”Att bara fördöma utan att förstå är ingen framkomlig väg”

Summary: Anna-Lena Joners-Larsson blev nazist – men lämnade sedan den högerextrema rörelsen. I dag försöker hon ta debatten med främlingsfientliga och rasister. – Mycket av hatet i dagens samhälle har sin grund i okunskap och i en växande ensamhet, säger hon.

På andra våningen i biblioteket i Bollnäs hjälper några pensionärer unga flyktingar med läxorna. Vid ett bord sitter Raey och Zahra, två tjejer med rötterna i Eritrea och Afghanistan. De försöker förstå vad en sjöbris är för något och vad som orsakar väderfenomenet. En av dem bär blå slöja. En bit bort samtalar vi med Anna-Lena Joners om hennes tid i en nazistisk rörelse, men framför allt om vad hon tycker om utvecklingen i det svenska samhället i dag. När vi upplever en allt större polarisering och allt fler verkar dela in personer som bor här i landet i ”vi svenskar” och ”de där invandrarna”. – För några år sedan hade jag tyckt att de två tjejerna här, och alla andra mörkhyade invandrare, borde kastas ut ur landet. Vad har de här att göra? Åtminstone borde kvinnor och unga flickor tvingas att ta av slöjan. Så idiotiskt tänkte jag då, säger Anna-Lena Joners-Larsson och tittar mot Raey och Zahra. För fyra år sedan berättade hon i ett uppmärksammat reportage i DN om sin bakgrund, om hur hon kastade de nazistiska idéerna på sophögen. Då väntade hon också ivrigt på att hennes bok ”Nazibruden” skulle komma ut. I dag bor hon kvar i Bollnäs med sina två barn. – Jag är fortfarande aktiv i sociala medier, men nu på den ”andra” sidan, och försöker ta debatten med främlingsfientliga och rasister. Sedan föreläser jag i skolor, församlingar och i andra sammanhang. Jag gör min röst hörd och tycker att det är mitt ansvar med tanke på mitt tidigare liv, säger Anna-Lena. Anna-Lena Joners-Larsson Ålder: 42 år. Bor: Lägenhet i Bollnäs. Familj: Två barn, sex och sju år. Bakgrund: Avhoppare från en högerextrem rörelse. Skrev boken ”Nazibruden” (HarperCollins Nordic) som kom ut 2017. Gör: Arbetar som undersköterska och föreläsare. Hon tycker att klimatet på nätet är hårt i dag, brutalt. Det sprids så mycket falska uppgifter och kränkande kommentarer på sociala medier och på högerextrema sajter som Nya Tider, Fria Tider och Samhällsnytt. Det skrämmer henne att människor delas in efter sin hudfärg och sin religiösa tillhörighet. – Det är svårt att i dagens polariserade debattklimat föra en seriös diskussion. Så många vill inte lyssna och ta till sig fakta. Jag vet hur det kan vara av egen erfarenhet. Under flera år var jag själv inte mottaglig för andras argument utan fast i övertygelsen om att allt ont var invandrarnas fel. I DN-artikeln berättade Anna-Lena om att hennes politiska engagemang började när hon 2009 träffade och blev tillsammans med sångaren i ett av Europas största vit-maktband. Men det var inte förrän under sin första graviditet som hon blev en del av den nynazistiska rörelsens innersta cirkel. Anna-Lena såg sig till en början sig inte som rasist och upprepade länge som ett inre mantra att hon inte delade pojkvännens politiska åsikter. Men i samband med graviditeten hände något. – Jag nekades sjukpenning och plötsligt blev det som jag kunde läsa om på Avpixlat sant. Som att invandrare överöstes med bidrag och direkt fick jobb, medan vi äkta svenskar inte fick något alls. Så blev jag en flitig debattör på olika högerextrema sajter. – Att känna sig hemma i en grupp med liknande värderingar känns ofta bra. Och ju mer man umgås med likasinnade, desto mer blir man övertygad om de ”rätta” värderingarna. När Anna-Lenas yngsta barn 2013 bara var några månader blev hon plötsligt lämnad av sin sambo. Det blev början till ett uppvaknande. Sakta, sakta kunde hon frigöra sig från gruppens grepp. Men det tog två innan hon hoppade av definitivt. – Under mina föreläsningar brukar jag berätta om den bubbla jag levde i under flera år. Rörelsen var min trygghet och där fanns mina dåvarande vänner. Vi var förenade i ett hat mot samhället och då särskilt mot mörkhyade invandrare. Anna-Lena talar om att så många i dag lever i liknande bubblor på nätet. Livet kretsar kring sociala medier där det delas klipp och kommentarer. Den verklighet jag själv så länge tog till mig var den som skildrades på Avpixlat och liknande. – Jag tycker att klyftan mellan ”vi” och ”dem” har ökat. Och det som var omöjligt att säga för några år sedan ingår i dag i de etablerade politiska partiernas språkbruk, det är inte bara Sverigedemokraterna som indirekt legitimerar rasism och främlingsfientlighet. I augusti 2014 höll dåvarande statsministern Fredrik Reinfeldt ett uppmärksammat tal på Norrmalmstorg i centrala Stockholm. Då hade allt fler flyktingar sökt sig till Europa, bland annat i båtar över Medelhavet. Så här sa Reinfeldt bland annat: ”Nu vädjar jag till svenska folket om tålamod, om att öppna era hjärtan för att se människor i stark stress, med hot mot det egna livet, som flyr mot Europa.” Året därpå kom över hundra tusen flyktingar till Sverige. En del av dem hamnade i Bollnäs. Många av ortens invånare deltog i klädinsamlingar eller var med på språkcaféer för att hjälpa nyanlända att lära sig svenska. – Men engagemanget har trappats av, och i dag är de bara ett fåtal kvar. Jag undrar var som skulle hända om vi får uppleva en ny flyktingskris. Kommer folk att ställa upp i samma utsträckning då? Eller kommer den främlingsfientliga retoriken att göra att de flesta blir än mer passiva? Efter att ha lämnat den nazistiska rörelsen fick Anna-Lena möjlighet att verka som diakoniassistent i Svenska kyrkan. Senare fick hon arbeta med integrationsfrågor för Bollnäs kommun och är i dag undersköterska på ortens sjukhus. Är det en form av ”botgöring” för ditt nazistiska förflutna? – Ja, i en mening. Men innan jag fastnade i den nazistiska ”smeten” var jag en ganska vanlig person, som dock kunde vara ganska impulsiv och gärna hoppade på nya saker som jag ville testa. I dag är jag lite lugnare, berättar Anna-Lena. Vid sidan om föreläsningarna är hon alltså fortfarande aktiv på nätet. Hon kommenterar rasistiska inlägg och försöker ta debatten mot dem som omfattar de idéer hon själv tidigare trodde så starkt på. Har det någon effekt? – Jag får både negativ och positiv respons. Anna-Lena berättar om en man som tidigare varit aktiv i den nazistiska rörelsen. Han hade blivit dömd för att ha medverkat i kravaller i Göteborg. Två månader senare hörde han av sig och berättade att han läst hennes bok. – Han berättade att den gett honom nya perspektiv och att han ifrågasatte mycket av det han tidigare trott på. Vi hade sporadisk kontakt och jag var inte helt övertygad om hans ärlighet. Men till slut insåg jag att han menade allvar. – Då hade jag också frågat hur han egentligen mådde. Just den frågan är viktig. Vi kan kalla folk för rasister eller jävla nazister, men det leder sällan till något bra. Snarare förstärks bara de snedvridna åsikterna. I stället, menar Anna-Lena, gäller det att tränga in under den mur eller det skal som den person som man vill övertyga byggt upp kring sig - och att leta efter orsaken till att någon väljer att söka sig till en extrem miljö. Det kan handla om religiösa och politiska sekter. – Många av dem jag mötte i den högerextrema rörelsen kom från trasiga familjeförhållanden, kanske med föräldrar som missbrukade. Ofta fanns en frånvarande pappa med i bilden. – Att bara fördöma utan att förstå är ingen framkomlig väg. I DN-intervjun från 2016 sa Anna-Lena så här: ”Jag ser inte längre olika färger eller religioner som ett hinder eller något fel. Vi är alla människor med samma värde”. – Lika sant i dag som då. Jag har mött många som säger ”de ska ut” om invandrare, men det gäller absolut inte pizzabagaren på hörnet. För han är ””jättetrevlig” och måste få stanna. Men vi är alla människor med samma värde och rättigheter. Samtalet i biblioteket närmar sig sitt slut. Anna-Lena går fram till flickorna som sliter med att förklara vad en sjöbris är för något. Hon hälsar på Raey, som visar sig vara dotter till en tidigare kollega på kommunen. – Jag har sett din bok hemma, säger Raye. Min pappa har läst den, den handlar om att du var nazist. Eller hur? Anna-Lena nickar och ber Raey hälsa till sin pappa. Så säger hon: – Många medelålders och äldre som tidigare fick sin information genom att läsa tidningar sitter i dag hemma framför datorn, och skapar sin världsbild utifrån mer eller mindre suspekta hemsidor. Mycket av hatet i dagens samhälle har sin grund i okunskap och i en växande ensamhet, tror jag. – Det är ungdomarna som är hoppet. När jag föreläser möts jag av många frågor från unga killar och tjejer, de är nyfikna och vill veta. De är inte alls lika präglade av den inskränkthet som jag möter hos många äldre. Ungdomen är framtiden. Läs mer: Anna-Lena Joners Larsson – nazisten som bytte sida


”Många i den äldre generationen har svårt att se sig själva som ’de äldre’”

Summary: – Om jag tvingas isolera mig har jag inget att leva för, säger en äldre kvinna till The Guardian om att människor över 70 år uppmanas undvika sociala kontakter under en period. I sociala medier diskuterar många hur de ska få sina äldre släktingar att förstå vikten av att dra sig undan för att inte drabbas av det nya coronaviruset. Men varför är det svårt för många äldre att få råd från sina barn och barnbarn? Och hur påverkar isolering dem?

– Jag tänker inte isolera mig. Siw Malmkvist är tydlig när hon intervjuas av Expressen. Hon vill fortsätta repetera för Let's Dance som hon 83 år gammal är aktuell i. Vara försiktig, visst: – Men jag kan ju inte undvika människan, det tycker jag låter fruktansvärt, fortsätter hon. Siw Malmkvist är inte den enda äldre personen som under de senaste dagarna har uttalat sig kring känslorna inför de restriktioner som Folkhälsomyndigheten gått ut med, där de som är över 70 uppmanas att inte ha kontakt med andra människor. (En dag efter intervjun i Expressen bestämmer TV4 i samråd med Siw Malmkvist att hon är välkommen att delta i nästa säsong av Let's Dance på grund av Folkhälsomyndighetens riktlinjer). Flera av dem har sagt att de inte vill upphöra med det liv de lever. Andra har beskrivit känslan av att plötsligt ses som en samhällets belastning. Som 70-åriga Karin Thunberg skriver i SvD: ”Från att ha sett mig som en självständig individ förvandlades jag till en gammal tacka i en fårskock. Som ska avskärmas.” Och 76-åriga Barbro Hedvall i DN, som skriver om känslan av att tvingas till isolering när man redan känner att man inte har så lång tid kvar: ”Men en sak skiljer oss äldre från de yngre, aktiva – det är faktiskt just åren. Åren och månaderna vi har kvar.” De åldrande medborgarnas syn på sin frihet, och rädslan som uttryckts för social isolering, har lett till stora diskussioner. Det är yngre som undrar hur de ska förmå sina åldrande släktingar att stanna hemma. Och människor som menar att de äldre är ansvarslösa då de inte tar myndigheternas råd på allvar. Någon skriver i sociala medier att äldre som inte vill isolera sig helt bör skriva på ett ansvarsfrihetsintyg där de avsäger sig vård vid sjukdom. På Twitter har vissa använt ordet ”boomer remover” som ett sätt att säga att det nya corona-viruset kommer att ”ta bort” ”baby boom”-generationen, den som i höstas hånades med tillmälet ”ok, boomer”. Megan Gerhardt är professor vid universitetet i Miami, Ohio, och har myntat termen ”gentillegence” om hur olika generationer kan förstå varandra. Hon säger att samma dynamik som i Sverige också just nu pågår i USA. Där verkar det som att ”generation x” (födda 1965–1979) tar situationen på allvar - medan de yngre vuxna generationerna, tillsammans med baby boom-generationen (som delvis tillhör riskgruppen) tenderar att tänka på ett annat sätt kring riskerna. För de yngsta handlar det om att de inte vill inskränka sina egna liv, eftersom de inte tror att sjukdomen kommer att påverka dem nämnvärt. Men för baby boom-generationen finns en annan aspekt. – De har uppnått en ålder där de tycker att de förtjänat rätten att besluta om sina egna liv. När de får råd, eller tjat, från barn och barnbarn så känner de att rollerna blir ombytta: att barnen blir föräldrar. Och detta skapar konflikt - de uppskattar inte rollförskjutningen, säger Megan Gerhardt. En annan aspekt är att många människor i sjuttioårsåldern är friska och aktiva personer, och att de därför har svårt att se sig själv som en riskgrupp och därmed ta beslut utifrån den parametern. – ”De äldre” är ju en relativ grupp. Jag tror att många i ”baby boom”-generationen har svårt att se sig själva som ”de äldre”. De tänker att det gäller deras egna föräldrar eller människor på ålderdomshem. Det finns en diskrepans mellan hur de uppfattar sig själva och deras ålder. Att en konfliktyta uppstår kan ha att göra med de spänningar som redan har synts under de senaste åren mellan de olika generationerna. Under hösten 2019 blev ”ok, boomer”-uttrycket ett sätt för unga att säga att de äldre inte förstår deras problem. Men i det här läget är det inte läge för att hamna i konflikter mellan generationerna, utan för att arbeta tillsammans för hela samhället. – Vi har en tendens att hamna i tankesätt om ”vi och dom”. Men det handlar inte om det nu, det här är ingen tävling om överlevnad, auktoritet eller om vem som fattar besluten. Även om jag känner mig immun på grund av min höga eller låga ålder så handlar det om att förstå att de handlingar jag gör, och de beslut jag tar, i dag inte bara kan ha en negativ påverkan på mig själv. Det finns ett större ”vi” här och ett socialt ansvar. Megan Gerhardt säger att det för barn och barnbarn till äldre alltid är svårt att ta diskussioner om den äldre personens hälsa. Det blir en statusförskjutning, där den äldre traditionellt sett har mer auktoritet, och kan känna att denna förloras. Och i det här fallet kan diskussionerna bli ännu svårare: – För här handlar det om mer än individen, det handlar om ansvar för samhället. Om rollerna var ombytta, och det visade sig att ett virus kunde ha större påverkan på yngre generationer, tror Megan Gerhardt att människor skulle göra andra typer av val. Äldre människor skulle ha lättare att vara försiktiga om något kunde drabba deras barn eller barnbarn. – Jag tror att det skulle spela roll. För det finns en altruistisk tanke att en förälders jobb är att skydda sina barn, och jag tror att de äldre skulle agera snabbt. Men det finns ytterligare en aspekt av att be äldre människor om att isolera sig. När myndigheterna i Storbritannien förklarade att man inom några veckor kommer att be människor över 70 år att stanna hemma i upp till fyra månader rapporterade The Guardian om flera mor- och farföräldrar som planerade stora ”hejdå-kalas” med släkten inför isoleringen. En av dem var John Richards, 88 år gammal, som tillsammans med sin jämnåriga fru samlat sina barn och barnbarn för att ses. – Jag tänker inte gå i karantän i fyra månader utan att ha träffat dem en sista gång, sade han. En annan kvinna, 79-åriga Dulcie Williams, samlade också fyra generationer av sina familjemedlemmar - för det mest brittiska man kan göra: en ”cream tea”. Hon berättade att hon var osäker på om hon skulle kunna självisolera fullständigt: – Jag kanske finner att livet inte är värt att leva om jag inte får träffa mina nära och kära. Ingeborg Nilsson är professor i arbetsterapi vid Umeå universitet, och forskar om aktiviteters roll och betydelse för hälsa hos den äldre människan. – Det här är en väldigt speciell situation vi har hamnat i, där rekommendationerna är både för den enskildes bästa och för samhällets bästa. Man kan tänka att om äldre rekommenderas att minska och minimera sina sociala relationer så kommer det att få konsekvenser, säger hon. Forskning har visat att isolering och ensamhet får faktiska hälsokonsekvenser, framför allt för äldre. Många äldre lever också ensamma och möjligheter till sociala kontakter ökar då markant genom aktiviteter ordnade av organisationer och olika mötesplatser. Möjligheter som tas bort om de ska isolera sig. – Det har en grundläggande betydelse för oss att träffa andra för att få möjlighet att se saker från andra perspektiv. Bara det här med oron för viruset, och allt det som det medför, kan man spegla sig själv i om man har människor att prata med, säger Ingeborg Nilsson. Dessutom kan mötesplatser och aktiviteter skapa struktur under dagar där man inte har någon annan social kontext, som till exempel ett arbete - även om det utförs på distans. – Vet man att man ska vara någonstans klockan elva så går man upp, man äter frukost och klär på sig. Andra kanske tycker det kan vara härligt att gå runt i mysbyxor och jobba hemma, men om man inte har några kontaktytor eller väldigt få sådana så hamnar man i en speciell situation där det blir upp till var och en att behålla dygnsrytmen, säger Ingeborg Nilsson. Ingeborg Nilsson menar att man bör förstå äldre släktingars oro, men också att man som medmänniska har ett ansvar att öka möjligheterna till en bra vardag och att fortsätta ha social kontakt med de äldre, även om man inte kan ses. – Ring och prata med personerna: Använd Facetime, ät middag tillsammans på distans. De kan leka med barnbarnen eller berätta sagor och vara involverade fast på andra sätt än tidigare. Även samhällsaktörer har ett ansvar för att människor inte ska känna sig isolerade: – Rigga aktiviteter för att kunna nå den här gruppen nu när de inte kan röra sig i samhället. Även om man inte kan nå alla så kan man nå många fler. Även för äldre på äldreboenden gäller det för personalen att hitta sätt att stimulera och aktivera personer även om de inte kan ta in besökare. Vad kan en sådan här isolering få för konsekvenser på sikt? – Vi vet ju inte hur länge den här situationen kommer att fortgå, och därför är det svårt att se vad det kommer få för konsekvenser. Men forskning visar att social isolering och ensamhet påverkar både sjuklighet och dödlighet på lång sikt. Det är också individbaserat hur mycket man påverkas. Barbro Hedvall: Därför vill vi över 70 inte stanna inne


”Det här är inte den sista viruspandemin”

Summary: DN DEBATT 20/3. Fyra virusforskare: Trots att vi kämpar med akuta nödåtgärder bör vi redan nu förbereda oss på liknande situationer i en snar framtid. WHO har varnat för risken för en pandemi orsakad av ett okänt virus – sjukdom tio. Ändå har vi missat tåget för att effektivt bekämpa den. Sedan 2018 har WHO uppmanat världens länder, forskningsråd och företag att prioritera virusorsakade infektioner. Nu måste vi agera så att vi lyckas bättre med sjukdom elva, tolv, och tretton.

WHO har under de senaste elva åren utlyst globalt nödläge vid sex tillfällen. Varje sådant nödläge har orsakats av ett virus. För att uppmärksamma problemet listade WHO år 2018 tio infektionssjukdomar som utgjorde allvarliga hot mot folkhälsan på grund av avsaknad av läkemedel. Nio av tio orsakades av virus. Den tionde infektionssjukdomen kallades ”disease X” (sjukdom tio), som orsakades av ett smittämne som då var okänt men som skulle kunna orsaka en pandemi. Två år senare har vi namnet på sjukdom tio: covid-19, som orsakas av ett virus som fått namnet sars-coronavirus 2. Vi är nu mitt inne i en kamp som främst handlar om akuta nödåtgärder. Ändå bör vi redan nu förbereda oss på att nya, liknande situationer kan uppstå inom en snar framtid. När kan vi förvänta oss att sjukdom elva, tolv och tretton dyker upp? Framtidens pandemier behöver inte orsakas av influensavirus eller coronavirus. Raden av nya möjliga smittämnen är närmast oändlig och skulle kunna inkludera mässlingsvirus eller poliovirus, som förändrats så att befintliga vacciner inte fungerar. Med stor sannolikhet väntar även spridning mellan människor av helt nya virus från djurvärlden. Vi har en bristfällig kunskap om sådana smittämnen i naturen och vi saknar antivirala medel mot nästan alla virus. Beredskapen mot framtida virus-orsakade pandemier är därför mycket begränsad. Hur kan vi förbereda oss så att vi inte behöver återuppleva det som nu drabbar världen? Övervakning av virus som cirkulerar hos djur i olika ekologiska miljöer är av stor vikt. Internationella nätverk av bland annat biologer, veterinärer och läkare behövs för att stringent och långsiktigt inventera kända virusgrupper och även för att leta efter nya virus som skulle kunna orsaka pandemier. När förekomsten av sådana virus ökar hos någon djurart, inklusive hos människa, skulle smittförebyggande åtgärder snabbt kunna sättas in. Preventiva åtgärder blir alltid långt billigare än att motverka effekterna av en pandemi. Vacciner, som hittills varit vårt bästa vapen för att förhindra virusinfektioner, tar ofta många år att få fram till användarledet och fungerar bara mot virus som redan är kända. Det går således inte att förvänta sig att vacciner ska finnas tillgängliga mot virus som vi inte ännu känner till. Som komplement till vacciner vill vi därför bidra till utveckling av nya antivirala läkemedel som kan användas i förebyggande syfte och för att behandla infekterade patienter. Tjugo år innan svininfluensan bröt ut upptäcktes en ny typ av läkemedel mot influensavirus, så kallade neuraminidashämmare. Om läkemedlet ges tidigt vid en infektion bromsas sjukdomsutvecklingen och smittsamheten minskar. Sådana antivirala läkemedel kan, förutom att rädda livet på människor som tillhör riskgrupper för allvarlig infektion, också fungera som profylax hos de som är smittade men ännu inte insjuknat. Tillgången till antivirala läkemedel bidrog till att göra svininfluensan till en mindre allvarlig infektion än vad som först befarades. Vad kan vi dra för lärdom av den aktuella pandemin inför framtiden? Virus som liknar varandra, till exempel olika typer av coronavirus, har ofta en gemensam angreppspunkt. Om vi hade haft tillgång till en arsenal av antivirala läkemedel mot de vanliga typer av coronavirus som orsakar förkylningsepidemier under vinterhalvåret hade flera av dessa läkemedel troligen också fungerat mot det nya coronaviruset. Utbrottet hade därmed kunnat kvävas i sin linda, och allvarliga effekter av infektionen hade kunnat förhindras. Och, i förlängningen: om vi får tillgång till läkemedel mot andra ”vanliga” mänskliga virus, så skulle de med stor sannolikhet även fungera mot sina okända släktingar, det vill säga sjukdom elva, tolv, tretton ... Den 1 februari skrev vi en artikel på DN Debatt med rubriken: ”Svensk satsning på forskning om virus kan förändra världen”, med uppmaningen om att vi, i linje med WHO:s rekommendationer, bör öka beredskapen mot vanliga och allvarliga virusinfektioner som inte kan förebyggas eller behandlas. Undertecknade höll dessförinnan (november 2019) ett seminarium för sällskapet riksdagsledamöter och forskare (Rifo), med rubriken: ”Virusinfektioner – ett ökande hot mot samhället”. Vi informerade om ohälsa och dödlighet och om den börda som virusinfektioner utgör för sjukvården och för det övriga samhället. Regeringen beslutade för några dagar sedan att sjösätta ett omfattande stödpaket om 300 miljarder kronor för att ”rädda svenska företag” från följderna av den pågående viruspandemin. Tillgång till effektiva antivirala läkemedel hade med stor säkerhet kraftigt minskat samhällets kostnader för den nu aktuella pandemin såväl som för kommande pandemier. Under föregående sekler har bakterier dominerat som infektiösa hot mot folkhälsan. Utvecklingen av antibiotika under andra halvan av 1900-talet tillhör mänsklighetens stora medicinska landvinningar. Tidigare regeringar har på goda grunder initierat genomtänkta satsningar på forskning om antibiotikaresistens för att säkerställa att dessa läkemedel fungerar även i fortsättningen. Antibiotika fungerar inte mot virusinfektioner, men satsningen kan genom sin långsiktighet tjäna som förebild för andra, liknande strategier för infektionsbekämpning. Ett sådant mål är att utveckla en heltäckande uppsättning av antivirala läkemedel, för att kunna bekämpa virus lika effektivt som vi i dag behandlar bakteriella infektioner. Panoramat av infektioner har under senare år förändrats till förmån för snabb och global spridning av virus. Bidragande orsaker är med stor sannolikhet ökad urbanisering och en exponentiellt ökande flygtrafik. Virussjukdom elva, tolv, och tretton kan stå på tröskeln vilken dag som helst. Men det finns ändå skäl till optimism – forskning under de senaste decennierna har lett till omfattande kunskap om hur virus fungerar och hur de kan bekämpas. Därmed har vi goda förutsättningar att utveckla effektiva läkemedel mot framtida virusinfektioner. Läkemedelsutveckling, såväl mot virus som mot andra hälsohot, kräver uthållighet, långsiktighet och samarbete mellan flera aktörer såsom forskare, forskningsfinansiärer och läkemedelsindustri. WHO har sedan 2018 uppmanat världens länder, forskningsråd och företag att prioritera virusorsakade infektioner. Det är dags att agera i WHOs anda – vi har redan förlorat nog med tid. Virusnödlägen WHO har under de tio senaste åren utlyst globalt nödläge sex gånger. Samtliga har orsakats av virusinfektioner: • influensavirus (2009) • ebolavirus (2013–2016 samt 2019) • poliovirus (2014) • zikavirus (2016) • Sars-coronavirus 2 (2020) WHO listade år 2018 tio infektionssjukdomar ”to prioritize for research and development in public health emergency context”. Nio av dessa sjukdomar orsakas av virus. Den tionde kallas ”disease X” och utgörs av ”a pathogen currently unknown to cause human disease”.


Så skapar du struktur för ditt barn om skolan håller stängt

Summary: I Sverige finns i dagsläget inget beslut om att stänga skolor, men en del skolor har ändå beslutat att hålla stängt, samtidigt som en del barn fått stanna hemma i karantän. Hur ska man agera som förälder om ens barn måste vara hemma? – Se till att behålla någon form av dygnsrytm och struktur i tillvaron, säger Martin Karlberg, universitetslektor i didaktik vid Uppsala universitet.

I Norge och Danmark har man bestämt sig för att stänga skolor för att motverka smittspridningen av det nya coronaviruset. I Sverige finns inget sådant beslut i nuläget. Ändå har en del skolor beslutat att hålla stängt under perioder och en del barn har fått stanna hemma från skolan på grund av karantän. Så hur kan man som förälder hantera om ens barn av någon anledning inte kan gå till skolan i nuläget - eller om skolan rentav stänger under en period? Martin Karlberg är universitetslektor i didaktik vid Uppsala universitet. Han säger att det inte spelar jättestor roll hur mycket eller lite en elev pluggar om det är så att skolan stänger under en kortare period. Men det kan ändå vara bra att se till att ens barn gör en del skolarbete. – Då handlar det mer om att få dem att plugga för att behålla någon form av dygnsrytm eller struktur i tillvaron. Att ha kvar rutiner under en sådan period kan även vara viktigt ifall barnet blir oroligt på grund av viruset. – Det första steget är att ta det lugnt. Blås inte upp det här till för stora proportioner. Det gör bara att barnen blir rädda, och då kommer de inte kunna lära sig någonting ändå. Så hur gör man då för att skapa en struktur i hemmet? Martin Karlberg säger att man kan se till att gå upp vid samma tid varje dag. Och att planera in ett eller två arbetspass på förmiddagen, och samma sak på eftermiddagen. – Ha en start- och stopptid för det här, så det inte blir så att man inte får något gjort och så plötsligt har hela dagen gått. Då blir det i värsta fall osämja och stress. Han menar att det bästa är att se till att barnen vid senast tre på eftermiddagen är klara med skolarbetet och kan ha schemalagd fritid under resten av dagen. – Det tror jag är det som skapar trygghet i den här situationen, för då kommer de att känna igen sig i vardagen - och även känna att de faktiskt är lediga under delar av dagen. Men Martin Karlberg menar att barnet inte kommer få några större kunskapsluckor så länge skolor inte är stängda under en längre period. – På kort sikt är det snarare fokus på omsorg, trygghet och strukturer så att inte gränserna mellan natt och dag och arbete och fritid suddas ut. Vad gör man om ens barn blir stressade över att de kommer missa utbildning? Martin Karlberg säger att det beror på vilken årskurs de går i. Om man är hemma i några veckor så utgör det förvisso en period när man inte har möjlighet att visa de färdigheter och förmågor som är betygsgrundande. – Men betyget ska inte stå och falla med vad man presterar under några veckor under våren, utan vara en sammanvägning över tid. Så det ska inte behöva ha någon avgörande betydelse, säger Martin Karlberg. Om en skola tvingas vara stängd under en längre tid så är det upp till huvudmännen för skolan att tillgodose elevernas behov. – Då måste de planera så att reglerna om skolplikt och rätt till utbildning kan fullföljas. I sådana fall måste man väga in hur länge skolan måste vara stängd och hur eleverna kan få det stöd de behöver för att ha möjligheten att nå kunskapskraven. Det måste de alltid, men det här blir ju en exceptionell situation, säger Ulrika Jonasson, rättschef på Skolverket. Hon säger att skolan också kan kompensera elever som inte får del av utbildningen på en kortare sikt. Det kan innebära utökade stödmöjligheter som läxhjälp - eller att man använder studiedagar och planeringsdagar för undervisning. – Så man kompenserar eleverna på det sättet så de får stöd att ta igen den undervisning som de inte har fått när de inte har kunnat vara i skolan, säger Ulrika Jonasson. Så man behöver inte vara orolig över att en elev missar skolan under en kortare period? – Nej, då har skolan ett ansvar. Och då är det också viktigt att man har en dialog med vårdnadshavare och elev för att komma fram till ett upplägg som är lämpligt för just den eleven. Läs mer: Det här gäller om du blir sjuk Läs mer: Det får du göra – och inte göra – om du sitter i hemkarantän


Hur kan man hantera svår oro för det nya coronaviruset?

Summary: Många människor känner helt naturligt en stark oro för det nya coronaviruset. Osäkerheten kring hur smittsamt och hur farligt viruset egentligen är ökar rädslan. Och för dem som sedan tidigare lider av hälsoångest kan oron bli extra svår. Vad kan man göra för att hantera rädslan om den blir så stark att den börjar påverka hela ens liv?

Uppemot fem procent av befolkningen beräknas lida av hälsoångest, det vill säga en stark och återkommande oro för att ha, eller komma att få, allvarlig sjukdom – en oro som är överdriven i förhållande till den verkliga risken. Hälsoångest är ett ångestsyndrom som kan innebära mycket lidande för de drabbade, och vara hindrande i vardagen. Men precis som vid andra ångestsyndrom handlar det ofta om ”för mycket” av vanliga rädslor som finns hos de flesta människor. – I det här sammanhanget är det viktigt att säga att oro för hälsan är en del av livet. Det är naturligt att människor tänker på sin hälsa, och så ska det vara. Det säger Erland Axelsson, psykolog vid Karolinska institutet, som doktorerade på en avhandling om hälsoångest och som har behandlat många patienter med problemet. Hos personer med diagnosen hälsoångest handlar det om att oron är så stark att man har svårt att hantera den i det dagliga livet, säger Erland Axelsson. Men oro för allvarlig sjukdom är inte något som är svart eller vitt, påpekar han. Det finns en glidande skala. – Vår upptagenhet med hälsan kan vara mer eller mindre tätt återkommande, mer eller mindre intensiv, och pågå olika länge. Det finns situationer där oron är helt och hållet befogad, och andra situationer där oron för hälsan bara är ett hinder. Graden av oro varierar inte bara mellan olika personer, utan kan också variera radikalt över tid för en och samma person. Ett naturligt skäl till att människors oro för sjukdom blossar upp och blir kraftigare är exempelvis spridningen av en ny, smittsam och potentiellt allvarlig sjukdom, säger Erland Axelsson. När det gäller det nya coronaviruset, covid-19, är det fortfarande mycket som är okänt, det kommer nya uppgifter varje dag och viruset sprider sig allt mer i Sverige och många andra länder. – I en sådan situation är det förstås särskilt svårt att avgöra om ens oro är på en rimlig nivå eller om den har blivit ett problem, säger Erland Axelsson. Om man har hälsoångest reagerar man troligen starkare på situationen än vad de flesta gör. Om man har en överdriven och återkommande oro för allvarlig sjukdom kan det vara viktigt att ha strategier för att hantera svåra situationer, menar Erland Axelsson. Vid diagnosen hälsoångest där rädslan är överdriven eller orimlig handlar behandlingen mycket om att träna sig på att hantera situationer som väcker ångesten (se faktaruta). Om det till exempel gäller en överdriven rädsla för smitta kan man träna på att vistas i folksamlingar och våga ta andra i hand utan att tvätta händerna efteråt. Men nu när det handlar om en allmän risk för att smittas av det nya coronaviruset är det förstås ingen lämplig strategi för att minska sin oro. – Vi bör givetvis följa folkhälsomyndighetens rekommendationer och inte utsätta oss för situationer som uppenbart ökar risken för coronasmitta, säger Erland Axelsson. – Men inom de ramarna är det också viktigt att inte tumma för mycket på det som är viktigt i livet, utan hitta sätt att fortsätta att göra sådant som gör livet värt att leva. Det är ju individuellt vad det handlar om, det kan till exempel vara att man upprätthåller viktiga relationer i stället för att lägga tiden på att läsa om sjukdomar och hälsa. Ett viktigt perspektiv är att även under coronautbrottet prioritera sådant som känns mest meningsfullt, och inte låta oron ta mer plats än nödvändigt, menar Erland Axelsson. – Allltså, vet man med sig att man lätt överskattar hälsorisker kan man försöka träna på att leva med en viss osäkerhet. Med det sagt är det normalt att känna osäkerhet på grund av covid-19, och i regel behöver man absolut inte söka professionell hjälp för en sådan reaktion. Det är först om oron biter sig fast, och utvecklas till att bli tydligt överdriven, som det kan vara aktuellt att tänka på hälsoångest och psykologisk behandling, framhåller Erland Axelsson. Lisa Clefberg är legitimerad psykolog och psykoterapeut och har tidigare varit knuten till Karolinska institutet. Hon har arbetat med ångest, oro och rädsla i över 20 år, både med forskning och med patienter. Hon bodde och arbetade i New York under 2001 då terrorattacken inträffade där och i Chile under den stora jordbävningen 2010. Människor vill ha förutsägbarhet och trygghet, och mår bra av att kunna upprätta handlingsplaner, säger Lisa Clefberg. När någon form av hot rubbar den möjligheten blir vi lätt rädda och oroliga. –I den här situationen bombarderas vi med information om viruset, det dyker upp nya sjukdomsfall, experter och myndigheter uttalar sig, man varnas för att besöka platser med mycket folk och skolor kan stängas. Det kan lätt bli så att människor drabbas av en undergångskänsla, säger hon. – Om man börjar känna så tror jag att det kan vara viktigt att fundera över vad man har mest oro eller ångest över. Handlar det om en rädsla för att man själv ska bli sjuk, för att de anhöriga ska bli det, eller är man orolig för ekonomin? Att försöka identifiera specfikt vad man är rädd för kan göra det lättare att hantera och bemöta känslorna. Det är också bra att tänka på att råden från myndigheter och experter främst handlar om att begränsa spridningen, tycker Lisa Clefberg. – Många människor kan uppleva råd och åtgärder som att ”jag är utsatt för livsfara”, man blir ännu räddare och kan också bli arg för att man upplever att det inte görs tillräckligt från samhällets sida. Bland de riskgrupper som har nämnts finns framför allt äldre, men också personer med sjukdomar som högt blodtryck och andra hjärt- och kärlsjukdomar samt lungsjukdomar. Högt blodtryck är en folksjukdom som drabbar en tredjedel av befolkningen. Och ungefär en tredjedel av befolkningen är 65 år eller äldre. Hur kan man tänka om man tillhör någon av riskgrupperna? – Om man känner sig osäker och orolig kan det vara bra att kontakta sin läkare, för att få bättre koll på hur realistisk ens oro är, säger Lisa Clefberg. Det går inte att klumpa ihop alla i riskgrupperna utan det handlar många gånger om individuella bedömningar. En del väljer kanske också att hålla sig mer hemma. För personer som håller sig hemma, kanske stannar hemma från jobbet, är det viktigt att gå ut och röra sig i friska luften och försöka att aktivera sig och motionera på olika sätt, och inte bara följa rapporteringen om corona, säger Lisa Clefberg. – Risken är annars att hela ens vardag börjar kretsa kring viruset, och att oron och rädslan ökar. – Man kan också försöka tänka på att de allra flesta får milda eller måttliga symtom, och på att detta inte är domedagen - längre fram kommer det förhoppningsvis att finnas ett vaccin, och då får man hoppas att det här viruset kommer att räknas som ett av alla virus som har cirkulerat bland människorna. Det kanske även kan hjälpa att titta på Kina, menar Lisa Clefberg. –Där har man börjat lätta på restriktionerna och det verkar som om man nu fått en mycket stor nedgång i antalet nya fall jämfört för någon månad sedan. Hälsoångest Hälsoångest är en stark och ihållande oro för sjukdom som är överdriven i förhållande till den verkliga risken eller de symtom man upplever. Oron ska i regel ha pågått minst ett halvår för att diagnostiseras som hälsoångest. Oron kan väckas av många olika saker, som att läsa om, eller se ett tv-program, om sjukdomar Olika diffusa signaler från kroppen kan också tolkas som tecken på allvarlig sjukdom. Många använder strategier för att minska ångesten, som att kontrollera kroppen, söka information om sjukdomar, be närstående om ”försäkran” om att det inte är farligt. Vissa söker ofta läkare, andra gör tvärtom och undviker det. Hälsoångest kan leda till stora problem med bland annat koncentration och relationer. På sikt kan ångesten leda till nedstämdhet, passivitet och sämre livskvalitet. Kbt, kognitiv beteendeterapi, har ofta god effekt vid hälsoångest. Enligt studier blir ungefär två av tre förbättrade eller mycket förbättrade. En central del av behandlingen är att stegvis utsätta sig dels för ångestframkallande kroppsliga reaktioner, dels ångestframkallande yttre situationer – det kan exempelvis handla om att läsa skrämmande texter om sjukdomar. Internetpsykiatrin i Region Stockholm har nätbaserad kbt-behandling för bland annat hälsoångest. Personer från hela landet kan vända sig dit. Läs mer på internetpsykiatri.se Även ssri-läkemedel (selektiva serotoninåterupptagshämmare, i dagligt tal ofta kallade ”antidepressiva”) verkar kunna ha bra effekt vid hälsoångest, men det finns få studier som jämfört effekten av ssri med kbt. Källor: internetpsykiatri.se; Erland Axelsson


”Matsvinnet ska halveras inom tio år”

Summary: DN DEBATT 12/3. Tretton aktörer inom livsmedelsbranschen: Varje år slängs över 1,3 miljoner ton matavfall i Sverige. Det är ett ohållbart slöseri med resurser. Nu lanseras en nationell överenskommelse mellan aktörer inom livsmedelsindustrin och berörda myndigheter som ska halvera matsvinnet genom hela kedjan till 2030.

Varje år uppstår preliminärt över 1,3 miljoner ton matavfall i Sverige. Det motsvarar i genomsnitt 133 kilo per person. Det är ohållbart att resursslöseriet fortsätter. Den 12 mars lanseras därför en nationell överenskommelse mellan aktörer i livsmedelskedjan och berörda myndigheter med syfte att minska läckaget av mat i samhället. Initiativet ska bidra till FN:s hållbarhetsmål – att halvera det globala matsvinnet och minska förlusterna i hela kedjan till 2030. Produktion och konsumtion av livsmedel har stor påverkan på klimat och miljö. Så mycket som 20–25 procent av Sveriges totala klimatpåverkan kommer från livsmedelshanteringen. Sektorn är också en av de mest vattenkrävande och ligger bakom runt hälften av övergödningen. Det är därför ett enormt slöseri att vi kastar mat som borde ätas. Mycket av matsvinnet uppstår i glappet mellan de olika länkarna i livsmedelskedjan samt hos hushållen och är svårt att komma åt för en ensam aktör. Därför går nu företag längs hela livsmedelskedjan, från jord till bord, ihop i kampen mot resursslöseriet. Vi har alla arbetat med frågan enskilt med gott resultat, men nu är det dags för nästa steg. Därför startar vi nu en svensk överenskommelse inom vilken vi – tillsammans med berörda myndigheter och departement – ska arbeta för att minska förluster och svinn från hela kedjan. I överenskommelsen samlas aktörer i hela landet, från produktion till handel, och på så sätt kan vi minska matsvinnet från alla håll. Tillsammans kan vi komma så mycket längre än var för sig. Som parter i överenskommelsen förbinder vi oss sig att: • I enlighet med FN:s hållbarhetsmål 12.3 halvera matsvinnet och minska förlusterna i hela kedjan till 2030. • Mäta och rapportera våra egna förluster och matsvinn. Detta för att identifiera var det uppstår och kunna sätta in åtgärder. • Delta i överenskommelsens samarbetsforum. Detta ger en möjlighet till nära samarbete med andra aktörer i branschen, berörda myndigheter och departement. Anknutna arbetsgrupper kommer att genomföra mer riktade och branschövergripande projekt för att minska matsvinnet. • Kommunikation och kunskapsspridning kring frågan. Överenskommelsen bidrar till att uppnå FN:s globala hållbarhetsmål 12.3 för hållbar konsumtion och produktion och det är därför den lanseras just den 12/3. Den 21 februari lämnade också Naturvårdsverket ett förslag på svenskt etappmål kopplat till förluster, svinn och avfall i livsmedelskedjan. Genom överenskommelsen går vi tillsammans från ord och ambition till handling och resultat. Det kan vi naturligtvis inte vara ensamma om att göra. Vi förutsätter därför att beslutsfattare ska fortsätta prioritera frågan lika högt som vi, för det här är ett arbete som måste göras hos alla, även myndigheter och politiker. Matsvinnet är ett samhällsproblem och ska behandlas som ett sådant. Det kommer att krävas resurser för att åstadkomma den nödvändiga förändringen mot en mer resurseffektiv livsmedelskedja. Att ge myndigheterna ett fortsatt uppdrag och mer resurser är ett bra första steg men det kommer att krävas mer. Inte minst om vi ska komma åt matsvinnet hos konsumenter, där alla har ett ansvar men begränsad möjlighet att påverka var för sig. Vidare så understryker vi vikten av att Sverige från regeringens sida: • Antar det förslaget till etappmål som levererats av Naturvårdsverket. • Arbetar för att i EU-sammanhang fortsatt prioritera frågan. • Arbetar aktivt för att stödja aktiviteter som genomförs gentemot konsumentled. Vi vill också uppmana andra kommersiella aktörer i hela livsmedelskedjan att ansluta sig till överenskommelsen och arbeta mer aktivt för att minska matsvinnet både i sin egen verksamhet och som sin del av livsmedelskedjan. Flera europeiska länder har redan infört liknande överenskommelser med gott resultat. I både Storbritannien och Norge har matavfallet minskat betydligt sedan införandet av liknande överenskommelser. Det finns även ekonomiska incitament till att arbeta med att minska matsvinnet. För varje investerad krona kan man räkna med att få tillbaka 14 gånger värdet av investeringen. Det kommer krävas en del arbete från oss som deltar men det kommer vi, samhället och miljön få igen mångfalt.


”Löfvens feministiska regering har missgynnat kvinnorna”

Summary: DN DEBATT 6/3. Ebba Hermansson (SD) och Linda Lindberg (SD): Vi har granskat regeringen Löfvens feministiska politik. Av vår granskning framgår tydligt att regeringen misslyckats kapitalt med den feministiska politiken i det budgetpolitiska samarbetet, trygghetsfrågorna, utrikespolitiken och asyl- och migrationspolitiken. Alltför länge har retorik och luftslott tillåtits dominera den svenska debatten.

I regeringsförklaringen 2014 meddelade Stefan Löfven att ”Sveriges nya regering är en feministisk regering. Hämmande könsroller och strukturer ska bekämpas. Kvinnor och män ska ges samma makt att forma samhället och sina liv. Bara så kan vårt samhälle och varje enskild människa nå sin fulla potential.” Frågorna var många, innebar en feministisk regering någon egentlig skillnad jämfört med andra regeringar? Efter 1981 dagar av en feministisk regering är det således hög tid att utvärdera resultaten. Tyvärr är det en dyster bild som växer fram när regeringens faktiska politik granskas. I Sverigedemokraternas granskning ”1981 dagar – En granskning av regeringen Löfvens feministiska politik” framgår det tydligt att regeringens ambition misslyckats kapitalt på flera stora områden. Vi granskar regeringens politik inom fyra av de viktigaste områdena för jämställdhet: det budgetpolitiska samarbetet, utvecklingen inom trygghetsfrågor och utsatthet för brott, utrikespolitiken samt asyl- och migrationspolitiken. 1 Ekonomisk politik – en miljard till männen. Riksdagens utredningstjänst har i en ny undersökning tittat på de fördelningspolitiska effekterna av regeringens samtliga reformer inom den ekonomiska politiken. Resultatet av regeringens samlade reformer sedan 2014 är att männens disponibla inkomst ökar med 1,25 miljarder mer årligen än för kvinnor. Män med höga inkomster är de stora vinnarna på regeringens politik. Regeringens spretiga ekonomiska politik är ett resultat av den politiska kohandeln för att sitta kvar vid makten. Det är Socialdemokraternas förklaring – inte en ursäkt. I slutändan är det kvinnorna som fått betala priset för regeringens politik och de ökade klyftorna i samhället. 2 Trygghet och utsatthet för brott – ökad otrygghet för kvinnor. Den nationella trygghetsundersökningen, NTU, som presenteras årligen, visar att utsattheten för brott bland kvinnor är på fortsatt historiskt höga nivåer – trots regeringens ”insatser”. Under senare år har det skett en ökning bland kvinnor som uppger att de utsatts för brott. Fler än var fjärde kvinna uppgav 2018 att de utsatts för brott. Det inbegriper, bland annat, sexualbrott, misshandel, personrån och trakasserier. Nästan var tionde kvinna i åldrarna 16–84 år uppger att de utsattes för sexualbrott under 2018, en marginell minskning från tidigare år, men fortfarande långt över det normala. Sedan 2012 har det skett en dramatisk ökning av antalet sexualbrott. En stor andel kvinnor uppger i undersökningen att de känner sig otrygga. Här finns en tydlig skillnad mellan könen. Bland kvinnor uppger hela 36 procent att de känner sig otrygga och var tionde kvinna undviker numera att gå ut ensam. Motsvarande siffra för män är 19 procent respektive 2 procent. När kvinnor inte längre vågar röra sig fritt i samhället är något allvarligt fel. 3 Utrikespolitiken – ett luftslott. När Stefan Löfvens regering tillträdde i september 2014 tillkännagavs att Sverige skulle bli det första landet i världen att bedriva en feministisk utrikespolitik. Vad detta innebär i praktiken är fortfarande höljt i dunkel. I en rapport från Totalförsvarets forskningsinstitut framgår att Sverige saknar en sammanhängande strategi och i stället förlitar sig på uttalanden och kampanjer. Målen har beskrivits som ”ambitiösa” i regeringens handlingsplan för en feministisk utrikespolitik. Att rösta in Saudiarabien i FN:s kvinnokommission utgör tydligen en del av planen, likväl att bjuda in Irans utrikesminister under pågående protester hösten 2019. I en skrivelse från oktober 2019 hävdas att stödet för kvinnliga parlamentariker ökat och att klimatarbetet numera tar större hänsyn till mäns och kvinnors olika behov. Samtliga områden i skrivelsen är dock sådana som varken kan mätas eller utvärderas. Det finns inte heller särskilt avsatta medel för feministiska satsningar. Det framstår som att den feministiska utrikespolitiken inte är annat än ett luftslott. 4 Migrationspolitiken – fler män, färre kvinnor. Stefan Löfven har inom migrationspolitiken visat på samma förvirring som präglat resterande delar av Socialdemokraternas politik. Totalt oförmögen att se konsekvenser av den egna politiken kombinerat med policyförslag som i bästa fall inhämtats på Twitter. Asylmigrationen till Sverige har bestått av en överväldigande majoritet män. Mellan åren 2015–2019 beviljades 650.000 uppehållstillstånd, 64 procent av dessa tilldelades män. Det är totalt 130.000 fler män än kvinnor – anmärkningsvärda siffror för en feministisk regering. Samtidigt har tusentals kvinnor och barn lämnats kvar i misär. När det kommer till ensamkommande barn är siffrorna än mer slående. I denna grupp utgör pojkar hela 84 procent av antalet beviljade ansökningar. Könsbalansen bland unga är nu 120 män per 100 kvinnor i 20-årsåldern. Regeringens skeva könsfördelning har påverkat könsbalansen så till den grad att Sveriges befolkning för första gången sedan 1700-talet numera består av fler män än kvinnor. Sammanfattningsvis kan vi efter vår genomgång av den feministiska regeringens arbete snabbt konstatera följande: • På område efter område har regeringen misslyckats med sina egna målsättningar. • I vissa fall har regeringen lyckats bibehålla status quo – inom andra områden har vi sett en drastisk försämring när det kommer till kvinnors fri– och rättigheter. • Samarbetet mellan Centerpartiet, Liberalerna, Socialdemokraterna och Miljöpartiet har bidragit till ökad ojämlikhet mellan könen. • Regeringens resultat inom många områden är omöjligt att utvärdera – om detta är avsiktligt kan vi bara spekulera kring. • Vi är efter 1981 dagar av en feministisk regering längre ifrån de mål som Stefan Löfven presenterade 2014. Sverigedemokraterna kommer inte låta regeringen slippa undan ansvar. Vi kommer att ställa ansvariga företrädare till svars för deras politik. Alltför länge har retorik och luftslott tillåtits dominera den svenska debatten. Regeringen har tillåtits undkomma med svepande förklaringar och plattityder. Vi är här för att diskutera sakpolitik, satsningar som hjälper människor på riktigt. Rapporten visar med all önskvärd tydlighet att regeringens politik inte är annat än ett stort misslyckande. Om man påstår sig vara världens första feministiska regering ska man också leva upp till det. Att använda feminismen som täckmantel för sin katastrofala politik är inget annat än propaganda avsedd att lura det svenska folket.


”Trafikverket måste sätta klimatet före bilismen”

Summary: INSÄNDARE. Politikerna måste bli tydligare med att klimatmålet är överordnat biltrafiken för Trafikverket. Om vi inte klarar att rädda klimatet lär världen bli så förändrad att eventuella nya bilvägar inte är särskilt meningsfulla, skriver Ingela Björck.

Trafikverket är en schizofren myndighet. En del av verket, den största, agerar utifrån sina trafikprognoser. Dessa tyder på att biltrafiken ska växa med över 30 procent mellan 2014 och 2040. Då behövs många nya vägar, tycker Trafikverket, och stödjer en rad utbyggnadsprojekt runt om i landet. En annan del av verket är inriktad på det så kallade hänsynsmålet, där hänsyn ska tas till klimat, hälsa och lokal miljö. Då blir det inte alls självklart att bygga ut, utan då bör i stället biltrafiken minska med upp till 40 procent per person för att klimatmålen ska kunna nås. Varför är inte klimatmålen överordnade? Om vi inte klarar att rädda klimatet lär världen bli så förändrad att eventuella nya bilvägar inte är särskilt meningsfulla. Möjligen inser Trafikverket detta, men uppdraget är luddigt. Det står till exempel på ett ställe att ”funktions- och hänsynsmålen är jämbördiga”, det vill säga att det är lika viktigt att tillgodose bilismens som klimatets intressen, trots att dessa mål är motstridiga. Här måste politikerna bli tydligare och med kraft hävda Sveriges klimatmål. Vi medborgare måste acceptera att biltrafiken ska minska. Även om det är bekvämt och praktiskt att åka bil, vad är i slutändan viktigast – att ha det bekvämt och praktiskt ett tag, eller att se till att det samhälle vi är vana vid kan klara sig in i framtiden?


”Coronaviruset kan få globaliseringen att backa”

Summary: DN DEBATT 3/3. Klas Eklund: En omfattande epidemi med karantäner och stoppade transporter kan i ett känsligt läge för världsekonomin ytterligare bromsa. Företagen kortar produktionskedjorna och globaliseringen börjar backa. Efter ett antal år kan totalkostnaderna bli betydande: för världen som helhet blir inkomsterna blir lägre och fattigdomen biter sig fast längre.

Det nya coronaviruset sprider sig. Det kan verka cyniskt att diskutera dess ekonomiska effekter medan människor dör. Icke desto mindre bör vi göra det. Viruset kan ge långtgående effekter på världsekonomin. Epidemier är inget nytt. Bara under senare år har vi sett sars, ebola och svininfluensa. Den vanliga synen bland ekonomer är att epidemier slår mot produktion och handel under ett par kvartal, men att återhämtningen normalt går snabbt när spridningen stoppats och produktionen kommer i gång. Ibland blir återhämtningen till och med starkare än nedgången, när förlorad mark tas igen. Produktionskurvan kommer då att se ut som ett V, där den högra uppåtgående skänkeln når över den vänstra nedåtgående. Till att börja med trodde många att vi även denna gång skulle få se ett V-format förlopp, som vid sarsepidemin för 17 år sedan. Vi kan emellertid nu konstatera att de ekonomiska effekterna blir allvarligare. Det blir inget V, snarare ett U – och risken är att återhämtningen blir än svårare och mer långdragen än så. Ett skäl är att Kinas ekonomi nu är mycket större och mer integrerad i världsekonomin. Det medför allvarliga ekonomiska avbräck, samtidigt som både sjukdom och ekonomiska problem snabbt kan sprida sig till andra länder. Ett annat skäl är att det nya coronaviruset slagit till vid en känslig tidpunkt, då globaliseringen redan befinner sig på reträtt och ekonomierna är sårbara. Vad gäller de förstnämnda, direkta effekterna ser vi att smittspridningen nu bromsar in i Kina. Fabriker som varit stängda börjar öppnas, men det tar tid att få i gång produktionen eftersom miljontals arbetare på grund av karantän och stoppade transporter fortfarande befinner sig i hembyarna, långt från sina arbetsplatser. Statistik över produktionsbortfallet har börjat trilla in. Den visar på en abrupt nedgång. Transportsektorn har den gångna månaden haft 80 procent lägre beläggning än normalt. 200 miljoner färre människor har kommit tillbaka till städerna efter det kinesiska nyåret. Biobesöken har fallit med över 99 procent. Elproduktionen minskar. Kolanvändningen har halverats. Många företag rapporterar att de går med förlust och att de kan hålla ut högst ett par månader innan de måste lägga ner. Investeringsplanerna har störtdykt. Fastighetsmarknadens omsättning är bara en tredjedel av den normala. Så kallade sentimentsindikatorer – som visar framtidstron – har rasat till den lägsta nivån någonsin. Och detta gäller för hela Kina, inte bara den hårdast drabbade Hubeiprovinsen. Sammantaget medför detta att Kinas bnp-tillväxt under första kvartalet blir negativ. Kinas ekonomi krymper; kanske med ett par procent, kanske mer. Det ska jämföras med en tillväxt på 5–6 procent i normala fall. Eftersom Kina utgör en femtedel av världsekonomin betyder bara detta att världens tillväxt under första kvartalet dämpas med cirka 1,5 procentenheter; en effekt långt större än vid sars. Och då har vi ännu knappt ens börjat se effekterna i andra länder. Epidemin har hittills nått över 50 länder och fått rejält fäste i Sydkorea, Italien, Japan och Iran. Dessa fyra står för nästan 10 procent av den globala ekonomin. Tillsammans med Kina är med andra ord redan en tredjedel av världens bnp direkt påverkad. Karantänsbestämmelser, produktionsnedskärningar och minskade transporter även i dessa länder kommer att ge direkta effekter på global bnp även under andra kvartalet. Till detta kommer de indirekta effekterna i andra länder av att produktionsenheter hålls stängda och transporter ställs in. Världens företag är hopknutna i ett nät av underleverantörer och produktionsenheter i många länder. Kina är världens största exportör av industrivaror och halvfabrikat. Om detta system skadas, påverkas produktionen negativt även i länder dit det nya coronaviruset inte nått. Företag i Sverige kan få brist på insatsvaror, inte för att viruset sprids i Sverige utan för att det har spritts i länder där underleverantörerna finns och där produktionen stoppats av karantänsbestämmelser. Psykologi är ännu en faktor som ger negativa effekter. Medierna rapporterar och vi blir rädda. Vi ställer in resor, konferenser, jobbar hemifrån, shoppar mindre – vilket kan vara berömvärt, men sänker produktionen. Allt detta påverkar också finansmarknaderna. Börserna skräms av produktionsminskningar och framtida vinstfall – varvid placerare passar på att ta hem vinsterna efter en tidigare uppgång. Så faller börserna, och pessimismen tar ett varv till. Sammantaget medför alla dessa direkta och indirekta konsekvenser att världsekonomin som helhet kommer att växa långsammare i år än vad prognosmakarna tidigare trott – med följdeffekter på arbetslöshet och inkomster. Riktigt obehagligt kan det bli om smittan får fäste i USA och Tyskland – stora ekonomier med omfattande handel – och i Afrika, med dess stora och växande befolkning och sämre möjligheter att stoppa smittspridning. Men viruset – och virusbekämpningen – kan ge ännu vidare effekter. Det senaste kvartsseklet har kännetecknats av globalisering. Världshandeln har ökat, liksom investeringar över gränserna. Många varor produceras i globala ”produktionskedjor” med komponenter från flera tillverkare i olika länder. Det har gett högre produktivitet och bidragit till att fattigdomen i världen fallit markant. De senaste åren har den här processen hotats. Brexit skapar nya handelshinder. Handelskriget mellan Kina och USA har höjt tullar på många varor. Rivaliteten mellan stormakterna om vem som ska styra framtidens AI och 5G riskerar att driva fram en klyvning av världsekonomin, där inte minst europeiska företag kan komma i kläm. Tullar och handelshinder fördyrar och försvårar internationell arbetsfördelning. Följden är att många företag ser över sina produktionskedjor för att göra dem mindre sårbara. Man omlokaliserar produktion till vad som uppfattas som säkrare områden. Världshandeln växer numera bara hälften så snabbt som före finanskrisen. En omfattande epidemi med åtföljande karantäner och stoppade transporter kan i detta känsliga läge ytterligare bromsa handel och investeringar. Företagen kortar produktionskedjorna en vända till. Globaliseringen börjar backa. Den utvecklingen lär ge långsammare produktivitetstillväxt. Efter ett antal år kan de ackumulerade kostnaderna bli betydande: för världen som helhet blir inkomsterna blir lägre, fattigdomen biter sig fast längre. De ekonomiska viruseffekterna kan alltså bli klart mer långsiktiga och obehagliga än vad de flesta räknar med.


De vill återta ordet ”tjock”

Summary: ”Fat front” är dokumentärfilmen om tjocka som gjort succé i Danmark. Pauline Lindborg från Lund är en av de kvinnor som filmen följer i vardagen. ”Redan som liten blev jag retad för min kropp”, säger hon.

Fyra skandinaviska kvinnor – Helene, Marte, Pauline och Wilde – är huvudpersoner i den danska dokumentärfilmen ”Fat front”. De har fått nog av självhat och skam och vill reclaima ordet tjock, och ge det en positiv laddning. Nu visas den kommande helg, den 7 och 8 mars, på Tempo dokumentärfestival i Stockholm. – Jag har mått dåligt i min kropp under större delen av mitt liv. Men för ungefär tre år sedan började jag ta små steg för att acceptera hur jag ser ut. Jag publicerade en bild på Instagram och fick många fina kommentarer – och så fortsatte det, berättar Pauline. Hon heter Lindborg i efternamn, är 22 år och bor i Lund. Där studerar hon modevetenskap på universitetet och drömmen är att i framtiden starta en egen firma och sälja kläder till tjocka. – Jag använder medvetet ordet tjock och talar inte om övervikt, fortsätter Pauline. Hon berättar att hon tidigt blev mobbad av kamraterna för sitt utseende. Hon var längre än alla andra i klassen, hade 42 i skostorlek redan i tvåan och kroppen var större än alla andras. Läs mer: ”Trots våra normalkroppar kände vi oss feta” – Det var alltifrån menande gester till ord som ”äckel”, ”fetto”, ”tjockis” och liknande. Så fanns där hela tiden bilderna i reklam och i andra sammanhang av hur en normal kropp ska se ut. – Normen för hur vi ska se ut är så fast etablerad i hela samhället att vi som sticker ut aldrig får känna att vi duger som vi är. ”Fat Front” har beskrivits som en varm och livsbejakande film om frigörelse, gemenskap och revolution. Den mötte ett stort intresse när den i fjol visades på biografer runt om i Danmark. Nu är turen kommen till Sverige. Hur kommer det sig att du är med i ”Fat front”? – Regissörerna till filmen tog kontakt med mig på Instagram och genom mejl, svarar Pauline. Först var jag lite skeptisk eftersom jag inte visste vad de ville med sin film. Men de kom hem till mig och det kändes rätt från första stund. I filmen varvas intervjuer med Pauline och de tre övriga huvudpersonerna med bilder från deras vardag. Vi får också följa hur de genom föreläsningar, demonstrationer och på sociala medier vill spränga snäva skönhetsnormer och nå ut till ännu fler kvinnor. – Vi tjocka har så länge matats med bilden av att tjockhet är något förkastligt och att vi måste ändra oss och tvingas in den rådande kroppsnormen. Ta ”Biggest loser” till exempel, där titeln redan från börjar pekar ut oss tjocka som förlorare. Pauline säger att begreppet tjock är laddat med så mycket negativt; den som är tjock är lat, lever ohälsosamt, tränar för lite och äter för mycket. – Det är som om vi skulle bli smala bara vi ville tillräckligt mycket. Jag och andra kroppsaktivister försöker förändra den bilden, säger Pauline. Paulines föräldrar och hennes två äldre systrar stöttar henne i dag i hennes engagemang i den kroppspositivistiska rörelsen. Men som så många andra var de tidigare kanske mer präglade av idealet att smalhet är något att sträva efter. – Alla föräldrar vill alltid sina barn väl och att det ska gå bra för dem. Fast det kan vara svårt att stå emot gällande normer om hur man ska se ut. Pauline berättar att puberteten var en jobbig tid i hennes liv. Hon säger att hon inte fick samma uppmärksamhet från killar som sina tjejkompisar och att känslan av att ”du är helt fel” blev allt starkare. I takt med att Pauline accepterade sin kropp blev hon också mer säker på sig själv och vågade ta större plats – och det med mycket stolthet. Hon har nu en pojkvän som älskar henne för den hon är. – Han skrev till mig på Instagram. Normalt brukar jag blocka alla män som söker kontakt den vägen eftersom de ofta bara är ute för att kränka och komma med snuskiga kommentarer. Men han skrev så fint ... och nu är vi ihop. Till sist, varför är ”Fat front” en viktig film enligt dig? – Den borde ses av alla, tjocka som smala. Alla kan lära sig något av den. Smala, så att de beter sig annorlunda mot tjocka vänner. Tjocka för att de kanske kan få ett bättre självförtroende. På Instagram finns Paulie under: @Paulielindborg Här kan du se ”Fat front” ”Fat front” är en av filmerna som går att se under Tempo Dokumentärfestival som äger rum mellan den 2 och 8 mars i Stockholm. Visningar: Lördagen den 7 mars klockan 15.00 på Filmstaden Söder i Stockholm. Söndagen den 8 mars klockan 16.45 på Skärisbion i Skärholmen. Efter visningen på Skärisbion deltar Louise Detlefsen (regissör), Louise Unmack Kjeldsen (regissör) och Pauline Lindborg (medverkande) i ett 30 minuter långt samtal. Filmen kommer även att visas på bio runt om i landet genom Doc Lounge och senare visas på SVT (datum inte klart). Läs mer: ”Vi blir sedda som dumma, lata och karaktärslösa” Därför går vi lättare upp i vikt när vi blir äldre Bukfetma farligare för kvinnor


Gunnar Jonsson: Boris Johnsons ”frihet" riskerar att låsa in brexitförhandlingarna i en bur

Summary: Brexitförhandlingarna startar på måndagen, och framgång kräver förtroende mellan EU och Storbritannien. Det är inte Boris Johnsons bästa gren.

Säga vad man vill om brexit, det skapar i alla fall arbetstillfällen på sina håll. Det brittiska näringslivet kommer att behöva uppemot 50.000 nyanställda för att hantera en fyrdubbling av antalet nödvändiga tulldeklarationer. Och det kan bli fler. Siffran gäller om EU och Storbritannien faktiskt kommer överens om ett frihandelsavtal. Förhandlingsbuden lades fram förra veckan, samtalen startar i Bryssel på måndagen och på förhand råder stora motsättningar. Dessutom har premiärminister Boris Johnson uteslutit en förlängning av övergångsperioden efter nyår, och hotar att lämna bordet redan i sommar om han inte får som han vill. Stötesten nummer ett är EU:s krav på gemensamma spelregler. Britterna får inte dumpa marknaden genom slappare miljökrav, försämrad arbetsrätt eller ohemult statligt stöd till konkursbon. EU-domstolen ska vara kung. Nonsens, säger Johnson, vi tänker bestämma själva, vi vill bara ha ett avtal som liknar Kanadas och där finns inget sådant trams. EU invänder att den geografiska närheten och sammanflätningen av ekonomierna gör Storbritannien till ett helt annat fall. Dessutom stod villkoren redan i den politiska deklaration som skrevs under samtidigt med utträdesavtalet. Därutöver finns ett antal pyrande bränder. Britterna vill ta kontroll över sina fiskevatten, franska och spanska fiskare laddar harpunerna. Londons mäktiga finanssektor kräver vederbörlig respekt, EU erbjuder den status som tillkommer icke-medlemmar. Framgång i förhandlingarna bygger på förtroende. Och då är det mindre lyckat att Johnson inte längre vill låtsas om att en gräns uppstår på Irländska sjön eftersom Nordirland i praktiken ska stanna kvar i EU:s tullområde. Det är innebörden av utträdesavtalet. Framhärdar den brittiska regeringen blir i stället en hård gräns på den irländska ön oundgänglig, något som till varje pris skulle undvikas. Risken finns att våldet mellan katoliker och protestanter i Nordirland får ny fart. Vad Johnson menar går aldrig så noga att veta. Han hade en minst sagt lös relation till sanningen under folkomröstningskampanjen 2016, och han kläcker ofta ur sig saker som inte ens han själv kan tro på. Frihet var ju hela poängen med brexit! utropar han nu, alltså behöver britterna inte fortsätta leva under Bryssels diktat. Tja, självständighet kan förstås upplevas som ett värde i sig. Men Johnson har också hela tiden försökt lura i det brittiska folket att ett EU-utträde inte skulle kosta något. I verkligheten går det naturligtvis inte att lämna unionen och ändå behålla allt man gillar. Om Johnsons ord ska tas på allvar går färden, trots all möda, ned i det avtalslösa tillståndets dike. Tänkbart är att premiärministerns plan i höstas var att lova de eftergifter som krävdes för att nå en uppgörelse med EU, vinna det brittiska valet, lämna unionen på utsatt datum den 31 januari – för att sedan kunna göra som han vill. Ifall nationens ekonomi drabbas, synd. Troligare är att Johnson helst vill ha ett handelsavtal, och att han inbillar sig ha så starka kort att EU säkert backar. Friskt vågat, allt vunnet. Där har han med all säkerhet fel. Den enade EU-fronten har hittills inte vacklat, trots att britterna flera gånger förut trott att det bara är en tidsfråga. Frankrike tänker inte ge London några förmåner. Tyskland är noga med regler och vill inte rucka på den inre marknadens fundament, eller riskera att det eroderas av en fribytare. Kolumnisten Tony Barber påpekar också i Financial Times att EU är väl rustat för den här typen av tekniska förhandlingar och dessutom bättre på försvarsstrider än stora integrationsprojekt. Det fungerade när euron skulle räddas. Nu ska den inre marknaden skyddas. Oddsen talar ändå för en överenskommelse. Båda sidor har för mycket att förlora på en krasch, även om det vore klart värst för den brittiska ekonomin. Någonstans emellan Dover Calais borde det vara möjligt att närma sig varandra.


Martin Liby Troein: Unga gillar socialism – de minns inte hur det gick förra gången

Summary: För många yngre väljare innebör Corbyns och Sanders socialism endast ett vagt löfte om ”förändring”.

Det var intressant att lyssna på hur Ekots korrespondent Daniel Alling förklarade Sinn Féins framgångar i det irländska valet häromveckan. Det handlade om de unga. ”De tänker inte på dess... vad ska man säga... kontroversiella förflutna”, noterade han, närmast klentroget. Det var nog en riktig analys. Sinn Féin vann drygt 20 procent av rösterna. Bland väljare 18–24 år gamla var stödet 10 procentenheter högre. Till skillnad från äldre irländare kopplade de inte ihop Mary Lou McDonalds parti med IRA:s terrorism. För dem stod Sinn Féin för det mer obestämda ”förändring”. Dynamiken var snarlik när britterna röstade i december. För äldre väljare, inte minst i Labours traditionella fästen i norra England, var Jeremy Corbyns oförblommerade socialism ett rött skynke. Tankarna gick till såväl diktaturerna i öst som 1970-talets kvävande stat och ekonomiska nedgång på hemmaplan. För en yngre generation betydde Corbyns socialism ”förändring”, en förhoppning om något nytt. Partiet åkte på storstryk i valet. Men i åldersgruppen 18–24 vann Labour 56 procent, mot 21 för de konservativa. Samma typ av generationsgap skymtar också på andra sidan Atlanten. Där bär unga väljare fram Bernie Sanders mot rollen som Demokraternas officiella kandidat. För dem verkar senatorns socialism mest utgöra ett löfte om, just det, ”förändring”. Många äldre tänker i stället på Sovjetunionen – och på politiker som vill lägga vantarna på både deras surt intjänade slantar och deras privata sjukförsäkring. Kommer Sanders socialism att resultera i irländsk succé eller brittiskt fiasko? Irlands mer proportionella system ger större avtryck för en entusiastisk minoritet än de vinnaren-tar-allt-konstruktioner som Storbritannien och USA använder sig av. Uppemot 70 procent av de amerikanska väljarna säger att de inte kan tänka sig att rösta på en socialist. Det är rätt sannolikt att en Sandersnominering innebär att Donald Trump får fyra år till i Vita huset. Men det är uppenbart att för en yngre generation till vänster betyder socialism någonting nytt. Något liknande sker för övrigt till höger i politiken, även om generationsklyftan kanske inte är lika tydlig. Tankefigurer och begrepp som historien förkastat plockas upp, borstas av och återanvänds – ofta just med löftet om ett vagt formulerat ”förändring”. Exakt vilket nytt innehåll de ideologiska kärlen till slut fylls med är inte självklart. Men risken är att det till slut blir snarlikt det gamla, och att det endast är minnet av hur det gick förra gången som går förlorat.


”Drivor av skräp förstör Göteborg”

Summary: INSÄNDARE. Drivor av skräp förstör Göteborg och kommunen tar inget ansvar. Ingenting kan ersätta en renhållningsarbetare som håller i kvasten, böjer sig ner och rensar rabatter från fimpar och övrigt skräp, skriver Jasmina Karlsson.

Drivor av skräp sprider sig i Göteborg. Cigarettfimpar hamnar i dagvattnet som förgiftas. Det finns ingen renhållningsorganisation i kommunen som har ett övergripande ansvar. Är det rimligt att vi medborgare ska ansvara för detta? Nej. Ibland känns det som att vi lever i en Kafkaroman som vi snart ska vakna upp ur i en fin och fungerande stad. När man skriver till tjänstemännen om läget påstår de att de inte delar vår bild av läget utan att alla deras mätningar som ”Håll Sverige rent” håller i visar att nedskräpningen minskar i Göteborg. Man tappar hakan. Att tjänstemän lutar sig tillbaka och nöjer sig med fina siffror från ”Håll Sverige rent” visar hur mycket de har att lära. Ingenting kan ersätta en renhållningsarbetare som håller i kvasten, böjer sig ner och rensar rabatter från fimpar och övrigt skräp, som sopar gatan där sopmaskinen inte kan nå och som känner ansvar och stolthet över sitt område. Satsa på de metoder som fungerar för renhållning. Hitta inte på några projekt och lösningar som bara fungerar i tjänstemännens huvud. 27 februari 2020 kl 12 Insändare Jasmina Karlsson: ”Drivor av skräp förstör Göteborg” Svar Lena Jakobsson, Ulrika Barkman och Stefan Risedal: ”Vårstädningen har inte kommit igång” Så svarar du och kommenterar


”Starkt folkligt stöd för rätt till familjeåterförening”

Summary: DN DEBATT 27/2. Svenska kyrkan, Rädda barnen och Röda korset: Den parlamentariska migrationskommittén måste se bortom kortsiktiga politiska intressen. Vår nya undersökning visar att det finns ett starkt stöd både för rätten till familjeåterförening och för att personer med humanitära skäl ska kunna stanna i Sverige.

”Under århundradena har vi långsamt erövrat en humanism i vårt land. Ibland är den skymd, ibland djupt nedgrävd. Men den finns där som en guldreserv.” Dessa ord kommer från författaren Kerstin Ekman. Sverige har genom historien visat att det finns en stark medmänsklighet och vilja att hjälpa utsatta människor, oavsett var de råkar vara födda. I år är det 75 år sedan överlevare från Förintelsen fick komma till Sverige med Röda korsets vita bussar vid andra världskrigets slut. Politiska flyktingar från Chile på 70-talet och människor på flykt från Balkankriget på 90-talet har fått en möjlighet att bygga sin framtid i Sverige. Sverige ses som en humanitär förebild på många håll i världen, inte minst tack vare vårt långvariga arbete med biståndsverksamhet. Vi som skriver den här artikeln ser varje dag att denna medmänsklighet i allra högsta grad lever också i dag. Tusentals frivilliga från våra organisationer jobbar på gräsrotsnivå för att hjälpa samhällets mest utsatta. Det ordnas språkkaféer för nyanlända, boendelösningar för människor som saknar tak över huvudet och det samlas in stora summor pengar för att hjälpa människor i nöd ute i världen. Vi ser också hur olika lagar och politiska beslut påverkar människor på ett högst konkret sätt i deras vardag. Vi möter dagligen människor som kämpar för att lära sig svenska, utbilda sig och så småningom få ett jobb. Civilsamhället kan göra mycket, men i slutändan är det våra politiska beslutsfattare som sätter ramarna vi har att arbeta inom. Våra erfarenheter säger oss att familjen är det mest centrala för de allra flesta. Att som förälder tvingas leva åtskild från sina barn skapar en stark oro som gör det svårt att finna en meningsfull tillvaro och planera för framtiden. De hårdare regler för familjeåterförening som införts i Sverige med den tillfälliga utlänningslagen har orsakat ett stort lidande för många familjer samtidigt som det också har försvårat integrationen av de som är här. Det är svårt att lära sig ett nytt språk och utbilda sig om man tvingas leva utan sina barn. Vi ser också hur den tillfälliga lagen har drabbat barn särskilt hårt. Tidigare fanns en möjlighet för barn med humanitära skäl, exempelvis svårt sjuka, att få stanna i Sverige. Det fanns också möjlighet för barn som vistats en längre period och rotat sig i det svenska samhället att få stanna. Denna humanitära grund stramades åt kraftigt med den tillfälliga lagen, med följden att barn som kanske för första gången fått hopp om livet i stället tvingas leva i rädsla för att bli utvisade. Vi har svårt att se hur denna begränsning är förenlig med FN:s barnkonvention. Just nu pågår samtal mellan samtliga riksdagspartier om framtidens migrationslagstiftning i en parlamentarisk kommitté. Vi har låtit undersökningsföretaget Novus fråga den svenska allmänheten hur man ställer sig till tre centrala frågor som kommittén diskuterar. Resultatet visar att det finns ett starkt stöd både för rätten till familjeåterförening och för att personer med humanitära skäl ska kunna stanna i Sverige: 73 procent instämmer (helt eller delvis) i att barn som vistats flera år i Sverige och lärt sig svenska språket ska ha en möjlighet att stanna i Sverige. 13 procent tar avstånd från det (helt eller delvis). 62 procent instämmer (helt eller delvis) i att personer med humanitära skäl, till exempel svårt sjuka barn eller vuxna, ska ha möjlighet att stanna i Sverige. 19 procent tar avstånd från det (helt eller delvis). 59 procent instämmer (helt eller delvis) i att barn och föräldrar på flykt som splittrats ska ha en möjlighet att återförenas i Sverige. 23 procent tar avstånd från det (helt eller delvis). Det finns en majoritet för dessa uppfattningar i samtliga inkomstgrupper och i städer såväl som på landsbygden. Den humanitära guldreserven i Sverige tycks vara intakt, men i den politiska debatten låter det ofta annorlunda. Sedan 2015 har politiken kännetecknats av ett stort antal förändringar som genomförts i syfte att åstadkomma snabba effekter för att minska antalet asylsökande, utan att man hunnit titta på de humanitära såväl som de samhälleliga konsekvenserna. På senare tid har olika förslag presenterats som på olika sätt syftar till att minska antalet personer som söker sig till Sverige, utan att man tagit hänsyn till effekterna för den enskilde eller för samhället i stort. Konsekvenserna av den tillfälliga lagen har varit mycket negativa både för människors psykiska välmående och för deras möjligheter att integreras i samhället. Men effekterna har också varit förödande för tilltron till rättssystemet i stort. Om den parlamentariska kommittén tar fram en ny lagstiftning där familjer fortsättningsvis tvingas leva splittrade eller där barnets bästa inte prioriteras tydligare ser vi en överhängande risk både att människor far illa och att tilltron till rättssystemet kommer fortsätta skadas. En sådan lagstiftning kommer inte att vinna respekt hos svenska folket. Risken är stor att systemet kommer behöva fortsätta lappas och lagas under kommande år. Vi uppmanar den parlamentariska migrationskommittén och samtliga riksdagspartier att lyfta blicken och värna Sveriges humanitära grundsyn. Vi anser att: • Rätten till familjeåterförening måste säkerställas, både för flyktingar och för alternativt skyddsbehövande. Man ska inte tillämpa försörjningskrav som i praktiken omöjliggör familjeåterförening. • Återinför bestämmelsen om att uppehållstillstånd kan beviljas om det föreligger synnerligen ömmande omständigheter, eller särskilt ömmande omständigheter för barn. • Sverige behöver nu en human, rättssäker och långsiktigt hållbar migrationslagstiftning som låter familjer leva tillsammans och som med tydlighet värnar barnets rättigheter. Majoriteten av Sveriges befolkning verkar tycka likadant.


Summary: INSÄNDARE. Låt det allmänna pensionssystemet bygga helt på sparande. Det skulle ge alla pensioner som är högre än slutlönen, skriver Erik Dahlén.

Under en längre tid har röster höjts för att pensionerna är för låga, vilket stämmer. Lika länge har ett antal förslag lagts fram för hur vi skulle kunna förbättra systemet. Bland andra har Daniel Suhonen, chef för det fackliga idéinstitutet Katalys, föreslagit att vi borde övergå till ett rent inkomstpensionssystem som garanterar alla 70 procent av slutlönen. Ett annat sätt som redan genomförts är höjd pensionsålder. Men det finns ett betydligt bättre sätt. Det är att stegvis låta hela pensionen bli premiebaserad. Fördelen är att man slipper höja pensionsåldern och att pensionärer ändå får väldigt bra pensioner. Det är möjligt att ha ett pensionssystem som gör att den som arbetar mellan 25 och 65 års ålder får mer än 100 procent av slutlönen, även om man skulle vara arbetslös, sjukskriven eller föräldraledig under cirka tre år av arbetslivet. Det låter kanske för bra för att vara sant, men detta är fullt möjligt med ett renodlat premiebaserat system som baseras på insättningar i fonder. Vi skulle då få ett system som inte krävde att man arbetar in i graven, samtidigt som man skulle få högre pension än slutlönen. Ett exempel: En person som går in på en inkomst på 15.000 kronor vid 25 års ålder och får 2,5 procent löneökning per år får en slutlön på 37.400 kronor. Då skulle pensionen med ett helt premiebaserat system mest troligt ligga någonstans mellan 42.000 och 45.000 kronor, alltså betydligt högre än slutlönen, om man räknar med en genomsnittlig avkastning på mellan 6 procent och 8 procent per år. Snittavkastningen på Stockholmsbörsen har, som en jämförelse, varit strax över 9 procent per år från år 1870 till 2019. Ett sådant system skulle skapa bra pensioner, där skattebetalarna inte skulle behöva subventionera dem. (Gå in på följande länk för att läsa hur uträkningen gått till.) Självklart kan vi inte i ett slag överge inkomstpensionssystemet eftersom dagens pensionärer behöver det. Men det enda sättet vi kan få ett bättre pensionssystem är att vi erkänner bristerna med dagens system och börjar bygga upp ett bättre. Mitt förslag är att sakta men säkert övergå till ett premiebaserat pensionssystem. I dag går 16 procent av lönen till inkomstpensionen och 2,5 procent till pensionspremier. Om vi varje år låter ytterligare 0,1 procentenheter gå från inkomstpensionen till premiepensionen skulle vi om ett år ha 15,9 procent till inkomstpensionen och 2,6 procent till pensionspremien. På så sätt skulle vi sakta under en 160-årsperiod övergå till ett bättre pensionssystem. Alla förslag som går ut på att lappa och laga det nuvarande pensionssystemet kommer enbart att hjälpa på marginalen. Vi måste inse att det är dags för något helt nytt. 26 februari 2020 kl 15 Insändare Erik Dahlén: ”Ändrat pensionssystem ger mer än slutlön” Svar Så svarar du och kommenterar


Summary: INSÄNDARE. Det är skandal att Systembolaget inte låter oss konsumenter få veta vad vin innehåller. En innehållsdeklaration skulle avslöja att vanligt vin innehåller både bekämpningsmedel och tillsatser, skriver vinimportören Rudolf Sillén.

På Systembolaget kan du få veta alkoholhalten i vin och att det kan innehålla sulfiter. På hylletiketten redovisas ibland sockerhalten. Det är allt. När du besöker en restaurang står det oftast bara namn, årgång och pris. Varför får vi inte veta vad vin innehåller? Svaret är att det är förbjudet att ha innehållsförteckningar. Anledningen är påtryckningar från producenter och handelspolitiska skäl. Ingen skulle köpa ett vin om man fick veta att det innehöll rester av cancerframkallande och hormonstörande bekämpningsmedel, så kallade pesticider, i halter 200 gånger högre vad som är tillåtet för dricksvatten och att fem hälsovådliga ämnen använts för att manipulera smak och arom. Dessutom får 51 olika kemikalier användas. Ekologiskt certifierade viner har ett grönt märke som ett löv på etiketten. Dessa är tillverkade utan pesticider. Antalet kemikalier är begränsade till 36 och sulfithalten måste vara lägre än i vanliga viner. Producenter av naturviner och biodynamiska viner har gått ett steg längre. Vinerna måste vara gjorda av ekologiskt odlade druvor. Inga kemikalier används förutom smärre tillsatser av sulfiter för hållbarhetens skull. Det är skandal att Systembolaget inte låter oss konsumenter få veta vad vin innehåller. 26 februari 2020 kl 05 Insändare Rudolf Sillén: ”Skandal att vin saknar innehållsdeklaration” Svar Så svarar du och kommenterar


”Fotbollen borde lära av ishockeyn”

Summary: INSÄNDARE. Fotbollen borde lära av ishockeyn för att bli mer attraktiv för publiken. Bland annat borde utvisningar på två och fem minuter införas och spel bakom målen tillåtas, skriver Bernt Jakobson.

För att göra fotbollen mer attraktiv, intensiv och fartfylld bör man ta efter ishockeyns erfarenheter. • Öppna upp området och tillåt spel bakom fotbollsmålet, precis som ishockeyn. • Utvisa spelare på två eller fem minuter som i ishockey. • Avskaffa inkast och döm i stället frispark, så slipper vi fotbollsnördar se ständiga destruktiva inkast som inte leder någonstans. • Avgör alla matcher som slutat 0–0 i ”sudden death” i högst tio minuter och därefter straffläggning tills ett avgörande skett. Om dessa förslag införs skulle fotbollen bli mer attraktiv, spännande och lustfylld. Med fler vakter och poliser kommer fler kvinnor och unga att gå på matcherna och stämningen blir mer positiv för alla aktörer, spelare, publik och sponsorer. 25 februari 2020 kl 16 Insändare Bernt Jakobson: ”Fotbollen borde lära av ishockeyn” Svar Urban Lundin: ”Med färre spelare skulle fotbollen bli roligare” Så svarar du och kommenterar


Summary: INSÄNDARE. Tystnaden från Moderaterna och Kristdemokraterna efter Sverigedemokraternas försök att kalla public service-chefer till riksdagen är oroande. Jag får intrycket av att KD och M inte vill stöta sig med SD, skriver Håkan Persson.

Vad jag har kunnat utläsa så har vare sig Kristdemokraterna eller Moderaterna medialt utryckt någon synpunkt på att Sverigedemokraterna förra veckan ville kalla cheferna på Sveriges Television, Sveriges Radio och Utbildningsradion till riksdagens kulturutskott. Det är ytterst anmärkningsvärt och förvånande att de inte kommenterar en sådan ytterst viktig fråga, ett fortsatt oberoende public service, utan politisk styrning. Jag får intrycket av att KD och M inte vill stöta sig med SD utan att man lydigt väljer att tyst stödja SD i denna fråga. Man kan som ”På Spåret” undra: ”Vart är vi på väg?” Vad är det för samhälle som M och KD vill medverka i under SD:s ledning? 24 februari 2020 kl 09 Insändare Håkan Persson: ”Oroande tystnad från M och KD om public service” Svar Så svarar du och kommenterar


Peter Wolodarski: Sluta skyll på teknik. Det går att köra tåg till Europa

Summary: När broarna över Öresund och Stora Bält byggdes upphörde tågtrafiken från Sverige till Tyskland över Danmark. Det borde ha blivit tvärtom.

När jag reste till kontinenten som barn på 1980-talet var det tåg och färja som gällde. Flyg var ett alldeles för dyrt alternativ. På 1990-talet byggdes två broar över Öresund respektive Stora Bält som gjorde det möjligt för svenskar att resa landvägen till Tyskland, utan byte. Men mitt i denna historiska förändring inträffade ett annat skifte, som i dag framstår som obegripligt. Ty samtidigt som avståndet till Centraleuropa krympte, tack vare broar och tunnlar, så upphörde all persontågstrafik direkt mellan Sverige och Tyskland. De nya förbindelserna borde så klart ha underlättat för järnvägstransporter mot kontinenten. Men i stället blev det tvärtom. Inte ett enda persontåg har de senaste decennierna kört denna väg. Vi byggde modern infrastruktur. Men svenska tågresenärer som ville ta sig längre än till Danmark fick det sämre. Det finns två huvudsakliga förklaringar till att det blev så här. För det första sammanföll bygget av de nya broarna med att flygtrafiken i Europa avreglerades. Det blev i ett slag mycket billigare att flyga, och därmed fick järnvägen det rejält svårt att konkurrera. Tåget, som tidigare var ”billigt”, upplevdes nu som dyrt i förhållande till flyget, vars bränsle inte ens är beskattat vid internationella resor. För det andra ledde avregleringar och framväxten av en inre marknad i Europa till att de tidigare statliga monopolbolagen inom järnvägen förlorade intresse för internationell trafik. Tvärtemot vad många förväntade sig blev tågtrafiken mer nationell. Varför? Jo, en paradoxal effekt av avregleringen blev att aktörer som SJ, danska DSB, och tyska DB mer fokuserade på sin ”hemmamarknad” – som ingen utomstående skulle komma och störa. Det var som om det fanns en outtalad överenskommelse om att alla skulle hålla sig på sin kant, för att minska konkurrensen. Bolagsintresset gick före samhällsintresset. I takt med att klimatkrisen tilltagit har en stor grupp svenskar undrat varför det inte går att åka till kontinenten utan att behöva genomföra tre till fyra tågbyten. Det är en bisarr tillbakagång i utvecklingen. Vi har ofta fått höra att förklaringen till detta är teknisk. I Danmark använder järnvägen en annan spänning än i Sverige och Tyskland, och därför är det komplicerat för svenska tåg att ta sig hela vägen från Sverige till Tyskland. SJ:s vagnar är också något bredare än vagnar i resten av Europa. Så brukar det heta. Vad de som skyller på teknik sällan nämner är att det körs godståg flera gånger varje dag mellan Sverige och kontinenten. Så har det varit ända sedan broarna byggdes. Några problem med strömförsörjningen existerar inte. Dessa tåg åker ofta hela vägen från norra Sverige långt ned i Tyskland. Godståg passerar ständigt broarna och tunnlarna i Danmark, utan svårigheter. Skillnader i spänning hindrar inte dessa transporter. Så varför kan inte människor färdas på samma sätt? Förklaringen stavas byråkrati, politik och ekonomi. Inget av de före detta statliga monopolbolagen har varit intresserade av att driva denna internationella trafik, som kräver moderna lok som klarar spänningsbytet mellan Danmark och övriga länder. Det hade varit möjligt att ordna. Om man velat och varit beredd att göra vissa mindre investeringar. När vi på DN för något år sedan drog igång vår egen satsning på läsar- och konferensresor med tåg till kontinenten – vi kallar projektet för ”journalistik på räls” – visade det sig snabbt att tekniken för att genomföra dessa turer existerar. Det som behövs, förutom lok och vagnar, är en licens för att köra genom de långa tunnlarna under Öresund och Stora Bält. Brandsäkerheten där är strikt. Det tog sex månader av pappersarbete att få tillstånd, men i onsdags gav danska myndigheter DN:s järnvägspartner Hector Rail grönt ljus. Och i helgen har vårt tåg tagit 350 prenumeranter från Stockholm hela vägen över broarna till Alperna. Alternativet hade varit att transporteras med färjan mellan Trelleborg och Sassnitz. DN-tåget är det första passagerartåg som kört hela vägen från Sverige till Tyskland över Danmark. Varför har vi som tidning engagerat oss i detta? Först och främst har många läsare frågat om vi inte kan ordna resor med tåg och föredrag ombord, precis som vi länge arrangerat författarkryssningar. Men den viktigaste drivkraften har varit att visa att det ”omöjliga” inte alls är omöjligt. Att det med ganska enkla medel och begränsade investeringar går att få bort existerande hinder. Det är fullt möjligt att köra persontåg från Sverige hela vägen till Medelhavet. Det som krävs är inte ny teknologi utan vilja. Det är alltid enkelt att hitta problem och säga att saker och ting inte går att lösa. Felfinnare finns i överflöd. Vad vi behöver inom politik och näringsliv är ledare som pekar på möjligheter och tar sig förbi de hinder som i dag står i vägen för utvecklingen. Politiken i många länder är just nu paralyserad av bristande framtidstro. Ledarskapet famlar. Det saknas en riktning framåt. Om tågtrafiken ska ta fart nationellt och internationellt behöver vi tänka lite större, och agera – precis som i samhället i stort. På 1990-talet fick vi broarna över Öresund och Stora Bält. Om tio år har Danmark och Tyskland kopplats ihop med en 18 kilometer lång tunnel under Fehmarn Bält. Då kortas avståndet till kontinenten ytterligare. Sverige skulle kunna komma mycket närmare Tyskland via höghastighetsbanor för tåg, som radikalt får ned restiderna. Men om detta ska ske behöver initiativ tas nu. Investeringskapital är rekordbilligt, det som saknas är politisk vilja. Väntar vi upprepas de gamla misstagen. I ett kvartssekel har vi stått utan attraktiv internationell tågtrafik. Görs inget riskerar vi att få vänta i ett kvartssekel till.


Barbro Hedvall: Det nya coronaviruset kan utlösa sjukdomar i ekonomin

Summary: Tidigare har det varit USA som dragit med sig andra länder ner i lågkonjunktur. Frågan är om det nu är Kinas tur.

Virusepidemin från Kina sprider sig, skyddsåtgärder vidtas över hela världen. När människor är sjuka kan de inte arbeta, det är en trivial sanning. Arbetsplatser läggs öde också av att människor måste hållas isolerade från varandra. Först kom nyhetstelegrammen om insjuknade, sedan uppgifter om stängda tillverkningar, brist på delar till motorindustrin – relativt snabbt måste den sydkoreanska biltillverkaren Hyundai stänga och svenskkinesiska Volvo har uttalat att man fruktar att fordonsindustrin får svårigheter inom kort. Stora konsumentmärken kan inte sälja i Kina eftersom handeln krympt till ett minimum. Också deras fabriker får dra ner. Turismen är den ekonomiska gren som påverkades snabbt och definitivt: Inga kineser reser, från andra delar av världen uteblir besökare. Den kinesiska regimens oförmåga att ge öppna och klara besked förstärker oron. Ingen utom möjligen president Xi och hans närmaste omgivning vet med säkerhet hur epidemin sprider sig, hur omfattande den varit och beräknas bli. Visselblåsare som försvinner bekräftar omvärldens misstänksamhet. Den amerikanska affärstidningen Wall Street Journals medarbetare utvisas efter en oväntad tolkning av en rubrik, därmed stängs en möjlighet för omvärlden att få kunskap. Det är därför befogat att ställa frågan om det nya coronaviruset rentav kommer att utlösa den lågkonjunktur som man länge väntat. Oron är märkbar liksom nyfikenheten hos prognosmakare och kommentatorer. Nyfikenheten – därför att det skulle vara ett nytt fenomen att se en nedgång i världsekonomin som utlöses i Kina. Tidigare har det varit USA – med börskrascher och bolånebubblor – som dragit andra länders ekonomier med sig. Men sedan den senaste finanskraschen har den kinesiska ekonomin vuxit mycket starkt, även om dess statistik inte är lika öppen som de västliga ekonomiernas går det att konstatera att den är imponerande stor, en femtedel av världens bnp. En långvarig nedstängning kommer därför att bli mycket märkbar världen över. Och vi kan påminna oss den gamla historien om den där fjärilen som fladdrar i regnskogen och utlöser jordskred på andra sidan de stora haven. Ännu är det en fråga om ett hack i en kurva, inte ett rakt streck neråt. En sak är dock säker: det nya coronaviruset har visat världen den kinesiska regimens slutenhet och brutalitet. Att handla med Kina sågs länge som oproblematiskt, inte nu längre. Bakom varje kontraktsslutande part finns alltid den manipulativa kommunistregimen. Och där vågar vi inte hoppas på ett tillfrisknande.


Summary: INSÄNDARE. Stoppa utvisningar av unga till Afghanistan. Det är orimligt att utvisa någon dit samtidigt som flyktingströmmarna därifrån fortsätter, skriver Kerstin Öhrner.

Att fly är ingen lek, inget sökande efter äventyr. Flykt är en nödvändighet som handlar om liv och död. Asylrätten är okränkbar, ingenting som kan lagstiftas bort. Det faktum att unga människor hellre flyr vidare eller går under jorden och lever i papperslöshetens ångestfyllda utsatthet än låter sig tvingas tillbaka till sitt hemland borde räcka för att bevisa att det finns giltiga asylskäl alternativt särskilda skyddsskäl. Utvisningarna till Afghanistan är inhumana och ovärdiga ett civiliserat samhälle. Det är orimligt att utvisa någon dit samtidigt som flyktingströmmarna därifrån fortsätter. 19 februari 2020 kl 14 Insändare Kerstin Öhrner: ”Stoppa utvisningar av unga till Afghanistan” Svar Signe Andersson: ”Kvinnor lider mer än män i Afghanistan” Så svarar du och kommenterar


Här är Sveriges restauranger med nya Michelinstjärnor

Summary: Restaurang Etoile i Stockholm var en av de nordiska restauranger som fick en stjärna när Guide Michelin avslöjade årets nyheter på måndagskvällen. En ny svensk tvåstjärnig krog och ökat fokus på hållbarhet presenterades också vid en ceremoni i norska Trondheim.

När Guide Michelin avslöjade årets nyheter på måndagskvällen stod hållbarhet i fokus. Förutom de stjärnor som delades ut lanserade man också en ny märkning, förutom de stjärnor, gafflar och bib gourmand (den symbol, som indikerar bra och prisvärd mat) finns numera också ett löv som indikerar att restaurangen har ett hållbarhetsfokus. En hållbarhetsutmärkelse delades också ut, i år gick den till Magnus Ek på Stockholmsrestaurangen Oaxen krog som tog emot priset tillsammans med sin partner Agneta Green. Han fick priset för att de arbetat hållbart lång tid, och inte bara haft fokus på råvaror utan även sådant som personalfrågor. Redan på förhand stod det klart att Sverige skulle förlora åtminstone fyra stjärnor eftersom tvåstjärniga Fäviken Magasinet har stängt, liksom den enstjärniga fine dining-matsalen på Upper House i Göteborg och Stockholmskrogen Volt. Under kvällen stod det också klart att Bloom in the Park i Malmö och Mathias Dahlgren Matbaren förlorade sina stjärnor. Men nya tillkom. Restaurang Etoile i Stockholm fick en, Aloë i södra Stockholm som nyöppnade i våras med det uttalade målet att få tre stjärnor nådde en bit på vägen och fick ytterligare en, och har nu alltså två. Svenska stjärnor i Guide Michelin 2020 Svenska stjärnor i 2020 års upplaga av Guide Michelins nordiska restaurangguide ”Nordic Countries 2020”. Tre stjärnor: Frantzén, Stockholm Två stjärnor: Vollmers, Malmö Daniel Berlin, Skåne Tranås Aloë, Stockholm Gastrologik, Stockholm Oaxen Krog, Stockholm En stjärna: Bhoga, Göteborg Koka, Göteborg SK Mat & Människor, Göteborg Thörnströms Kök, Göteborg 28+, Göteborg Sav, Malmö Agrikultur, Stockholm Ekstedt, Stockholm Etoile, Stockholm Operakällaren, Stockholm Sushi Sho, Stockholm PM & Vänner, Växjö Det delades dessutom ut ytterligare utmärkelser, en för framstående service som gick till Tina Kragh Vildgaard, på restaurang Jordnær i Köpenhamn. I Köpenhamn hamnade också utmärkelsen för årets mentor, till Rasmus Kofoed på trestjärniga Geranium, en kock som bland annat vunnit Bocuse d'Or. Hajpade Köpenhamnsrestaurangen Alchemist, vars avsmakningsmeny innehåller ett 50-tal rätter, var en av de nordiska restauranger som fick två. Däremot var det ingen ny restaurang som fick tre. Totalt finns det därmed 62 stjärnrestauranger i de nordiska länderna. Guide Michelin är en serie guideböcker för resenärer och restauranggäster som getts ut sedan 1900 i Frankrike. De bästa restaurangerna i guiden har en, två eller tre stjärnor. Sverige fick sina första Michelinstjärnor 1984, och ingick fram till 2014 i guiden ”Main Cities of Europe”. 2015 lanserades en upplaga som enbart fokuserade på de nordiska länderna och året därpå började man även bedöma restauranger utanför storstadsregionerna. Läs mer: DN:s Krogkommission testar Etoile Här är vinnarna av Gulddraken 2020 Anrik krog tappar stjärna efter 55 år Förra årets svenska stjärnor i Guide Michelin Svenska stjärnor i 2019 års upplaga av Guide Michelins nordiska restaurangguide ”Nordic Countries 2019”. Tre stjärnor: Frantzén, Stockholm Två stjärnor: Fäviken Magasinet, Järpen (har stängt) Vollmers, Malmö Daniel Berlin, Skåne Tranås Gastrologik, Stockholm Oaxen Krog, Stockholm En stjärna: Bhoga, Göteborg Koka, Göteborg SK Mat & Människor, Göteborg Thörnströms Kök, Göteborg 28+, Göteborg Upper House, Göteborg (Fine dining-delen har stängt) Bloom in the Park, Malmö Sav, Malmö Agrikultur, Stockholm Aloë, Stockholm Ekstedt, Stockholm Mathias Dahlgren-Matbaren, Stockholm Operakällaren, Stockholm Sushi Sho, Stockholm Volt, Stockholm (har stängt) PM & Vänner, Växjö