgå till tusentals kronor. Vi vill utreda hur pensionssystemet kan förbättras så att inte pensionerna svänger kraftigt mellan åren. 2010 drabbas den stora gruppen pensionärer av en rejäl åtstramning mitt i lågkonjunkturen, i år ökar pensionerna rejält för att nästa år sjunka med flera hundralappar. Sådana kraftiga svängningar i pensionerna är besvärliga både för pensionärerna och för samhällsekonomin. Försäkringskassan bör därför få i uppdrag att analysera vad som kan göras för att minska kraftiga svängningar mellan åren och föreslå sådana justeringar i pensionssystemet som kan göras, utan att den långsiktiga stabiliteten i systemet riskeras. Det är viktigt att alla partier bakom pensionsuppgörelsen nu orkar ta ansvar, både för dagens och för morgondagens pensioner. Sjukvården och äldreomsorgen är verksamheter som våra äldre måste kunna känna sig trygga med. Regeringens passivitet vad gäller jobbkrisen slår nu rakt in i välfärden. Såväl organisationen Sveriges Kommuner och landsting (SKL) som fackförbundet Kommunal rapporterar att många kommuner och landsting står inför uppsägningar och kommer att gå med stora underskott på grund av den vikande skattebasen. Läget är bekymmersamt, men går fortfarande att lösa. Vi socialdemokrater föreslår därför ökade statsbidrag med 10 miljarder kronor 2009 och 2010 för att trygga kvaliteten i välfärden. Den enskilt viktigaste åtgärden för att höja kvaliteten inom äldreomsorgen är att satsa på personalen. Tyvärr gör regeringen ingenting när det gäller personalens arbetsvillkor eller kompetens. Vi menar tvärtom att det är nödvändigt att rikta satsningar till personalen. Det är de som arbetar inom äldreomsorgen som är skillnaden mellan bra och dålig kvalitet. Därför måste kommunerna ha möjlighet att prioritera ökad grundbemanning, fasta tjänster och heltid. Den skattesänkarpolitik som genomförs i flera borgerligt styrda kommuner förhindrar en sådan utveckling. Äldre människor ska känna en trygghet i kontakten med vården och mötas av den respekt som gör ålderdomen värdig. Därför måste äldreomsorgen och sjukvården gemensamt genomföra ett utvecklingsarbete för att bli bättre på att se till äldre människors specifika behov av stöd och trygghet. Framtidens äldreomsorg behöver vara mer mångfasetterad och fånga upp det faktum att dagens Sverige inte på alla punkter liknar gårdagens. Till exempel måste äldres möjligheter med ett annat modersmål än svenska att få äldreomsorg på sitt eget språk. Vi förväntar oss att regeringen är beredd att vidta åtgärder som innebär ett långsiktigt helhetsansvar för att på flera områden trygga framtiden för Sveriges pensionärer. Dit hör en välfärd som inte försämras och ett skatte- och pensionssystem som håller långsiktigt och över tid. Ska Sverige undvika en djup och långdragen lågkonjunktur måste regeringen agera på bred front. Sverige har i grunden en stark ekonomi. Vi har goda förutsättningar att mildra lågkonjunkturens effekter och investera i framtiden. Sverige kan stå betydligt bättre rustat efter krisen än vad vi gjorde innan – om regeringen inte försitter chansen. Inte minst våra äldre förtjänar en bättre utveckling. Socialdemokraterna öppnar med detta för en diskussion med regeringen om hur den ekonomiska situationen för landets pensionärer ska kunna förbättras. Vi är beredda att ta ansvar för långsiktigt hållbara pensioner för framtidens pensionärer och har till dagens möte med oss konkreta förslag för att säkerställa ekonomisk kompensation för dagens pensionärer. Mona Sahlin Thomas Östros Veronica Palm


Volvos får pris för säkerhet

Summary: Volvo får pris för sitt säkerhetssystem City Safety. Systemet upptäcker om fordonet framför plötsligt bromsar in. Om föraren inte reagerar kommer systemet automatiskt att utlösa ett nödstopp.

Volvo belönas med Paul Pietsch-priset för sitt säkerhetssystem City Safety som är det senaste användningsområdet för den lilla dator som sitter i bilarna. Datorn analyserar signalerna från en optisk laser som fortlöpande övervakar trafiken och är aktiv i hastigheter upp till 30 kilometer i timmen. Systemet erbjuds som standard i Volvo XC60 som introducerades i slutet av 2008. Systemet är tänkt att minska risken för kökrockar i stadstrafik. City Safety upptäcker till exempel när ett fordon framför bilen plötsligt bromsar in. Om föraren inte reagerar kommer systemet automatiskt att utlösa ett nödstopp. Är den relativa hastigheten mellan de båda fordonen under 15 kilometer i timmen undviks kollisionen helt. Om hastigheten ligger i intervallet 15 - 30 kilometer i timmen sänks kollisionshastigheten så mycket som möjligt för att minimera effekterna av olyckan. Paul Pietsch-priset har delats ut för särskilt innovativa bilnyheter sedan 1989 och inkluderar ett kontantpris på 12 500 euro. Ett av kraven är att den nya tekniken redan måste finnas i serieproduktion. Journalisterna på Auto Motor und Sport väljer ut pristagaren i samarbete med 21 internationella partnertidningar. Pengarna kommer Volvo att använda för att stödja ett projekt för barnsäkerhet i trafiken i Tyskland.


Störtförälskelsen har ingen ålder

Summary: Vi tycks ha svårt att förknippa åldrande kroppar med passion och sex. Kärlek mellan äldre skildras ofta allt för sentimentalt och urvattnat, tycker filmregissören Andreas Dresen som gjort triangeldramat ”Sjunde himlen.

Två människor träffas och blir kära i varandra på äldre dagar. Det låter väl rart och gulligt, och kanske lite komiskt också? Men det som händer i Andreas Dresens nya film ”Sjunde himlen” är varken gulligt eller lustigt. Den handlar om stor passion, naken sexualitet, svåra val och personliga tragedier. Inge är gift med Werner och de två har det bra ihop. Men så möter Inge en annan man, Karl, och drabbas av stark förälskelse. Karl känner likadant för henne. Inge försöker stå emot sina känslor för Karl, men klarar inte av det. Ett klassiskt triangeldrama, skildrat många gånger i litteratur och film. Det annorlunda med ”Sjunde himlen”, som har Sverigepremiär i dag, är alltså huvudpersonernas ålder. Inge och Werner närmar sig 70, älskaren Karl är på väg mot 80. I filmer och teveproduktioner brukar förälskelse och sex mellan äldre personer skildras på ett sentimentalt och urvattnat sätt, menar Andreas Dresen, en av Tysklands mest uppmärksammade nutida regissörer. Vackra, softade bilder, milda och rara känslor, en vagt antydd sexualitet. Ibland drar skildringarna i stället i väg mot det komiska, löjliga och bisarra. – Det är som om vi inte accepterar att äldre människor kan ha starka känslor av det här slaget. Åldrande ansikten och kroppar, som inte stämmer med idealbilderna, kan inte förknippas med passion eller med sexualitet över huvud taget. Det känns viktigt att visa att åldrandet, rynkorna och allt annat, är en naturlig del av livet, och inte innebär att livet stannar upp, säger Andreas Dresen. Han ville berätta historien om Inge, Werner och Karl på samma sätt som om personerna varit yngre, han ville ta deras känslor på allvar. – Samtidigt har deras ålder förstås en stor betydelse för berättelsen. Det är en sak att lämna någon, eller bli lämnad, när man är i yngre medelåldern. En helt annan när man är äldre och har levt ganska gott tillsammans i 30 år, som Inge och Werner. Konsekvenserna blir annorlunda. Det finns stora värden i ett riktigt långvarigt förhållande, säger Andreas Dresen. – Man har vant sig vid varandra, man litar på varandra och känner sig trygg. Att hitta någon annan och ”börja om” kan också vara mycket svårare. Filmen bygger inte på någon speciell historia från verkligheten, säger han. Men de fadda, filmiska skildringarna av äldres kärlek hade retat honom länge när han bestämde sig för att göra ”Sjunde himlen”. Och han tänkte mycket på hur han själv som ung hade sett på äldre människors sexualitet. – När jag var i sena tonåren kunde jag absolut inte föreställa mig att personer i mina föräldrars ålder skulle kunna ha ett sexliv, minns jag. Än mindre de som var ännu äldre. I mitten av 1990-talet såg Andreas Dresen en dokumentärfilm som en av hans kompisar gjort om sin farmor. Den gjorde ett stort intryck på honom: – Det var en underbar film där en 78-årig kvinna berättade om sina förhållanden till män och om sin sexualitet, både tidigare i hennes liv och när filmen gjordes. Filmen gav mig många överraskningar och insikter, först då förstod jag på allvar att äldre kvinnor fortfarande kan ha ett sexuellt liv, och att de till exempel fortfarande onanerar. Andreas Dresen, själv 46 i år, gruvade sig trots allt lite inför inspelningarna av sexscenerna i ”Sjunde himlen”, berättar han. – Det kändes konstigt och genant att göra sådana scener tillsammans med skådespelare som tillhör en äldre generation. Jag föreslog att de skulle repetera med kläderna på, men de valde att klä av sig redan från början. De var mindre generade än jag, men jag tror också att vi alla ville få det undanstökat – vänja oss, så att vi kunde gå vidare. På samma sätt kan det fungera för filmpubliken, tror Andreas Dresen. Sexscenerna kommer tidigt i filmen. – Om man vet att de ska komma, sitter man kanske bara och väntar, undrar hur de ska ta sig ut. Nu blir man kanske lite chockad under de första fem minuterna, sedan vänjer man sig och kan se vad filmen handlar om – för det är ju så mycket mer än sex och ålder. Egentligen är det en helt vanlig historia om kärlek och smärta. Att det är just Inge som i filmen blir förälskad i en annan är betydelsefullt, säger Andras Dresen. – Speciellt äldre kvinnor tillerkänns inte rätten till förälskelse och sexualitet. De får inte ”vakna upp” sexuellt som Inge gör i filmen, medan vi har lättare att acceptera att äldre män blir förälskade i en yngre kvinna. Äldre kvinnor förväntas fortsätta att ta hand om familjen, ställa upp för alla andra i första hand. I filmen vänder vi på situationen, Inge bryter mot normen. I filmen anförtror sig Inge till sin dotter, som tycker att modern ska njuta av förhållandet med Karl, men inte berätta något för maken Werner. Dottern önskar kanske att allt ska vara ”som förut” mycket för sin egen skull. Men kan det inte också vara så att hon oroar sig för att både hennes mamma och styvfadern Werner ska råka illa ut och bli olyckliga? – Jo, absolut, jag förstår dottern, det är logiskt, säger Andreas Dresen. Det är nog så de flesta ser det. Samtidigt är det märkligt att det allmänt verkar vara lättare att acceptera lögner än ärlighet. Men Inge har hur som helst inget val, eftersom hon fortfarande älskar sin man är hon tvungen att vara ärlig emot honom. Filmen är gjord utan manus, där dialogen utvecklats i samspel skådespelarna emellan, och mellan dem och regissören. Det är alltid intressant att jobba med improvisation, man får många överraskningar, säger Andreas Dresen. Ett exempel från filmen är hur maken Werner, spelad av skådespelaren Horst Rehberg, reagerar när hans fru berättar att hon träffat en annan man. – Han blev så vansinnigt arg på henne. Allt han sa bara förstörde deras relation mer och mer. Han var så barnslig, som en 17-årig machokille. Jag sa det till honom, ”ja, men det är så jag känner”, svarade han. Hur mycket påverkas filmen av de oväntade improvisationerna? Hade händelseförloppet blivit annorlunda om Werner, det vill säga Horst Rehberg, hade reagerat mindre starkt och ilsket på det som Inge berättade? – Det är en intressant fråga, det hade nog gjort konflikten starkare och på det viset hade det varit bra. Men det hade inte ändrat förloppet, Inge måste handla så som hon gjorde. Filmens slut diskuterades igenom många gånger, säger Andreas Dresen. Konsekvenserna av Inges förälskelse ska absolut inte tolkas som att hon ”straffas” för sina känslor eller för sitt handlande, eller ses som någon form av moraliserande, understryker han. – Filmen visar hur svårt det är att stå emot passionen, oavsett ålder. Malin Nordgren malin.nordgren@dn.se 08-738 11 80


Regioner - ja, nej, ja

Summary: Alliansregeringen har löst en tvistefråga: Västra Götaland och Skåne får fortsätta som regioner, Halland och Gotland får ja nu, resten skjuts på framtiden. Regionidén förblir oklar.

Visst förekommer det slitningar i alliansen dock inte kring de riktigt stora frågorna. För även om det hörs trumpetstötar i försvarsfrågan har den ännu inte kommit in i ett avgörande skede. Och även om frågan om enkönade äktenskap engagerar så gäller det en rätt begränsad väljargrupp. Detsamma kan sägas om den fråga som partiledarna avdömde på DN Debatt i går: regionernas vara eller icke vara. Det låter tekniskt och är också så, men det gäller faktiskt grundkonstruktionen av vårt styressätt. Hur många valda församlingar ska vi ha? Vilket perspektiv ska vara det avgörande - medborgarskapet i konungariket Sverige eller bostadsorten och landskaptillhörigheten? Föga överraskande ser både partier och förtroendevalda olika på detta. Landstingen borde avskaffas, tyckte de gamla moderaterna. De nya moderaterna talar inte om så abstrakta frågor utan koncentrerar sig på att lyssna till människorna i vardagen. Och de har inte pratat om regioner, alltså kan och bör frågan skjutas på framtiden. Därmed kan partiet behålla sin skepsis. Men nu finns redan denna nya konstruktion i Skåne och Västra Götaland. Där har landstingen fusionerats till regionparlament och flera befogenheter flyttats från stat till region. Föga förvånande väckte detta aptiten hos politiker på andra håll i landet. Från en rad landsting i Norrland kom en anhållan om att få bli en region. Från landskapet Halland kom likaså en sådan önskan, man fruktade annars att bli uppstyckat mellan större regioner. Storstockholm vore en given region. Där arbetar och bor och rör sig människor från västra Sörmland till nordöstra Uppland, för dem är kommun- och länsgränser onödiga hinder. Men i Storstockholmsområdet är moderaterna förhållandevis starka och regionmotståndet likaså. Men nu har moderaterna fått ge med sig. Regioner blir det - om än i framtiden. Redan nu permanentas Västra Götaland och Skåne som hittills arbetat på försök, Halland och Gotland får också bli regioner, Norrland ska granskas av Kammarkollegiet och resten skjuts upp. Principen är alltså knäsatt: Sverige ska också i fortsättningen ha tre politiska nivåer. Arbetsfördelningen mellan dem kan dock inte vara en gång för alla given. Välfärdstjänster ska inte variera med bostadsort, samordningen av sjukkassorna är ett utslag av behovet av lika behandling. Sjukvården kräver också allt större enheter för att kunna erbjuda dyrbar och avancerad behandling. Landstingen kan inte sägas vara den ideala organisationen av sjukvården, fråga är om ens regioner - särskilt inte om de är så små som Halland och Gotland - kan bli det. Vad ska då denna tredje, mellannivå syssla med? Utveckling av näringslivet lär bli en huvuduppgift. Här lurar faran av subventioner och kostsam konkurrens mellan olika landsdelar. Miljö- och kulturfrågor är andra områden. Också där finns emellertid ett allmänt medborgar- och riksintresse att bevaka. Frågan varför Sverige, enhetsstat sedan Gustav Vasa, och med starka kommuner ska ha en mellannnivå är alltjämt obesvarad. Såvida inte svaret lyder: Därför att det redan finns så många politiker, admininstratörer, forskare, konsulter etcetera som investerat i att ersätta de omoderna landstingen med tidsenliga regioner.


Strävan efter det enkla

Summary: Han tycker inte att det finns något vackrare än en skådespelare som står still på en tom scen. Eirik Stubø, en av Nordens främsta teaterregissörer är i Stockholm för att göra Strindbergs ”Påsk”.

En ensam kruka med en tilltufsad påsklilja, det är allt. Han är känd för enkelhet på scenen, för sparsamhet i scenografi, i färger, men också i ord. Eirik Stubø är bra på att ta bort repliker, hans föreställningar är ofta förbluffande korta. Också i användandet av skådespeleriet är han sparsam: ”Jag tycker inte att det finns något vackrare än en skådespelare som står still på en tom scen.” Eirik Stubø räknas till Nordens främsta teaterregissörer. Det fanns de som önskade se honom som chef för Dramaten, han hade under sina åtta år som teaterchef utvecklat Nationaltheatret i Oslo, Norges Dramaten, till ett ledande europeiskt teaterhus. Han har gjort mycket Ibsen, nu är han på Stockholms stadsteater för att sätta upp Strindberg för första gången. Han valde ”Påsk”, August Strindbergs kammarspel om lidande och försoning. - Den är så ovanlig, så exceptionellt optimistisk i sin slutsats. Jag ser den som en väldigt skör och spröd text - och otroligt musikalisk. Det är teknisk repetition på Stadsteaterns Klarascen, Eirik Stubø har en mycket noggrann genomgång med ljuset och musiken i övergångarna mellan olika scener. Som ett musikstycke där varje ton ska vara exakt. Strindberg har också skrivit in Haydns “Jesu sju ord på korset” i scenanvisningarna. Ett antal svarta stolar och en fondvägg av korrugerad plåt, reducerat, nästan asketiskt. Men Eirik Stubø själv ger inget asketiskt intryck, utan jordnära, humoristisk och lätt att tala med. Han började tidigt, utbildade sig till regissör på teaterhögskolan och fick sitt första teaterchefsjobb på Rogaland Teater i Stavanger vid 29 års ålder. Chef för Nationaltheatret blev han år 2000 och där stannade han nära nio år. Nu är han efter sammanlagt elva år som teaterledare på väg ut i världen. Bland de första teatrarna han gästar som regissör, är Stockholms stadsteater, innan han fortsätter till Tyskland, Grekland, Ungern ... Eirik Stubø har varit en kulturell maktfaktor, som teaterchef för Nationaltheatret var han också konstnärlig ledare för Ibsenfestivalen som inträffar vartannat år. Den festivalen är viktigt kraft i norskt teaterliv som vi i Sverige inte har någon motsvarighet till. Eirik Stubø skapade dessutom ett komplement, Festivalen för samtidsteater det andra året. - Ja, betydelsen kan inte övervärderas. För vartannat år söker vi ett tiotal intressanta Ibsenproduktioner från olika länder. Det har varit väldigt sunt hälsosamt för norsk teater att få se sin egen nationaldramatiker på många olika sätt: Det bryter ned ett slags konventionell syn som man ofta har på sina egna klassiker. Det har vi lärt av och samtidigt fått ett självförtroende när vi ser att det vi gör kanske inte är så dåligt. Press och teaterfolk har kommit från andra ställen i världen och det har lett till att vi blivit inbjudna. Det blir också en sporre för andra länder att spelar Ibsen. Tillsammans med Ibsen, denna hävstång för norskt kulturliv, kommer Samtidsfestivalen det andra året och drar in gästspel och urpremiärer. Så när jag ställer frågan: Det ska tydligen vara en norrman i år, vad är det speciella med Norge? Alexander Mørk-Eidem har fångat stadsteaterns publik i allt från ”Djungelboken” till ”Tre systrar” och just blivit nominerad till DN:s kulturpris och nu är Eirik Stubø här. Så svarar Eirik Stubø att det beror på just detta: - Effekten av att se internationell toppteater, kombinerat med den boosten man får i självförtroendet när vi bjudna på gästspel och ser att det vi gjort också fungerar i andra stora städer ... Alla effekterna av festivalerna har betytt enormt mycket för oss i norsk teater. - Alexander och jag samarbetade ju i flera år på Rogalandteatern i slutet av 90-talet. Det var där han träffade sin fru, Helena af Sandeberg, som jag hade tagit dit som skådespelare. Jag tror att det är en vital tid i norsk teater och att det har varit så det senaste decenniet. Det är första gången Eirik Stubø sätter upp Strindberg. Ibsen har han gjort flera gånger vid sidan av samtida dramatiker: ”Vildanden”, ”Hedda Gabler” och ” Rosmersholm”. - Ja, och det beror väl på att jag har varit på Nationaltheatret, men när jag gick på Teaterhögskolan var Strindberg mer intressant. - De är ju totalt olika, nu kommer jag från min senaste produktion, ”Rosmersholm” där man verkligen ser skillnaden mellan dem. Hos Ibsen finns ju människor som i början av pjäsen tror att det har något att tro på: Gud, sig själva, eller friheten. I slutet av pjäsen tror de på absolut ingenting. Ibsen plockar sönder illusionerna, han kan vara en oerhört pessimistisk och destruktiv författare. Strindberg är mycket ljusare, han kan gå från mörker till ljus, som i ”Påsk”. - Strindbergs pjäser är ju som skrik, otroligt emotionella. Han skriver av sig, ”Fadren ” ska ha skrivits på åtta dagar. Medan ”Hedda Gabler ” tog två år att skriva. Vi följer Elis, huvudpersonen som känner sig orättvist behandlad av alla, ganska lik Strindberg själv som gjorde lidandet till livsstil. Elis och familjen lever med känslan av skam efter att fadern förskingrat pengar, samtidigt som de väntar på att fordringsägaren ska slå till. Men där finns också Eleonora som tror på försoning och naturens skönhet och mening. - Jag tror han skrev den för att han var kär i Harriet Bosse. Det handlar om honom själv och hans oförmåga att lita på någon. Han hade ju kommit ut ur Infernokrisen och bar på lätt paranoida drag. Men han önskar att han kunde tro på något. Här är scenen tom så när som på fem svarta stolar, reduktionen syns. Hur tänker du? - Jag vet inte, vill inte analysera mig själv. Men jag utgår ifrån en realism och försöker hitta ett sätt att göra allt så enkelt och klart som jag kan, berätta historien genom att skala bort all överflödigt. - När jag började med teater tyckte jag att det var bättre att läsa en pjäs än att se den. Regissörer och skådespelare vill liksom hjälpa pjäsen, de spelar för mycket och vill förklara den. Det gör pjäsen mindre. Eirik Stubø säger att han tycker om teater där han själv får vara med och tolka och lägga till saker som rör hans egen person. - Jag går inte på teatern för att bli imponerad av prestationer. Jag tycker om teater som säger ”Det här händer NU, framför dina ögon. Vi är h ä r på Klarascenen i kväll och inte någon annanstans”. Den skapar en illusion ur ingenting. Därför är scenen ofta ett tomt rum. Eirik Stubø är inte intresserad av fiktiva karaktärer eller metodskådespeleri. Utan skådespelaren ska presentera en text med hjälp av sig själv. Framför ögonen på oss i publiken ska det växa fram en ny verklighet. Färgerna finns hos Eirik Stubø, men de kommer en och en. När han gjorde Lorcas ”Blodsbröllop” i en bearbetning av Jon Fosse, gick uppsättningen helt i grönt. En helt intuitiv idé, säger han. “Hedda Gablers” scenografi gick i rött, och nu utspelas ”Rosmersholm” på en blå matta. På Stockholms stadsteater dominerar alltså svart och grått med ett litet fräckt inslag av brunt. På slutet faller ett varmt, rörligt ljus över scenen. - Det är väl så att påsken börjar i sorg och mörker och går mot ljuset ... - Det är det som är så roligt med ”Påsk” är att försöka hitta balansen i den lilla historien som slingrar sig fram mellan dröm och vardaglighet. Den svårt prövade familjen som inte tror att de ska få behålla sitt hem, den lilla historien speglar sig hela tiden i stora historien som är Jesu lidande på korset. Strindberg var inspirerad både av den judiska och kristna påsken och skrev något som är lite katolskt på något sätt: Om nåden som kommer när man minst väntar det. Så relevant just för att det är så lätt att själv tro det värsta alltid, säger Eirik Stubø och tillägger: - I sin optimism är den nästan mer provocerande än en modern text om våldtäkt och mord. Strindbergs pjäs från 1900 ”Påsk” har premiär den 31 januari på Stockholms stadsteater. Skriven av August Strindberg 1900. Elis spelas av Sven Ahlström, Eleonora av Maria Salomaa, i övriga roller: Katarina Ewerlöf, Helena af Sandeberg, Dan Turdén och Sten Ljunggren.


Närkamp med demokratin

Summary: Latinamerikaner i Sverige ger sin syn på den svenska modellen i den colombianske konstnären Carlos Mottas verk "Demokratin är inte död, den luktar bara konstigt."

Den colombianske konstnären Carlos Mottas omfattande undersökning ”Invandrararkiven: Demokratin är inte död, den luktar bara konstigt” har sin utgångspunkt i ett annat långsiktigt projekt som utgick från fyra hundra intervjuer med människor på gatan i tolv latinamerikanska städer. – Det projektet hette ”The good life” och de frågor jag ställde handlade om politiska begrepp som demokrati, ledarskap och styre i Latinamerika, berättar Carlos Motta, som är född 1978 och verksam i New York. – Intervjuerna riktade skarp kritik mot tillståndet i Latinamerika. Ständigt återkom den framgångsrika demokratin i Sverige som jämförelse, säger han. – Man talar om ”El modelo Sueco” där Sverige ligger i fronten när det gäller sociala frågor, facklig verksamhet och jämställdhets- och hbt-frågor. Carlos Motta blev alltmer nyfiken på hur den svenska demokratin ter sig i dag. Med en svensk assistent gick han ut i olika delar av Stockholm. Han ställde enkla frågor: Vad innebär demokrati för dig? Ser du några problem med den svenska demokratin? Utövar du dina demokratiska rättigheter? Utifrån dessa intervjuer har Carlos Motta gjort åtta djupintervjuer med latinamerikanska invandrare i Sverige, politiskt verksamma eller aktiva i olika organisationer. De handlar om främlingsfientlighet och diskriminering utifrån etnicitet, religion, kön och sexualitet. Bland dem Karla López, tidigare riksdagsledamot för Miljöpartiet som inifrån sett hur byråkratiska och informella maktstrukturer undergräver ett självklart demokratiskt sätt att arbeta och Carlos Díaz, projektledare och utbildare inom RFSL, som visar på den stora klyftan mellan lagstiftning och den ”politiskt korrekta” synen på hbt-personer och den verklighet som omger oss: ”Diskrimineringen har inte försvunnit, bara förändrats” konstaterar han. "Demokratin är inte död, den luktar bara konstigt Vad: ”Demokratin är inte död, den luktar bara konstigt” visas på Konsthall C, Cigarrvägen 14, t Hökarängen. När: Vernissage lördag 24 januari kl 16, pågår till och med 5 april. På vernissagen samtalar Carlos Motta med konstnären Petra Bauer och DN:s Stefan Jonsson kl 16.30. Mer om utställningen: ”Demokratin är inte död, den luktar bara konstigt” består av två delar: en videoinstallation och en bok. Mer information om projektet, övriga medverkande och öppettider, se www.konsthallc.se. Se även www.carlosmotta.com


"Två av tre svenskar ovetande om Europaval"

Summary: Ny gallupundersökning avslöjar alarmerande politisk okunnighet: Mindre än var tredje röstberättigad svensk vet att det är val till Europaparlamentet i år. Den 7 juni ska de svenska väljarna utse landets representanter i Europaparlamentet. Men det är ett val som mer än två av tre svenskar inte känner till. Det visar siffror från en ny Eurobarometerundersökning som gjorts av TNS Gallup och som presenteras i dag. Bara 31 procent av de 1 000 tillfrågade svenskarna kunde svara rätt på frågan vilket år nästa val till Europaparlamentet hålls. Mer än varannan förklarade sig också vara ointresserad av valet. Detta duger inte, särskilt inte i år. "EU-året" 2009 är det år då Sverige blir ordförandeland och ska leda EU-samarbetet, då en ny EU-kommission ska utses och då EU ska vara med och forma framtidens globala klimatavtal i Köpenhamn. Det skriver Hanna Hallin, ordförande i LSU - Sveriges ungdomsorganisationer, och Björn Kjellström, chef för Europaparlamentets informationskontor i Sverige.

I år ska vi utse Sveriges representanter i Europaparlamentet. Men det är ett val som inte ens var tredje svensk känner till. Detta visar siffror från en ny Eurobarometerundersökning som gjorts av TNS Gallup och som presenteras i dag. "EU-året" 2009 är det år då Sverige blir ordförandeland och ska leda EU-samarbetet, året då en ny EU-kommission ska utses och året då EU ska vara med och forma framtidens globala klimatavtal i Köpenhamn. Men i november visste inte två av tre svenskar att de om ett halvår har rätt att välja vem som ska representera dem i Europaparlamentet. Det visar att det nu är hög tid att tillsammans agera för att fler ska rösta i Europavalet den 7 juni 2009. I förra valet till Europaparlamentet, 2004, röstade 38 procent av de svenska väljarna. Det är lägre än genomsnittet i Europa på 46 procent och det betydligt lägre än valdeltagandet i de svenska riksdagsvalen som de senaste åren legat på drygt 80 procent. Bland yngre väljare, mellan 18-25, röstade bara drygt var fjärde person i förra valet till Europaparlamentet. Det duger inte. Politiska partier, medier, myndigheter, skolor, föreningsliv och inte minst vi själva har uppenbarligen inte lyckats förmedla vad Europavalet handlar om. Vi är många som uppenbarligen har misslyckats med att göra EU relevant för hela befolkningen och förklara att EU spelar roll, inte minst i unga människors vardag och framtid. För många unga kom den första insikten om att EU påverkar deras vardag när Ipred-debatten blossade upp i höstas. Resultatet från Eurobarometerundersökningen, som genomförs i samtliga EU-länder två gånger per år, visar bland annat att svenskarna generellt har en positiv inställning till Europaparlamentet och att de allra flera tycker att parlamentet har en viktig roll i EU. Men när det kommer till kunskapen, om och intresset för, valet ser resultatet mycket dystert ut. Bara 31 procent av de 1.000 personer som svarat i undersökningen svarade "2009" på frågan om vilket år nästa val till Europaparlamentet hålls. Nästan hälften, 48 procent, visste inte och 20 procent svarade fel år. Och detta med mindre än ett halvår kvar till valet där vi tillsammans bestämmer vilken politik som ska föras i Europas största folkvalda församling. Samtidigt saknas också intresset för valet den 7 juni, enligt undersökningen. En majoritet av dem som svarat i Eurobarometerundersökningen säger sig vara ganska ointresserade (39 procent) eller mycket ointresserade (14 procent) av valet. Vi är övertygade om att dessa siffror speglar en brist på kunskap om Europaparlamentets inflytande över vår vardag och omvärld. Den 7 juni 2009 har över en miljon unga mellan 18 och 28 år möjlighet att för första gången rösta i ett europeiskt val - detta vals förstagångsväljare och förra valets potentiella förstagångsväljare som inte röstade 2004. Och detta vals allra yngsta väljare, födda 1990-1991, är den största grupp 18-åringar i Sverige som haft möjlighet att rösta i ett val sedan 40-talisterna blev myndiga. Politik som kan engagera fler unga väljare vitaliserar inte bara demokratin för en lång tid framöver, den är också en stor kraft som kan skapa förändring på lång sikt. I dag startar en kampanj i alla EU:s medlemsländer för att engagera de 36 miljoner unga människor som för första gången har möjlighet att rösta i ett europeiskt val. Samtidigt kommer en lång rad ungdomsorganisationer i Sverige att påbörja arbetet med att skapa engagemang bland sina medlemmar. Genom kampanjen "Rösta 7 Juni" vill vi att unga föreningsaktiva tillsammans, över hela Sverige, ska engagera sig på det sätt som passar dem bäst - genom att arrangera debatter, genomföra aktioner, knacka dörr eller anordna studiecirklar. Bland annat kommer LSU - Sveriges Ungdomsorganisationer att utbilda 200 unga valambassadörer och genom dem försöka nå unga människor i hela landet. LSU:s medlemsorganisationer samlar över en halv miljon unga medlemmar och vi tror att unga människor är de som inspirerar andra unga människor bäst. Vi kan göra skillnad. Vårt mål är att dubbla ungas valdeltagande och göra fler delaktiga i besluten. Svaren från Eurobarometern ger också en fingervisning om vilka frågor som engagerar de europeiska väljarna, vilket skiljer sig markant från land till land. Det är tydligt att klimatfrågorna är prioriterade av väljarna i Sverige. Av de personer från EU:s 27 länder som svarat i Eurobarometern finns det inga som prioriterar frågan om klimatförändringar så högt som svenskarna. Det är också den fråga, följd av arbetslöshet och ekonomisk tillväxt, som flest vill att valrörelsen inför Europavalet ska handla om. Valet till Europaparlamentet 2009 är starten på en lång rad centrala händelser i svensk och europeisk politik. I den här valrörelsen lägger vi grunden för många människors kunskap och engagemang i EU-frågor. Europaparlamentets verkliga maktbefogenheter vad gäller EU:s lagstiftning finns på områden som exempelvis miljö, konsumentskydd och allt som har med den inre marknaden att göra. Där ingår frågor som tjänstedirektivet, vår nya kemikalielagstiftning REACH, avgaskrav för bilar och klimatpaketet, för att nämna några exempel. Den senaste mandatperioden har parlamentet tagit avgörande beslut när det gäller till exempel förbud mot barnaga, tydligare riktlinjer för mobillån och nya regler för vapenexport. Under 2009 kommer nya frågor upp som rör begränsning av ämnen som bryter ner ozonskiktet, tillgång till sjukvård över hela EU och begränsningar av hur mycket ett sms får kosta, bland mycket annat. Och det faktum att en majoritet av besluten i svenska kommuner kommer från beslut i EU kommer att bestå. Att människor röstar i valet till Europaparlamentet handlar om att ta beslut om framtiden. Vi behöver ett fräschare EU där fler väljare och fler grupper av väljare är delaktiga i de beslut som tas. Oavsett vilket parti och vilka frågor som engagerar oss måste vi kunna enas om att det är viktigt att känna till vad Europavalet handlar om. Vi har en gemensam utmaning 2009. Det duger inte att bara var tredje person vet om att det är val den 7 juni 2009 och det duger inte att en majoritet inte känner till vilket inflytande EU:s folkvalda församling - och världens enda internationella parlament - har på vår vardag och omvärld. Vi måste gemensamt försöka förändra den bilden. Vi börjar nu. HANNA HALLIN BJÖRN KJELLSTRÖM


”Två av tre svenskar ovetande om Europaval”

Summary: Ny gallupundersökning avslöjar alarmerande politisk okunnighet: Mindre än var tredje röstberättigad svensk vet att det är val till Europaparlamentet i år.Den 7 juni ska de svenska väljarna utse landets representanter i Europaparlamentet. Men det är ett val som mer än två av tre svenskar inte känner till. Det visar siffror från en ny Eurobarometerundersökning som gjorts av TNS Gallup och som presenteras i dag. Bara 31 procent av de 1 000 tillfrågade svenskarna kunde svara rätt på frågan vilket år nästa val till Europaparlamentet hålls. Mer än varannan förklarade sig också vara ointresserad av valet. Detta duger inte, särskilt inte i år. ”EU-året” 2009 är det år då Sverige blir ordförandeland och ska leda EU-samarbetet, då en ny EU-kommission ska utses och då EU ska vara med och forma framtidens globala klimatavtal i Köpenhamn. Det skriver Hanna Hallin, ordförande i LSU – Sveriges ungdomsorganisationer, och Björn Kjellström, chef för Europaparlamentets informationskontor i Sverige.

I år ska vi utse Sveriges representanter i Europaparlamentet. Men det är ett val som inte ens var tredje svensk känner till. Detta visar siffror från en ny Eurobarometerundersökning som gjorts av TNS Gallup och som presenteras i dag. ”EU-året” 2009 är det år då Sverige blir ordförandeland och ska leda EU-samarbetet, året då en ny EU-kommission ska utses och året då EU ska vara med och forma framtidens globala klimatavtal i Köpenhamn. Men i november visste inte två av tre svenskar att de om ett halvår har rätt att välja vem som ska representera dem i Europaparlamentet. Det visar att det nu är hög tid att tillsammans agera för att fler ska rösta i Europavalet den 7 juni 2009. I förra valet till Europaparlamentet, 2004, röstade 38 procent av de svenska väljarna. Det är lägre än genomsnittet i Europa på 46 procent och det betydligt lägre än valdeltagandet i de svenska riksdagsvalen som de senaste åren legat på drygt 80 procent. Bland yngre väljare, mellan 18–25, röstade bara drygt var fjärde person i förra valet till Europaparlamentet. Det duger inte. Politiska partier, medier, myndigheter, skolor, föreningsliv och inte minst vi själva har uppenbarligen inte lyckats förmedla vad Europavalet handlar om. Vi är många som uppenbarligen har misslyckats med att göra EU relevant för hela befolkningen och förklara att EU spelar roll, inte minst i unga människors vardag och framtid. För många unga kom den första insikten om att EU påverkar deras vardag när Ipred-debatten blossade upp i höstas. Resultatet från Eurobarometerundersökningen, som genomförs i samtliga EU-länder två gånger per år, visar bland annat att svenskarna generellt har en positiv inställning till Europaparlamentet och att de allra flera tycker att parlamentet har en viktig roll i EU. Men när det kommer till kunskapen, om och intresset för, valet ser resultatet mycket dystert ut. Bara 31 procent av de 1 000 personer som svarat i undersökningen svarade ”2009” på frågan om vilket år nästa val till Europaparlamentet hålls. Nästan hälften, 48 procent, visste inte och 20 procent svarade fel år. Och detta med mindre än ett halvår kvar till valet där vi tillsammans bestämmer vilken politik som ska föras i Europas största folkvalda församling. Samtidigt saknas också intresset för valet den 7 juni, enligt undersökningen. En majoritet av dem som svarat i Eurobarometerundersökningen säger sig vara ganska ointresserade (39 procent) eller mycket ointresserade (14 procent) av valet. Vi är övertygade om att dessa siffror speglar en brist på kunskap om Europaparlamentets inflytande över vår vardag och omvärld. Den 7 juni 2009 har över en miljon unga mellan 18 och 28 år möjlighet att för första gången rösta i ett europeiskt val – detta vals förstagångsväljare och förra valets potentiella förstagångsväljare som inte röstade 2004. Och detta vals allra yngsta väljare, födda 1990–1991, är den största grupp 18-åringar i Sverige som haft möjlighet att rösta i ett val sedan 40-talisterna blev myndiga. Politik som kan engagera fler unga väljare vitaliserar inte bara demokratin för en lång tid framöver, den är också en stor kraft som kan skapa förändring på lång sikt. I dag startar en kampanj i alla EU:s medlemsländer för att engagera de 36 miljoner unga människor som för första gången har möjlighet att rösta i ett europeiskt val. Samtidigt kommer en lång rad ungdomsorganisationer i Sverige att påbörja arbetet med att skapa engagemang bland sina medlemmar. Genom kampanjen ”Rösta 7 Juni” vill vi att unga föreningsaktiva tillsammans, över hela Sverige, ska engagera sig på det sätt som passar dem bäst – genom att arrangera debatter, genomföra aktioner, knacka dörr eller anordna studiecirklar. Bland annat kommer LSU – Sveriges Ungdomsorganisationer att utbilda 200 unga valambassadörer och genom dem försöka nå unga människor i hela landet. LSU:s medlemsorganisationer samlar över en halv miljon unga medlemmar och vi tror att unga människor är de som inspirerar andra unga människor bäst. Vi kan göra skillnad. Vårt mål är att dubbla ungas valdeltagande och göra fler delaktiga i besluten. Svaren från Eurobarometern ger också en fingervisning om vilka frågor som engagerar de europeiska väljarna, vilket skiljer sig markant från land till land. Det är tydligt att klimatfrågorna är prioriterade av väljarna i Sverige. Av de personer från EU:s 27 länder som svarat i Eurobarometern finns det inga som prioriterar frågan om klimatförändringar så högt som svenskarna. Det är också den fråga, följd av arbetslöshet och ekonomisk tillväxt, som flest vill att valrörelsen inför Europavalet ska handla om. Valet till Europaparlamentet 2009 är starten på en lång rad centrala händelser i svensk och europeisk politik. I den här valrörelsen lägger vi grunden för många människors kunskap och engagemang i EU-frågor. Europaparlamentets verkliga maktbefogenheter vad gäller EU:s lagstiftning finns på områden som exempelvis miljö, konsumentskydd och allt som har med den inre marknaden att göra. Där ingår frågor som tjänstedirektivet, vår nya kemikalielagstiftning REACH, avgaskrav för bilar och klimatpaketet, för att nämna några exempel. Den senaste mandatperioden har parlamentet tagit avgörande beslut när det gäller till exempel förbud mot barnaga, tydligare riktlinjer för mobillån och nya regler för vapenexport. Under 2009 kommer nya frågor upp som rör begränsning av ämnen som bryter ner ozonskiktet, tillgång till sjukvård över hela EU och begränsningar av hur mycket ett sms får kosta, bland mycket annat. Och det faktum att en majoritet av besluten i svenska kommuner kommer från beslut i EU kommer att bestå. Att människor röstar i valet till Europaparlamentet handlar om att ta beslut om framtiden. Vi behöver ett fräschare EU där fler väljare och fler grupper av väljare är delaktiga i de beslut som tas. Oavsett vilket parti och vilka frågor som engagerar oss måste vi kunna enas om att det är viktigt att känna till vad Europavalet handlar om. Vi har en gemensam utmaning 2009. Det duger inte att bara var tredje person vet om att det är val den 7 juni 2009 och det duger inte att en majoritet inte känner till vilket inflytande EU:s folkvalda församling – och världens enda internationella parlament – har på vår vardag och omvärld. Vi måste gemensamt försöka förändra den bilden. Vi börjar nu. HANNA HALLIN BJÖRN KJELLSTRÖM


Åtta år till ända

Summary: George W Bushs presidenttid har präglats av "kriget" mot terrorismen, och han lämnar Washington som en av de mest impopulära presidenterna i mannaminne.

George W Bush var nedtonad i sitt avskedstal. Han erkände att han gjort misstag och sade att han gjort vissa saker annorlunda om han vetat då vad han vet nu. Men, tillade den avgående presidenten, "jag har följt mitt samvete och gjort vad jag trodde var rätt". Så är det säkert, och rimligen finns en tro inom Bushadministrationen att historien så småningom ska ge den rätt. Men när det nu är dags att lämna över makten gör han det som en av de mest impopulära presidenterna i mannaminne. Ingen republikansk kandidat ville förknippas med honom under valrörelsen - på själva valdagen visade sig presidenten inte ens offentligt. Missnöjet sitter djupt. Det finns inte bara bland politiska motståndare utan också hos många republikaner som inte känner igen sig i det parti som presidenten lämnar efter sig. Byråkratin har svällt, ekonomin är i kris, den kristna högern har fått för mycket att säga till om och USA:s anseende i världen har blivit skamfilat. En verklig brytpunkt i presidentskapet var orkanen "Katrinas" härjningar i New Orleans. Regeringen reagerade sent och bilden på presidenten i en helikopter högt ovan katastrofområdet sände en tydlig signal om att han inte hade kontroll över läget. Främst har hans presidentskap dock präglats av terroristattackerna den 11 september 2001, det efterföljande "kriget" mot terrorismen och - inte minst - invasionen i Irak. Det kan i sammanhanget vara värt att minnas att hans presidentskap var kontroversiellt från början. Segern över Al Gore var knapp och ifrågasatt. Bush hade ett svagt mandat med sig till Washington och många trodde därför att han skulle gå försiktigt fram. Han gjorde tvärtom. Han rivstartade med bland annat stora skattesänkningar och kritiserade domarutnämningar. Oftast fick han som han ville. De verkliga problemen uppstod när han försökte sig på samma stil på den internationella arenan. Bushadministrationen var ute efter att stöpa om världsordningen. Föraktet för internationella organisationer i allmänhet och FN i synnerhet var öppet. Regler som begränsade USA:s handlingsfrihet skulle kringgås, traktater som ogillades frångås. Det fanns en uttalad övertygelse om att alla skulle följa efter så snart USA bestämt sig för att leda. Motreaktionen var stark, och när World Trade Center rasade fanns skäl att ifrågasätta om den amerikanske presidenten verkligen var rätt person att leda de allianser som skulle bli nödvändiga. Från början gick det bra. En chockad omvärld slöt upp bakom USA och insatsen i Afghanistan kunde ske med bred uppslutning. Men Bush skulle spela bort det stöd han fått. Snart nog började Bushadministrationen åter visa sitt rätta ansikte, och ingenstans blev det tydligare än i Irak. Invasionen var bestämd på förhand, och det vara bara för övriga att rätta in sig i det amerikanska ledet. De som inte automatiskt gjorde det pekades i det närmaste ut som terroristkramare. Hela det diplomatiska förspelet till Irakkriget var en motbjudande uppvisning av amerikansk arrogans, och det politiska priset för arrogansen blev högt - för presidenten personligen och för USA. Snart är allt detta historia. På tisdag tar Barack Obama över, då börjar ett nytt och hoppfullare kapitel. DN


Sveland får pris som "Årets stöttare"

Summary: Maria Sveland, författare och radiojournalist, får organisationen Sveriges Makalösa Föräldrars pris som "Årets stöttare".

Sveland skrev den familjepolitiska romanen "Bitterfittan" som kom ut 2007, i somras gjorde hon ett omtalat radioprogram på temat familjeliv, "Heliga Familjen", som sändes i Sveriges radios P1. - Maria Sveland får priset som "Årets stöttare" för att hon har en stark övertygelse om att familjer kan se olika ut och för att hon vågar belysa det. Hon har fått kritik för det, och hon har blivit ifrågasatt. Jag tror att många ensamföräldrar känner igen sig i att bli ifrågasatta för den familj man har valt att leva i, säger Helene Sigfridsson, generalsekreterare för Sveriges Makalösa Föräldrar. Maria Sveland har genom sin handlingskraft gett styrka tillbaka till oss som lever i andra familjeformer än kärnfamiljen, fortsätter hon. Att döma av reaktionerna på progamserien "Heliga familjen" så är detta med kärnfamilj fortfarande väldigt tabu, säger Maria Sveland. - Och jag tycker vi måste våga bryta den tystnaden genom att våga prata och problematisera, säger hon. - För kärnfamiljen är ju på inga sätt hotad, tvärtom finns det just nu en oerhörd vurm för familj och giftermål medan människor som inte lever i kärnfamilj är betydligt mer ifrågasatta och utsatta. "Årets stöttare" är ett pris som Sveriges Makalösa Föräldrar delar ut varje år. Sveriges Makalösa Föräldrar är en riksorganisation för ensamföräldrar, och arbetar med att bygga lokala nätverk mellan föräldrar och opinionsbildning. Med priset Årets stöttare vill organisationen uppmärksamma goda krafter som "arbetar för att sprida en positiv bild av ensamföräldrar och skapa förutsättningar för likvärdig föräldraskap, oavsett familjekonstellation". Tidigare pristagarare: 2007 Anna-Karin Simlund, sångerska på Göteborgsoperan 2006 Cecilia Torudd, tecknare, bland annat till "Ensamma Mamman"


"100 procents arbetslöshet efter gymnasieprogram"

Summary: Ny SCB-undersökning för Svenskt Näringsliv avslöjar dramatiskt svaga gymnasieutbildningar: Vissa nationella program fungerar som utslagningsmaskiner som sänder alla elever ut i arbetslöshet. En del gymnasieutbildningar leder till arbetslöshet för samtliga elever. Det finns enskilda gymnasieprogram där så mycket som 100 procent av eleverna inte har fått jobb efter avslutad utbildning, till exempel Barn- och fritidsprogrammet på Vadstenagymnasiet och Industriprogrammet på Västerviks gymnasium. Även många andra nationella gymnasieprogram tycks fungera som utslagsmaskiner. Exempelvis var 51 procent av de elever som gick ut Hotell- och restaurangprogrammet samt Barn- och fritidsprogrammet 2001 arbetslösa fem år senare. Den dystra bilden framgår av en undersökning som Statistiska centralbyrån har gjort för Svenskt Näringsliv. Det skriver Annika Lundius och Kristina Scharp, vice vd respektive utbildningsansvarig i Svenskt Näringsliv.

I dessa dagar av många varsel och stigande arbetslöshet är det intressant att se hur eleverna från olika gymnasieprogram klarar sig på arbetsmarknaden. Svenskt Näringsliv har därför givit Statistiska centralbyrån i uppdrag att beskriva hur det gått för elever efter att de lämnat gymnasieskolan. Vi valde att följa dem som fick slutbetyg 2001 och har granskat i vad mån de var arbetslösa åren 2004, 2005 och 2006. Studien följer eleverna från varje program vid varje skola. Resultaten visar att programmen har mycket skiftande resultat. Det finns enskilda gymnasieprogram där så mycket som 100 procent av eleverna har varit arbetslösa: Vadstenagymnasiet Barn- och fritidsprogrammet, Hultsfreds gymnasium Estetiska programmet, Västerviks gymnasium Industriprogrammet, Strömkulleskolan i Bengtsfors Estetiska programmet, Brogårdsgymnasiet i Kristinehamn Omvårdnadsprogrammet, Torsbergsgymnasiet i Bollnäs Barn- och fritidsprogrammet, Härjedalens gymnasium Barn- och fritidsprogrammet, Sandbackaskolan i Arvidsjaur Estetiska programmet, Bokenskolan i Jokkmokk Fordonsprogrammet, Älvsbyns gymnasium Barn- och fritidsprogrammet, Björknäsgymnasiet i Boden Byggprogrammet, Tornedalsskolan i Haparanda Barn- och fritidsprogrammet. Samtidigt finns det enskilda program som visar upp toppresultat - program där inte en enda av de tidigare eleverna har varit arbetslös något av de tre granskade åren. Vissa nationella program tycks fungera som utslagningsmaskiner där en majoritet av eleverna blivit arbetslösa efter avslutad utbildning. Av de elever som gick ut Hotell- och restaurangprogrammet samt Barn- och fritidsprogrammet 2001 hade hela 51 procent varit arbetslösa fem år senare. Som arbetslösa räknas här de personer som fått arbetslöshetsersättning något av åren 2004 till 2006. Även andra program noterar mycket höga andelar arbetslösa; Byggprogrammet (45 procent), Hantverksprogrammet (45 procent) och Livsmedelsprogrammet (47 procent). Enligt de fakta som Statistiska centralbyrån tagit fram på vårt uppdrag finns det samtidigt program som klarar sig betydligt bättre. Av de yrkesförberedande programmen presterar Energiprogrammet bäst. Bland de elever som lämnade Energiprogrammet 2001 har 24 procent varit arbetslösa. Industriprogrammet och Elprogrammet hör också till de yrkesförberedande utbildningar med lägre arbetslöshetstal, 30 respektive 32 procent. Mellan bästa och sämsta nationella yrkesförberedande program skiljer således hela 27 procentenheter. Av de 2.188 enskilda program på olika skolor som statistiken omfattar har sju av tio en högre arbetslöshet bland de avgångna eleverna än 20 procent. Det finns betydande regionala variationer. I Dalarna, Gävleborg, Jämtland och Norrbotten noterar nio av tio gymnasieutbildningar på olika skolor en högre arbetslöshet än 20 procent. I Stockholms län noterar endast en dryg tredjedel av programmen en så hög arbetslöshet. Men rektorerna vid lågt presterande gymnasieskolor kan inte skylla på skillnaderna på arbetsmarknaden mellan olika delar av Sverige eller på variationerna mellan olika nationella program. Skillnaderna i resultat mellan olika gymnasieskolor i samma län med samma nationella program är stora. Det förekommer exempelvis skolor som skickar tre fjärdedelar av sina elever på ett visst program ut i arbetslöshet. Samtidigt finns det skolor i samma län som rustar sina elever så att inte en enda av elever från samma program har blivit arbetslösa. Barn- och fritidsprogrammet är som nämnt ett av de program med högst andel arbetslösa efter studierna. Men det finns exempel på barn- och fritidsprogram där eleverna efter avslutad utbildning klarar sig relativt sett bra på arbetsmarknaden. Från en gymnasieskola i Östergötland har 40 procent av barn- och fritidseleverna blivit arbetslösa. Samtidigt finns riktigt usla resultat - från en annan skola i samma län har 100 procent av eleverna från samma program uppburit arbetslöshetsersättning. Liknande stora skillnader i resultat kan noteras bland byggprogrammen. I Skåne finns det ett byggprogram där endast var tionde elev gått till arbetslöshet. Samtidigt finns det ett annat byggprogram i samma län där hela två tredjedelar varit arbetslösa. Även bland de yrkesförberedande program som klarar sig relativt bra i den nationella statistiken finns det stora individuella variationer. Det finns flera gymnasieskolor runt om i Sverige där inte någon av eleverna från energiprogrammet blivit arbetslös. Samtidigt finns exempel där samma program lett till mycket hög andel arbetslösa. Från ett av energiprogrammen har 78 procent av eleverna som gick ut 2001 varit arbetslösa. Likaså finns det stora variationer mellan industriprogram på olika gymnasieskolor. I Västra Götaland finns fyra gymnasieskolor där ingen av eleverna från industriprogrammet blivit arbetslös. I samma län finns det en skola vars industrielever till 50 procent blivit arbetslösa och ytterligare en skola med ännu sämre resultat - 75 procent arbetslösa. Dessa beräkningar baseras som nämnt på arbetslöshet under åren 2004, 2005 och 2006 - år med relativt god konjunktur och hyggliga förutsättningar på arbetsmarknaden. Program som visade svaga resultat när den allmänna efterfrågan på personal var stor kan man anta kommer att prestera än sämre i den lågkonjunktur vi nu går in i. Det finns skäl att undra hur det ska gå för de elever som i år lämnar ett gymnasieprogram där samma program lett samtliga elever i en tidigare årskull till arbetslöshet. För de niondeklassare och deras föräldrar som ska välja utbildningsväg kommande veckor bör resultaten av den undersökning som presenterats här stämma till eftertanke. Uppenbarligen finns det utbildningar som presterar långt sämre på arbetsmarknaden än andra. Särskilt intressant för gymnasieväljarna bör det vara att variationerna inom ett och samma program inom en och samma region är så stora. Men också för skolornas ledningar och politiskt ansvariga finns skäl att granska statistiken från SCB. Att det finns program där flertalet elever blivit arbetslösa efter avslutad utbildning manar till fördjupad utvärdering. Är det rimligt att många yrkesförberedande utbildningar ska prestera så svagt på arbetsmarknaden? Är det acceptabelt att bjuda in årskull efter årskull till gymnasieprogram som leder de flesta till arbetslöshet? ANNIKA LUNDIUS KRISTINA SCHARP


”100 procents arbetslöshet efter gymnasieprogram”

Summary: Ny SCB-undersökning för Svenskt Näringsliv avslöjar dramatiskt svaga gymnasieutbildningar: Vissa nationella program fungerar som utslagningsmaskiner som sänder alla elever ut i arbetslöshet.En del gymnasieutbildningar leder till arbetslöshet för samtliga elever. Det finns enskilda gymnasieprogram där så mycket som 100 procent av eleverna inte har fått jobb efter avslutad utbildning, till exempel Barn- och fritidsprogrammet på Vadstenagymnasiet och Industriprogrammet på Västerviks gymnasium. Även många andra nationella gymnasieprogram tycks fungera som utslagsmaskiner. Exempelvis var 51 procent av de elever som gick ut Hotell- och restaurangprogrammet samt Barn- och fritidsprogrammet 2001 arbetslösa fem år senare. Den dystra bilden framgår av en undersökning som Statistiska centralbyrån har gjort för Svenskt Näringsliv. Det skriver Annika Lundius och Kristina Scharp, vice vd respektive utbildningsansvarig i Svenskt Näringsliv.

I dessa dagar av många varsel och stigande arbetslöshet är det intressant att se hur eleverna från olika gymnasieprogram klarar sig på arbetsmarknaden. Svenskt Näringsliv har därför givit Statistiska centralbyrån i uppdrag att beskriva hur det gått för elever efter att de lämnat gymnasieskolan. Vi valde att följa dem som fick slutbetyg 2001 och har granskat i vad mån de var arbetslösa åren 2004, 2005 och 2006. Studien följer eleverna från varje program vid varje skola. Resultaten visar att programmen har mycket skiftande resultat. Det finns enskilda gymnasieprogram där så mycket som 100 procent av eleverna har varit arbetslösa: Vadstenagymnasiet Barn- och fritidsprogrammet, Hultsfreds gymnasium Estetiska programmet, Västerviks gymnasium Industriprogrammet, Strömkulleskolan i Bengtsfors Estetiska programmet, Brogårdsgymnasiet i Kristinehamn Omvårdnadsprogrammet, Torsbergsgymnasiet i Bollnäs Barn- och fritidsprogrammet, Härjedalens gymnasium Barn- och fritidsprogrammet, Sandbackaskolan i Arvidsjaur Estetiska programmet, Bokenskolan i Jokkmokk Fordonsprogrammet, Älvsbyns gymnasium Barn- och fritidsprogrammet, Björknäsgymnasiet i Boden Byggprogrammet, Tornedalsskolan i Haparanda Barn- och fritidsprogrammet. Samtidigt finns det enskilda program som visar upp toppresultat – program där inte en enda av de tidigare eleverna har varit arbetslös något av de tre granskade åren. Vissa nationella program tycks fungera som utslagningsmaskiner där en majoritet av eleverna blivit arbetslösa efter avslutad utbildning. Av de elever som gick ut Hotell- och restaurangprogrammet samt Barn- och fritidsprogrammet 2001 hade hela 51 procent varit arbetslösa fem år senare. Som arbetslösa räknas här de personer som fått arbetslöshetsersättning något av åren 2004 till 2006. Även andra program noterar mycket höga andelar arbetslösa; Byggprogrammet (45 procent), Hantverksprogrammet (45 procent) och Livsmedelsprogrammet (47 procent). Enligt de fakta som Statistiska centralbyrån tagit fram på vårt uppdrag finns det samtidigt program som klarar sig betydligt bättre. Av de yrkesförberedande programmen presterar Energiprogrammet bäst. Bland de elever som lämnade Energiprogrammet 2001 har 24 procent varit arbetslösa. Industriprogrammet och Elprogrammet hör också till de yrkesförberedande utbildningar med lägre arbetslöshetstal, 30 respektive 32 procent. Mellan bästa och sämsta nationella yrkesförberedande program skiljer således hela 27 procentenheter. Av de 2 188 enskilda program på olika skolor som statistiken omfattar har sju av tio en högre arbetslöshet bland de avgångna eleverna än 20 procent. Det finns betydande regionala variationer. I Dalarna, Gävleborg, Jämtland och Norrbotten noterar nio av tio gymnasieutbildningar på olika skolor en högre arbetslöshet än 20 procent. I Stockholms län noterar endast en dryg tredjedel av programmen en så hög arbetslöshet. Men rektorerna vid lågt presterande gymnasieskolor kan inte skylla på skillnaderna på arbetsmarknaden mellan olika delar av Sverige eller på variationerna mellan olika nationella program. Skillnaderna i resultat mellan olika gymnasieskolor i samma län med samma nationella program är stora. Det förekommer exempelvis skolor som skickar tre fjärdedelar av sina elever på ett visst program ut i arbetslöshet. Samtidigt finns det skolor i samma län som rustar sina elever så att inte en enda av elever från samma program har blivit arbetslösa. Barn- och fritidsprogrammet är som nämnt ett av de program med högst andel arbetslösa efter studierna. Men det finns exempel på barn- och fritidsprogram där eleverna efter avslutad utbildning klarar sig relativt sett bra på arbetsmarknaden. Från en gymnasieskola i Östergötland har 40 procent av barn- och fritidseleverna blivit arbetslösa. Samtidigt finns riktigt usla resultat – från en annan skola i samma län har 100 procent av eleverna från samma program uppburit arbetslöshetsersättning. Liknande stora skillnader i resultat kan noteras bland byggprogrammen. I Skåne finns det ett byggprogram där endast var tionde elev gått till arbetslöshet. Samtidigt finns det ett annat byggprogram i samma län där hela två tredjedelar varit arbetslösa. Även bland de yrkesförberedande program som klarar sig relativt bra i den nationella statistiken finns det stora individuella variationer. Det finns flera gymnasieskolor runt om i Sverige där inte någon av eleverna från energiprogrammet blivit arbetslös. Samtidigt finns exempel där samma program lett till mycket hög andel arbetslösa. Från ett av energiprogrammen har 78 procent av eleverna som gick ut 2001 varit arbetslösa. Likaså finns det stora variationer mellan industriprogram på olika gymnasieskolor. I Västra Götaland finns fyra gymnasieskolor där ingen av eleverna från industriprogrammet blivit arbetslös. I samma län finns det en skola vars industrielever till 50 procent blivit arbetslösa och ytterligare en skola med ännu sämre resultat – 75 procent arbetslösa. Dessa beräkningar baseras som nämnt på arbetslöshet under åren 2004, 2005 och 2006 – år med relativt god konjunktur och hyggliga förutsättningar på arbetsmarknaden. Program som visade svaga resultat när den allmänna efterfrågan på personal var stor kan man anta kommer att prestera än sämre i den lågkonjunktur vi nu går in i. Det finns skäl att undra hur det ska gå för de elever som i år lämnar ett gymnasieprogram där samma program lett samtliga elever i en tidigare årskull till arbetslöshet. För de niondeklassare och deras föräldrar som ska välja utbildningsväg kommande veckor bör resultaten av den undersökning som presenterats här stämma till eftertanke. Uppenbarligen finns det utbildningar som presterar långt sämre på arbetsmarknaden än andra. Särskilt intressant för gymnasieväljarna bör det vara att variationerna inom ett och samma program inom en och samma region är så stora. Men också för skolornas ledningar och politiskt ansvariga finns skäl att granska statistiken från SCB. Att det finns program där flertalet elever blivit arbetslösa efter avslutad utbildning manar till fördjupad utvärdering. Är det rimligt att många yrkesförberedande utbildningar ska prestera så svagt på arbetsmarknaden? Är det acceptabelt att bjuda in årskull efter årskull till gymnasieprogram som leder de flesta till arbetslöshet? ANNIKA LUNDIUS KRISTINA SCHARP Artikeln är rättad 2009-01-13 51 procent av eleverna som gick ut Hotell- och restaurangprogrammet samt Barn- och fritidsprogrammet 2001 hade fem år senare varit arbetslösa, enligt Svenskt näringslivs artikel på DN Debatt 10/1. Hela den gruppen var inte arbetslös 2006.


"Slarv med antibiotika hotar hela sjukvården"

Summary: Smittskyddsexperter slår larm: Bristerna i sjukvården orsakar antibiotikaresistens som omöjliggör cancerbehandlingar och operationer. Väsentliga delar av den moderna sjukvården hotas av resistenta bakterier, som till stor del uppkommer av att antibiotika används slarvigt. Det gäller framför allt cancerbehandlingar och operationer som inte kan genomföras utan fungerande antibiotika. Under de senaste tio åren har flera stora utbrott av resistenta bakterier inträffat på svenska sjukhus. Mer än 10 procent av inlagda patienter har en vårdrelaterad infektion. I dag finns allvarliga brister i hur sjukvården skriver ut och använder antibiotika. Det skriver Ragnar Norrby, generaldirektör på Smittskyddsinstitutet, Lars Erik Holm, generaldirektör på Socialstyrelsen, Otto Cars, ordförande i Samverkan mot antibiotikaresistens (Strama) samt Åsa Hallgårde, ordförande i Svenska infektionsläkarföreningen.

Resistenta bakterier äventyrar inte bara behandlingen av infektionssjukdomar. Även stora delar av den moderna sjukvården hotas då antibiotika är en förutsättning för till exempel cancerbehandlingar och operationer. Resistens orsakas till stor del av felaktigt använd antibiotika. I dag finns stora brister i hur sjukvården skriver ut och använder antibiotika. Ständiga överbeläggningar och bristande hygienrutiner på sjukhus ökar dessutom risken för spridning av resistenta bakterier. I dag har mer än var tionde patient på svenska sjukhus en vårdrelaterad infektion. Vårdgivarna måste ta ett större ansvar för patientsäkerheten och åtgärda dessa problem. Bokstavskombinationer av olika resistenta bakterier sköljer över oss i allt snabbare takt. Just nu pågår den hittills mest landsomfattande spridningen av VRE (vankomycinresistenta enterokocker) samtidigt i Stockholms län, Västmanland och Halland. Det brukar rapporteras några tiotal fall av VRE per år, men bara det senaste året har över 500 smittats! Vi ser i dag mer än tusentalet personer årligen med MRSA (resistenta stafylokocker) och ESBL (multiresistenta tarmbakterier). Dessa bakterier har nu också drabbat nyföddhetsavdelningar i Sverige. Verksamma antibiotika är helt nödvändiga för sjukvården. Utan dem ökar risken för ett misslyckat resultat vid exempelvis höftoperationer och fler patienter kommer att dö av allmän blodförgiftning och andra svåra infektioner. Särskilt utsatta är patienter som har ett nedsatt infektionsförsvar. Bristen på effektiva antibiotika börjar också ses i den öppna vården. Patienter med relativt enkla infektioner måste i dag remitteras till sjukhus för att få intravenös antibiotika, eftersom ingen tablettbehandling finns att tillgå. Socialstyrelsen, Smittskyddsinstitutet och Strama presenterade nyligen förslag till regeringen med strategier för att bromsa resistensutvecklingen. Det krävs krafttag och vårdgivarna har huvudansvaret. Vilka hinder är det som måste tacklas? I dag har vården mycket begränsade möjligheter att upptäcka nya typer av resistenta bakterier. Patienter riskerar därför att behandlas med fel typ av antibiotika, vilket är avgörande för hur det ska gå för dem med allvarliga infektioner. Vårdgivarna måste bygga in resistensövervakningen i sina program för egenkontroll. Ofta finns endast ett fåtal verksamma antibiotika som fungerar mot de multiresistenta bakterierna och behandlingen måste skräddarsys för att snabbt hjälpa patienten. Detta kräver ett nära samarbete mellan det bakteriologiska laboratoriet och den behandlande läkaren, För att bättre kunna upptäcka resistenta bakterier på sjukhus behöver landets mikrobiologiska laboratorier regelbundet utvärdera resistensläget inom sitt upptagningsområde och kopplas ihop med Smittskyddsinstitutet i ett gemensamt datanätverk. Det tas sällan bakterieodlingar i öppen vård trots att det är där som 90 procent av all antibiotika skrivs ut. Därför behöver ett system med övervakningsodlingar organiseras på utvalda öppenvårdsmottagningar för att tidigt kunna upptäcka förändringar i resistensläget för vanliga infektioner. En ökad kvalitetssäkring av antibiotikaanvändningen krävs som en del av patientsäkerhetsarbetet. Ju mer antibiotika sjukvården använder, desto mer driver den på utvecklingen av resistenta bakterier. Sjukvården måste vara betydligt varsammare om de antibiotikapreparat som finns och använda dem på rätt sätt. Det är därför allvarligt att Socialstyrelsens inventering visar på stora brister i sjukhusens egen kvalitetsuppföljning av antibiotikaanvändningen och i tillgången till stöd från infektionsläkare. Endast 10 procent av landets vårdgivare ställer i dag krav på redovisning av antibiotikaanvändningen i sin egenkontroll av verksamheten. Stramas undersökningar har visat att följsamheten till gällande behandlingsrekommendationer är bristfällig vid till exempel val av antibiotika, dosering och behandlingstid vid olika diagnoser. Vårdgivarna måste se till att det finns tillgång till rätt kompetens och verksamhetsstöd för diagnostik och antibiotikaanvändning i vården, liksom system för att följa upp hur detta stöd används. Under de senaste tio åren har vi haft flera stora utbrott av resistenta bakterier på svenska sjukhus. Viktiga orsaker till utbrotten är en tilltagande platsbrist som leder till överbeläggningar inom sjukvården, underbemanning samt brist på enkelrum med egen toalett. Infektionsklinikerna har också minskat antalet vårdplatser. De räcker i dag inte till för att isolera patienter som riskerar att sprida resistenta bakterier. I augusti 2008 genomförde Socialstyrelsen en granskning av de sex största sjukhusen i Sverige. Den visade brist på vårdplatser, överbeläggningar och att patienter på grund av platsbrist vårdades på en annan avdelning eller klinik än den där patienten skrivits in. Bristen på vårdplatser äventyrar patientsäkerheten på flera sätt, exempelvis vid en ansträngd vårdsituation och hög arbetsbelastning finns risk för att hygienrutiner följs sämre med ökad risk för smittspridning. Patientförflyttningar bidrar ytterligare till risk för spridning av resistenta bakterier inom en vårdinrättning. Sveriges Kommuner och landstings nationella mätning visade nyligen att 11 procent av inlagda patienter på svenska sjukhus har en vårdrelaterad infektion. Det är hög tid att vi börjar söka efter långsiktigt hållbara lösningar även för en situation med högre antibiotikaresistens än i dag. De strategiska satsningar vi pekar på ger betydligt bättre möjligheter att stå emot den antibiotikaresistens som hotar sjukvården. Om vi inte satsar hotas såväl patientsäkerheten som ekonomin. OTTO CARS ÅSA HALLGÅRDE LARS ERIK HOLM RAGNAR NORRBY Strama Strategigruppen för rationell antibiotikaanvändning och minskad antibiotikaresistens (Strama) är ett samverkansorgan med syfte att verka för sektorsövergripande samordning av frågor om möjligheten att effektivt använda antibiotika vid bakteriella infektioner hos människor och djur. Stramas uppgifter är att utifrån den övervakning och analys som görs nationellt och internationellt i fråga om förekomst av antibiotikaresistens och antibiotikaförbrukning ta initiativ till åtgärder som i första hand rör människors hälsa.