Summary: Eskil Erlandsson om EU:s nya fiskepolitik: Mycket är bra i EU-kommissionens förslag – men det räcker inte. EU måste sätta upp mål för ett hållbart fiske även bortom 2015.

EU-kommissionens förslag till ny fiskepolitik – som lades fram i går – innehåller många av de prioriteringar som jag och regeringen drivit under de senaste åren. Det enskilt viktigaste förslaget är att fisket ska ligga på en hållbar nivå innan år 2015. Men förslaget lämnar mer att önska och vi är inte nöjda än. Bland annat kommer jag att aktivt motarbeta de medlemsländer som kräver fortsatt stöd för att öka kapaciteten hos EU:s redan överdimensionerade fiskeflotta. En av de viktigaste uppgifterna för Sverige blir nu att se till att EU-kommissionens förslag inte urvattnas, skriver landsbygdsministern. Under lång tid har EU:s gemensamma fiskepolitik inte fungerat. I går lade EU-kommissionen fram sitt förslag till en ny gemensam fiskeripolitik. Många lärdomar har dragits och många förbättringar har gjorts under åren som gått. Men det står också klart att EU:s fiskeripolitik till stora delar inte har hållit måttet och inte levt upp till de förväntningar som finns på en hållbar fiskeriförvaltning. Jag anser att vi nu har chansen att driva politiken i rätt riktning. Redan under EU-kommissionens arbete med att utarbeta ett förslag till en ny fiskeripolitik har jag uppmärksammat och drivit ett rad frågor som jag menat varit nödvändiga för att uppnå ett ekologiskt och ekonomiskt hållbart fiske. Inför utkastförbud. Det måste bli ett slut på att fisk slängs över bord bara för att kvoten är fylld, för att den är för liten eller på annat vis oönskad. Denna fisk överlever inte och beteendet har blivit en symbol för vad som är misslyckat med EU:s fiskeripolitik. Stoppa subventioneringen för ökat fiske. Subventioner och andra stöd till flottan har inneburit att alltför många fartyg har fångat för stora mängder fisk. En överdimensionerad fiskeflotta skapar ett orimligt tryck att tillåta höga kvoter för att upprätthålla den kortsiktiga lönsamheten. Jag har drivit att all stödfinansiering som skulle kunna öka EU:s redan överdimensionerade fiskeflotta måste upphöra. Öka regionaliseringen. Hittills har i stort sett alla beslut kring EU:s gemensamma fiskeripolitik fattats i Bryssel av ministerrådet och Europaparlamentet. Även de mest detaljerade bestämmelser har beslutats där, bestämmelser som med fördel skulle kunna hanteras på mer regional nivå. Även om det är viktigt med en gemensam fiskeripolitik, av det enkla skälet att fisken struntar i nationsgränserna så är det lika angeläget att inse att EU:s regioner är olika. Därför krävs olika åtgärder för att uppnå de gemensamma målen. Hållbara fiskeavtal. EU har en rad fiskeriavtal, så kallade partnerskapsavtal med några av världens fattigaste länder. För dessa länder är avtalen av stor ekonomisk betydelse. Samtidigt ställer detta höga krav på att EU tecknar avtal som är förenliga med de mänskliga rättigheterna och Havsrättskonventionen. Det krävs att det ska finnas ett överskott på fiskeresursen, att fiskebestånden är långsiktigt hållbara och inte minst att man från EU:s sida visar stark lyhördhet och respekt för partnerskapslandets egna utvecklingsambitioner. Detta måste stärkas och bli mycket tydligare! Jag konstaterar nu med glädje att EU-kommissionens förslag innehåller många av de prioriteringar som jag och regeringen drivit under de senaste åren. Det enskilt viktigaste förslaget från EU-kommissionen är att fisket ska vara maximalt hållbart nyttjat innan år 2015. • I korthet föreslår EU-kommissionen att utkasten stegvis ska fasas ut och att all fångst måste landas och räknas av kvoten. • En ökad regionalisering. Europaparlamentet och ministerrådet föreslås fatta beslut om långsiktiga planer med tydliga målsättningar såsom maximal hållbart nyttjande till år 2015 och därefter låta medlemsländerna själva lägga fram förslag på hur målen med dessa planer skall uppnås. • EU-kommissionen föreslår även att mänskliga rättigheter ska vara en integrerad del av varje partnerskapsavtal. EU ska bli bundet av arbetet med att nå hållbart fiske även för bestånd utanför EU:s vatten. • Även när det kommer till stödfinansiering till fiskeflottan menar EU-kommissionen att subventioner ska upphöra så att inga stöd för modernisering som innebär ökat fiske kommer att ges. Även om mycket i förslaget är bra och jag känner att EU-kommissionen lyssnat på Sveriges inspel så är vi inte nöjda än. Vi har en viktig resa framför oss. Sverige har skapat sig en röst i Bryssel och har en stor trovärdighet när det kommer till hållbart fiske. Nu måste vi använda den rösten och påverka de andra medlemsländerna för att nå ett hållbart fiske som levererar goda och nyttiga livsmedel utan att bestånden utarmas och utan att företag inom fiskenäringen slås ut på grund av låg eller ingen lönsamhet. Jag kommer nu intensifiera mitt arbete med att övertyga andra länder att EU-kommissionens förslag är en bra början mot ett hållbart fiske. Förslaget ligger nu som utgångspunkt för fortsatta förhandlingar. Jag vet att många medlemsländer driver på i motsatt riktning. Därför blir en av de viktigaste uppgifterna för Sverige att se till att förslaget inte urvattnas. Det ställer stora krav på att vi är en konstruktiv samarbets- och förhandlingspart både med EU-kommission och de andra medlemsländerna. EU-kommissionens förslag lämnar dock mer att önska. Det måste bli tydligt även vilka mål vi skall ha efter 2015. Ambitionen kan inte sluta där. För att minska storleken på flottan föreslår EU-kommissionen ett införande av obligatoriska överförbara fiskerättigheter. Detta skall endast vara obligatoriskt på nationell nivå för att förhindra att en flotta kan köpas ut av ett annat medlemsland. Även om vi ser nyttan med att få ner den kroniska överkapaciteten med detta förslag är jag oroad över vad detta skulle kunna få för konsekvenser för det svenska kustnära fisket. Min målsättning är att påverka förslaget i sådan riktning att våra kustsamhällen skall leva, och en reformerad fiskeripolitik måste bidra till detta, inte motverka. Trots att EU-kommissionens förslag innebär att stödet för att öka kapaciteten hos EU:s redan överdimensionerade fiskeflotta helt skulle upphöra, är jag fortsatt orolig på den punkten. Från vissa medlemsländer kommer oroväckande signaler i motsatt riktning. Jag kan bara beklaga detta. Detta kommer jag aktivt att motarbeta. Sverige är utan tvekan det medlemsland i EU som driver på mest när det gäller hållbar förvaltning av våra havsresurser. Nu börjar viktiga förhandlingar och jag är beredd att göra allt jag kan för att få en hållbar fiskeripolitik i hela EU. Eskil Erlandsson landsbygdsminister (C) s fiskepolitik EU-länderna har gemensamma regler för fiske och Bryssel bestämmer hur mycket fisk som får fångas, minimipriserna för fisk, hur fisken ska märkas och vilket stöd som ska ges till fiskare. Den gemensamma fiskepolitiken reglerar fisket upp till 200 sjömil ut från EU-ländernas kuster. EU-länderna har rätt att själva besluta om vissa nationella regler för vatten inom 12 sjömil. EU anslog 2010 cirka 640 miljoner euro till Europeiska fiskerifonden (EFF) som stöd till fisket. Källa: www.eu-upplysningen.se


"Sjunde AP-fondens förslag leder till ökad passivitet"

Summary: Vi måste rusta pensionsspararna med privatekonomiska grundkunskaper så att de kan fatta kloka beslut utifrån sina egna förutsättningar. Om vi inte gör det, spelar det ingen roll hur sinnrikt konstruerat pensionssystemet är, skriver PTK:s pensionsexpert Per-Olof Westerlund och kommunikationschef Jonas Mellqvist i ett svar på Sjunde AP-fondens debattinlägg den 11/7.

VD-n för Sjunde AP-fonden Richard Gröttheim diskuterar i en artikel på DN Debatt 11/7 pensionssystemets komplexitet och frågar om ”det är systemet eller befolkningen det är fel på”. Hur förväntas man besvara den frågan? Befolkningen har röstat fram politiker som skapat det allmänna pensionssystemet. Större delen av befolkningen är också medlemmar i fackliga organisationer som tillsammans med arbetsgivarna förhandlat fram ett tjänstepensionssystem som ett komplement till den allmänna pensionen. Problemet med Gröttheims resonemang är att det ytterligare leder till den passivitet han vill motverka. Genom att konstatera att ”systemet” är felkonstruerat legitimeras passivitet och ointresse. Men samtidigt måste vi ställa oss en fråga. Gröttheim hänvisar till Finansinspektionens undersökning från början av 2011 som visar att svenskarna har klart begränsade kunskaper om finansiella frågor. En tredjedel klarar inte av att bedöma om aktier eller obligationer har gett bäst avkastning på lång sikt. Vi måste fråga oss om det är okej. Engagemang förutsätter kunskap, och vi bör reflektera över om inte ökade privatekonomiska kunskaper kan komma tillrätta med en del av de utmaningar som ändå finns inom pensionssystemet. Dessutom är begreppsapparaten runt pensionssystemet olycklig. Genom att använda begreppet ”icke-valsalternativ” målar vi upp en bild av att man som sparare kan undvika att välja. Men i realiteten har alla vi pensionssparare gjort ett aktivt val – vi har valt att välja eller valt att inte välja. Men det innebär inte att vi som sparare kan frånsäga oss allt ansvar för vår kommande pension. Genom att välja att inte välja hamnar min premiepension i AP7, ett alldeles utmärkt alternativ. Genom att välja att inte välja hamnar vi med tjänstepensionen ITP i Alecta Optimal Pension, som även det är en bra produkt med låg avgift. Det innebär inte att alla som väljer att inte välja får en pension som är sämre än de ”aktiva” pensionsspararna. Det är olyckligt att ”marknaden” försöker framställa det som ett problem med att inte vara ”aktiv”. Ett förbättringsförslag för att göra premiepensionen ännu ”säkrare” är att AP7 erbjuder en traditionell lösning även inom premiepension. En sådan skulle vara en garanti att inbetalda premier säkras, och den produkten finns inte i dagens premiepensionsutbud. Det är också så att pensionssystemet är konstruerat på det sättet att vi vet hur mycket som betalas in i allmän pensionsavgift, premiepension och tjänstepension – men inte vad vi kommer att få ut. En person med tjugo år kvar till sin egen pension kan svårligen bedöma ekonomins utveckling, vilka vägar den egna karriären kommer att ta och vilken slutlön hon kommer att ha. Utan den informationen är det omöjligt att bedöma hur stor den egna pensionen kan bli. Prognoser kan göras enkelt och kostnadsfritt på minpension.se, men vi måste få in i vårt medvetande att ett exakt besked hur stor pensionen blir inte är möjligt att ge. Vi måste också bli bättre på att kommunicera att några enkla åtgärder leder till goda förutsättningar för en rimlig pension. Dessa är att börja arbeta så tidigt som möjligt, se till att arbetsgivaren (eller du själv om du är egenföretagare) betalar in tjänstepension eller motsvarande belopp, se över ditt eget sparande och val av fonder och bolag du eventuellt valt någorlunda regelbundet – och om du är ung, ställ in dig på att du behöver arbeta längre än vad dina föräldrars generation gjort. Med dessa åtgärder har du tagit ett stort steg mot en rimlig pension Självklart kan pensionssystemet bli bättre, framförallt dess överskådlighet och informationen kopplat till det egna sparandet. Men i likhet med de flesta system sker förbättringar i en process. PTK kan ta ansvar för tjänstepensionen ITP, som är den största kollektivavtalade tjänstepensionen i Sverige. ITP förhandlas fram med arbetsgivarna inom Svenskt näringsliv som motpart, och tillsammans har vi utvecklat och förbättrat systemet sedan det infördes. Det första steget togs när vi öppnade upp systemet för större valfrihet än tidigare och upphandlade bolag som ledde till ett ökat utbud. Konkurrensen ledde till att avgifterna spararna betalar till livförsäkringsbolagen sjönk kraftigt – och sett över ett helt arbetsliv handlar det om hundratusentals kronor i förbättrad pension. Detta hade vi parter aldrig uppnått utan upphandlingar där flera aktörer konkurrerar med varandra. Konsekvensen blir att spararna har flera möjliga val – med nackdelen att det upplevs som problematiskt och negativt av somliga. Samtidigt är det glädjande att ungdomar som inte ens börjat tjäna in pension verkar ha en nykter och sund syn på pensionens roll i deras framtid. Enligt AMF:s ”Ungdomsbarometer” från hösten 2010 säger hälften av respondenterna över 20 år att det är de själva som har ansvar för sin egen pension. Nästan lika många menar att de behöver ett privat pensionssparande för att pensionen ska bli tillräcklig, och 58 procent tycker att "skolan borde lära ut hur pensionssystemet fungerar”. Det är bara att hålla med. Till sist handlar det egentligen om en principiell grundinställning hos den som börjar tjäna in pension, oavsett vilket system och i vilket sammanhang det handlar om: Tror jag att jag är en bättre förvaltare av mitt pensionskapital än de förvaltare som dagligen arbetar med finansiella placeringar? Om jag tror att jag själv är bäst rustad att ta hand om mitt eget pensionskapital så har jag ett brett utbud av livförsäkringsbolag, fonder och produkter som tillåter att jag själv sätter samman en portfölj utifrån mina egna preferenser. Samtliga livbolag har webbplatser där jag kan följa utvecklingen av mitt pensionskapital. Är jag inte nöjd med utvecklingen kan jag byta fonder och nu även bolag. Till min hjälp har jag också webbtjänster som minpension.se och PTK:s egen rådgivningstjänst, som bägge ger kostnadsfri information eller rådgivning. Vill jag betala för rådgivningen erbjuder fristående aktörer även denna tjänst. Det är självklart något positivt att jag som försäkrad, om jag vill, kan ta del av ett stort utbud av produkter och tjänster. Alternativet till ovanstående är om jag istället tror att professionella placerare som arbetar på livförsäkringsbolag och andra finansiella institut är bättre placerare än jag själv. I sådana fall finns det en utmärkt lösning inom premiepensionen (AP7:s produkter) eller de traditionella lösningarna som finns inom till exempel tjänstepensionen ITP. Dessa produkter är av hög kvalitet, har låga avgifter och är inte på något sätt ”sämre” än de produkter som de som väljer att välja har till sitt förfogande. Vi måste alltså rusta spararna med kunskap att kunna ta detta beslut utifrån sina egna förutsättningar. Klarar vi inte det spelar det ingen roll hur sinnrikt pensionssystemet är konstruerat. Utan grundläggande privatekonomiska kunskaper hos alla försäkrade kan vi inom branschen diskutera oss till tidens rand utan att någon reell förändring sker. Per-Olof Westerlund Pensionsexpert, PTK Jonas Mellqvist Kommunikationschef, PTK


Ny rapport: Tonåringar tas inte på allvar

Summary: Våld mot mindre barn tas ofta på större allvar än våld mot tonåringar. Det händer oftare att polisen inte går vidare med utredningen, menar Karin Blomgren vid Rädda Barnen.

I en ny rapport från Rädda Barnen har nio hemlösa ungdomar intervjuats. I några av fallen berättar de om grov misshandel som inte har resulterat i någon polisanmälan. I fall där våldet har anmälts kan det hända att utredningen läggs ned utan att åtal väckts, enligt Karin Blomgren, handläggare vid Rädda Barnen. – Våld mot mindre barn och vuxna tas ofta på ett större allvar. Både polis och socialtjänst har en tendens att underskatta det våld som tonåringar varit med om. Rapporten är en uppföljning av en undersökning från 2009 som visade att så många som var tionde elev på gymnasiet har rymt eller varit utslängd från hemmet längre än ett dygn. – Det är en mycket hög siffra. Skulle man gå vidare tror jag att i stort sett alla på gymnasiet känner eller vet någon som varit med om det här, säger Karin Blomgren. I intervjuerna finns berättelser om fysiskt och psykiskt våld, om hur det känns att känna sig oälskad, värdelös och utstött. Det kan också vara våld mellan de vuxna som göra att unga bryter upp hemifrån. Eller ekonomiska problem i familjen. – När de fyllt 18 puttas en del ut. Om familjen är trångbodd och har svag ekonomi förväntas ungdomarna klara sig själva, säger Karin Blomgren. Detta trots att föräldrarna har försörjningsansvar för sina ungdomar tills de fyllt 21 år om de går i skolan. De tvingas då sluta skolan för att kunna skaffa ett jobb och försörja sig. De flesta som blir utslängda eller rymmer bodde hos en vän (65 procent). 25 procent bodde hos en tillfällig kontakt eller utomhus. Det kan innebära att de hamnar i en riskfylld miljö. – De kanske måste ställa upp på saker de inte vill som sexuella tjänster eller något annat för att få bo kvar, säger Karin Blomgren. Socialtjänsten måste bli bättre på att intervjua unga i den här situationen, menar hon. Eftersom föräldrarna är vårdnadshavare dras de ofta in i processen för tidigt, innan socialsekreteraren hunnit skaffa sig en klar bild av hemförhållandena. – De unga kan berätta att de suttit på möten tillsammans med en förälder och föräldern nekar till allt eller ljuger. Då har man ofta valt att tro på föräldern. Det som de ofta upplever som värst i kontakten med socialtjänsten är att inte blir trodda.


”Lärarna måste bli bättre på att undervisa om sex”

Summary: Jämställdhetsministern: Vi satsar 10 miljoner på fortbildning av lärarna i bland annat sex och samlevnad.Att behandla sex- och samlevnadsfrågor i biologiämnet är för snävt. Regeringen vill därför satsa på en ämnesintegrerad sex- och samlevnadsundervisning i skolan. Det är viktigt för jämställdheten och för att motverka sexuellt våld och trakasserier. Skolverket får också i uppdrag att öka skolans kunskaper om könsskillnader i språk-, läs- och skrivutveckling. Även kunskapen om hedersrelaterat våld måste öka i skolan, skriver Nyamko Sabuni.

Det är oerhört viktigt att alla ungdomar får närma sig frågor om kön, relationer och sex på ett naturligt sätt i skolmiljön. Det är oacceptabelt när det i skolkorridoren hörs mer av kränkande tillmäten som ”hora” eller ”bögjävel” än förtroendefulla samtal mellan elever och lärare. Regeringen kommer under mandatperioden att fokusera på jämställdhet i skolan. Vi börjar direkt med en satsning på tio miljoner kronor på lärarfortbildning nu under hösten. Sex- och samlevnadsundervisning är fortfarande kontroversiell i Sverige. Utbildningsradions och RFSU:s tecknade sexualupplysningsfilm ”Sex på kartan” har visats i många skolor och väckt starka reaktioner. Filmen resulterade i hundratusentals rasistiska inlägg på nätet (DN Debatt 26/1) för att en mörkhyad pojke i filmen har sex med en mer ljushyad flicka och för att den tar upp homo-, bi-, trans- och queerfrågor. I vintras uppstod en omfattande nätdiskussion som på Twitter kallades #prataomdet. Människor delade öppenhjärtigt med sig av upplevelser av sexuella övergrepp. Det finns en uppdämd frustration med att trakasserier sopas under mattan. Vuxenvärlden har ett ansvar för att skapa arenor så att våra unga på ett naturligt och avslappnat sätt ska kunna samtala om sex och relationer, men också om gränser, övergrepp och rättigheter. Skolans sex- och samlevnadsundervisning är viktig ur ett jämställdhetsperspektiv och för att motverka sexuellt våld, sexuella trakasserier och annan kränkande behandling. Det blir snävt att endast behandla sex och samlevnad som en del i biologiämnet. Frågor som rör kön och sexualitet bör diskuteras i en rad andra ämnen i skolan. Därför är ämnesintegrerad sex- och samlevnadsundervisning en viktig del i den jämställdhetssatsning på skolan som genomförs under hösten. Insatser ska göras för att utveckla och integrera innehållet i sex- och samlevnadsundervisningen i relevanta ämnen såsom samhällskunskap, historia och religion, utöver biologi. Detta ska bland annat ge lärarna verktyg för dialog och reflektion. Frågor som rör HBTQ ska uppmärksammas. Förutom sex- och samlevnadsundervisning behövs ytterligare åtgärder för att bryta den bristande jämställdheten i skolan. Delegationen för jämställdhet i skolan beskrev i sitt slutbetänkande (SOU 2010:99) betydande skillnader i hur flickor och pojkar som grupp klarar av och upplever skolan. Flickor är mer stressade i skolan och drabbas generellt sett mer av psykisk ohälsa än pojkar. Jämfört med flickor har pojkar mer problem i skolan vid skolstarten och fler av dem riskerar bli underpresterande på sikt. Pojkar får i genomsnitt lägre betyg och en mindre andel pojkar når kunskapsmålen. Svenska är ett av de ämnen där flickors och pojkars genomsnittliga betyg i grundskolan skiljer sig mest åt. Detta är allvarligt då läsfärdigheten påverkar hur väl man lyckas i andra ämnen. Därför får Skolverket i uppdrag att initiera särskilda insatser för att öka lärarnas kunskaper om könsskillnader i språk-, läs-, och skrivutveckling och om hur lärandeprocesser tar sig uttryck för flickor och pojkar. Syftet är att främja en undervisning som är optimal för alla elevers kunskaps- och språkutveckling. I Skolverkets uppdrag ingår också att erbjuda utbildningsinsatser och sprida kunskap i syfte att bryta traditionella könsmönster. Insatserna ska riktas till skolledare, lärare samt studie- och yrkesvägledare inom förskolan, fritidshemmet, grund- och gymnasieskolan samt vuxenutbildning. Skolan har även en nyckelroll för att förebygga, upptäcka och hantera hedersförtyck. Ofta handlar det om att släkten med övervakning, hot eller våld inskränker en flicka eller pojkes frihet.I Sverige har barn och ungdomar långtgående rättigheter som inte får kompromissas bort med hänvisning till religion eller tradition. Kriminalisering av barn- och tvångsäktenskap utreds och med den nya skollagen upphör den tidigare möjligheten till dispens av religiösa och kulturella skäl. Vidare får Skolverket i uppdrag att erbjuda fortbildning i hur skolan kan arbeta med frågor om hedersrelaterat våld och förtryck, inklusive äktenskap mot en parts vilja. Fortbildningen vänder sig till skolledare i grund-, gymnasieskolan och motsvarande skolformer, samt vuxenutbildning. Med dessa åtgärder fortsätter vi arbetet med att säkra alla flickors och pojkars lika tillgång till kunskapsutveckling och lärande – från förskolan till högre utbildning – och skapa möjligheter att frångå de könsbundna utbildningsvalen. Både tjejer och killar har rätt till en trygg och bra utbildning där lärandet är i fokus. I skolan ska eleverna mötas av förståelse, uppmuntran och förväntningar. Nyamko Sabuni Jämställdhetsminister och biträdande utbildningsminister (FP)


Summary: Jämställdhetsministern: Vi satsar 10 miljoner på fortbildning av lärarna i bland annat sex och samlevnad. Att behandla sex- och samlevnadsfrågor i biologiämnet är för snävt. Regeringen vill därför satsa på en ämnesintegrerad sex- och samlevnadsundervisning i skolan. Det är viktigt för jämställdheten och för att motverka sexuellt våld och trakasserier. Skolverket får också i uppdrag att öka skolans kunskaper om könsskillnader i språk-, läs- och skrivutveckling. Även kunskapen om hedersrelaterat våld måste öka i skolan, skriver Nyamko Sabuni.

Det är oerhört viktigt att alla ungdomar får närma sig frågor om kön, relationer och sex på ett naturligt sätt i skolmiljön. Det är oacceptabelt när det i skolkorridoren hörs mer av kränkande tillmäten som ”hora” eller ”bögjävel” än förtroendefulla samtal mellan elever och lärare. Regeringen kommer under mandatperioden att fokusera på jämställdhet i skolan. Vi börjar direkt med en satsning på tio miljoner kronor på lärarfortbildning nu under hösten. Sex- och samlevnadsundervisning är fortfarande kontroversiell i Sverige. Utbildningsradions och RFSU:s tecknade sexualupplysningsfilm ”Sex på kartan” har visats i många skolor och väckt starka reaktioner. Filmen resulterade i hundratusentals rasistiska inlägg på nätet (DN Debatt 26/1) för att en mörkhyad pojke i filmen har sex med en mer ljushyad flicka och för att den tar upp homo-, bi-, trans- och queerfrågor. I vintras uppstod en omfattande nätdiskussion som på Twitter kallades #prataomdet. Människor delade öppenhjärtigt med sig av upplevelser av sexuella övergrepp. Det finns en uppdämd frustration med att trakasserier sopas under mattan. Vuxenvärlden har ett ansvar för att skapa arenor så att våra unga på ett naturligt och avslappnat sätt ska kunna samtala om sex och relationer, men också om gränser, övergrepp och rättigheter. Skolans sex- och samlevnadsundervisning är viktig ur ett jämställdhetsperspektiv och för att motverka sexuellt våld, sexuella trakasserier och annan kränkande behandling. Det blir snävt att endast behandla sex och samlevnad som en del i biologiämnet. Frågor som rör kön och sexualitet bör diskuteras i en rad andra ämnen i skolan. Därför är ämnesintegrerad sex- och samlevnadsundervisning en viktig del i den jämställdhetssatsning på skolan som genomförs under hösten. Insatser ska göras för att utveckla och integrera innehållet i sex- och samlevnadsundervisningen i relevanta ämnen såsom samhällskunskap, historia och religion, utöver biologi. Detta ska bland annat ge lärarna verktyg för dialog och reflektion. Frågor som rör HBTQ ska uppmärksammas. Förutom sex- och samlevnadsundervisning behövs ytterligare åtgärder för att bryta den bristande jämställdheten i skolan. Delegationen för jämställdhet i skolan beskrev i sitt slutbetänkande (SOU 2010:99) betydande skillnader i hur flickor och pojkar som grupp klarar av och upplever skolan. Flickor är mer stressade i skolan och drabbas generellt sett mer av psykisk ohälsa än pojkar. Jämfört med flickor har pojkar mer problem i skolan vid skolstarten och fler av dem riskerar bli underpresterande på sikt. Pojkar får i genomsnitt lägre betyg och en mindre andel pojkar når kunskapsmålen. Svenska är ett av de ämnen där flickors och pojkars genomsnittliga betyg i grundskolan skiljer sig mest åt. Detta är allvarligt då läsfärdigheten påverkar hur väl man lyckas i andra ämnen. Därför får Skolverket i uppdrag att initiera särskilda insatser för att öka lärarnas kunskaper om könsskillnader i språk-, läs-, och skrivutveckling och om hur lärandeprocesser tar sig uttryck för flickor och pojkar. Syftet är att främja en undervisning som är optimal för alla elevers kunskaps- och språkutveckling. I Skolverkets uppdrag ingår också att erbjuda utbildningsinsatser och sprida kunskap i syfte att bryta traditionella könsmönster. Insatserna ska riktas till skolledare, lärare samt studie- och yrkesvägledare inom förskolan, fritidshemmet, grund- och gymnasieskolan samt vuxenutbildning. Skolan har även en nyckelroll för att förebygga, upptäcka och hantera hedersförtyck. Ofta handlar det om att släkten med övervakning, hot eller våld inskränker en flicka eller pojkes frihet. I Sverige har barn och ungdomar långtgående rättigheter som inte får kompromissas bort med hänvisning till religion eller tradition. Kriminalisering av barn- och tvångsäktenskap utreds och med den nya skollagen upphör den tidigare möjligheten till dispens av religiösa och kulturella skäl. Vidare får Skolverket i uppdrag att erbjuda fortbildning i hur skolan kan arbeta med frågor om hedersrelaterat våld och förtryck, inklusive äktenskap mot en parts vilja. Fortbildningen vänder sig till skolledare i grund-, gymnasieskolan och motsvarande skolformer, samt vuxenutbildning. Med dessa åtgärder fortsätter vi arbetet med att säkra alla flickors och pojkars lika tillgång till kunskapsutveckling och lärande – från förskolan till högre utbildning – och skapa möjligheter att frångå de könsbundna utbildningsvalen. Både tjejer och killar har rätt till en trygg och bra utbildning där lärandet är i fokus. I skolan ska eleverna mötas av förståelse, uppmuntran och förväntningar. Nyamko Sabuni Jämställdhetsminister och biträdande utbildningsminister (FP)


”Tre av fyra svenskar kan inte bedöma sin pension”

Summary: Sjunde AP-fondens vd: Pensionssystemet är på väg att bli ett lotteri. Nu måste bristerna rättas till genom självreglering eller ny lagstiftning. En ny undersökning – som Sifo gjort på vårt uppdrag under juni – visar att tre av fyra yrkesarbetande svenskar inte kan bedöma hur deras ekonomi kommer att se ut när de är pensionärer. Detta pekar på grundläggande problem med dagens pensionssystem. Det är inte primärt utformat för att ta tillvara spararnas intressen. Några chansar och har tur. Andra får betala dyrt den dag de slutar arbeta. Om vi inte får någon form av självreglering inom branschen, återstår lagstiftning. För att inte inskränka valmöjligheterna skulle en väg framåt kunna vara att hårdare reglera skyddet för soffliggarna, skriver Richard Gröttheim.

En dag slutar vi att arbeta och får leva på sparade pengar. Det kan röra sig om pengar vi frivilligt avstått från att konsumera under vårt yrkesverksamma liv eller om olika statliga och privata former av tvångssparande. Med åren har det individuella ansvaret för pensionen ökat. Det gör att varje individ i dag måste fråga sig hur mycket sparkapital de kommer att behöva den dag de går i pension. Vi har under juni låtit Sifo fråga svenskar i arbetsför ålder om de vet ifall de kommer att ha tillräckligt med pengar när de går i pension (se bakgrundsruta). Svaren visar att mindre än en femtedel av svenskarna har räknat efter och känner sig säkra på att pensionen kommer att räcka. Bland kvinnor 30–49 år är det bara en tiondel som har räknat på pensionen. Åtta procent vet att pensionen inte kommer att räcka till. Övriga har inte tagit reda på om pensionssparandet kommer att täcka behoven som pensionär. I den gruppen finns både optimister som tror att det kommer gå bra och pessimister som räknar med problem. Det finns också en stor grupp osäkra som svarar att de har svårt att avgöra hur det kommer att se ut. Den gruppen pekar på de grundläggande problemen med dagens system. För att skapa en någorlunda välgrundad uppfattning måste spararna börja med att uppskatta hur mycket pengar de kommer att behöva. Att ta ställning till sina egna behov flera decennier framåt i tiden är en utmaning i sig. Vad ska utgångspunkten vara? Hela slutlönen? Halva slutlönen? Existensminimum? När Kronofogden utmäter lön räknar de med att man klarar sig på mindre än 5 000 kronor per månad när boendet är betalt. Sedan behöver spararna uppskatta hur mycket pengar de kommer att få under rådande omständigheter. Den allmänna pensionen är den enklaste delen att förutsäga, men redan där måste de flesta svenskar bedöma vad den fondportfölj som de själva satt ihop i premiepensionssystemet kommer att ge. Till det kommer tjänstepensionen, som ofta är spridd mellan flera olika försäkringsbolag, med alla dess valmöjligheter. Först med en sammantagen bild över nuläget kan spararna extrapolera utvecklingen några decennier framåt i tiden och avgöra om de är nöjda med utfallet. Om de inte är nöjda, behöver de anpassa sitt sparande. Och då behöver de veta hur man gör det på bästa sätt. En konsumentundersökning som Finansinspektionen publicerade i början på 2011 visade att svenskarnas finansiella förmåga är klart begränsad. Till exempel klarar en tredjedel av befolkningen inte att avgöra om aktier eller obligationer har gett bäst avkastning på lång sikt, historiskt sett. Svenskarnas engagemang i sin egen pension är också begränsat, visade en undersökning från Pensionsmyndigheten i början av juni. Hälften av dem som gav sig ut på fondtorget i premiepensionssystemet år 2000 har inte gjort ett enda byte sedan dess. Den gruppen är systemets förlorare. Svårigheterna att förutsäga utfallet av pensionssparandet förklarar en del av bristen på engagemang. De två danska professorerna Michael Møller och Christian Nielsen, som utvärderat den svenska tjänstepensionen på uppdrag av Studieförbundet Näringsliv och Samhälle, har konstaterat att dagens tjänstepensioner är resultatet av en lång rad av kompromisser mellan arbetsmarknadens parter. Det har skapat ett oöverskådligt lapptäcke som inte gynnar enskilda löntagare. Tanken måste vara att yrkesarbetande svenskar ska fatta välgrundade, rationella beslut inför pensionen. Om tre av fyra svenskar inte kan bedöma hur deras ekonomi kommer att se ut, blir hela systemet mer av ett lotteri. Några chansar och har tur. Andra får betala dyrt den dag de vill sluta arbeta. Utan tvekan blir konsekvensen fler dåliga beslut. Oengagerade kommer att välja lösningar som förutsätter stor aktivitet, som de inte orkar sköta. Många oroliga kommer att ha för låg riskprofil, med lägre pension som resultat. En annan grupp av riskvilliga kommer chansa hej vilt, med följd att några spelar bort sig helt. Stora grupper kommer att betala för mycket i avgifter. Det finns ljuspunkter i utvecklingen. Webbplatsen minpension.se är ett utmärkt initiativ där statliga och privata aktörer samverkar för att ge spararna bättre översikt. De stora upphandlingarna av tjänstepensionslösningar har givit sänkta avgifter. Från politiskt håll går utvecklingen sakta mot större flytträtt med lägre kostnader för spararen. Och massflyttarna i premiepensionssystemet, som alla förlorar på utom de som genomför dem, är snart borta. Men förändringsmotståndet gör att processen går trögt. Alla aktörer har ett egenintresse som står i vägen. Försäkringsbolagen är intresserade av att så många sparare som möjligt låser in så mycket pengar som möjligt i pensionsförsäkringar. Fondbolagen styr gärna spararna mot aktivt förvaltade fonder med höga avgifter, trots att de generellt ger lägre avkastning. Rådgivarna lever på att systemet är invecklat och att spararna är oengagerade. För fackföreningsrörelsen är tjänstepensionsavtalen en del av existensberättigandet. Från politiskt håll är det lättare att dyka ned på enskilda detaljfrågor, än att ta stora strukturella grepp som få förstår. Det gör att systemet primärt inte utformas för att tillvarata spararnas intressen. En retorisk fråga blir om det är systemet eller befolkningen det är fel på. En del debattörer tycks mena att det är människorna som ska anpassas till systemet. Utbildning i all ära, med det är knappast lösningen på de strukturella problemen. Systemet måste vara anpassat för att en stor del av befolkningen inte har tid, intresse eller förmåga att fördjupa sig. De bästa vore någon form av samordnad självreglering. Om det inte sker inom rimlig tid, återstår lagstiftning. Staten kommer ändå tvingas att ta det slutgiltiga ansvaret när spararna har gått vilse i pensionsdjungeln. För att inte inskränka valmöjligheterna skulle en väg framåt kunna vara att hårdare reglera skyddet för soffliggarna genom hela systemet. När Sjunde AP-fonden år 2010 till exempel förbättrade förvalsalternativet i premiepensionssystemet, innehöll direktiven en uttrycklig uppmaning att anpassa risknivån efter inkomstpensionen. På samma sätt skulle icke-väljar-alternativen i tjänstepensionen kunna samordnas och anpassas till att spararna redan har en allmän pension med en viss utformning. Genom att bidra med ett helhetsperspektiv som passar normalsvensken, undviker systemet att straffa lågt engagemang. Målet måste vara att ingen känner sig tvingad att välja. De som ger sig ut på de olika fondtorgen gör det för att de är intresserade och roade, fullt medvetna om både möjligheter och hot. Övriga tar systemet hand om. Richard Gröttheim vd för Sjunde AP-fonden Sifo:s undersökning 30 maj–13 juni fick 1.105 förvärvsarbetande frågan: ”Vet du om ditt totala pensionssparande kommer att räcka för dina behov som pensionär?” 28 % svarade: ”Jag vet inte, jag tycker att det är svårt att avgöra.” 27 % svarade: ”Jag tror att det kommer att räcka, men har inte räknat efter.” 17 % svarade: ”Jag vet att det kommer att räcka. Jag har räknat efter.” 15 %: ”Jag tror inte att det kommer att räcka, men har inte räknat efter.” 8 %: ”Jag vet att det inte kommer att räcka. Jag har räknat efter.” 5 %: ”Tveksam, vet ej.” Källa: Sjunde AP-fonden


”Jag visste att jag var värd att älskas”

Summary: I sex år var Ingrid Betancourt gerillans fånge i den colombianska djungeln. Hennes vakter försökte få henne att förlora sin mänskliga värdighet, men hon kämpade hela tiden emot, berättar hon i den första delen av Insidans nya artikelserie ”Komma igen”.

I över sex år var Ingrid Betancourt fången hos gerillan i Colombia. Vakterna behandlade henne som ett djur och gjorde allt för att hon skulle förlora sin mänskliga värdighet. Hon led av undernäring och tvingades till upprepade milslånga marscher i den oländiga djungelterrängen. Insekter, parasiter och maskar försökte invadera hennes kropp. Giftiga ormar och farliga djur var hela tiden en påtaglig fara. Efter flera flyktförsök var Ingrid Betancort ständigt fastlåst med en kedja runt halsen. Trots de enorma påfrestningarna – och att hon inte visste om hon någonsin skulle få återse sina två barn – valde hon att se ljuset i stället för mörkret. – Jag älskade innerligt min son och min dotter. Och jag hade haft en trygg barndom med två föräldrar som älskade mig. Vakterna försökte hela tiden förnedra mig, men jag visste att jag var en människa som var värd att älskas och som kunde älska. Den förvissningen bidrog till att jag överlevde. I boken ”Även tystnaden har ett slut”, som utkom på svenska tidigare i år (Norstedts), berättar Ingrid Betancourt om tiden som fånge i den colombianska djungeln. Hennes öde har väckt uppmärksamhet över hela världen och hon besöker nu land efter land för att visa att en människa kan uthärda fruktansvärda upplevelser – om bara hoppet och tron finns kvar. Ingrid Betancourt växte upp i Frankrike, men återvände trettiotvå år gammal till Colombia, landet där hon föddes. Farc-gerillan hade då sedan länge försökt störta regeringen och införa socialistiskt styre. Efter hemkomsten blev Ingrid Betancourt ledare för det colombianska gröna partiet, och i valrörelsen 2002 var hon dess kandidat till presidentposten. Trots varningar från regeringen, polisen och militären bestämde hon sig för att under kampanjens slutskede besöka ett område med stark gerillanärvaro för att värva fler röster. Den 23 februari 2002 vaknade hon tidigt, klockan var lite före fyra. Hon klädde sig i sin vanliga kampanjuniform: en t-tröja med texten ”För ett nytt Colombia”, jeans och vandrarkängor. Så satte hon på sig fleecetröjan och precis innan hon skulle lämna hemmet i Bogotá tog hon av sig armbandsklockan, hon vet inte varför. Efter en kort flygtur satt hon några timmar senare i en fyrhjulsdriven liten lastbil på väg till den lilla staden San Vicente tillsammans med tre medlemmar i hennes kampanjstab samt en fransk journalist. Plötsligt fastnade de i en vägspärr. När Ingrid Betancourt fick syn på de militärklädda männen med gevär i händerna riktade hon reflexmässigt blicken mot deras fötter. De bar svarta gummistövlar, sådana som bönderna brukar använda i vattensjuka träskområden. Om de var ”äkta” militärer skulle de bära läderkängor, men om det var gummistövlar ... då var det soldater från gerillan. – Vid omskakande händelser tar det alltid tid att förstå vad man är med om. När jag blev kidnappad insåg jag givetvis att jag hamnat i trubbel. Men jag anade inte vad jag skulle komma att gå igenom under 2 131 dagar i fångenskap, vilka lidanden som väntade. Efter att Ingrid Betancourt blivit förd till ett av gerillans läger hörde hon på avstånd en nyhetssändning om att hon tagits till fånga. Journalisten intervjuade också en avhoppad före detta gerillaledare som berättade att livet som gisslan skulle bli väldigt tufft. Till en början tyckte Ingrid Betancourt att gerillasoldaterna som vaktade henne verkade vara vanliga unga män och kvinnor. De hade sina ideologiska förklaringar till varför det var rätt att kidnappa människor, men de var ändå rätt humana. – Men ideologi räcker inte i längden för att motivera vakter att behandla fångar på ett förnedrande vis. Gerillasoldaterna började att betrakta mig som ett djur. De kallade mig för vidriga saker, gjorde allt för att jag skulle förlora min mänskliga värdighet. – När omgivningen betraktar dig som en värdelös och liknar dig vid en usel byracka är det lätt att du snart börjar identifiera dig med en sådan. Efter fyra månader i fångenskap trodde Ingrid Betancourt att hon skulle vara fri inom en ganska snar framtid. Tanken att hon skulle bli berövad friheten i ett eller flera år fanns inte i hennes föreställningsvärld. – Men den 23 februari 2003, årsdagen av kidnappningen, minns jag att något hände inom mig. För första gången insåg jag att jag kunde bli kvar i djungeln nästan hur länge som helst, att det inte fanns någon given slutpunkt för min fångenskap. Kanske skulle jag dö där. – Att inte veta hur länge jag skulle bli kvar i detta helvete, hur länge jag skulle hållas som gisslan, kunde ha förlamat mig. Det var som att befinna sig i ett svart hål i kosmos, ett hål som bara var tomt och mörkt. Men Ingrid Betancourt valde att försöka kämpa för att inte låta kidnapparna knäcka henne fysiskt och själsligt. – Jag växte upp i Frankrike i en tid då minnet av andra världskriget var levande hos många. När jag läste böcker och såg filmer om vad som hänt i de tyska koncentrationslägren blev jag starkt berörd. Det går inte att jämföra min situation med Förintelsen. Men jag tänkte att om människor – de var verkliga hjältar – kunde utstå de värsta fasor skulle jag också kunna göra det. Jag visste att jag riskerade att förlora min själ om jag gav upp. Efter nästan sex och ett halvt år blev Ingrid Betancourt befriad av den colombianska militären i en dramatisk räddningsaktion. I juli 2008 landade hon på en flygplats i huvudstaden Bogotá. Så här skriver hon i sin bok: ”Då kändes som en sprittning i mig att allt var nytt, allt var både tätt och lätt på samma gång, och i det ljus som strålade hade allt försvunnit, allt hade svepts bort, tömts och renats. Jag hade just fötts. I mig fanns inte längre någonting annat än kärlek.” Fångenskapen i djungeln medförde paradoxalt nog att Ingrid Betancourt i dag känner sig mer hel som människa, mer komplett än tidigare. – Jag känner en stor tacksamhet och även en ny frihet. Jag vet vem jag är och vad jag vill. Jag har upplevt en ny födelse, men en bättre sådan. Den här gången har jag en rad erfarenheter med mig i bagaget som gör att mina val är mer genomtänkta och kloka. – Jag njuter av livet på ett nytt sätt, det är mer fullkomligt. Det är omöjligt att få tillbaka åren som hon förlorade med sina barn. Hon säger att kidnappningen självklart var en skräckupplevelse även för dem. – Lorenzo och Mélanie är så fina människor, så duktiga, starka och vackra. Jag är tacksam för dem. De kunde ha blivit bittra, traumatiserade, ha fastnat i behov av revansch, känt sig skyldiga. Människans psyke är komplicerat och det är svårt att veta hur upplevelser påverkar oss. Varje gång jag möter dem känner jag att jag vill ta fram det allra bästa inom mig och ge dem. Ingrid Betancourt bor i dag i Franrike och tänker inte återvända till Colombia, inte nu i alla fall. – Politik är en kamp, om man kämpar för idéer man tror på. De som går in i politiken för att få makt eller tjäna pengar har det enklare. Om du kämpar för dina drömmar måste du vara stark. En annan erfarenhet efter åren i fångenskap är insikten om vad verklig frihet egentligen innebär. Hon säger att alla har en frihet att gå vart de vill, att uttrycka sig om vad de vill – men denna frihet tar få vara på. – Det handlar om att försöka bli den man ”vill” vara, inte den man redan ”är”. Föräldrar, lärare, kamrater, kolleger placerar oss lätt i ett fack, i en roll som vi identifierar oss med. Vi tror att vi livet igenom är fast i den rollen. Men detta går att ändra. – Alla kan sträva efter att bli den man innerst inne önskar vara. Då uppstår en dröm som vi kan nå genom att bit för bit kliva högre upp på stegen som leder mot den äkta frihet jag talar om. Detta är nog min viktigaste lärdom av de över två tusen dagarna i djungeln. Artikelserien fortsätter tisdagen 12/7: ”Det jag lärde mig var att njuta medan det funkar”. Simhopperskan Anna Lindberg om sin tid som ”uträknad”. Växte upp i Paris Namn: Ingrid Betancourt Född: 1961 i Bogotá. Växte upp i Paris där pappan var diplomat. Familj: Gifte sig 1983 med Fabrice Delloye, de fick dottern Mélanie och sonen Lorenzo. Gifte om sig 1997, men skilde sig sedan hon blivit frigiven och fått reda på att mannen varit otrogen. Karriär: Blev invald i parlamentet 1994. Bildade därefter ett grönt parti. Senator 1998. Hölls fånge i djungeln i sex år 23 februari 2002: Ingrid Betancourt kidnappas av Farc. Juli 2002: Betancourt framträder i en video. Hösten 2003: Vädjar i en ny video att presidenten ska gå med på en fångutväxling med Farc. De följande åren kommer inga nya livstecken. Maj 2007: En polis som flytt från Farc vittnar att han suttit fången med Ingrid Betancourt i två år. Hösten 2007: Några Farc-medlemmar med nytagna foton på en utmärglad Betancourt grips. I ett brev till sin mamma skriver hon att livslusten försvunnit. 2 juli 2008: Femton fångar – bland dem Ingrid Betancourt – räddas. Den colombianska armén lurar fångvakterna att två vitmålade helikoptrar tillhör en hjälporganisation som ska flyga fångarna till Farc-ledaren. Colombias äldsta gerilla Farc eller Fuerzas armadas revolucionarias de Colombia (Colombias revolutionära väpnade styrkor) grundades 1964. Den ursprunglige ledaren Manuel Marulanda dog i en hjärtattack i mars 2008 och var då 78 år gammal. Efterträdaren heter Alfonso Cano. Farc är Latinamerikas äldsta gerilla och är terroriststämplad av både EU och USA. Gerillan säger sig företräda den fattiga bondeklassen i kampen mot Colombias rika överklass. Den motsätter sig USA:s inflytande i landet och multinationella företags utnyttjande av naturresurser. Rörelsen finansieras främst med kidnappningar mot lösesumma och genom att taxera smuggling av narkotika. I mars 2009 släpptes svensken Roland Larsson som hållits fången av Farc i nära två år sedan han kidnappades den 16 maj 2007 tillsammans med sin sambo. Under fångenskapen drabbades Roland av stroke och blev förlamad i delar av kroppen


”Viktigt hitta rödgrön linje om jobbskatteavdraget”

Summary: Sverige har i dag massarbetslöshet, tågen kommer inte i tid och människor tvingas tacka nej till jobb för att de inte har någon bostad. Samtidigt ökar inkomstklyftorna. I det läget väljer regeringen att fortsätta sänka skatten i form av ett femte jobbskatteavdrag. Vänsterpartiet, Socialdemokraterna och Miljöpartiet måste redovisa konkret i ett gemensamt förslag hur de 12 miljarder som avdraget kostar kan användas bättre. Utgångspunkten för Vänsterpartiet är att satsningarna ska vara samhällsnyttiga och rättvisa. Det är rätt signal för ett mer jämlikt och solidariskt samhällsbygge, skriver Lars Ohly och Ulla Andersson.

Vänsterpartiet, Socialdemokraterna och Miljöpartiet bör ta fram ett gemensamt förslag på hur de 12 miljarder som ett femte jobbskatteavdrag kostar kan användas istället. Utgångspunkten är den gemensamma insikten om att en framtida hållbar tillväxt uppnås genom utbildning, ökad sysselsättning, bättre miljö och förbättrad kvalité i välfärden. Ökad jämlikhet är den bästa framgångsfaktorn för en positiv utveckling. Sverige har i dag massarbetslöshet, tågen kommer inte i tid och människor kan inte flytta hemifrån eller tvingas tacka nej till jobb för att de inte får tillgång till en bostad. Samtidigt ökar inkomstklyftorna. Dessutom minskar antalet anställda i välfärden och barngrupperna i förskola och skolbarnomsorg blir allt större. Andelen elever som inte har betyg för att komma in på gymnasiet ökar. I det här läget när investeringsbehoven är så uppenbart stora, väljer regeringen att fortsätta med skattesänkningar i form av ett femte jobbskatteavdrag. Precis som tidigare fördelas skattesänkningarna på ett sådant sätt att de, enligt regeringen själv, framförallt gynnar högavlönade, av vilka en majoritet är män. Det är inte vad Sverige behöver i dag. Jobbskatteavdraget ökar ojämlikheten och inkomstskillnaderna mellan kvinnor och män. Under förra mandatperioden ökade inkomstskillnaderna med cirka 10.000 kronor per år. En väldigt tydlig bild av regeringens fördelningspolitik ges av det faktum att befolkningens rikaste tiondel, där sju av tio är män, har fått ungefär lika mycket i skattesänkning – cirka 26 miljarder kronor – som regeringen sparat på sjukförsäkringen. Sju av tio sjukskrivna är kvinnor. Vänsterpartiet har, tillsammans med Socialdemokraterna och Miljöpartiet, kraftigt ifrågasatt det rimliga i att genomföra en ytterligare skattesänkning som enbart gäller dem som har ett arbete och som ökar ojämlikheten när vi har stora behov av samhällsnyttiga investeringar som leder till eller skapar jobb. Vi har alla tre istället påtalat behovet av framtidsinriktade investeringar. Det är bra att vi i oppositionen är överens om det, men det är inte tillräckligt. Vi kan inte enbart säga nej till regeringens förslag. Vi måste redovisa konkreta åtgärder i ett gemensamt alternativ för hur pengarna kan användas bättre. Vänsterpartiet anser att ett sådant förslag bör innehålla följande beståndsdelar. • Alla ska före 25 års ålder ha rätt till gymnasieutbildning. Det är framförallt unga som inte har gymnasieutbildning som har svårt att få ett arbete. Därför ska ungdomar som av olika anledningar inte lyckats fullfölja sin gymnasieutbildning få möjlighet att läsa in den igen. I första hand ska långtidsarbetslösa unga ges den möjligheten. De studerande ska ges ekonomisk ersättning. Vi lever i en föränderlig tid då ständig kunskapsinhämtning är nödvändig, och där arbetslivet kräver möjligheter till omskolning och vidareutbildning. Därför behövs en ny stor utbildningsreform – ett Framtidslyft. Vi menar att en sådan reform ska innehålla möjligheter till såväl yrkesutbildning som kompletterande högskoleutbildning. • Tågen går inte i tid. Därför måste banunderhållet öka kraftigt. Det behövs drygt 2 miljarder ytterligare per år för att halvera antalet tågförseningarna. Om vi menar allvar med miljöarbetet måste tågen börja gå i tid så att de blir ett reellt alternativ till exempelvis flyg. Även näringslivet behöver en välfungerande infrastruktur. Järnvägen måste fungera så att både människor och gods kan komma fram i tid. • Rusta miljonprogramsområdena så att det skapas bättre livsmiljöer, energisnålare- och mer lättskötta bostäder. Bostadsbristen är ett stort samhällsproblem som måste åtgärdas genom politiskt ansvarstagande. Därför bör ett investeringsstöd för billiga och miljösmarta hyresrätter införas. •Vänsterpartiet vill skapa världens bästa sjukvård. Trenden har länge varit att det totala antalet vårdplatser minskar. Bristen på vårdplatser leder till överbeläggningar och orsakar brister i patientsäkerheten. Den som är i behov av sjukhusvård får alltför ofta en säng i korridoren eller skickas hem. Vi vill satsa en miljard kronor på en vårdplatsgaranti. • Det behövs fler sjuksköterskor med specialistutbildning i sjukvården. Vårdförbundet menar att andelen specialistsjuksköterskor behöver vara 70 procent. I dag är den cirka 50 procent. Andelen specialistsjuksköterskor kommer att minska i framtiden eftersom många går i pension. För en sjuksköterska som vidareutbildar sig till specialistsjuksköterska tar det 19 år innan utbildningen lönar sig lönemässigt. Det är helt orimligt, menar vi. Därför ska sjuksköterskor få möjlighet att utbilda sig och samtidigt behålla 80 procent av lönen istället för att som i dag tvingas ta studielån. • Vi behöver förebygga ohälsa. Det är det mest effektiva sättet att minska framtida sjukfrånvaro och de ökade kostnaderna i sjukvården. Vi menar att en miljard bör avsättas för förebyggande arbete inom primärvården. Det behövs ett helhetsgrepp så att flera olika aktörer kan samverka bättre. Resurserna ska samlas i bostadsområdena kring människorna som bor där. Hälsocentralen ska vara navet och samarbeta med andra kommunala och statliga myndigheter, men också med föreningar i bostadsområdet för att förebygga fetma, KOL, social ohälsa mm. • Det behövs riktade insatser för att förbättra ensamstående föräldrars ekonomi. Var fjärde ensamstående förälder lever i dag i relativ fattigdom. Det är en kraftig ökning och drabbar många barn. Därför bör underhållsstödet höjas med minst 200 kr per månad och knytas till prisbasbeloppet. De ovan beskrivna förslagen motsvarar nivån på det femte jobbskatteavdraget. Ovanstående reformer bygger ett jämlikare samhälle och skapar bättre förutsättningar för människor och miljö och leder till nya jobb. Med en sådan politik förbättras många människors vardagsliv, kvinnors ställning stärks och många får möjligheter till egen utveckling. Samtidigt uppnår vi samhällsnytta med satsningarna. Rättvisa är produktivt och samhällsekonomiskt effektivt. 12 miljarder i samhällsnyttiga investeringar istället för i orättvisa skattesänkningar är rätt signal för ett mer jämlikt och solidariskt samhällsbygge. Lars Ohly partiledare Vänsterpartiet Ulla Andersson ekonomiskpolitisk talesperson Vänsterpartiet


I skuldens skugga

Summary: Republikanerna vill inte höja skuldtaket. En bred kompromiss som innehåller både nedskärningar och skattehöjningar vore att föredra. I stället skjuter man problemen framför sig.

I fredags löpte den tidsgräns ut som satts för en överenskommelse om att höja USA:s skuldtak. Demokrater och republikaner står fortsatt långt ifrån varandra. Samtidigt börjar det bli bråttom. Redan i maj slog man i taket. Sedan dess har staten lånat från sina egna pensionsfonder. Den 2 augusti är det slut med det och USA kan inte längre betala räntan på sina lån. Det amerikanska skuldtaket ligger på drygt 14 000 miljarder dollar. En höjning är normalt ett rutinbeslut och endast ett fåtal oppositionspolitiker brukar lägga en proteströst. Men den här gången har Republikanerna, som kontrollerar representanthuset, vägrat att öka skuldnivån. De vill ha en större överenskommelse som kraftigt minskar både det här årets och det långsiktiga budgetunderskottet. Republikanerna vill dessutom reformera de stora pensions- och sjukvårdssystemen för de äldre. Vad följderna blir om USA inte höjer skuldtaket är fortfarande oklart. Landet skulle sluta betala ränta, vilket tekniskt sett innebär statsbankrutt. Samtidigt skulle det vara en annorlunda form av insolvens. Till skillnad från i fallet Grekland så vill finansmarknaderna låna ut mer pengar. Det är USA som inte vill ta emot dem. Det skulle därför bli en tillfällig bankrutt. Möjliga konsekvenser av en sådan sträcker sig från kortsiktigt ökad instabilitet på finansmarknaderna till en ny finanskris. Troligtvis drivs de amerikanska marknadsräntorna upp och det blir dyrare att låna när man väl börjar göra det igen. Ingen vill egentligen ta reda på vilka de exakta följderna blir. Republikanerna har med rätta fått skarp kritik för att de har vägrat höja skuldtaket. Samtidigt har de rätt i sak. USA:s budgetunderskott och skuldberg måste minska. Skulderna ligger just nu på omkring 75 procent av BNP. Det kan man hantera. Men framtida åtaganden för framför allt pensioner och sjukvård för de äldre kommer att driva upp utgifterna och budgetunderskottet de närmaste årtiondena. På 25 års sikt riskerar statsskulden att nå grekiska proportioner, motsvarande över 150 procent av BNP. Problemet är att Republikanerna styvnackat vägrat att över huvud taget överväga skattehöjningar. USA har skattenivåer som både i ett internationellt och historiskt perspektiv är låga. Skattesystemet är dessutom fullt av avdragsmöjligheter och luckor som enbart gynnar ett fåtal höginkomsttagare. En bred överenskommelse vore att föredra. Både reformer av socialförsäkringssystemen, minskade utgifter och högre intäkter är nödvändiga. En uppgörelse över partigränserna skulle ge långsiktighet och skapa stabilitet. Någon sådan kommer knappast att komma till stånd. Tonläget är för högt uppskruvat. Republikanerna, pådrivna av gräsrötter och Teapartyrörelsen, är inte beredda att höja skatterna. Demokraterna ser möjligheter att vinna äldres röster genom att skrämma dem med lägre pensioner och dyrare vård om Republikanerna får chansen att genomföra sina reformförslag. Samtidigt är politiker i båda partierna oroliga för vad som skulle hända om USA inte höjer skuldtaket. Därför kommer man förmodligen att nå en kortsiktig överenskommelse. Taket höjs något i utbyte mot nedskärningar och att vissa skatteavdrag försvinner. Men de strukturella problemen på både utgifts- och inkomstsidan kvarstår. Det betyder att man skjuter problemen framför sig. Till nästa år. Då är det val och inte lättare att lösa dem. DN 3/7 2011


”Många unga får aldrig en ärlig chans att hitta ett jobb”

Summary: Miljöpartiet i Almedalen i dag: Unga arbetslösa ska kunna läsa in gymnasiet med studiemedel utan krav på återbetalning. 5.000 nya utbildningsplatser behövs. Trots ekonomiskt goda tider får många unga svenskar aldrig en ärlig chans att stå på egna ben. Det faktum att var fjärde person lämnar tonåren utan gymnasieexamen kostar dessutom samhället sex miljarder varje år, enligt en beräkning som ekonomen Ingvar Nilsson gjort på vårt uppdrag. Vi vill använda individuella studieplaner i gymnasieskolan för att vända utvecklingen. I ett första steg krävs också 3.000 nya platser på folkhögskola och 2.000 nya på komvux. Unga arbetslösa mellan 20 och 24 år ska kunna skaffa gymnasiekompetens utan krav på återbetalning av studiemedlen, skriver MP:s språkrör Åsa Romson och Gustav Fridolin.

Det går bra för svensk ekonomi. Men det betyder tyvärr inte att det går bra för alla. Bland unga som saknar gymnasiekompetens ger inte arbetslösheten vika, trots de goda tiderna. Många får aldrig en ärlig chans att hitta ett jobb och stå på egna ben. Motsvarande fyra elever i varje gymnasieklass stängs därför ute från sin egen framtid. Det är en förlust för dem, och det är en förlust för Sverige. Kostnaden för samhället landar på sex miljarder kronor, för varje år och för varje årskull. Vi vill ge dessa unga en ärlig chans till jobb och framtidstro. Utvecklingen på arbetsmarknaden har förändrat kraven på utbildning. Gymnasiekompetensen har blivit alltmer avgörande för möjligheten att få ett jobb. Unga utan gymnasiekompetensen saknar därför en viktig nyckel för att öppna dörren till arbetsmarknaden. Resultatet blir att motsvarande fyra elever i varje gymnasieklass, eller cirka 13.000 personer, fortfarande inte har fått jobb eller gått vidare till studier vid 25 års ålder. I dag inleder Miljöpartiet Almedalsveckan med förslag för att öppna dörrar för unga vuxna som stängts ute. Målet är att ingen ska behöva lämna tonåren utan en fullgod gymnasieutbildning år 2025. I varje barns uppväxt investerar vi tillsammans flera miljoner. Mer än hälften av pengarna läggs på barnets utbildning, från förskola till gymnasium. Det är en investering som grundar sig i övertygelsen att ett gott samhälle ska ge alla människor en bra start i livet och goda förutsättningar att utvecklas. Det är också en samhällsinvestering som på det hela taget är lönsam. Människor som får utbildning är med och utvecklar Sverige, de har verktygen att finna nya lösningar på framtidens utmaningar och kan bidra med nya erfarenheter i samhällsbygget. Men trots att samhället investerar så mycket i utbildning så lämnar var fjärde person tonåren utan gymnasieexamen. Så har det sett ut under senaste tio åren, över olika regeringar och utbildningsreformer. Det är ett gemensamt politiskt misslyckande och ansvar. Miljöpartiet har gett samhällsekonomen Ingvar Nilsson i uppdrag att beräkna samhällskostnaden för att inte alla unga i dag får en ärlig chans. Nilsson har stor erfarenhet av att räkna på kostnaderna för utslagning och har initierat program för sociala investeringar i flera svenska kommuner. Hans beräkningar visar att kostnaden för samhället landar på sex miljarder kronor, för varje år och för varje årskull. Det är delvis kostnader för dessa unga människors försörjning, men också traditionella utslagningskostnader som vård och rehabilitering och det är till sist den kostnad som uppstår för att dessa unga inte tas tillvara i samhället och på arbetsmarknaden. Men eftersom varje individ är ett ansvar för flera olika institutioner och därmed landar på olika konton på olika myndigheter så syns aldrig den totala kostnaden någonstans som en summa. Och då kan det rulla på: För varje ny årskull, med lika många unga vuxna som står utanför jobb eller studier, tillkommer ytterligare sex miljarder i kostnader. Det är en kostnad som vi skjuter på framtiden, och som ökar för varje år vi inte lyckas ge alla unga en ärlig chans. Enligt en undersökning från SCB hade uppemot var tredje av dem som i dag hoppar av gymnasieskolan klarat av att gå klart om de hade fått mer stöd. Ska vi nå vårt mål att ingen 2025 ska behöva lämna tonåren utan en fullgod gymnasiekompetens så måste alla få det stöd de behöver i skolan. Många lärare och föräldrar kan i dag vittna om hur elever inte får stöd, trots att det av alla i elevens närhet har bedömts som nödvändigt. Vi vill använda individuella studieplaner i gymnasieskolan för att ändra på det. Vi föreslår därför att studieplanerna ska bli styrande för varje elevs väg mot utbildningens mål. I en studieplan ska det bli tydligt vilket ansvar skolan och eleven har gentemot varandra. Sådana studieplaner ökar förutsättningarna för eleven att ställa krav på att få stöd från sin skola, och de ökar möjligheten för ansvarig lärare att skriftligt beskriva det extra stöd som eleven behöver. Lärarförbundet har länge krävt att lärare ska få rätt att ordinera olika stödåtgärder, och det här är ett förslag som svarar upp mot det kravet. Tröskeln för att komma tillbaka till skolan måste bli lägre för dem som i dag står utan gymnasiekompetens. Att unga vuxna får en ny chans att läsa in gymnasiet är en av de mest lönsamma samhällsinvesteringar vi kan göra. I Arbetsförmedlingens senaste översyn av arbetsmarknadsutsikterna så pekar man på just behovet av verktyg för att ge människor ”de utbildningsmässiga förutsättningar som krävs för att på allvar kunna konkurrera om jobben”. Vi föreslår att arbetslösa unga mellan 20–24 år, som saknar fullgod gymnasieutbildning, ska ha möjlighet att under maximalt ett år få del av studiemedel utan återbetalningskrav när de läser in gymnasiet på folkhögskola eller komvux. Stödet ska riktas till dem som har det största behovet och fungera som en extra knuff över tröskeln. För att göra studierna möjliga vill vi öka antalet platser på folkhögskola och komvux. Folkhögskolan erbjuder en studiemiljö anpassad efter den enskilde individens behov som har visat sig vara en särskilt bra studieform för många unga som, av olika skäl, behöver en ny chans att få sin gymnasiekompetens. Även komvux är i behov av satsningar, inte minst sedan regeringen gjort stora nedskärningar som minskat såväl antal platser som lärartätheten. Med tanke på samhällskostnaden för att unga stängs ute från jobb och framtidsmöjligheter är det nedskärningar som riskerar bli dyra på sikt. I vårt förslag ingår i ett första steg 3.000 nya platser på folkhögskola och 2.000 nya komvux-platser. Det ger möjligheter till utbildning för många av dem som i dag stängs ute. Olika individer bär på olika förutsättningar och alla människor bär på olika talanger som kommer till sin rätt i olika miljöer och sammanhang. Därför måste öppna dörrar och olika vägar vara grunden för ett utbildningssystem som ger en ärlig chans till alla. Miljöpartiet har tagit på sig uppgiften att se till att politiken inte fastnar i kortsiktiga överväganden, utan att vi ibland höjer blicken och ser lite längre, också bortom nästa val. I juni (DN Debatt 18/6) bjöd vi in lärarfacken för samtal om hur vi tillsammans kan göra det mer attraktivt att vara och bli lärare. Att vi i dag inleder Almedalsveckan genom att sätta ett nytt mål för svensk utbildningspolitik följer samma linje – alla unga ska ha en ärlig chans till jobb och framtidstro. Sverige har inte råd att slösa bort en enda talang. Åsa Romson Gustav Fridolin Språkrör Miljöpartiet de Gröna Över 1.400 evenemang Almedalsveckan pågår 3–10 juli och har sedan starten för 40 år sedan utvecklats till Sveriges största politiska mötesplats. Kärnan utgörs av riksdagspartierna som disponerar varsin dag. I kväll klockan 19 talar Åsa Romson och Gustav Fridolin (MP), på måndag Fredrik Reinfeldt (M), tisdag Lars Ohly (V), onsdag Jan Björklund (FP), torsdag Maud Olofsson (C), fredag Håkan Juholt (S), lördag Göran Hägglund (KD) och söndag Jimmie Åkesson (SD). Över 1.400 punkter står på programmet i år. Källa: www.almedalsveckan.info


”Vilket blir ditt bidrag till jämställdheten Juholt?”

Summary: Ylva Johansson (S) i öppet brev till partiet: Jag saknar besked i viktiga frågor om jämställdheten och en tydlig feministisk vision. Nu är det upp till bevis Håkan Juholt!Sverige rankas inte längre som världens mest jämställda land. Vår tids daglönare är en kvinna och skillnaden mellan andelen män och kvinnor som jobbar är större än på 20 år. Kvinnor har fler sjukdagar och är dubbelt beroende av en väl fungerande välfärd. Nu, Håkan Juholt, vilar ansvaret på dig att visa att socialdemokratin på allvar har lämnat gubbigheten och är ett modernt parti som inte nöjer sig förrän kvinnor har halva makten och hela lönen. Jag vill att du svarar på tio viktiga frågor om jämställdheten, skriver partiets arbetsmarknadspolitiska talesperson, tillika ordförandekandidat i S-kvinnor, Ylva Johansson.

Öppet brev till Håkan Juholt: För snart 100 dagar sedan fick du det fina förtroendet att väljas till Socialdemokraternas nya partiordförande. Du har satt fokus på att bekämpa barnfattigdomen och lyft kulturens roll på ett sätt som väckt berättigad respekt. Många viktiga frågor står på dagordningen för socialdemokratin: jobben, rättvisan, välfärden. Men något saknas: jämställdhetsperspektivet. Vi hoppades alla att valet förra året skulle ge oss vår första kvinnliga statsminister. Men vi förlorade och det blev inte så. Det finns de som befarar att valet av ännu en manlig partiledare innebär att jämställdheten sätts på undantag i vårt parti. Nu vilar ansvaret på dig att visa att socialdemokratin på allvar har lämnat gubbigheten och är ett modernt, jämställt parti som inte nöjer sig förrän kvinnor har halva makten och hela lönen. Sverige rankades länge som världens mest jämställda land. Det gör vi inte längre. Det beror dels på att kvinnors villkor i andra länder förbättrats men också på att skillnaderna mellan män och kvinnor ökat i vårt eget land. Jämställdheten går just nu bakåt. Regeringens politik leder till ökade klyftor, ökad otrygghet, försämringar i välfärden och en tudelning av arbetsmarknaden. Det är en politik som konsekvent missgynnar kvinnor som grupp. Socialdemokraterna har sedan tio år feminismen inskriven i sitt partiprogram. Det är dags att visa det nu! Jag vill att socialdemokratin ska vara ett parti som konsekvent tar strid för kvinnors villkor, som alltid har jämställdhetsglasögonen på och som har starka kvinnliga företrädare. Du har sedan du valdes haft intensiva dagar: resor, möten och politiska utspel. Men jag saknar besked i viktiga frågor om jämställdheten och tydliga visioner för en feministisk socialdemokrati.Min uppmaning till dig är att svara på dessa tio frågor: •En kvinna i Sverige tjänar i genomsnitt 18 600 kr i månaden på sitt arbete. En man tjänar i genomsnitt 26 400 kr (siffrorna är från 2009). Det skiljer alltså 7 800 kr varje månad mellan hans och hennes lön. Det är mycket pengar. På ett år blir det 93 600 kr. Det är långt mer än hela årskostnaden för maten för en tvåbarnsfamilj. På tio år blir skillnaden nästan en miljon kr.Vilka insatser vill du göra för att höja kvinnors löner? •Männen drar ifrån på arbetsmarknaden. Skillnaden mellan andelen män och kvinnor som jobbar är nu hela fem procentenheter – det största på 20 år.Vad tänker du göra för att stärka kvinnors ställning på arbetsmarknaden? •Vår tids daglönare är en kvinna som inte har mössan i hand, men väl mobilen, och väntar på ett sms om att hon fått arbete ytterligare några timmar, ännu någon dag. Kvinnor är hårdast drabbade av otrygga anställningar och väldigt många får inte ihop till en heltidslön.Vad är du beredd att göra för att heltid skall bli norm också på kvinnors arbetsmarknad? •Kvinnor är i mindre utsträckning överviktiga än män, fler kvinnor än män motionerar, kvinnor äter bättre, dricker mindre alkohol och använder sällan narkotika. Ändå är kvinnor sjukare än män. Kvinnor har fler sjukdagar än män och blir i högre utsträckning förtidspensionerade än män. Sämst mår unga kvinnor som har hela livet framför sig.Tror du att det finns ett samband mellan kvinnors ohälsa och kvinnors underordning i samhället? Vad vill du göra åt det? •För jämställt föräldraskap och lika möjligheter på arbetsmarknaden krävs en individualisering av föräldraförsäkringen. Ett steg på vägen en tredelning av försäkringen – en del vikt för mamman, en för pappan och en tredjedel som kan överlåtas.Vad är du beredd att göra för att nå ett jämställt uttag av föräldraförsäkringen? •I krig och konflikter är kvinnor de stora förlorarna och kvinnors konstruktiva fredsarbete uppmärksammas sällan. Margot Wallström har i dag FN:s uppdrag att bekämpa sexuellt våld i konflikter, och har genom sitt fokuserade arbete satt frågan på säkerhetsrådets dagordning.Är du beredd att driva på för att även EU skall inrätta en särskild representant med uppdrag att säkerställa kvinnors lika deltagande i fredsprocesser och bekämpa sexuellt våld i konflikter? Kvinnor som gör karriär slår förr eller senare i glastaket – hit men inte längre. Det finns i näringslivet och i samhället, men även i politiken. Förra året toppade Anders vd-toppen i det så kallade Anders-indexet. I år har Johan seglat upp på första plats. Det är alltså vanligare bland börs-vd:ar att heta Anders eller Johan än att vara kvinna och vd.Är du beredd att lagstifta om kvotering till bolagsstyrelser? •Många unga kvinnor känner en press att lyckas inom alla områden samtidigt. Man ska vara framgångsrik i yrkeslivet, ha flera barn och ägna mycket tid åt deras aktiviteter, ha ett vackert och välstädat hem, ha ett spännande sexliv och en vältränad kropp, delta i kulturlivet och hämta tidigt på dagis – och många tycks känna sig värdelösa om de inte lyckas med allt.Hur vill du påverka värderingar för en mer realistisk bild av att vara kvinna i dag? •Vi kvinnor är dubbelt beroende av en väl fungerande välfärd. Många av oss jobbar inom välfärdssektorn och för oss alla är en väl fungerande förskola, äldreomsorg och sjukvård helt avgörande för att vi skall arbeta. Allt fler vittnar nu om underbemanning, dåliga resultat, stora barngrupper och stress.Är du beredd att anställa fler i äldreomsorgen, förskolan, skolan och vården? •Kvinnors sexualitet har alltid varit hotfull, makten och maken har genom tiderna getts rätten att styra över våra kroppar och vår lust. Kampen för rätten att själv få definiera sin sexualitet, rätten att bestämma över sin kropp och sin lust måste ständigt försvaras.Är du beredd att se till att det finns bra, öppna ungdomsmottagningar i varje kommun, med kompetens även om hedersförtryck och HBT-frågor? Dina företrädare har alla gjort avgörande insatser för jämställdheten: Under Hjalmar Brantings ledarskap infördes kvinnlig rösträtt i Sverige, Per Albin Hansson lanserade och utvecklade folkhemstanken, Tage Erlander lade grunden för särbeskattningen och utsåg Sveriges första kvinnliga statsråd, Olof Palme genomförde föräldraförsäkring och utbyggnad av barnomsorgen, Ingvar Carlsson bildade världens första helt jämställda regering och införde varannan damernas på våra listor. Under Göran Perssons ledarskap infördes feminismen i partiprogrammet och genomfördes maxtaxan i förskolan. Mona Sahlin var en pionjär och förebild som vår första kvinnliga partiordförande, hon har gjort avgörande insatser mot alla former av diskriminering och hedersförtryck och under hennes ledarskap togs kongressbeslut om tredelad föräldraförsäkring. Vad blir din avgörande insats för jämställdheten? Ylva Johansson riksdagsledamot (S) kandidat till ordförande i S-kvinnor


Summary: Ylva Johansson (S) i öppet brev till partiet: Jag saknar besked i viktiga frågor om jämställdheten och en tydlig feministisk vision. Nu är det upp till bevis Håkan Juholt! Sverige rankas inte längre som världens mest jämställda land. Vår tids daglönare är en kvinna och skillnaden mellan andelen män och kvinnor som jobbar är större än på 20 år. Kvinnor har fler sjukdagar och är dubbelt beroende av en väl fungerande välfärd. Nu, Håkan Juholt, vilar ansvaret på dig att visa att socialdemokratin på allvar har lämnat gubbigheten och är ett modernt parti som inte nöjer sig förrän kvinnor har halva makten och hela lönen. Jag vill att du svarar på tio viktiga frågor om jämställdheten, skriver partiets arbetsmarknadspolitiska talesperson, tillika ordförandekandidat i S-kvinnor, Ylva Johansson.

Öppet brev till Håkan Juholt: För snart 100 dagar sedan fick du det fina förtroendet att väljas till Socialdemokraternas nya partiordförande. Du har satt fokus på att bekämpa barnfattigdomen och lyft kulturens roll på ett sätt som väckt berättigad respekt. Många viktiga frågor står på dagordningen för socialdemokratin: jobben, rättvisan, välfärden. Men något saknas: jämställdhetsperspektivet. Vi hoppades alla att valet förra året skulle ge oss vår första kvinnliga statsminister. Men vi förlorade och det blev inte så. Det finns de som befarar att valet av ännu en manlig partiledare innebär att jämställdheten sätts på undantag i vårt parti. Nu vilar ansvaret på dig att visa att socialdemokratin på allvar har lämnat gubbigheten och är ett modernt, jämställt parti som inte nöjer sig förrän kvinnor har halva makten och hela lönen. Sverige rankades länge som världens mest jämställda land. Det gör vi inte längre. Det beror dels på att kvinnors villkor i andra länder förbättrats men också på att skillnaderna mellan män och kvinnor ökat i vårt eget land. Jämställdheten går just nu bakåt. Regeringens politik leder till ökade klyftor, ökad otrygghet, försämringar i välfärden och en tudelning av arbetsmarknaden. Det är en politik som konsekvent missgynnar kvinnor som grupp. Socialdemokraterna har sedan tio år feminismen inskriven i sitt partiprogram. Det är dags att visa det nu! Jag vill att socialdemokratin ska vara ett parti som konsekvent tar strid för kvinnors villkor, som alltid har jämställdhetsglasögonen på och som har starka kvinnliga företrädare. Du har sedan du valdes haft intensiva dagar: resor, möten och politiska utspel. Men jag saknar besked i viktiga frågor om jämställdheten och tydliga visioner för en feministisk socialdemokrati. Min uppmaning till dig är att svara på dessa tio frågor: • En kvinna i Sverige tjänar i genomsnitt 18.600 kr i månaden på sitt arbete. En man tjänar i genomsnitt 26.400 kr (siffrorna är från 2009). Det skiljer alltså 7.800 kr varje månad mellan hans och hennes lön. Det är mycket pengar. På ett år blir det 93.600 kr. Det är långt mer än hela årskostnaden för maten för en tvåbarnsfamilj. På tio år blir skillnaden nästan en miljon kr. Vilka insatser vill du göra för att höja kvinnors löner? • Männen drar ifrån på arbetsmarknaden. Skillnaden mellan andelen män och kvinnor som jobbar är nu hela fem procentenheter – det största på 20 år. Vad tänker du göra för att stärka kvinnors ställning på arbetsmarknaden? • Vår tids daglönare är en kvinna som inte har mössan i hand, men väl mobilen, och väntar på ett sms om att hon fått arbete ytterligare några timmar, ännu någon dag. Kvinnor är hårdast drabbade av otrygga anställningar och väldigt många får inte ihop till en heltidslön. Vad är du beredd att göra för att heltid skall bli norm också på kvinnors arbetsmarknad? • Kvinnor är i mindre utsträckning överviktiga än män, fler kvinnor än män motionerar, kvinnor äter bättre, dricker mindre alkohol och använder sällan narkotika. Ändå är kvinnor sjukare än män. Kvinnor har fler sjukdagar än män och blir i högre utsträckning förtidspensionerade än män. Sämst mår unga kvinnor som har hela livet framför sig. Tror du att det finns ett samband mellan kvinnors ohälsa och kvinnors underordning i samhället? Vad vill du göra åt det? • För jämställt föräldraskap och lika möjligheter på arbetsmarknaden krävs en individualisering av föräldraförsäkringen. Ett steg på vägen en tredelning av försäkringen – en del vikt för mamman, en för pappan och en tredjedel som kan överlåtas. Vad är du beredd att göra för att nå ett jämställt uttag av föräldraförsäkringen? • I krig och konflikter är kvinnor de stora förlorarna och kvinnors konstruktiva fredsarbete uppmärksammas sällan. Margot Wallström har i dag FN:s uppdrag att bekämpa sexuellt våld i konflikter, och har genom sitt fokuserade arbete satt frågan på säkerhetsrådets dagordning. Är du beredd att driva på för att även EU skall inrätta en särskild representant med uppdrag att säkerställa kvinnors lika deltagande i fredsprocesser och bekämpa sexuellt våld i konflikter? • Kvinnor som gör karriär slår förr eller senare i glastaket – hit men inte längre. Det finns i näringslivet och i samhället, men även i politiken. Förra året toppade Anders vd-toppen i det så kallade Anders-indexet. I år har Johan seglat upp på första plats. Det är alltså vanligare bland börs-vd:ar att heta Anders eller Johan än att vara kvinna och vd. Är du beredd att lagstifta om kvotering till bolagsstyrelser? • Många unga kvinnor känner en press att lyckas inom alla områden samtidigt. Man ska vara framgångsrik i yrkeslivet, ha flera barn och ägna mycket tid åt deras aktiviteter, ha ett vackert och välstädat hem, ha ett spännande sexliv och en vältränad kropp, delta i kulturlivet och hämta tidigt på dagis – och många tycks känna sig värdelösa om de inte lyckas med allt. Hur vill du påverka värderingar för en mer realistisk bild av att vara kvinna i dag? • Vi kvinnor är dubbelt beroende av en väl fungerande välfärd. Många av oss jobbar inom välfärdssektorn och för oss alla är en väl fungerande förskola, äldreomsorg och sjukvård helt avgörande för att vi skall arbeta. Allt fler vittnar nu om underbemanning, dåliga resultat, stora barngrupper och stress. Är du beredd att anställa fler i äldreomsorgen, förskolan, skolan och vården? • Kvinnors sexualitet har alltid varit hotfull, makten och maken har genom tiderna getts rätten att styra över våra kroppar och vår lust. Kampen för rätten att själv få definiera sin sexualitet, rätten att bestämma över sin kropp och sin lust måste ständigt försvaras. Är du beredd att se till att det finns bra, öppna ungdomsmottagningar i varje kommun, med kompetens även om hedersförtryck och HBT-frågor? Dina företrädare har alla gjort avgörande insatser för jämställdheten: Under Hjalmar Brantings ledarskap infördes kvinnlig rösträtt i Sverige, Per Albin Hansson lanserade och utvecklade folkhemstanken, Tage Erlander lade grunden för särbeskattningen och utsåg Sveriges första kvinnliga statsråd, Olof Palme genomförde föräldraförsäkring och utbyggnad av barnomsorgen, Ingvar Carlsson bildade världens första helt jämställda regering och införde varannan damernas på våra listor. Under Göran Perssons ledarskap infördes feminismen i partiprogrammet och genomfördes maxtaxan i förskolan. Mona Sahlin var en pionjär och förebild som vår första kvinnliga partiordförande, hon har gjort avgörande insatser mot alla former av diskriminering och hedersförtryck och under hennes ledarskap togs kongressbeslut om tredelad föräldraförsäkring. Vad blir din avgörande insats för jämställdheten? Ylva Johansson riksdagsledamot (S) kandidat till ordförande i S-kvinnor S-kvinnor startade 1920 Sveriges Socialdemokratiska Kvinnoförbund (SSKF), bildades 1920 när 120 kvinnoklubbar slöt sig samman. Första klubben bildades 1892. S-kvinnorna driver jämställdhetsfrågor. På 1950-talet tog förbundet avstånd från ett svenskt atomvapen, då regeringen till slut sa nej till atomvapen. Ordförande är sedan 2003 Nalin Pekgul. Hon kandiderar till omval på förbundsmötet i Luleå 26–28 augusti, men utmanas av Ylva Johansson, Lena Sommestad och Eva-Lena Jansson. Källor: S-kvinnornas hemsida och Wikipedia


”Hög tid att regeringen agerar om friskolorna”

Summary: Mikael Damberg (S): För att höja kvaliteten på våra friskolor krävs tydligare och tuffare regelverk. En utlovad utredning har uteblivit och direktiv saknas.De fristående skolorna har tillfört mycket positivt och är i dag en naturlig del av vårt skolväsende. Återkommande skandalreportage om hur en del huvudmän kvitterar ut stora vinster, samtidigt som kvaliteten i undervisningen och stödet till eleverna brister, visar dock att regelverket behöver moderniseras. Större insyn i skolornas ekonomi, samarbetsavtal mellan skolor och kommuner, tydliga kvalitetskrav och möjlighet att utkräva ansvar, är några av de åtgärder som bör prövas. Nu måste regeringen tillsätta den utredning som både S och MP ställt sig bakom, skriver Socialdemokraternas utbildningspolitiske talesperson.

Det finns en överenskommelse mellan regeringen, Socialdemokraterna och Miljöpartiet om att tillsätta en utredning om frågan om fristående skolor och vinster. Vi är beredda att sätta oss ned över blockgränsen för att åstadkomma resultat. Utbildningsminister Jan Björklund utlovade i januari att utredningen skulle vara tillsatt före sommaren. Nu är vi långt inne i juni och sommaren har börjat men ingen utredning och inga direktiv syns till. Problemet har inte försvunnit och regeringen bör därför snarast göra som utlovat. De fristående skolorna har tillfört mycket positivt och är i dag en naturlig del av vårt skolväsende. Självklart ska alla föräldrar kunna välja skola utifrån vad som är bäst för deras barn. Men när de fristående skolorna reglerades i början av 90-talet visste vi inte hur de skulle komma att utvecklas. I dag ser vi ett stort behov av att modernisera regelverket kring de fristående skolorna. De återkommande skandalreportage om hur en del huvudmän kvitterar ut stora vinster, samtidigt som kvaliteten i undervisningen och stödet till eleverna brister på deras skolor, visar att regelverket måste bli mycket tydligare och tuffare. En kunskapsbaserad ekonomi börjar i en skola där alla barn lyckas. Skolans syfte är att barn och elever ska ges stöd och stimulans att utvecklas så långt som bara möjligt. Vår hållning är därför att skattemedel avsedda för skolan också ska gå till skolan. Eventuella överskott bör återinvesteras i verksamheten. För att underlätta framtagandet av direktiven till utredningen vill jag uttrycka viktiga delar som de bör innehålla. Kvalitetskraven för både befintliga skolor och nya skolor måste skärpas. För att få starta en skola ska skolan uppfylla tydliga och konkreta kvalitetskrav som har stöd i skollagen. Det kan handla om att skolan verkligen sätter in ordentliga stödinsatser när en elev inte uppnår kunskapsmålen. Det kan också handla om att skolan inte håller nere på lärartätheten, lärarkompetensen eller undervisningstiden och systematiskt tvingar över ansvaret på den enskilde eleven eller dennes familj. Överskott plockas ut ur fristående skolor på en rad andra sätt än genom ren vinstutdelning. Det kan handla om exempelvis höjda styrelsearvoden, högt prissatta köp av tjänster från dotterbolag, höga internräntor och realisationsvinster vid ägarbyten. Det är därför i praktiken mycket svårt att direkt reglera möjligheten att ta ut vinst. Utredningen måste ha ett vidare syfte än så. Det bör prövas hur lagstiftaren generellt kan skärpa kvalitetskrav för att säkerställa att offentliga bidrag stannar i skolverksamheten. Ett alternativ är att Skolinspektionen ges utökade befogenheter att granska skolors ekonomi och rätt att kräva tillbaka offentliga bidrag som används på felaktigt sätt. Etableringsvillkoren ska skärpas så att det säkerställs att de gemensamma resurserna verkligen används för att ge alla barn en bra skola. Det bör införas ett obligatoriskt djupgående samråd mellan kommunen och huvudmannen när en fristående skola vill etablera sig och ett samarbetsavtal ska finnas innan skolan får starta. Samma insyn och granskning ska gälla för alla skolor. Även fristående skolor ska vara skyldiga att årligen göra kvalitetsredovisningar som visar hur man nått upp till kvalitetskraven, och alla skolor ska vara skyldiga att delta i öppna jämförelser. Når man inte kvalitetskraven kan en skola läggas ner, oavsett om det är en fristående eller kommunal skola. Skoltillståndet ska inte automatiskt följa med vid ägarbytet; man måste kunna veta vem den nya ägaren är för att kunna utkräva ansvar. Överlåtelser av skolor, bolag och skolkoncerner ska alltid anmälas till Skolinspektionen. Skolinspektionen kan därefter avgöra om man behöver få in mera information i ärendet och om det behöver göras en ny prövning av tillståndet att driva skolan. Försäljning av skolor till underpris och de fällande domar som följde på detta visar på behovet av en tydlig lag för att stoppa utförsäljningar av kommunala skolor till underpris. All offentligt finansierad utbildning oavsett huvudman ska omfattas av en offentlighetsprincip. Lärare och annan personal i fristående kolor ska ha meddelarskydd. Man ska inte bli av med jobbet för att man avslöjar brister i skolan, och hur skattemedel används får inte vara en företagshemlighet. Min förhoppning är att denna utredning kan leda till mer likvärdiga villkor för alla skolor och att de resurser vi gemensamt avsätter till skolan ska gå till att höja undervisningens kvalitet och därmed öka elevernas kunskap och kreativitet. Det kräver att utredningen tillsätts som utlovat, och att detta sker snarast möjligt. Mikael Damberg utbildningspolitisk talesperson (S)