Summary: SLUTREPLIK DN DEBATT 26/11. Det tog inte lång tid efter publiceringen av min artikel innan det började droppa in mail hos mig där anställda på Arbetsförmedlingen uttrycker långtgående kritik mot kontrollsystemen på myndigheten. Att överdirektören inte ”en enda gång” säger sig ha hört något missnöje från medarbetarna väcker frågor om hur öppen och lyssnande ledningen är gentemot de anställda, skriver statsvetaren Göran Sundström.

Arbetsförmedlingens överdirektör, Maria Mindhammar, försvarar i en replik det tidrapporteringssystem, Tajma, som myndigheten nyligen har infört och som jag ställer frågor kring i min debattartikel. För det första menar hon att ”det inte finns en enda anställd som finfördelar sin arbetsvecka på det sätt som Göran Sundström gör gällande.” Jag uttalar mig emellertid inte om hur de anställda finfördelar sin arbetstid i Tajma utan bara om vad systemet kräver av dem, vilket är att de registrerar utförda aktiviteter minst för varje timme och högst för varje kvart. Däremot uppskattar jag att det i genomsnitt kan ta cirka 5 minuter per dag för de anställda att hantera systemet, och cirka 30 minuter för en chef att gå igenom veckans siffor med sina underställda. Jag tror att det är ganska rimliga uppskattningar, i alla fall om medarbetarna tar systemet på allvar. Att de gör det är förstås inte säkert. Kanske är det som en anställd skriver i uppgiven ton till mig i ett mail: ”De flesta kopierar gårdagens redovisning”. En annan anställd skriver lika uppgivet: ”man använder standardpunkter eftersom man inte har tid att leta.” Och då går det förstås fort, men någon tillförlitlighet i siffrorna blir det knappast. Det skulle vara intressant att ta del av hur Mindhammar och hennes ansvariga kolleger själva uppskattade tidsåtgången för Tajma inför dess införande – om de nu alls gjorde någon sådan uppskattning. För det andra framhåller Mindhammar att hon ”inte heller en enda gång hört någon medarbetare uttrycka obehag kopplat till tidsrapporteringen. Snarare förståelse för att vi har infört detta…”. Det tog dock inte lång tid efter publiceringen av min artikel innan det började droppa in mail hos mig där anställda på Arbetsförmedlingen uttrycker långtgående kritik mot Tajma och andra kontrollsystem på myndigheten. Exempelvis framhåller en anställd vid myndighetens huvudkontor som arbetar nära ledningen ”att de chefer som till slut tagit beslut om att införa Tajma i stora drag håller med dig. Problemet har hela tiden varit att vi har haft ett departement som inte gett sig i frågan.” En annan anställd, som arbetat i många år vid huvudkontoret, skriver: ”Myndigheten kännetecknas av ständigt nya kontrollverktyg, tystnadskultur och rädsla för repressalier om vi uttrycker avvikande mening”. Ytterligare en anställd på ett kontor ute i landet uppger att medarbetarna ägnar minst en kvart om dagen åt administration och att cheferna kräver ”att vi ägnar flera timmar i månaden åt dessa meningslösa uppföljningssystem”, och ändå ”har ingen fått återkoppling av sin chef på resultaten från något av systemen, vare sig samlat på enhetsnivå eller som individer”. Även denna person talar om en utbredd tystnadskultur: ”På AF är tystnaden kompakt och rädslan total. Ingen vågar protestera mot de högre chefernas påhitt och de få som gjort det (mellanchefer som jag känner till) har tvingats bort från myndigheten.” Hur pass representativa dessa vittnesmål är för myndigheten är förstås svårt att veta. Men att överdirektören inte ”en enda gång” säger sig ha hört något missnöje från medarbetarna väcker frågor om hur ledarskapet ser ut i myndigheten och hur öppen och lyssnande ledningen är gentemot de anställda, och gentemot de fackliga representanterna i myndigheten. För det tredje hävdar Mindhammar att jag inte känner till att Arbetsförmedlingen arbetar tillsammans med Tillitsdelegationen och att detta ”kan tyckas vara märkligt”. Det märkliga är emellertid inte att jag inte känner till detta (som ledamot i Tillitsdelegationens vetenskapliga råd vet jag det), utan att Arbetsförmedlingen arbetar med delegationen samtidigt som den inför Tajma. På vilket sätt ligger myndighetens olika kontrollsystem i linje med Tillitsreformen? Här förblir Mindhammar svaret skyldig. Sist påpekar Mindhammar återigen att Arbetsförmedlingen långt ifrån är ensamt bland myndigheterna om att använda ett tidredovisningssystem. Det må vara sant. Men det betyder inte att alla dessa andra myndigheter tillämpar lika elaborerade redovisningssystem som Arbetsförmedlingen. Dessutom, att ett antal andra myndigheter springer i väg i en viss riktning behöver inte betyda att de springer i en bra riktning, eller att riktningen är bra för alla. Man borde kunna förvänta sig att högt betalda chefer i staten har egen analytisk förmåga och att de, med lyhördhet mot personalen, fattar beslut utifrån den egna myndighetens förutsättningar och behov och inte bara tar efter andra, med motiveringen att ”vi har inget val”. 26 november 2018 Debattartikel Göran Sundström, professor, statsvetenskapliga institutionen och Score, Stockholms universitet: ”Arbetsförmedlingen tvingar anställda timrapportera allt” Repliker Maria Mindhammar, överdirektör, Arbetsförmedlingen: ”Arbetsförmedlingen arbetar med tillitsbaserad styrning och ledning” Britta Lejon, ordförande, Fackförbundet ST och Fredrik Andersson, avdelningsordförande, ST inom Arbetsförmedlingen: ”Arbetsförmedlingens registrering av anställda är integritetskränkande” Slutreplik från Göran Sundström: ”Långtgående kritik från anställda mot Arbetsförmedlingen”


Summary: Även äldre med de lägsta pensionerna har råd att bo i företaget Silver Lifes äldreboende. Upplands Väsby är ett exempel där Silver Life under en rad år haft ett samarbete med rödgröna partier, skriver företagets grundare Peje Emilsson.

Vänsterpolitikern Per Sundgren som var kulturborgarråd i Stockholm i slutet av 80-talet, då hans parti fortfarande hette Vänsterpartiet kommunisterna, kommenterar Silver Life i en insändare på DN Åsikt. Per Sundgren har rätt i att Silver Life har höga ambitioner på den service och omsorg vi vill erbjuda äldre. Vi vill erbjuda ett högkvalitativt boende där var och en kan bestämma mer själv. Ny teknik underlättar för Silver Lifes medarbetare. Färre ryggar blir utslitna. Det blir mer tid till omsorg. Japanska toaletter och sängar med inbyggda kisslarm gör att fler kan behålla sin personliga integritet längre. Vad som däremot inte stämmer är att Silver Life enbart är till för de rika. Silver Life är, med en kombination av privat och offentlig finansiering, en verksamhet som välkomnar alla. PRO:s sakkunnige på pensionärers ekonomi menade enligt Expressen för några månader sedan att det är möjligt också för de med de lägsta pensionerna att bo i Silver Lifes omsorgslägenheter. Vårt första boende öppnar nästa år i Nacka. Åren efter öppnar vi i Täby och Upplands Väsby. I dessa tre kommuner har vi välkomnats av breda politiska majoriteter som ser Silver Life som angelägna alternativ för äldre. Insikten om att det är viktigt för kommuner att erbjuda valfrihet har spritt sig långt över de traditionella politiska blockgränserna. Upplands Väsby är ett exempel där Silver Life under en rad år haft ett utmärkt samarbete med den då styrande S-V-MP-koalitionen. Efter höstens val är det annan majoritet. Planeringen för att starta Silver Life i Upplands Väsby fortsätter som förut. Per Sundgren är varmt välkommen att besöka Silver Life. Vi visar gärna hur vi med innovationer och ny teknik kan skapa ett boende som är bättre såväl för brukare som för vårdpersonal. Ta gärna med Daniel Suhonen som jag ofta har uppfriskande diskussioner med. DN Åsikt 29 november 2018 kl 16 Insändare Per Sundgren: ”Orimligt att skatt går till äldres lyxboende” Svar Peje Emilsson: ”Även äldre med låga pensioner har råd med Silver Life” Per Ljungberg: ”Tryck inte ner rika äldres lyx i halsen på fattiga kvinnor” Så kommenterar du, skriver svar och insändare.


Svenska kocklandslaget vann guld med kålpudding

Summary: Svenska kocklandslaget tog hem den eftertraktade guldmedaljen när Culinary World Cup avgjordes i Luxemburg. På menyn stod bland annat 26 kalla rätter täckta med gelé och stekt ankbröst som serverades med kålpudding och svartvinbärsgelé.

Svenska kocklandslaget tog guld vid de Culinary World Cup, de kulinariska världsmästerskapen, som avgjordes i Luxemburg på torsdagen. Världsmästerskapet är en lagtävling uppdelad i två delmoment – ”det kalla bordet” och ”varmkök”. Svenska kocklandslaget fick höga poäng i båda momenten och totalpoängen räckte hela vägen till guldmedaljen. – Vinsten är en enorm lagseger! Alla har stått upp för varandra och utfört vårt arbete som ett lag. Vi är så otroligt stolta att få sätta svensk gastronomi och alla våra fantastiska producenter av bra råvaror högst upp på prispallen, säger Fredrik Andersson, Team Manager, Svenska kocklandslaget. Till VM har kocklandslaget valt att arbeta med temat ”Curious by nature”. I varmköksmomentet skulle man laga upp en trerättersmeny. Högst värderas smak och presentation men domarna bedömer även hantverksskicklighet, organisation, samarbete i köket och hur servicen flyter. Meny varmkök Förrätt: Piggvar pocherad i grillad smörsås med broccoli, piggvarsmousseline, syrad gurka, fläder & stenbitsrom. Varmrätt: Stekt ankbröst med champinjon fylld med anklår och anklever. Serveras med kålpudding, kålrotspuré, svartvinbärskräm samt anksky. Dessert: Mjölkchoklad- och mandelbavaroise med örtsorbet, varm pâte á choux fylld med mandelkola samt yoghurtskum och marinerat päron. I det moment som kallas ”kalla bordet” bedöms rätterna (som presenteras kalla täckta med ett tunt lager gelé) enbart efter utseende och teknik. Detta moment kommer dock att tas bort och ersättas med ett annat till OS 2020, bland annat på grund av det stora svinn som momentet orsakar. På silverplats kom Singapore, medan Norge fick brons. Dessutom korades Stockholm Culinary Team till världens bästa regionala lag. Även i storköksklassen gick det bra för Sverige genom Fazer Culinary Team som också tog guld. Läs mer: Det här är Svenska kocklandslaget


”Orimligt att skattepengar går till äldres lyxboenden”

Summary: Företagaren Peje Emilsson är i full färd med är att slita isär vårt samhälle. För att få delta i projektet Silver Life för äldre måste du som pensionär ha minst 20.000 kronor kvar efter skatt. Och huvuddelen av kostnaden står skattebetalarna för, skriver läsaren Per Sundgren.

Visst låter det bra. ”Livsboendet du väljer själv”, ”trygghet, service och komfort under det seniora livets alla skeden.” Företaget heter Silver Life. Huvudägare och initiativtagare är Peje Emilsson, som 1999 startade friskolekoncernen Kunskapsskolan. Nu ska också äldrevården stöpas om. Silver Life erbjuder ett medlemskap som är svårt att motstå. Du slår dig ner i Silver lounge beställer service eller fika, testar det specialanpassade gymmet, äter rabatterade måltider och när du behöver hjälp att slussas rätt i sjukvården finns en särskild vårdlots för dig. Allt ingår i medlemskapet som bara kostar 500 kronor om året. Men du måste höra till de pensionärer som har kvar minst 20.000 kronor i månaden efter skatt. De flesta svenska pensionärer har inte 20.000 kronor före skatt. Den genomsnittliga totala pensionen var 2016 före skatt 17.400 kronor. Dessa boenden blir således extremt segregerade. Det är därför ingen tillfällighet att de planeras i kommuner som Nacka, Täby och Lidingö. På en direkt fråga till Peje Emilsson i en DN-artikel om inte dessa boenden ökar klasskillnader svarar han att det finns en grupp som inte har råd, men att det är en annan fråga. Är det verkligen en annan fråga? Kostnaderna för dessa omsorgsboenden för de mest behövande, de som fått ett kommunalt positivt biståndsbeslut och behöver hjälp dygnet runt, är cirka 75.000 kronor per månad, men huvuddelen av kostnaderna, 60.000 kronor, står vi skattebetalare för. Avgiften som betalas av den boende är 15.600 kronor. Detta innebär att det stora flertalet pensionärer, som inte har en chans att komma in på Silver Lifes boenden, får vara med att betala för det fåtal som har råd. Vad Peje Emilsson är i färd med är att slita isär vårt samhälle. Den välfärd som har byggt på principen om att vi alla är med och betalar efter förmåga och har rätt till lika tilldelning och lika behandling gäller inte längre. Det är hög tid att sätta stopp. Vi skattebetalare ska inte finansiera särlösningar för de rika. DN Åsikt 29 november 2018 kl 16 Insändare Per Sundgren: ”Orimligt att skatt går till äldres lyxboende” Svar Peje Emilsson: ”Även äldre med låga pensioner har råd med Silver Life” Per Ljungberg: ”Tryck inte ner rika äldres lyx i halsen på fattiga kvinnor” Så kommenterar du, skriver svar och insändare.


Summary: DN DEBATT 1/12. Den extremvärme som världen allt oftare upplever skadar människors hälsa, hotar och tar liv och belastningen på sjukvården ökar alltmer. Det visar en ny rapport från tidskriften The Lancet. Risken ökar för dödsfall och ökad sjuklighet. Allvarliga sjukdomar som denguefeber kan på sikt etableras i Europa, skriver åtta experter på miljö och hälsa.

Världen blir varmare och perioder av extrem hetta allt vanligare. Värmeböljan i Sverige i somras beräknas ha orsakat flera hundra dödsfall. Kunskapen om klimatförändringens hälsokonsekvenser har funnits i många år men effekterna har visat sig vara långt mycket allvarligare än vad vi tidigare förstått. Den hotar hälsa och liv, särskilt bland sårbara grupper som äldre och de som lider av kronisk sjukdom som hjärtkärlsjukdom, diabetes och lungsjukdom. Den 29 november publicerades “The Lancet Countdown on health and climate change” i den medicinska tidskriften The Lancet. Rapporten ger en årlig uppdatering av hur klimatförändringen påverkar folkhälsan i världen fram till år 2030. Där understryks att den extremvärme som världen allt oftare upplever skadar människors hälsa, hotar och tar liv och belastningen på sjukvården ökar alltmer. Andelen sårbara för hetta ökar i världens alla regioner. Värmestress är en tidig och allvarlig effekt av klimatförändringen. Det blir vanligare, och vi och de hälsosystem vi litar på, är dåligt rustade för att klara den nya situationen. Ökande omgivningstemperaturer utsätter sårbara grupper för ökade risker i alla delar av världen. I Europa och länder vid östra Medelhavet är mer än 40 procent av människor över 65 år sårbara för värmeexponering. Det är en högre sårbarhet jämfört med den som ses i Afrika och Sydostasien och den förklaras med en äldre befolkning som bor i stadsmiljöer. Värmen förvärrar luftföroreningar kraftigt i städer. Kombinationen av värme och skadliga luftföroreningar som ozon och partiklar ökar ytterligare risken för dödsfall och ökad sjuklighet. Förra året utsattes 157 miljoner fler människor i sårbara grupper för en värmebölja jämfört med år 2000, och 18 miljoner fler jämfört med 2016. Sommarens höga temperaturer i Sverige och andra delar av Europa understryker vikten av snabbt agerande vad gäller minskade utsläpp och skyddande anpassningsåtgärder. I Sverige ger hög utomhustemperatur ofta betydligt högre inomhustemperaturer vilket bidrar till dödsfall och ökad risk för till exempel stroke, hjärtinfarkt, och luftvägsbesvär. Problemen blir större ju högre den framtida globala temperaturen blir. Det brådskar. Klimatförändringen påverkar spridning av infektionssjukdomar, små förändringar i temperatur och regn kan ge stora förändringar för vektor- och vattenburna sjukdomar. Denguefeber är en subtropisk myggburen infektionssjukdom som har störst spridning i världen och enligt Världshälsoorganisationen är den allvarligaste. För att denguefeber ska spridas till nya områden krävs en kombination av rätt sorts myggor, virus, årstid, temperatur och regnförhållanden. Första utbrottet i Sydeuorpa kom 2010. Med fortsatt klimatförändring kan sjukdomen inom 50 år etableras helt i södra Europa, med möjliga utbrott i norr. Något som förväntas hända under vår, våra barns och barnbarns livstid. Enligt Lancet Countdown har denguemyggornas förmåga att sprida viruset ökat med tio procent sen 50-talet, med 2016 som toppår. Högre vattentemperaturer ökar tillväxten av vibriobakterier som vanligen sprids till människor vid bad i bräckta vatten som Östersjön. När ytvattentemperaturen går över 16 grader är förhållandena för bakterietillväxt gynnsamma och den relativa risken att smittas ökar med 14 procent per grad. Risken för allvarlig sårinfektion och blodförgiftning är särskilt stor bland äldre och immunsvaga personer och dödligheten kan vara hög. Enligt Lancet Countdown så ses en tydlig trend globalt med fler kustområden som passar vibriobakterien. I två områden, Östersjön och nordöstra USA, har gynnsamheten ökat med 24 och 27 procent under 2010-talet, jämfört med 80-talet, med en 5 veckor längre riskperiod för smitta. Det handlar också om ekonomi. Under 2017 förlorades enligt Lancet Countdown 153 miljarder arbetstimmar på grund av värme, en ökning med mer än 62 miljarder timmar sedan år 2000. De direkta effekterna av klimatförändringarna sträcker sig också bortom värmen omfattande extremt väder. År 2017 resulterade totalt 712 klimatrelaterade extrema väderhändelser i sammanlagt 326 miljarder amerikanska dollar i ekonomiska förluster under året, nästan tredubbelt så mycket som jämfört med de totala förlusterna året innan. Mer än hälften av de undersökta städerna i Lancet Countdown förväntar sig att klimatförändringarna allvarligt kommer att äventyra infrastrukturen för hälso- och sjukvård, antingen direkt genom extremt väder eller indirekt genom överbelastning på grund av en större sjukdomsbörda. De trender vi ser visar på oacceptabelt höga risker för människors hälsa i dag och i framtiden. Lancet Countdowns årsredovisningar kan hjälpa oss att förstå priset för passivitet, och användas för att driva ambitiösa ansträngningar för övergången till en fossilfri framtid. Forskning om folkhälsa och klimatförändringen bidrar med både kunskap och motivation för genomförande av nödvändiga omställningsåtgärder. Det handlar om effekterna av klimatförändringen på människors hälsa men också om hur mer hälsosamma samhällen och livsstilsval kan ha en positiv effekt på såväl människors hälsa som vårt klimat. Många av de åtgärder som behövs för att bekämpa klimatförändringen är till omedelbar nytta för folkhälsan. Lokala luftföroreningar orsakade av fossila bränslen i städer dödar närmare tre miljoner människor årligen i världen, varav 500 000 i Europa, enligt Lancet Countdown. Att lösa växthusproblemet kommer att ge en samtidig vinst med renare luft och bättre folkhälsa. Lancet Countdown uppmanar regeringar att stärka nationella hälsosystem så att de kan klara av eller förebygga hälsoeffekter av extrem värme. Det finns dock gränser för hur mycket även de starkaste system kan minska hälsorisker genom anpassning, om för lite görs för att minska orsaken, det vill säga växthusgasutsläppen. Utan klimatåtgärder hotas 50 år av medicinska framsteg av de ökande hälsoproblem, flyktingströmmar och fattigdom som klimatförändringen bidrar till. Det liv vi lever i dag och den värld som vi känner den i dag står på spel. De vetenskapliga bevisen får inte längre ignoreras. Det brådskar. Sverige är ett föregångsland i globala hälsofrågor och kan också vara en stark förebild då det gäller att måna om klimatet. Låt effekter på hälsan bli den alarmklocka som får konsekvenserna av klimatförändringen att bli en lika angelägen fråga hemma vid köksbordet som vid klimatförhandlarnas bord i Katowice. Klimatförändringen kan jämföras med en ”medicinsk nödsituation”. Det är en allvarlig diagnos, men den goda nyheten är att om vi agerar rätt kan det visa sig vara det viktigaste som görs för global hälsa i vår tid och vi känner till botemedlet. Rapporten ”The Lancet Countdown on Health and Climate Change” följer hur världens regeringar förmår svara på klimatförändringarna och de hälsoeffekter som är en följd av dessa. Den genomförs genom årliga rapporter fram till 2030 i den vetenskapliga tidskriften The Lancet i samarbete mellan 27 institutioner världen över samt Världshälsoorganisationen WHO och Världsbanken. 1 december 2018 Debattartikel Åtta miljöexperter om ”The Lancet Countdown on Health and Climate Change”: ”Dödsfall och sjukdomar när extremvädret blir allt vanligare”


Summary: Det dubbla jobbskatteavdraget för pensionärer bör avskaffas. Den extra ekonomiska moroten att arbeta vidare tränger ut unga från arbetsmarknaden, skriver läsaren Ragnvald Nilsson.

Det är lätt att förstå att regeringar, oavsett färg, vill att folk ska jobba längre. Men det finns en hake. De flesta normala människor som passerar 65 har onekligen passerat bäst före-datum. Många är fysiskt aktiva, men vill hinna med något annat än jobba under den tid de har kvar. Jag talade nyligen med en sjuksköterska som hade följt många till sista vilan. De sista dagarna hade ingen ångrat att de inte jobbade lite längre. Däremot var det många som ångrade att de inte hade slutat tidigare, så att de hade fått lite mer tid till annat. Det är också ett känt faktum att ambitionsnivån för de flesta 60-åringar för jobbet sjunker. Så förslaget till skattesänkningar för pensionärer som jobbar längre slår fel. Krutet måste läggas på att få in ungdomarna i arbetslivet. Det är de unga som ska föra landet vidare, inte de gråhåriga. Låt de som vill jobba vidare fungera som mentorer, men de ska inte inte uppehålla en tjänst. De ska gå till ungdomarna. Om pensionärer vill arbeta vidare ska det bero på ork, vilja och kunskap, inte ekonomisk morot. Då är risken stor att de jobbar vidare enbart för att öka pensionspoängen. Då är pensionären enbart en bromskloss. DN Åsikt 28 november 2018 kl 15 Insändare Ragnvald Nilsson: ”Avskaffa dubbla jobbskatteavdraget för pensionärer” Svar Så kommenterar du, skriver svar och insändare.


Summary: DN DEBATT 28/11. Många av oss har tidigare varit skeptiska till vinterspel i Sverige. Men med den nya sparsamma och hållbara profilen är riskerna nu mindre. Politikerna bör därför göra sitt yttersta för att bidra till att Stockholm får arrangera OS 2026. Det kan främja besöksnäringen och näringslivet i stort och det kan bidra till ett mer sammanhållet samhälle, skriver 11 näringslivsföreträdare.

Ett vinter-OS och Paralympics i Sverige 2026 är en unik möjlighet som måste tillvaratas. Att vara värd för ett av världens största evenemang kommer att skapa positiva avtryck i många år framöver. De största vinsterna med ett värdskap ser vi i de möjligheter som kan skapas för yngre generationer, där några av de största samhällsutmaningarna finns. Bara i Stockholms län bor omkring 90.000 unga personer under 26 år i utsatta områden. Det finns ingen mirakelkur för de problem som segregationen och utanförskapet medför. Däremot vet vi att idrotten spelar en viktig roll som plattform för framgångsrik integration. Näringslivet kan och vill spela en större roll i detta avseende. Sverige kan se tillbaka på flera år av tillväxt och ökad sysselsättning. En bidragande orsak har varit huvudstadsregionens starka utveckling. Men nu finns tecken på att konjunkturen kan vara på väg in i en svagare period. Situationen kräver medvetna och smarta satsningar mot framtiden. Många av oss har tidigare varit skeptiska till att arrangera vinterspelen i Sverige. Vi har sett risker med att det skulle kosta för mycket och att notan i slutändan får plockas upp av skattebetalarna, såväl medborgare som företag. Med det nya finansieringsupplägget och den sparsamma liksom hållbara profilen som genomsyrar planen är dessa risker mindre. Finansieringsupplägget innebär att omkring 9 av 13 miljarder kronor i beräknade driftkostnader betalas av Internationella olympiska kommittén. Resterande finansiering ska komma från kommersiella intäkter, bland annat från biljetter. Det innebär helt andra förutsättningar jämfört med tidigare arrangemang av vinterspelen. För att öka Sveriges långsiktiga konkurrenskraft måste det nya politiska ledarskapet i Stockholm liksom den kommande regeringen tillvarata den utvecklingspotential som vinterspelen erbjuder. Att arrangera vinter-OS och Paralympics, med spel som går av stapeln i bland annat Stockholm, Åre och Falun, medför många fördelar: 1. Öka ungas möjligheter för sport. Även om spelen ska vara sparsamma finns behov som ett arrangemang av vinterspelen kan tillgodose. I dag kämpar många idrottslag för att få ihop träningstider. Barn och ungdomar tvingas träna sent på kvällarna, inte sällan i undermåliga ishallar. Satsningar uteblir eftersom det saknas träningstider. Det skidcentrum och den ishall i Botkyrka som planeras att byggas för OS kan bli en viktig investering i våra ungdomar. En investering som regionen ändå är i skriande behov av. 2. Höjd ribba för hållbarhet. Vi kan göra vinterspelen 2026 till ett av de mest hållbara OS-arrangemangen i sitt slag någonsin. Internationella Olympiska Kommitténs nya krav innebär att spelen ska vara hållbara i flera avseenden. För att lyckas måste vi använda det som redan finns på plats och vara sparsamma med nya byggnationer. På så sätt kan vi skapa en ny typ av vinterspel. Genom att genomföra arrangemanget inom ramen för i stort sett redan befintlig infrastruktur kan vår profil inom hållbarhet stärkas ytterligare. 3. Ökad lyskraft för Sveriges varumärke. Vinterspelen är en möjlighet för Sverige att profilera sig ännu starkare ute i världen. Vår utmaning är att utveckla vårt varumärke i takt med att den internationella konkurrensen vässas. Undersökningar tyder på att Sverigebilden globalt är något daterad och att kännedomen om vårt land är generellt låg bland yngre människor. Vinterspelen erbjuder en möjlighet att föra ut en modern bild av det nya och kreativa Sverige. 4. Injektion för besöksnäringen. Satsningen skulle ge en viktig skjuts till en redan stark besöksnäring. Turismen omsatte drygt 300 miljarder i Sverige förra året och sysselsatte omkring 175 000 personer. Undersökningar från tidigare värdstäder som Vancouver, London och Barcelona betonar de viktiga nyttor ett olympiskt värdskap kan skapa genom att bland annat öka antalet internationella besökare. 5. Främjad handel med omvärlden. För att stå sig i den globala konkurrensen framöver behöver vi främja internationalisering. Vinterspelen 2026 kan skapa positiva ringar på vattnet för företagens internationella affärer. Forskning pekar på att det finns fördelar med att arrangera OS även med ett sparsamt och hållbart förhållningssätt. Genom ökad kännedom, ett stärkt varumärke samt fler besök finns en möjlighet att hämta hem en ”olympisk exporteffekt”. Det skulle gynna tillväxten och hela landets välstånd. Privata, offentliga och ideella krafter kommer att behöva samverka för att lyckas hantera de utmaningar Sverige nu möter, inte minst vad gäller segregation. Därför är det nödvändigt med en bred agenda där sporten tillåts fylla en betydelsefull roll. Politikerna bör göra sitt yttersta för att bidra till att Sverige och Stockholm vinner kampen om att få arrangera vinter-OS och Paralympics 2026. Detta har möjlighet att främja både besöksnäringen, näringslivet i stort och bidra till ett mer sammanhållet samhälle. 28 november 2018 Debattartikel 11 näringslivsföreträdare: ”OS i Stockholm bidrar till ett mer sammanhållet samhälle”


Så kan föräldrar tänka kring barn och mat

Summary: Hur börjar man ge barn mat? Och vad kan man som förälder göra för att barnet ska gilla mat? Om och vad barnet äter är en återkommande källa till oro för föräldrar. Barndietisten Sara Ask vill ge föräldrarna verktyg att väcka matglädje hos barnet.

Det är full aktivitet i Sara Asks kök. Döttrarna Nora, Edit och Leah är hemma i dag och hjälper till att hacka grönsaker och rulla vegobollar till dagens matfotografering. – Barnen tycker om att laga mat, men det beror inte på mig. Den som tycker att det är kul och att det går bra att laga mat tillsammans med barnen kan gärna göra det, men man är ingen dålig förälder om man inte fixar det, säger Sara Ask. Hon är barndietist och har tidigare arbetat på Karolinska universitetssjukhuset, men arbetar nu med att skriva artiklar, skapa recept och föreläsa. Och så skriver hon böcker. Hennes nya bok heter ”Barn och mat: Från smakportion till äta själv”. Läs mer: Fyra maträtter som barn tycker om Boken är tänkt som ett stöd när mat ska introduceras till barnen och ger svar på många frågor som föräldrarna kan tänkas ha. När är det dags för barnet att börja äta, hur mycket mat är lagom och om det finns något barnet inte bör äta är frågor som många föräldrar funderar över. – Jag hoppas att den som läser boken ska känna att det här med mat blir lite enklare. Det pratas mycket om mat, så jag har full förståelse om man är orolig. Men oftast kan det inte bli så fel, säger hon. För att göra matintroduktionen så smidig som möjlig nämner Sara något hon kallar för ”lyhörd matning”. Med det menar hon att föräldern lär sig förstå det lilla barnets signaler för hunger och mättnad, och anpassar måltiden därefter. – Föräldrar vet många gånger inte alls vad som är lagom mycket mat för barnet. Om man trugar barnet kör man över mättnadssignalerna. Hon förespråkar lyhörd matning även när barnet blivit lite äldre. Då handlar det om att sätta ett hungrigt barn vid matbordet, att låta det gå två, tre timmar efter mellanmålet innan det är dags för middag. Det är också bra om barnet får äta tillsammans med andra, eftersom barn ofta gör som andra gör. Men trots goda förutsättningar äter inte alla barn med god aptit. Sara har personlig erfarenhet av att barn är olika när det kommer till mat. En av hennes döttrar äter det mesta och testar gärna nya maträtter, medan en annan dotter är mycket mer skeptisk. – Föräldrar kan tro att de har gjort rätt med det ena barnet och fel med det andra. Men barn är olika och det beror ofta framför allt på gener, säger Sara. Även det alltid finns något barn som älskar svartkål eller lite mer avancerade smaker så är det långt ifrån alla barn som gör det. Det finns nämligen en medfödd preferens för söt och energirik mat. Från fyra månaders ålder ser man också en preferens för salt. Sedan finns det en aversion mot framför allt beska, men också syrliga livsmedel. – Man tror att de här preferenserna och aversionerna har syftat till att hjälpa människan att först och främst vilja ha den söta bröstmjölken. Sedan, när den här individen kan ta för sig själv, att ta för sig av sådant som den upplever som tryggt. Läs mer: Det kan du göra om ditt barn är kräsen med mat Vad som upplevs som trygg mat varierar beroende på var i världen barnet bor, men här i Sverige kan det till exempel vara pannkakor, köttbullar och korv. Mat som ofta är ganska utskälld alltså, men som enligt boken inte alls är dålig ur näringssynpunkt. Med det sagt betyder det inte att man som förälder ska ge upp och steka korv eller vad det nu är barnet föredrar så fort barnet inte vill äta maten som serveras. Sara Asks fem tips till föräldrar. 1. Låt matbordet vara en trygg plats fri från prestation. Du som förälder bestämmer vad som serveras, men barnet får välja vad och hur mycket det vill äta. 2. Skapa bra förutsättningar för måltiden. Låt det ha gått några timmar sedan mellanmålet så att barnet är hungrigt. 3. Alla måltider behöver inte vara kompletta, allt barnet äter under dagen, veckan eller månaden gills. 4. Locka barnet att smaka genom att låta barnet se andra äta maten. En bra metod är också att ställa fram maten i olika skålar och låta barnet närma sig i egen takt. 5. Stirra dig inte blind på enskilda livsmedel, tänk på helheten. – Det kan vara bra att veta att det inte behöver vara en komplett måltid vid varje tillfälle. Vill barnet bara ha potatis, pasta eller ris så är det ingen fara. Som förälder kan det vara bra att anta lite helikopterperspektiv. Barnet äter ju oftast flera måltider per dag, och kanske också på skolan eller förskolan, säger hon. Läs mer: Det här ska du tänka på om ditt barn vill bli vegetarian Hemma hos Sara tillämpas ofta ”tacomodellen”. Olika livsmedel ställs fram i olika skålar på bordet och alla kan komponera sin egen måltid. – Jag menar inte att föräldern ska laga fyra olika rätter, det handlar om att mötas kring en minsta gemensam nämnare. Och det bör finnas åtminstone ett livsmedel på bordet som barnet kan äta sig mätt på. Matbordet är en av få platser där vi är i jämnhöjd med barnen påpekar Sara och säger att det brukar bli trevligare för alla inblandade om föräldern kan passa på att se barnens ansikten i stället för att fokusera på vad de har eller inte har på sina tallrikar. Läs mer: Guide: Första året med barn Däremot kan man som föräldrar locka barnet att prova. För att lära sig tycka om något måste man smaka flera gånger. Hur många gånger varierar, men färre gånger om barnet är under ett år. – Sedan verkar det krävas 17-18 gånger för att barnet ska tycka om något. Det är mycket, men jag brukar säga till föräldrar att inte räkna utan i stället försöka tänka att det aldrig är kört. Självklart måste det finnas rätter som man aldrig någonsin lär sig uppskatta, men någon kanske lär sig sent, säger Sara och berättar att hon först nu, vid 42 års ålder, börjat uppskatta koriander. Grönsaker brukar vara en av de saker som flest föräldrar uppger att deras barn inte äter. Enligt Sara handlar det om att grönsaker passar dåligt ihop med barns preferenser. – Barn lider sällan näringsbrist om de inte äter grönsaker. Men ha alltid med grönsaker på bordet, så att barnen hela tiden exponeras för dem. Det kan locka dem att prova om de ser andra äta grönsaker, säger hon. Läs mer: Mat för barn – fem frågor till fyra kokboksförfattare Att barnet kommer att äta något bara det är tillräckligt hungrigt stämmer för många, men inte för alla barn. Det kan vara svårt som förälder att avgöra om barnet äter tillräckligt, men tillväxtkurvan brukar vara en bra mätare. Det kan också vara bra att ha koll på att barnet tycker om något livsmedel som innehåller mycket järn, till exempel blodpudding, torkade aprikoser eller järnberikad gröt. – Om man misstänker att barnet har obehag av maten, allergi eller någon sjukdom ska man aldrig tveka att söka vård. Det kan finnas många typer av obehag, barnet kanske kräks, blir lös i magen eller förstoppad. Eller så har barnet svårt att tugga eller svälja maten, säger Sara. Föräldrar till matglada barn kan också ha bekymmer med att få till hälsosamma rutiner kring mat. I dagens samhälle finns energirik mat i överflöd och det kan vara svårt för vissa att bibehålla en hälsosam vikt. – Det går ju att utnyttja barnets matglädje att lära sig tycka om olika sorters grönsaker. Om en person vill äta mycket kommer det att vara extra bra om den gillar grönsaker, säger hon. I boken tar Sara även upp vad forskningen säger om att utesluta till exempel gluten eller laktos hos icke-allergiska barn. Och ger välbehövlig nyans i debatten om sockerförbud. – Jag brukar säga att ingenting är så dåligt att man aldrig kan äta det och ingenting är så bra att man kan äta det jämt. Det handlar om helheten. Allt mer forskning tyder på att det är matmönster i stället för specifika livsmedel som är viktigt, säger hon. Läs mer: Svårt allergiska barn kunde vänjas vid jordnötter


”Alliansen har kastat ut Sverige i Brexit-liknande tillstånd”

Summary: Alliansen har under ledning av Moderaterna kastat ut Sverige i ett Brexit-liknande tillstånd. Det är ett i högsta grad oansvarigt att rösta bort en fungerande regering utan att ha en plan för vad som ska hända, skriver läsaren Björn Friberg.

Den 23 juni 2016 vaknade de flesta av världens ledare med stor förvåning. Det var inte en vanlig morgon. Långt därifrån. Storbritannien hade valt att rösta för att lämna EU. I samma ögonblick som den dåvarande brittiske premiärministern David Cameron valde att låta landet hålla en omröstning för utträde ur EU, utan att ha en rimlig plan för vad man skulle göra om landet faktiskt gick ur, omvandlade han Storbritannien från en stabil nation till ett nationellt experiment. Att bryta en i många avseenden logisk och fungerande struktur, utan att ha en plan för vad man ska göra när den är bruten, är inte det vanliga tillvägagångssättet inom politiken. Om man vill i EU eller ej finns det många olika aspekter på. Det finns rimliga argument för och rimliga argument emot. Vad som är bäst för en nation, är en tolkningsfråga och den ena åsikten är inte nödvändigtvis mer rätt än den andra. Oavsett vilken syn man har på EU är Brexit-modellen fel väg att gå. Efter Brexit sjönk pundet till den lägsta nivån på 30 år. Flygplanstillverkaren Airbus, med omfattande verksamhet i Storbritannien, har varnat för at företaget kan lämna landet om de inte får tydliga besked för hur den framtida marknaden ska fungera. Även om ett avtal har verkat närmare de senaste dagarna så finns det fortfarande mycket som tyder på att England kommer att krascha ut ur EU, utan avtal eller lösning. Problemet här är inte åsiktsskillnaden, utan på vilket sätt reformen har genomförts. Vad har detta med svensk politik att göra? Sedan den 25 september har Sverige inte någon vald regering. Socialdemokraterna och Miljöpartiet leder en övergångsregering som inte ska fatta några större politiska beslut. Varför? Jo, för att Alliansen plus SD valde att avsätta regeringen Löfven. Det var dock en sak som de saknade: en tydlig plan för vad de skulle göra efter att Löfven var avsatt. Likt en full 15-åring som kör moped för att snabbt komma fram glömde alliansledarna under ledning av Moderaterna att tänka på konsekvenserna av sitt val, utan levde mer i nuet och hoppades på det bästa. Problemet är att moderatledaren Ulf Kristersson just nu med glädje låter Sverige genomlida en Brexit 2.0 där vi just nu inte har någon plan vad man ska göra. I stället för att aktivt arbeta fram en plan innan man avsätter en regering väljer man hellre att göra om Sverige till ett nationellt experiment. Detta ger myndigheter svårare att förbereda för framtiden, företag blir mindre säkra på om man vill anställa, och det blir ett mindre stabilt ekonomiskt klimat. Moderaterna valde även att löpa hela linan ut och lade till det lilla extra, de avser att lägga fram en egen budgetmotion för göra situationen ännu lite mer otydlig. Både Sverige och Storbritannien befinner sig i en tid av otydlighet, ovisshet, och oklarhet. Att förändra saker i ett samhälle är aldrig fel. Det är därför vi har politiker och politiska val. Är man för eller emot Brexit, för eller emot en Alliansregering, är inte det relevanta här. Det relevanta är att om vi har en fungerande struktur. Bryt den inte innan du vet vad du ska göra när den är borta. DN Åsikt 21 november 2018 kl 16 Insändare Björn Friberg: ”Alliansen har kastat ut Sverige i ett Brexit-liknande tillstånd” Svar Så kommenterar du, skriver svar och insändare.


Summary: Journalister måste sluta att normalisera Sverigedemokraterna. Det måste tydligt framgå att SD:s mål är att göra om Sverige till ett nytt Ungern med auktoritärt styre där demokrati och yttrandefrihet monteras ner, skriver läsaren Tommy Jacobson.

Journalister är det svårt att bli klok på. Å ena sidan ska de vara ”den tredje statsmakten” och granska makthavarna åt oss medborgare. Å andra sidan ska de vara de neutrala och objektiva meddelarna av nyheter. Ibland hamnar de därför mellan båda stolarna. När det gäller Sverigedemokraterna har medierna hjälpt till att normalisera partiet, så att hela perspektivet förskjutits. SD har lyckats framstå som ett "normalt" folkvalt parti som alla de andra. Ett knätofsparti som i första hand vill återinföra välfärdsstaten där vi alla (utom invandrarna) ska vara som en enda stor familj med gemytlige Jimmie som landsfader. Men journalistkåren skriver mest om deras medel. Ytterst sällan belyses att SD på ett unikt, konsekvent och durkdrivet sätt nått sina framgångar genom att ”dagtinga med sanningen”. Om invandringen, om Sverige på väg mot bankrutt, om vår gemensamma historia – med mera. Sent omsider har några börjat tala om SD:s ursprung och populistiska tendenser. Men alltför sällan skriver ni om SD:s klart uttalade mål. Det är att omvandla Sverige till ett nytt Ungern, med allt vad det innebär – inte minst för er själva. Visst ska vi diskutera vår demokrati och övriga partiers agerande. Fast än en gång: SD är inte ett normalt parti. Det är ett högerpopulistiskt parti med fascistisk bakgrund, som lurat sina väljare och döljer sitt slutmål — ett auktoritärt samhälle — tills makten är deras. Att inte skriva tydligt om det är verkligen ett hot mot demokratin. DN Åsikt 20 november 2018 kl 15 Insändare Tommy Jacobson: ”SD vill styra Sverige auktoritärt och tysta journalister” Svar Tomas Brandberg: ”SD står bakom demokrati och yttrandefrihet” Så kommenterar du, skriver svar och insändare.


Summary: DN DEBATT 19/11. Socialdemokraterna utmanas på allvar av Sverigedemokraterna om positionen som det stora arbetarpartiet i Sverige. Hoppet ligger i att vi nu bevittnar politikens återkomst. Bernie Sanders i USA och Jeremy Corbyn i Storbritannien är exempel på framgångsrik socialdemokratisk populism, skriver Enna Gerin och Daniel Suhonen, vid tankesmedjan Katalys.

Socialdemokraterna och de rödgröna partierna förlorade valet. Trots borgerlighetens svårigheter att få ihop en regering har en blåbrun våg slagit in över landet och det kommer att synas i politiken de kommande åren. I den valanalys Katalys nu presenterar pekar vi på allvaret i situationen. Socialdemokraterna utmanas på allvar av Sverigedemokraterna om positionen som det stora arbetarpartiet i Sverige. Grundfrågan för oss är: Vad beror socialdemokratins långa kris på och vilken förnyelse behövs för att rädda socialdemokratin som en stark politisk kraft? Vårt recept består av fyra ingredienser: 1. Demokratisk socialism. Under efterkrigstiden blomstrade den socialdemokratiska samhällsmodellen. Men på 1980-talet besegrades den av nyliberalismen. Vid Kalla krigets slut uppstod konsensus kring en nyliberal ekonomisk modell. De centrala maktpartierna kom överens om den ekonomiska politikens ramar vilket fick den socioekonomiska höger-vänsterkonflikt att tyna bort. Det fanns, eller erkändes, inga alternativ. Efter finanskrisen 2008 inser allt fler att nyliberalismen nått vägs ände. Den politiske teoretikern Francis Fukuyama, som på 1990-talet proklamerade ”historiens slut”, menar i dag att den nyliberala perioden haft ”katastrofala effekter” och att socialismen borde göra comeback i form av omfördelande program som tar sig an den ekonomiska ojämlikhet som uppstått de senaste årtiondena. Såväl Bernie Sanders i USA och Jeremy Corbyns nya linje för socialdemokratin i Storbritannien visar att det finns alternativ. Men vilket är svensk socialdemokratis alternativ i den ideologiska kamp som blossat upp nu när nyliberalismen krisar? 2. Vänsterpopulism. Vår nära framtid kommer att kännetecknas av en politisk konflikt mellan högerpopulism och vänsterpopulism och den kraft som vinner får möjlighet att forma en ny politisk hegemoni. Statsvetaren Chantal Mouffe menar i sin politiska essä ”For a left populism” att vänsterpopulismen kan vara ett verktyg för att utveckla och fördjupa demokratin. Högerpopulismens främlingsfientliga politik kan pressas tillbaka om socialdemokratin lyckas mobilisera folket i ett försvar för jämlikhet och social rättvisa. Vänsterpopulism ska förstås som en språklig strategi för att skapa en nödvändig politisk gränsdragning mellan folket och oligarkin. Vi menar att det är den politik som behövs för att rädda demokratin. Hoppet ligger i att vi nu bevittnar politikens återkomst. Både Bernie Sanders i USA och Labourledaren Jeremy Corbyn i Storbritannien är exempel på hur en framgångsrik socialdemokratisk populism skapar tydliga politiska gränsdragningar mellan den ekonomiska eliten och folket: Sanders med sin retorik om de 99 mot de 1 procenten och Corbyn med sin slogan ”För de många, inte de få”. Det är dags att tydliggöra vems intressen man försvarar och vems man utmanar. Målet för svensk socialdemokrati måste vara en tydlig riksdagsmajoritet för en progressiv vänsterpolitik. För att nå detta bör man lära av de framgångsrika populistiska strategier som använts hittills. 3. Socialdemokratisk reformism. Sedan 1990-talet har S fört en ekonomisk politik som helt har kapitulerat inför nyliberalismen. Först på 2010-talet har partiet börjat omvärdera och ifrågasätta effekterna av helt oreglerade marknadskrafter i välfärden, men kärnan i den ekonomiska politiken har inte ändrats. För att ge socialdemokratins alternativ trovärdighet krävs en politik som ger samhället redskap att klara av att göra de investeringar som krävs. En stark reformism kräver att vi omprövar den ekonomiska politik som har lett oss till dagens skenande ojämlikhet och en välfärdsstat som går på knäna. En ny ekonomisk politik innebär ett nytt finanspolitiskt ramverk, slopade överskottsmål i statens finanser, och en politik som möjliggör lånefinansierade investeringar. S behöver också en ny skattepolitik då skatteinkomsterna sjunkit som andel av BNP sedan år 2000. För att klara välfärden behöver skattekvoten stiga, men en del av de sänkningar av inkomstskatterna som gjorts kan behållas och merparten av höjningarna tas på kapitalinkomster, fastigheter och miljöfarlig verksamhet. Ett nytt pensionssystem behövs då dagens system ger för låga pensioner till hundratusentals människor och är ohållbart. En social bostadspolitik behövs där samhället träder in och tar på sig huvudansvaret för bostadsförsörjningen. Enligt boverket behövs det byggas cirka 535.000 bostäder mellan 2018 och 2025, vilket är långt mer än vad som planeras att byggas. 4. Gräsrotsaktivism. I valrörelsens slutskede visade tiotusentals S- och LO-aktivister kraften i arbetarrörelsen. Förmågan att väcka en livaktig politisk rörelse är vid sidan om en nödvändig politisk förnyelse, arbetarrörelsens största möjlighet. Valrörelsen i Sverige 2018 visade – liksom radikala uppsving i Storbritannien, Portugal och USA – att människor vill engagera sig för en progressiv politik. Men rörelsen måste hänga ihop med politiken. Partiets ledning måste sluta att betrakta medlemmarna och deras åsikter som en belastning. I en lång rad frågor de senaste åren har partiledningen agerat på ett sätt som inte tagit vara på medlemmarnas engagemang. Beslutande medlemsomröstningar skulle aktivera medlemmarna i den politiska beslutsprocessen. Många skulle kunna lockas om partiet gav större möjligheter att delta på allvar i den politiska idéutvecklingen. Det är också dags att låta medlemmarna välja partiordförande i öppna val. Öppna kandidaturer med debatter mellan kandidaterna är väsentliga inslag i ett demokratiskt parti. Den ålderdomliga modellen med hemliga kandidater och kongressvoteringar utan betydelse måste få ett slut. Partiledarval är allt för utmärkta tillfällen att diskutera socialdemokratins vägval för att tappas bort i valprocedurer formade av partisprängningen för hundra år sedan. Även partisekreterarens mandat bör stärkas och väljas i en medlemsomröstning på samma sätt som partiledaren. Under de perioder partiet innehar regeringsmakten kan partiet därmed få ett starkare mandat att opinionsbilda kring frågor som kanske inte kan drivas i en koalitionsregering. Nedgången för socialdemokratin i Sverige och andra länder förklaras ofta med strukturella förändringar som urbanisering, globalisering, strukturomvandling eller utbildningsexpansionen. Dessa processer har utan tvivel ägt rum och påverkar människors beteende och värderingar. Men det är ingen naturlag att socialdemokratin per automatik förlorar stöd till följd av dessa förändringar. Med en politik som är bättre anpassad till dagens verklighet och politiska temperament kunde både det senaste och kommande val gå betydligt bättre för socialdemokratin i Sverige. Det finns mycket goda skäl för att omgående börja bygga en ny stark socialdemokrati för det 21:a århundradet. Tiden för ständiga reträtter måste vara slut. DN Debatt 19 november 2018 Debattartikel Enna Gerin, utredare vid Katalys och Daniel Suhonen, chef fackliga idéinstitutet Katalys: ”Socialdemokraterna måste lära av vänsterpopulisterna”


Martin Liby Troein: USA får inte vända världen ryggen

Summary: När Hitler besegrats beslutade sig amerikanska ledare för att inte göra samma misstag som efter första världskriget. De drog slutsatsen att en öppen internationell ordning kräver amerikanskt engagemang.

Ingen fred efter ett stormaktskrig ”har genererat så mycket analys, kontrovers och ånger som den efter första världskriget”. Det konstaterar den amerikanske statsvetaren John Ikenberry i sin bok ”After Victory”, om hur segrande nationer etablerat nya internationella ordningar efter stora krig. När Emmanuel Macron på hundraårsdagen av vapenstilleståndet i helgen – med ord tydligt riktade till Donald Trump – fördömde det smala nationella egenintresset som drivkraft var det nog heller inte bara dess roll i kriget han hade i åtanke. Utan också i dess efterspel. Första världskriget innebar att världen fick en ny supermakt: USA. Den amerikanske presidenten Woodrow Wilson drog slutsatsen att blodbadet var en konsekvens av att militaristiska stater agerat i sitt eget snäva stormaktsintresse. För att det inte skulle hända igen sökte han etablera en regelbaserad internationell ordning, förkroppsligad i ett nytt världssamfund. Men Wilson lyckades inte övertyga sina landsmän om idéns förträfflighet. Senaten sa nej till ett medlemskap i den nya organisationen, som därmed föddes försvagad. USA vände sig sedan djupare inåt, tydligast genom höga tullar efter börskraschen 1929, vilket drev världen in i depressionen. Dessutom misslyckades Wilson med att avhålla fransmän och britter från att följa sitt smala egenintresse. Hos de besegrade och hårt straffade tyskarna växte revanschismen. På så sätt bereddes marken för ett nytt världskrig. När Hitler besegrats och världen skulle byggas upp slet de amerikanska ledarna sitt hår över hur de agerat de föregående decennierna. De drog inte bara slutsatsen att den här gången var de tvungna att etablera en regelbaserad ordning, utan också vad som var nödvändigt för att lyckas: USA fick inte åter vända världen ryggen. Genom Marshallhjälpen finansierade amerikanerna återuppbyggnaden av Europa. Det besegrade Tyskland, liksom Japan, hjälptes på fötter. Ett öppet handelssystem etablerades; IMF och Världsbanken fick till uppgift att stödja länder med ekonomiska svårigheter. Medlemskapet i det nya världssamfundet FN – den här gången godkänt – kombinerades med säkerhetsgarantier till allierade i Europa och Asien. Det är dessa mångfasetterade och överlappande institutioner och etablerade samarbetsmönster som vi ofta kallar den ”liberala internationella ordningen”. Den har naturligtvis inte varit statisk eller fungerat fläckfritt. När Västeuropa och Japan hämtat in det ekonomiska försprånget på 60-talet började USA pressa på för en ”omförhandling” av de gemensamma ekonomiska reglerna: större öppenhet för amerikansk export och kapital. I säkerhetssfären har USA emellanåt helt struntat i regelverket, mest flagrant på senare år, när Irak invaderades. Ändå kan man inte avskriva den liberala ordningen som ett bländverk. Stormaktskrig har undvikits. Den internationella ekonomin har hållits öppen. Även världens numera enda supermakt har oftast låtit sitt agerande kringskäras av regler och normer. Trumpadministrationens utfall mot internationella samarbeten speglar till viss del en bredare amerikansk vilja att återigen omförhandla det gällande regelverket. Fler än presidenten tycker att andra länder – i synnerhet Kina – tjänat för mycket på nuvarande utformning. Men Trump skiljer ut sig. Han verkar inte bara vilja rucka på regelverket, utan riva det helt. Hans vision är en värld där egenintresset styr och de starka gör upp. De senaste åren har Peking talat sig varmt för den existerande ordningen. Men kineserna är knappast starka nog för att upprätthålla den. Framför allt påverkas innehållet om en auktoritär stat blir dess grundpelare. Till syvende och sist gäller läxan från första världskriget fortfarande. En liberal internationell ordning är bäst för att säkra fred och frihet. Och för att en sådan ska bevaras krävs i längden den demokratiska supermaktens helhjärtade engagemang.


Summary: Bara Moderaterna och Kristdemokraterna av de borgerliga partierna talar om sakfrågorna. Som väljare blir jag besviken av att höra när C-ledaren Annie Lööf och Liberalernas Jan Björklund svartmålar Sverigedemokraterna, skriver läsaren Lars Erik Andersson.

I onsdags genomfördes den första av fyra möjliga omröstningar för val av ny statsminister. Jag har alltid trott att alla riksdagsmän och -kvinnor gjorde allt för att vi alla skulle få ett bättre Sverige. Det är väl därför vi har riksdagsval. Jag blev verkligen besviken på det som sades i kammaren. Vad som skulle sägas från den röda sidan visste vi redan innan omröstningen. Däremot blev jag oerhört besviken på de två partier som jag trodde skulle finnas på den borgerliga sidan. Men vad jag fick höra av C-ledaren Annie Lööf och Liberalernas Jan Björklund var inte vad de tänkt göra för att få ett bättre framtida Sverige. Annie Lööf ägnade sina tio minuter i talarstolen åt nedlåtande och oförskämda ord om Sverigedemokraterna. Att en partiordförande kan uppföra sig så lågt är för mig en fråga. Jan Björklund beklagar sig över att han inte fått höra några positiva ord om honom som person. Såväl Jan Björklund som Annie Lööf sade inte något om vad de vill göra för att få ett framtida bättre Sverige. Det enda man pratade om var att man måste hålla SD och därmed över en miljon svenskar utanför allt inflytande över Sveriges välbefinnande. Vi hörde enbart oförskämda och nedlåtande ord om Jimmy Åkesson och Sverigedemokraterna. En riksdagsman/riksdagskvinna borde kunna bättre. Såväl moderaten Tobias Billström som kristdemokraten Ebba Busch Thor talade i sina inlägg verkligen om vad de ville göra för Sverige. Vi har trots allt ett par partier som vet och vill vad som behöver göras. Stå på er! DN Åsikt 15 november 2018 kl 17 Insändare Lars Erik Andersson: ”Bara Moderaterna och KD som talar om sakfrågorna” Svar Så kommenterar du, skriver svar och insändare.


Summary: Delar av den allmänna pensionen – garantipensionen och tilläggspensionen – blir lägre om du är gift eller sambo med någon du har barn med eller tidigare har varit gift med, skriver Johan Klasson på Pensionsmyndigheten.

Den nyblivne pensionären Wille Börlin frågar i en insändare på DN Åsikt varför prognosen i orange kuvertet inte visade rätt belopp från början. Det beror på att prognosen för din allmänna pension var beräknad på de uppgifter vi hade tillgängliga. Först i samband med handläggningen av ansökan görs en utredning. Din pension beräknas då med belopp som för gifta, eftersom du sammanbor med någon du har barn med. Denna utredning gick inte att göra i prognosen i orange kuvert. Nuförtiden är prognosen borttagen från det orange kuvertet. Din andra fråga är varför pension blandas ihop med civilstånd. Att civilståndet påverkar är för att lagstiftningen för allmän pension är utformad så. Den allmänna pensionen består av olika delar. Det är tre delar som baseras på den pensionsgrundande inkomst du har haft genom att du har arbetat. Den fjärde delen, garantipension, baseras på antal år med bosättning i Sverige, men minskas av din inkomstgrundade pension. Inkomstpensionen och premiepensionen påverkas inte av civilstånd. Den förändras inte av om du är ogift, gift, skild eller om du är sambo eller inte. Däremot påverkas garantipensionen och tilläggspensionen av civilstånd. Beloppet blir lägre om du är gift eller om du likställs som gift som sammanboende med någon du har barn med eller tidigare har varit gift med. Tilläggspensionen betalas bara ut till personer födda 1953 eller tidigare. Vi informerar bland annat på vår hemsida hur civilstånd påverkar garantipensionen och tilläggspensionen. Den som har fler frågor eller funderingar kan kontakta Pensionsmyndighetens kundservice. DN Åsikt 14 november 2018 kl 09 Insändare Wille Börlin: ”Märkligt att pensionen bli mindre för att vi lever ihop” Svar Johan Klasson: ”Civilståndet påverkar delar av den allmänna pensionen” Så kommenterar du, skriver svar och insändare.


Han misshandlade sina flickvänner: Vill visa att det finns hjälp för att sluta slå

Summary: Carl Adam Tillberg var våldsam mot flera kvinnor som han var tillsammans med. Han är en av få som öppet talar om att han slagit en partner. ”Jag vet att det kan väcka negativa reaktioner. Men kanske finns det något att lära av min berättelse”, säger han.

Våld i nära relationer anmäls ytterst sällan till polisen – och få av anmälningarna leder till åtal och eventuellt fällande dom. Carl Adam Tillberg är dömd för hemfridsbrott och olaga hot mot en kvinna han varit tillsammans med. I dag har han behandlats för sina drogproblem och sin aggressivitet. Med sin berättelse vill han öka förståelsen för de mekanismer som gör att en del män brukar våld och slår – utan att för den skull förminska offren som farit illa. – Att lyssna på någon som varit nere i skiten och vänt kanske kan få andra män att förstå och ändra sitt beteende. I dag inser jag att våldet var ett mycket destruktivt sätt att visa makt, säger Carl Adam Tillberg. Han föreläser, driver en podd och har nu skrivit en bok om hur en helt ”vanlig” människa blir till en våldsam missbrukare som ändå lyckas hålla fasaden uppe alldeles för länge. Du har samtidigt fått kritik för att ta uppmärksamhet från kvinnorna som du gjorde illa? – Ja, den kritiken finns. Jag kan aldrig ursäktas för det jag har gjort mot dem. De som jag brukade våld mot har sina berättelser och jag ifrågasätter inte deras erfarenheter. Samtidigt kanske det är värdefullt att ta del av vad en man som slagit har att säga, menar Carl Adam Tillberg. Han är uppvuxen i det idylliska samhället Norsholm, som ligger vid Göta Kanal i Östergötland. Familjen beskriver han som något dysfunktionell. Carl Adam säger att föräldrarna ofta bråkade med varandra och kunde kasta saker omkring sig. – Redan i förskolan blev jag retad. Kompisarna lekte ”dra-i-örat-leken”. Den innebar att varje gång jag passerade dem på min trehjuling skulle de dra mig hårt örat. Kränkningarna fortsatte sedan under lågstadiet. Carl Adam säger att det handlade om glåpord, slag och sparkar. Att det här med att slå tillbaka blev ett sätt att skydda och försvara sig. Men ofta flydde han från våldet in i biblioteket där böckerna blev hans räddning. I högstadiet blandades elever från fyra olika skolor. Mobbarna hamnade i skilda klasser och Carl Adam beskriver det som en ganska bra tid. Han började träna kampsport som stärkte hans självförtroende. – I gymnasiet trivdes jag, men paradoxalt nog började mitt självdestruktiva beteende där. Jag var full första gången som femtonåring och sedan eskalerade det. En av mina första flickvänner var jag mycket elak mot. Jag fick henne att känna sig som en dålig människa. Vad berodde det på? – Så här i efterhand vet jag ju att det var ett uttryck för att jag ville visa min makt och för att jag var svartsjuk. Jag hade själv varit otrogen med andra tjejer och var rädd att hon skulle bete sig lika svekfullt. Jag ville kontrollera henne. Carl Adam hade några kortare relationer under gymnasiet och fortsatte med sitt destruktiva beteende. Han kunde kalla flickvännerna ”jävla hora” och andra tillmälen. Och så kastade han saker omkring sig. – Man brukar tala om verbalt, fysiskt, sexuellt och materiellt våld. Och jag har till viss del använt alla former någon gång, säger Carl Adam Tillberg. Läs mer: Telefonlinje för våldsutövare ska minska familjevåldet Under gymnasiet började han använda mer alkohol och även droger. Under studierna på en folkhögskola träffade han en ny partner. Hon var den första han brukade fysiskt våld mot. Han tog tag i hennes ena arm och slog henne i ansiktet. – Jag minns inte exakt hur det gick till. Men jag vet att det alltid känts bra i stunden, när jag kastat något eller slagit. Men efteråt kom alltid ångesten. Jag visste ju att det var fel att göra någon jag tyckte om illa ... men ändå. – Våldet var ett maktmedel som jag lärt mig var en lösning på problem som jag inte kunde hantera på något annat sätt. Eller snarare som jag valde. För vi har alla ett val hur vi lever våra liv. När Carl Adam var tjugoett år träffade han en kvinna som senare blev mamma till deras dotter. Hon är nog den partner han betett sig som mest illa emot, säger han. Det handlade både om verbalt och fysiskt våld. – En gång ringde hon polisen och jag blev anhållen. Det blev en tillfällig vändpunkt för mig. Jag sökte mig till en verksamhet för våldsutsatta och för män som utövar våld. Jag gick i gruppterapi för att lära mig att hantera konflikter och känna empati. Enligt Carl Adam har han och hans barns mamma i dag en bra relation. De har haft långa samtal för att tillsammans bringa klarhet i det som hände. Under ett par år höll han sig någorlunda nykter, men sakta men säkert ”glömde” han bort de verktyg han lärt sig under terapin. Det blev allt mer alkohol och droger, och snart använde han narkotika så gott som dagligen. – Jag hade några fler relationer som präglades av en destruktiv sexualitet och av våld. För tre år sedan hotade jag min dåvarande flickvän och bröt mig in i hennes hem. Det blev en ny och förhoppningsvis definitiv vändpunkt i mitt liv. I februari för två år sedan tog Carl Adam kontakt med socialtjänsten i Norrköping för att få hjälp att hantera sina drogproblem. Han erbjöds en åtta veckor lång öppenvårdsbehandling och är sedan dess nykter, han fortsätter dock att delta i möten med en självhjälpsgrupp ett par gånger i veckan. – Jag har en särbo i dag som känner till min bakgrund. Hon stöttar mig i mitt nya liv och vet också om att jag har diagnosen bipolär sjukdom, något som kanske är en delförklaring till mina tidigare problem. – Relationen till mina föräldrar är bra i dag och det beror mycket på att jag är nykter nu. Vi kan ha fina samtal om min barndom och ungdomstid. I somras deltog Carl Adam Tillberg i Nyhetsmorgon i TV4. Inslaget blev ifrågasatt av bland annat några av hans tidigare flickvänner som upplevde sig kränkta på nytt av hans berättelse. – Jag tvekade om ifall jag skulle vara med i programmet och anade att det skulle mötas av negativa reaktioner. Jag är inte någon unik man utan våld i parrelationer är tyvärr mer utbrett än vad många tror. – Jag ville visa att det finns hjälp för den som vill. Den som slår är inte för evigt förlorad utan måste kunna synas i det offentliga samtalet. Det innebär inte att jag förringar offren eller tar deras plats. Carl Adam är noga med att inte ge för många detaljer om dem han gjort illa, utan säger att det är sin egen historia som han nu förmedlar. Han säger också att det verkar vara känsligt att bli offentlig. – Flera bokade föreläsningar har blivit inställda och ett studieförbund ville inte längre samarbeta med mig. – Jag och min särbo anmälde oss till ett motionslopp för stöd till personer med psykisk ohälsa. Vi betalade in anmälningsavgiften, men dagen efter att jag lagt ut en bild från när jag tränade och skrivit att ”snart är det dags” fick vi beskedet att jag inte längre var välkommen på grund av min bakgrund. Carl Adam säger att folk givetvis har rätt att reagera och kritisera det han säger och gör, men att han hoppas att alla ska se vem han är i dag – inte den kvinnomisshandlare och missbrukare han var tidigare. I dag arbetar Carl Adam inom vården. Under många år sysslade han med teater och kultur i Norrköping där han fortfarande bor. Men det är något som ligger på hyllan, för gott eller tills vidare är oklart. Kan du hantera din aggressivitet i dag? – Jag kan bli arg som de flesta av oss och höja rösten. Men våld och att slåss, nej det finns inte på kartan. Läs mer: Evelyn Schreiber: Att lämna en våldsam man kräver mer än semester


Ny telefonlinje ska minska familjevåldet

Summary: Snart startar den nya telefonlinjen ”Välj att sluta” för personer som vill ha hjälp med att stoppa sitt våldsamma beteende. Den riktar sig i ett första skede till dem som bor i Skåne och Stockholms län.

Förra året anmäldes omkring 12.000 misshandelsbrott i Sverige där gärningspersonen hade en nära relation med offret. Det visar statistik från Brottsförebyggande rådet (Brå). Majoriteten av gärningspersonerna var män. I den Nationella trygghetsundersökningen uppgav en av fem som utsattes för misshandel under 2016 att den som slog var en närstående. Läs mer: Han misshandlade sina flickvänner: Vill visa att det finns hjälp för att sluta slå Mycket av samhällets insatser har hittills varit inriktade på att stötta kvinnliga brottsoffer. De män som utöver våld har däremot haft dålig insikt om hur deras beteende påverkar familjen och att de med rätt hjälp kan ändra sitt våldsamma beteende. I början av nästa år startar länsstyrelserna i Stockholm och Skåne en ny telefonlinje som får namnet ”Välja att sluta”. Den vände sig till personer som använder våld i en nära relation. Telefonlinjen är ett tvåårigt pilotprojekt och inspirationen är hämtad från bland annat England. Christina Ericson på Länsstyrelsen i Stockholm är ansvarig för den nya telefonlinjen. Den operativa verksamheten kommer att skötas av Manscentrum i Stockholm. Tanken är att socionomer, terapeuter och psykologer ska ge ett omedelbart stöd och även motivera till fortsatta behandling. – Alla som utsätts för våld givetvis ska få stöd och skydd. Men vi kan inte längre blunda för orsaken till problemet. För att nå förändring måste vi även fokusera på behandling av våldsutövaren. Partnervåld förekommer i alla typer av förhållanden, och både män och kvinnor kan vara våldsutövare, säger Christina Ericson. Men, fortsätter hon, forskning visar att det våld som riktas mot kvinnor är mer omfattande samt har större och mer långtgående effekter – både för individen och på samhällsnivån. Länsstyrelsen i Stockholm försöker också sedan en tid tillsammans med en rad kommuner via nätet nå män som slår sina partner. Informationssidan har samma namn som den nya telefonlinjen, det vill säga "Välja att sluta". Detta sker i samverkan med bland annat Polisen och Kriminalvården. – Telefonlinjen är på sätt och vis en fortsättning och riktar sig som sagt även till de som bor i Skåne. Målet är att den efter en utvärdering på längre sikt ska kunna täcka hela landet, säger Christina Ericson. Varför slår då många män sina kvinnor? Det finns en rad förklaringsmodeller till den manliga aggressiviteten. Forskningsrådet Forte presenterade 2016 rapporten ”Mäns våld mot kvinnor i nära relationer”. I den konstateras att numer är det få som hävdar att våldet har en enda orsak, utan att det istället finns flera samverkande förklaringar, både samhälleliga, relationsrelaterade och individuella. Världshälsoorganisationen WHO nämner bland annat riskfaktorer som tidigare våldsamhet, låg utbildningsnivå, att ha blivit misshandlad eller ha sett våld i familjen i barndomen, antisocial personlighetstörning, alkoholmissbruk. Även attityder som är tillåtande till våld, normer i samhället som ger män högre och kvinnor lägre status och små möjligheter för kvinnor att yrkesarbeta ökar risken för partnervåld enligt WHO. Kontrollerande beteende mot partnern och svårigheter att kommunicera i relationen likaså. Projektledaren Göran Bertilsson på SBU, Statens beredning för medicinsk och social utvärdering, var med om att ta fram en rapport om riskfaktorer hos unga som kan ligga bakom varför de senare i livet brukar våld. Det handlar om: • att utsättas för våld och övergrepp i hemmet. • att växa upp i dysfunktionella familjer och tvingas bevittna våld. • att ha beteendeproblem och missbruk av alkohol och droger. • att ha kamratrelationer som kännetecknas av konflikter, våld och bristande närhet. • att komma från familjer med låg inkomst. Det finns i dag uppemot femtio olika aktörer som bedriver mer eller mindre systematiserad och underbyggd behandling för personer som har utövat våld i nära relationer i Sverige. De innefattar både enskild behandling, gruppbehandling samt parterapi. Göran Bertilsson på SBU var också med om att ta fram en rapport som granskade olika behandlingsmetoder. – Vi fann inget tillförlitigt vetenskapligt stöd för vad som fungerar och inte fungerar. Men det innebär inte att olika behandlingar är dåliga och verkningslösa. Vi vet helt enkelt inte, säger han. Det här betraktas som våld Fysiskt våld. Exempelvis örfilar, dra i håret, knuffa, hålla fast, sparkar, slag mot kroppen, stryptag med mera. Psykiskt våld. Hot, kontroll, kränkande och nedsättande ord). Här ingår även latent våld, att leva under risk för nytt våld. Sexuellt våld. Påtvingade sexuella handlingar, våldtäkt. Materiellt våld. Förstöra inredning, dagböcker, foton med mera. Ekonomiskt våld. Tvingas skriva under handlingar, får ej förfoga över egen ekonomi. Försummelse. Gäller främst äldre och personer med funktionsnedsättning och handlar om att medvetet ge felaktig medicinering, bristande hygien, lämna utan tillsyn med mera. Källa: Operation Kvinnofrid


Summary: DN DEBATT 13/11. Vi gör vår största satsning på primärvården som får 1,4 miljarder mer på fyra år. Det är en del av en stor reform som innebär att vårdcentralernas ansvar ökar. Svensk sjukvård behöver bli mindre ”sjukhustung” för att ge alla patienter rätt vård, i rätt tid, på rätt nivå, skriver företrädare för den nya blågröna koalitionen i Stockholms läns landsting.

Efter valet i september bildade Moderaterna, Centerpartiet, Liberalerna, Kristdemokraterna och Miljöpartiet en ny blågrön koalition i Sveriges näst största parlament, Stockholms läns landsting. I dag presenterar vi en budget för 2019, den blågröna koalitionens första, med tydliga satsningar på primärvården, vårdens medarbetare, en utbyggd kollektivtrafik, minskad klimatpåverkan och psykisk ohälsa. Våra fem partier har enats om att tillsammans styra landstinget, som snart blir Region Stockholm. Det ger Regionen en stabil ledning som med både kraft och vilja kan hålla ett högt reformtempo de kommande fyra åren. Vid utgången av det här året kommer Region Stockholm att ha visat positivt ekonomiskt resultat i sammanlagt 12 år. Det gör oss unika i Sverige. Ordning och reda i ekonomin ger stabilitet och möjlighet att finansiera de stora investeringar som behövs i Europas snabbast växande storstadsregion. Sammantaget lägger vi 2,9 miljarder kronor mer på sjukvården och kollektivtrafiken i jämförelse med 2018. Vid sidan av detta genomförs investeringar på 15,7 miljarder kronor under 2019 och närmare 125 miljarder de kommande tio åren. Vi investerar i nya akutmottagningar, psykiatrilokaler, vårdavdelningar och förlossningsplatser, men också i ny kapacitet för kollektivtrafiken så som tunnelbanor och spårvägar. Vi kommer att ta ett regionalt ledarskap för att driva Stockholmsregionens intressen i Sverige och bli Europas mest attraktiva storstadsregion. Stockholmsregionen växer kraftigt, med 40 000 nya invånare årligen och år 2050 beräknas vi med god marginal att passerat tre miljoner människor. Detta ställer höga krav på utbyggd sjukvård och kollektivtrafik. Vår största satsning görs på primärvården. 1,4 miljarder på fyra år är en del av en stor reform som innebär att vårdcentralernas ansvar ökar. Svensk sjukvård behöver bli mindre ”sjukhustung” för att ge alla patienter rätt vård, i rätt tid, på rätt nivå. Att säkerställa sjukvårdens behov av tillräckligt många anställda, särskilt i sjukvårdens landstingsdrivna dygnet-runt-verksamheter är Region Stockholm största utmaning. För hög omsättning av sjuksköterskor, brist på nödvändig kompetens och rekryteringssvårigheter har lett till en hårt belastad och pressad arbetsmiljö för många medarbetare. Detta måste vi klara samtidigt som vi ställer om för att klara klimatet. Medarbetarna är vår viktigaste resurs. Vi vill att Region Stockholm ska vara en föregångare i den offentligt drivna vården i Sverige när det gäller att behålla, rekrytera och utveckla vårdens professioner. Ett problem i den offentligt drivna vården i Sverige är att den är alldeles för toppstyrd. Det ska vi ändra på. Vår politiska reformagenda den kommande mandatperioden kommer att utgå ifrån: 1. Ordning och reda i ekonomin ger mer pengar till vård och trafik. Tack vare 12 år av ordning i ekonomin kan vi i den här budgeten göra stora och riktade satsning på både sjukvården och kollektivtrafiken, samt investeringar för att rusta Regionen för en snabbt växande befolkning. Fortsatt ordning i ekonomin och effektiviseringar som minskar byråkrati och administration är avgörande för långsiktig stabilitet och blir därför centralt, även framåt. En stabil ekonomi kommer att bli än viktigare framöver, när konjunkturen normaliseras. Skatteintäkterna beräknas utvecklas i en långsammare takt än de senaste åren och skatteutjämningen föreslås i en ny utredning att fördubblas till 3 miljarder. 2. Attraktiv arbetsgivare för vårdens medarbetare. Det ska bli ett skifte i personalpolitiken, där fler beslut ska fattas av chefer och medarbetare i vården och färre av oss politiker. Framåt ska alla Regionens anställda ha rätt till årliga löne- och utvecklingssamtal. Lön ska sättas individuellt och lönespridningen måste öka. Arbetstider, schemaläggning och bemanning ska avgöras i verksamhet och utifrån verksamhetens – patienternas – behov. Detta tror vi kommer vara avgörande för att fler ska trivas och vilja stanna på jobbet. För att kunna rekrytera och behålla fler behövs dock ett nära samarbete med staten, som ansvarar för hela landets hälso- och sjukvårdsutbildningar. Region Stockholm är en av landets största arbetsgivare och därför kommer vi att ta initiativ till ett samrådsforum med nästa regering. 3. Fortsatt utbyggd kollektivtrafik. Fler ska få vardagspusslet att gå ihop utan bil. Kollektivtrafiken är klimatsmart och den har en avgörande roll för att nå uppsatta klimatmål. Finansieringen ska fortsatt bygga på till lika stora delar biljettintäkter som skattemedel. Priset på SL-kortet justeras till 890 kronor, och viktiga intäkter kommer oavkortat att gå till utbyggd kollektivtrafik. Under mandatperioden fortsätter arbetet med att bland annat färdigställa tvärbanan till Kista och Helenelund samt den omfattande utbyggnaden av tunnelbanan. Vi utökar också antalet bussavgångar med 127 000 nästa år och gör ytterligare insatser för en trygg, punktlig, hel och ren kollektivtrafik. 4. Vårdköerna ska kortas och fokus på primärvården öka. Alla invånare ska ha tillgång till en trygg nära vård. Vår största satsning görs på primärvården: 360 miljoner kronor mer för 2019, en permanent satsning som innebär över 1,4 miljarder under mandatperioden – en del i en stor reform där vårdcentralerna ska kunna ta hand om hand ännu fler och större vårdbehov, för både fysisk och psykisk hälsa. Samtidigt fortsätter arbetet att kapa vårdköer. Region Stockholm har redan bland landets kortaste väntetider, bland annat för att vi har och uppmuntrar en mångfald av aktörer. Alla patienter ska få vård i tid och på rätt plats. 5. Minskad klimatpåverkan. Regionen Stockholm ska bidra till minskad klimatpåverkan, både i sin egen verksamhet och genom rollen som regionplanerare. Därför har vi enats om en regional klimatfärdplan, som ska leda oss mot målet om en klimatneutral storstadsregion. I det arbetet ska Regionen vara ett föredöme inom energieffektivisering och ha en offensiv utbyggnad av solceller. Vi ska även göra sårbarhetsanalyser för våra fastigheter, för att klara ett förändrat klimat. I ett nytt politiskt landskap är det viktigt att utgå från de utmaningar som finns och försöka hitta pragmatiska och kloka lösningar framåt. De senaste veckorna har vi haft konstruktiva samtal och ser nu fram emot att under många år ta ett sammanhållet blågrönt ledarskap för en hållbar huvudstadsregion som är väl fungerande och attraktiv för såväl invånare som företag och besökande. 13 november 2018 Debattartikel Gruppledarna i den nya blågröna koalitionen i Stockholms läns landsting: ”Primärvården byggs ut och får 1,4 miljarder mer på fyra år” Repliker Gabriel Kroon (SD), gruppledare i Stockholm läns landsting: ”Höj inte SL-kortet och bygg Östlig förbindelse”


Summary: REPLIK DN DEBATT 12/11. Ska vi nå målen i Parisavtalet räcker det inte med en koldioxidbudget. Det krävs också en klimatpolitik som ger långsiktiga förutsättningar för investeringar i en grönare ekonomi annars kommer vi bara få en koldioxidbudget som visar röda siffror, skriver Fredrick Federley (C), Europaparlamentariker.

Jakop Dalunde (MP) och Kevin Andersson skriver att en klimatbudget behövs för ordning i klimatpolitiken. En koldioxidbudget kan vara ett bra steg framåt för klimatpolitiska åtgärder – men den svarar dock inte direkt på frågan hur vi ska nå Parisavtalets mål. Att hantera klimatpolitiken med samma allvar som ekonomi är både rätt och riktigt. Men då behöver vi göra det rätt från början. Den grupp i EU-parlamentet som Jakop Dalunde tillhör, den gröna gruppen, verkar nämligen ha ett större fokus att försöka nedvärdera de ekonomiska aspekterna i stället för att uppvärdera klimatpolitiken. Ska vi klara Parisavtalets målsättningar kommer det krävas enorma investeringar i Europa och då måste vi garantera att ekonomi och klimatpolitik går hand i hand. Tiden är nu knapp ifall vi ska kunna nå Parisavtalet då är det givetvis viktigt med ett bra bokföringssystem, men ännu viktigare är att vi måste har en politik som också gör att vi kan nå Parisavtalet. Då måste vi också våga ta ställning för långsiktig stabilitet för att människor ska våga investera i exempelvis förnybar energi och då kan vi inte ständigt reformera systemet. Det som krävs är att alla rättar in sig i ledet och agerar. På tisdagen röstar Europaparlamentet om tre lagstiftningar om förnybar energi, energieffektivisering och styrningen av energiunionen. Dessa tre är stora och viktiga reformer eftersom de sätter ramverket och reglerna på dessa områden fram till 2030. Reglerna kring styrningen av Energiunionen är central eftersom den finns till för att säkerställa att unionens mål på höjd andel förnybar energi och energieffektivisering också levereras. Det krävs stora förändringar av våra samhällen och vår ekonomi om vi ska kunna klara av målsättningarna i Parisavtalet. Dessa förändringar innebär enormt stora investeringar för att det ska bli av. Privata investeringar kommer vara helt nödvändigt för att vi ska kunna klara av det här – för det finns inget land i EU som med den statliga budgeten kommer klara av att finansiera hela den omställning som krävs. Och det finns ett stort intresse av att göra gröna investeringar så som förnybar elproduktion eller insatser för att göra byggnader och industrier än mer energieffektiva. För så stora investeringar som det handlar om för att vi ska kunna ställa om Europas el-produktion och Europas transportsektor så är det investeringar som måste göras med över 10 års perspektiv – därför måste vi också som politiker ta ansvar för att reformer som stärker ambitionerna i klimatpolitiken inte undergräver förtroendet för de som måste göra de nödvändiga investeringarna för att vi ska kunna klara den gröna omställningen av vår ekonomi och vårt samhälle. Därför hoppas jag att Jakop Dalunde vill vara med och försöka få hans kamrater i den gröna gruppen i EU-parlamentet att byta fot. Under exempelvis förhandlingarna om förnybar energi så var det just Dalundes kamrater i den gröna gruppen som aktivt motarbetade långsiktighet, stabilitet och ekonomi för de aktörer som vi tänker oss ska göra alla dessa investeringar i förnybar energi som behövs. Det om något är ett stort hot för att vi ska kunna klara av målsättningarna med Parisavtalet. Ska vi klara det så räcker det inte med koldioxidbudget. Det krävs också en klimatpolitik som ger långsiktiga förutsättningar för investeringar i en grönare ekonomi annars kommer vi bara få en koldioxidbudget som visar röda siffror. 12 november 2018 Debattartikel Jakop Dalunde (MP), huvudansvarig EU-parlamentariker för lagstiftningen om EU:s färdplan mot Parisavtalet och Kevin Andersson, gästprofessor i klimatledarskap vid Uppsala universitet: ”Europeisk koldioxidbudget ger ordning i klimatpolitiken” Repliker Fredrick Federley (C), Europaparlamentariker: ”Vi måste säkra privata investeringar för klimatet” Slutreplik från Jakop Dalunde (MP): ”Koldioxidbudgetar är ett viktigt politiskt verktyg”


Det är inte Björklund och Lööf som bryter sina löften

Summary: DN 13/11 2018. Björklund och Lööf har varit tydliga i sin inställning till SD. Röstar de nej till Kristersson är det i linje med vad de sa före valet.

Om Centerpartiet och Liberalerna på onsdag röstar nej till Ulf Kristersson som statsminister begår de ett svårt löftesbrott. I alla fall om man ska tro den höger som just nu kampanjar för att borgerligheten ska luta sig mot Sverigedemokraterna. C ”gick till val på löftet att avsätta Stefan Löfven och tillsätta Ulf Kristersson som statsminister. Ändå tycks Annie Lööf tveka inför nästa veckas omröstning”, konstaterar SvD:s Per Gudmundson förvånat. I GP tycker Alice Teodorescu att det varit ”rakryggat och tydligt” om Jan Björklund och Annie Lööf redan före valet ”sagt att isoleringen av SD är överordnad” andra löften. Dagens Industris PM Nilsson undrar i sin tur om inte C och L:s nuvarande hållning är så extrem att den innebär att ”de röstat nej till Reinfeldt 2010”. Man kan fråga sig under vilken sten de som missat Centerns och Liberalernas inställning till SD tillbringade valrörelsen. Både Björklund och Lööf lovade att inte ge Jimmie Åkesson något inflytande. De var också tydliga med varför de sa nej. Det ideologiska gapet är för stort mellan liberala partier och ett nationalistiskt högerpopulistiskt parti som explicit utmålar liberaler som sina motståndare. Det handlade aldrig om Sverigedemokraternas skattepolitik, utan om SD:s ständiga ifrågasättande av vem som är svensk och vem som inte är det, partiets vision om en homogen nation – och viljan att använda staten för att skapa en sådan. Väljarna hade heller inga problem att uppfatta C:s och L:s budskap i regeringsfrågan. Det är inte en slump att en stor majoritet av – i synnerhet Centerns – väljare säger tvärt nej till att ge SD inflytande. Men de högerdebattörer som driver kampanj för att Alliansen ska använda sig av SD är naturligtvis medvetna om att Centern och Liberalerna inte har rört sig en millimeter i sin inställning till Sverigedemokraterna sedan valdagen. Deras förvåning över mittenpartiernas linje handlar om ”spinn”, om att sätta en bild av Björklund och Lööf som opålitliga om de inte släpper fram Kristersson. Det är inte särskilt vackert, men hör kanske politiken till. Problemet är när beskrivningarna gränsar till det lögnaktiga, som att insinuera att C och L med nuvarande linje inte skulle ha låtit Fredrik Reinfeldt fortsätta som statsminister 2010. Jan Björklund deklarerade tydligt under valrörelsen att om Alliansen, liksom för åtta år sedan, blev större än de rödgröna skulle den ta makten, annars vända sig över blockgränsen. Alliansen blev mindre. Om det är något parti som ägnar sig åt märkliga krumbukter i regeringsfrågan är det inte Centern och Liberalerna, utan Moderaterna. Kristersson lovade före valet att inte ”samarbeta, samtala, samverka, samregera med SD”. Nu vill han leda en regering som behöver Jimmie Åkessons mandat för att tillträda och i varje votering där de rödgröna partierna röstar på samma sätt. Samtidigt har Sverigedemokraterna slagit fast att deras stöd inte är gratis och en allt större del av Moderaterna med hejarklack verkar tycka att det inte alls är så farligt att faktiskt göra upp med SD. Då blir det konstigt när Kristerssons vapendragare Ebba Busch Thor i ”Agenda” anklagar andra för att slå ”blå dunster i väljarnas ögon”. Nej, C och L har varit både konsekventa och tydliga i sin inställning till Sverigedemokraterna. Röstar de på onsdag nej till Ulf Kristersson agerar de efter valet som de lovade att de skulle göra före. För det förtjänar Björklund och Lööf i så fall inget annat än respekt.


Summary: DN DEBATT 11/11. Om Stockholms nya ledning bryter avtalet om Nobel Center försvinner merparten av projektets finansiering, mer än en miljard kronor. Att ersätta dem blir synnerligen svårt. Det kommer dessutom att vara oundvikligt för oss att kräva ersättning för de kostnader vi haft innan processen avbröts, skriver Carl-Henrik Heldin och Lars Heikensten, Nobelstiftelsen.

Nobelpriset handlar om att idéer kan förändra världen – till mänsklighetens största nytta. Det Alfred Nobel stod för, tro på fakta och vetenskap, humanism och fred, är i dag viktigare än kanske någonsin. Under de senaste 20 åren har vi utvecklat en bred publik och global verksamhet kring Nobelpriset. Det har vi gjort för att vårda och stärka prisets unika position i världen och skapa engagemang hos en bredare allmänhet för vetenskap, humaniora, fredsarbete och framtidstro. I den andan ville vi skapa ett Nobel Center i Sverige, centralt beläget i huvudstaden, ett levande hus för besökare från Stockholm och hela världen. En plats för utställningar, vetenskap och samtal om dagsaktuella ämnen. Där 35.000 skolbarn och hundratusentals museibesökare varje år känner sig lika välkomna som världens ledande tänkare. Det var inget självklart beslut för Nobelstiftelsen. Vår uppgift och ställning är global. Vi har till exempel nått mer än 100 miljoner människor via sociala medier under det senaste året varav enbart en dryg procent bor i Sverige. Genom att bygga ett Nobel Center i Paris eller New York eller satsa på bredare digitala aktiviteter hade Nobelpriset och dess värden kunnat nå betydligt fler. Vi valde ändå Stockholm. Det är Alfred Nobels födelsestad och han ville förankra priserna här. Vi fick ett fantastiskt stöd från många, inte minst lyckades vi med hjälp av privata bidragsgivare få ihop det mesta av finansieringen. Vår satsning på en utökad skolverksamhet och på att nå ut med vetenskapliga upptäckter till en bredare allmänhet är ett par av anledningarna till att stiftelser och privatpersoner gett oss sitt stöd. En annan är övertygelsen om att centret kommer att ha stor betydelse för Sverige och svensk forskning. Men en förutsättning för att vi skulle engagera oss var ett starkt stöd från Stockholms stad. Även om vi är ett av världens kanske starkaste och mest respekterade namn och varumärken är vår organisation liten och vi är ingalunda något kapitalstarkt byggbolag. Detta helhjärtade stöd från staden fick vi. Enigheten var stor om det värde ett Nobel Center skulle skapa för Stockholm och Sverige. ”Det konstigaste med Nobel Center” sa det dåvarande moderata finansborgarrådet Sten Nordin ”är att det inte finns sedan länge”. Alla partier i stadens fullmäktige utom Vänstern ställde sig också bakom ett Nobel Center på Blasieholmen. Vi var också eniga om att en internationell arkitekttävling skulle ordnas. Med Nobelprisets hjälp skulle Stockholm kunna få en märkesbyggnad av högsta kvalitet för vår tid och framtiden. Sedan överenskommelsen mellan Stockholms stad och Nobelstiftelsen träffades 2011 har vi utvecklat projektet enligt alla konstens regler. Vi ordnade en bred internationell arkitekttävling med 142 arkitekter från 25 länder i fyra världsdelar. Det vinnande förslaget låg sedan till grund för en detaljplan som gick ut på samråd och diskuterades i olika fora med allmänheten. Två gånger har det varit allmänna val under projektets gång och vid bägge tillfällena har det blivit en majoritet i stadsfullmäktige för de partier som velat ha Nobel Center. Så också denna gång. Därefter har Moderaterna och Centern ändrat sin position. Det riktiga nu är att låta planprocessen ha sin gång och låta Mark- och miljööverdomstolen pröva detaljplanen, något de i förra veckan beslöt att göra. Allt annat är ett brott mot de avtal vi har med staden. För stadens nya moderatledda styre har vi klargjort att vi är beredda att ta fram ett nytt förslag till Nobel Center på Blasieholmen. Det skulle kunna vara mindre och byggt så att det så kallade Tullhuset bevaras och kan komma till användning. Vi frågar oss om stadens nya ledning Anna König Järlemyr (M), Joakim Larsson (M), Karin Ernlund (C), Eric Slottner (KD), Lotta Edholm (L) och Daniel Helldén (MP) har klart för sig konsekvenserna av det beslut de förefaller planera. Flera av dem har talat vitt och brett om Nobel Center på nya platser. Men det är ingen fråga de själva äger. Vad talar för att det skulle bli enklare att i en handvändning finna en annan plats när det nuvarande förslaget vilar på en omfattande och välgrundad analys och en mångårig, seriös process? Om överklagandet till Mark- och miljööverdomstolen dras tillbaka så är det vår bedömning att också den absoluta merparten av projektets finansiering försvinner. Vi talar om mer än en miljard kronor i privata pengar. Att ersätta dem blir synnerligen svårt, eftersom donatorers tilltro till Stockholm som avtalspart då kommer att helt ha skjutits i sank. Nobelstiftelsen har själv inga egna medel för detta. Det kommer dessutom att vara oundvikligt för oss att kräva ersättning för de kostnader vi haft innan processen avbröts. Till detta kommer helt andra, vidare konsekvenser för Stockholm. För omvärlden skapas en osäkerhet om det går att lita på överenskommelser och avtal som staden träffar. Vad ska man tro om en stad som så lättvindigt bryter sina uppgörelser med en viktig, ideell och internationell aktör som Nobelstiftelsen? Vi vill ha en god och långsiktig relation med Stockholms beslutsfattare. Vi tror också fortfarande starkt på idén om ett Nobel Center centralt i Stockholm. För att den ska kunna leva vidare vill vi uppmana Stockholms nya styre att tillsammans med oss försöka hitta en bra lösning på Blasieholmen samtidigt som den pågående juridiska prövningen av projektet får fortsätta. 11 november 2018 Debattartikel Carl-Henrik Heldin, ordförande Nobelstiftelsen och Lars Heikensten, vd Nobelstiftelsen: ”Att säga nej till Nobelcenter kommer att kosta en miljard” Repliker Björn Tarras-Wahlberg, ordförande i Stiftelsen stadsmiljöföreningen Blasieholmens vänner: ”Ett nej till Nobel Center sparar en miljard till forskning”


Summary: Att hävda att övriga partier vid sidan om Sverigedemokraterna inte respekterar valresultatet är rent nonsens. Det som pågår nu är en process som just visar att valresultatet respekteras, skriver läsaren Lars Hagman.

”Övriga partiers agerande efter valet visar att de inte respekterar valresultatet”, skriver moderatväljaren Åke Danielsson i en insändare på DN Åsikt med anledning av den allmänna oviljan att samarbeta med Sverigedemokraterna. Låt oss med anledning av det påståendet repetera en av vår demokratis grundprinciper: Demokrati betyder folkvälde, men betyder inte nödvändigtvis att ett parti har inflytande i proportion till dess storlek. Det är majoritetens linje som gäller. Strävar man efter att få vara med och bestämma och saknar egen majoritet måste man därför samarbeta och kompromissa med andra. Lyckas inte det får man stå vid sidan. Så har det varit sedan demokratin infördes i landet för över hundra år sedan. Delar i Sverigedemokraternas politiska program gör att övriga partier, som representeras av nästan 83 av väljarna, inte ser någon grund till samarbete. Att hävda att övriga partier inte respekterar valresultatet är därför rent nonsens. Det som pågår nu är en process som just visar att valresultatet respekteras. Anledningen till att SD står utanför är att deras åsikter inte tolereras av övriga partier. Att hävda något annat tyder bara på bristande kunskap om vårt politiska system. Och om SD har ett ärligt intresse av samarbete så får de väl anpassa delar av sitt politiska program. DN Åsikt 7 november 2018 kl 14 Insändare Åke Danielsson: ”Övriga partier respekterar inte SD-väljarnas röster” Svar Lars Hagman: ”Rent nonsens att Åkesson behandlas odemokratiskt” Så kommenterar du, skriver svar och insändare.


Martin Liby Troein: Torypartiet får aldrig död på Brexitvålnaden

Summary: Att lämna EU utan ett avtal vore en katastrof för britterna. Och för att ro en uppgörelse i hamn måste de vara beredda på att göra eftergifter. Det riskerar att ge upphov till en dolkstötslegend i Torypartiet.

Bryssel och London är överens om det mesta av innehållet i det utträdesavtal som måste slutas före 29 mars nästa år. Det konstaterade Stefaan De Rynck – rådgivare till EU:s chefsförhandlare Michel Barnier – vid ett seminarium om Brexitprocessen i Europahuset i Stockholm på onsdagen. Framför allt har det i nästan ett år varit klart att uppgörelsen ska inkludera en två år lång övergångsperiod, då Storbritannien är kvar som del av den inre marknaden medan landets långsiktiga ekonomiska relation till unionen förhandlas fram. Men, underströk De Rynck, Irlandsfrågan väntar fortfarande på en lösning. Problemet är alltså att i samma stund som britterna lämnar den inre marknaden slås gränskontroller upp mellan Nordirland och Irland. Det kan Dublin inte acceptera. Förhoppningen är att den uppgörelse som nås under övergångsperioden innebär så nära relationer mellan Storbritannien och EU att någon gräns i praktiken inte kommer att behövas. Men Bryssel vill ha garantier, inte förhoppningar: Under inga omständigheter ska Nordirland skäras av från Irland, även om det innebär antingen att hela Storbritannien blir kvar i en handelsunion med EU eller att bara Nordirland blir det. Utan sådana löften i avtalet blir det inget alls. Ytterst handlar det om att London måste ge upp kontroll. Med en tullunion förloras möjligheten till självständig handelspolitik. Ekonomiska spelregler för Nordirland dikterade i Bryssel solkar den brittiska suveräniteten. Det har runnit mycket vatten genom Engelska kanalen sedan Theresa May månaderna efter sitt tillträde upprepade att inget avtal är bättre än ett dåligt avtal. Den brittiska premiärministern verkar numer väl införstådd med konsekvenserna av att lämna EU utan någon uppgörelse – och beredd att göra nödvändiga eftergifter. Problemet är att insikten inte delas av hela hennes Toryparti. Boris Johnson och andra förespråkare av en hård Brexit är inte villiga att ge upp kontroll över till exempel handelspolitiken. För dem är inget avtal fortfarande att föredra framför i princip alla möjliga avtal. Det innebär att risken för att Storbritannien ska krascha ut ur EU nästa år är på riktigt. Dessutom präglas Brexitprocessen av ett mått av ödets ironi. Kanske gör May till slut alla nödvändiga eftergifter. Och kanske lyckas hon få en uppgörelse accepterad i sitt parlament, genom att till exempel locka över tillräckligt många Labourledamöter. Men i så fall lär utträdet ur EU misslyckas med det som från början var Brexitomröstningens bisarra huvudsyfte: Få slut på den 30 år långa striden inom Torypartiet om förhållandet till Europa. För dem som hoppades att britterna genom att lämna unionen skulle bli fullständiga herrar över sitt eget öde, riskerar utträdet i stället att ge upphov till en dolkstötslegend.