”Ska jag besöka en döende vän även om jag mår dåligt av det?”

Summary: Hon tillhör en kultur där det är ens plikt att närvara vid närståendes död. Nu vill hennes mamma att hon ska besöka en döende nära vän till familjen. Men det känns svårt, och hon är rädd för att hennes långvariga depression ska förvärras.

Ställ frågor till Insidans experter – mejla till fragainsidan@dn.se Läs fler frågor här Fråga: Jag har nyligen fått besked att en vän till min mamma är döende i cancer, och när som helst kommer hon att somna in. Problemet är att min mamma vill att jag träffar henne eftersom jag kände henne så väl, men för mig känns det så svårt att komma till sjukhuset och se hennes tillstånd. Jag kan nämna att att jag lider av mild depression och jag oroar mig för att den ska triggas igång och att ett besök hos min mammas vän kan få mig att må dåligt jättelänge. Jag har försökt förklara min situation för min mamma, men hon tycker att det är struntprat och menar att det är min plikt att komma till hennes vän. Hon lyssnar inte på mig och förstår inte min depression som jag haft sedan två år. Det här har lett till att relationen mellan oss har försämrats mycket, till den grad att jag upplever att en brytning kommer att ske om jag inte kommer till min mammas vän. Jag tillhör en kultur där det är tabu med mentala sjukdomar samt där det är ens plikt att vara med när en närstående dör. Jag känner att om jag kommer dit blir jag bara en tröstkudde för min mamma, och den som tvingas ta hand om allt utan att själv få stöd. Har letat efter information kring att man inte vill närvara vid en närståendes död, och om vad man gör om man blir dömd som "känslokall". Det känns väldigt tabu att prata om det här, det har jag märkt i samtal med vänner som varit i liknande situationer och det har varit så svårt att få svar. Vad gör man, eller rättare sagt hur ska man hantera detta? Ska man vara med den närstående och visa omsorg men samtidigt må jättedåligt? Tacksam för svar Svar: Hej! Jag vill börja med att föreslå dig att vända på perspektiven. Det viktigaste kanske trots allt inte är vad din mamma anser att du ska göra i relation till er svårt sjuka vän. Utan hur du själv ser på hur rätt och rimligt det är att träffa henne. För av ditt brev får jag intrycket att du skriver om en person som även du har haft en lång och nära relation till, du skriver att du ”känner henne så väl”. Det verkar som om du ser henne som en vän, som en närstående person, även till dig. Så låt oss börja här föreslår jag, och för ett ögonblick bortse från din mammas krav på dig och istället fokusera på vad du skulle vilja göra för din vän utifrån dina känslor för henne, men också utifrån vad du orkar med. När vi är utsatta för en press från vår omgivning att göra vissa saker, eller att tänka på ett visst sätt, finns en risk att vi reagerar med något som kallas för psykologisk reaktans. Det är ett sätt att reagera på när vi känner att vår autonomi är under hot, och som gör att vi börjar tänka och bete oss i motsatt riktning än den som vår omgivning kräver av oss. Ibland blir vi upptagna med just detta, att markera vår självständighet. Vi kan i sådana lägen ibland bli så insnärjda i detta att hävda vår integritet att vi tappar bort vad vi egentligen tänker och känner om själva saken. Läs mer: Så gör du när du vet att någon snart ska dö Så mitt råd är att du ett tag frikopplar dig från vad din mamma kräver av dig och i stället fokuserar på hur viktigt det är för dig att besöka din vän – och hur viktigt det är att låta bli, som du själv ser på det. Gör gärna detta på ett ganska metodiskt sätt, närmast som en kartläggning av hur du tänker och känner inför att besöka vännen. Gör två kolumner, den ena får rubriken "Mina skäl till att besöka henne" (även om du förstås skriver hennes namn) som jag själv ser på det, och den andra får rubriken "Mina skäl till att inte göra det". Börja fylla i kolumnerna vid ett lugnt och ostört tillfälle. Fortsätt gärna någon dag senare. Ge dig tid. Just vid dilemman som rymmer så många motstridiga och intensiva känslor kan det underlätta att skriva ner sina tankar och känslor. När vi skriver blir vi tydligare inför oss själva, och det ger överblick. Två kolumner som är varandras motsatser kan underlätta för oss att efter ett tag se vilket som är det rimliga beslutet. Metoden kallas för att göra en beslutsbalans. Och varför inte resonera med någon klok vän om det du blir uppmärksam på? Och kanske särskilt om det som du är osäker på om du ska värdera som för eller emot. Ibland behöver vi andra perspektiv för att komma fram till vårt eget beslut. Men tänk förstås på att välja en vän som du vet är en person som verkligen lyssnar, och som brukar hjälpa dig att hitta rätt bland dina tankar och känslor, och inte en person som tar över och "tycker" i ditt ställe. Om du kommer fram till beslutet att inte träffa din närstående, så kan det kanske underlätta för din mamma att förstå dig och visa förståelse om du berättar om de skäl som du funnit till ditt beslut. Det du kan hoppas på är att din mamma märker med vilket stort allvar du övervägt hur du ska göra. Och en undran, finns det inte andra sätt som du kan höra av dig på, kanske genom ett personligt brev eller ett telefonsamtal? Om du kommer till beslutet att du vill besöka henne, så är det bra för dig att du förbereder dig väl. Du skriver om din sårbarhet, och att du oroar dig för att bli din mammas ”tröstkudde” och för att ”behöva ta hand om allt utan att själv få stöd”. Men innan vi kommer dit ska vi nog ägna oss ett tag åt att få en bild av vad du förväntar dig ska hända vid besöket. Jag vet inte om detta gäller för dig, men en oro som många har inför möten med svårt sjuka personer är att man ska förväntas säga så kloka saker, och att man ska behöva lyssna till så mycket svåra upplevelser och ångest inför döden. Så blir det nästan aldrig. Professionella som arbetar nära döende personer inom palliativ vård ger en helt annan bild: samtalen med anhöriga handlar vanligen om det pågående livet, om vad som händer nära och kära, om det vardagliga, om arbete och resor, och det som hänt den senaste tiden. De beskriver det som om man bara pratar om döden i små ögonblick, ibland inte alls, och som att man inte orkar med hur mycket död som helst utan snarare håller sig kvar i det liv som pågår. Men visst kan det vara så, och det ska du vara beredd på, att den som är svårt sjuk och döende kan vara förändrad både till sin personlighet och sitt utseende, och visa tecken på trötthet och smärta. Så mitt råd är att du hör dig för genom någon som varit på besök hur det är för er närstående. Så att du är förberedd på vad du kommer att möta. Jag tror också att det vore klokt om du hade en anhörig eller vän med dig. Någon som du vet är en stabil och lugn person som du kan luta dig emot och få stöd av, både under besöket och efteråt. Det vill säga någon som kan ge dig det som du tror att din mamma inte kan ge dig. Kanske du också ska komma överens med den personen om att ifall din mamma behöver mycket tröst är det från den personen som din mamma ska få det, och inte från dig. Cancerfonden har en informations- och stödlinje, 020 59 59 59 som bemannas av vårdpersonal med lång erfarenhet av cancervård. Jag tror att det kan vara till hjälp för dig att ringa dit och fråga efter deras erfarenheter av vad det innebär att möta en svårt cancersjuk person. Liria Fråga Insidans experter. Legitimerade psykologen, författaren och youtubaren Liria Ortiz svarar på frågor om självhjälp, förändring och parrelationer. Legitimerade psykologen och forskaren Martin Forster, Karolinska Institutet, svarar på frågor om familjeliv, barn och ungdomars utveckling, föräldraskap, skola och förskola. Du kan vara anonym. Utvalda frågor och svar publiceras här och eventuellt i papperstidningen. Mejla till: fragainsidan@dn.se Läs fler frågor här


Minnesord: Lars Wohlin – riksbankschefen som sade nej till euron

Lars Wohlin var riksbankschefen som devalverade kronan. Senare gick han emot euron och valdes in i EU-parlamentet för Junilistan. DN:s Johan Schück minns en färgstark ekonom som gick sin egen väg. För att förstå Lars Wohlin ska man känna till hans familjebakgrund. Morfar var en av världens då mest framträdande nationalekonomer, Gustav Cassel. Fadern hette Nils Wohlin och var under en kort tid finansminister, medan modern Margit Wohlin var den första kvinnan som blev doktor i nationalekonomi. Bland syskonen fanns halvsystern Ulla Lindström som länge var socialdemokratiskt statsråd – och i släkten finns många fler kända namn. Allt detta var ett förpliktande arv för den unge Lars som, trots sin uppväxt i Stocksund, inte föddes med guldsked i munnen. Han växte upp med en ensamstående mamma, ansåg sig som obegåvad och tvingades kämpa sig fram. Sådant sätter sina spår, vilket Lars Wohlin har berättat om i en biografi som kom ut i början av året (”Lars Wohlin. Stocksundspojken som blev riksbankschef och hjälpte Sverige att säga nej till euron” av Torsten Sverenius, Ekerlids förlag). Han blev en person med stor självständighet och stark misstro mot auktoriteter. Lars Wohlin var chef för Industriens utredningsinstitut när erbjudandet kom att bli statssekreterare åt moderatledaren Gösta Bohman. Wohlin var visserligen inte moderat, men Bohman – som skulle bli ekonomiminister i Thorbjörn Fälldins regering –behövde hans fackkunskap. Då, mot slutet av 1970-talet, var det kristid i Sveriges ekonomi och Wohlin blev arkitekten för en politik som präglades av åtstramningar och devalveringar av kronan. Men stridiga krafter inom regeringen gjorde det svårt för honom att få sin vilja fram. Som riksbankschef från 1979 gavs han däremot större svängrum. Riksbanken hade då nyligen flyttat in i byggnaden vid Brunkebergstorg, ritad av arkitekten Peter Celsing. I takvåningen fanns en vacker vinterträdgård och Wohlin konstaterade till sin förfäran att fler trädgårdsmästare än ekonomer var anställda vid Riksbanken. Det var slagfärdigt, men inte så populärt. Även som riksbankschef fortsatte Lars Wohlin med devalveringarna. Den sista och största av dem – med hela 16 procent – tillkom strax före hans avgång på hösten 1982, då Socialdemokraterna hade vunnit valet. Annars präglades hans tid vid Riksbanken av försiktighet: till skillnad från många ekonomer ville han ta det lugnt med avregleringar och var orolig över de krafter som kunde släppas lös. Här fick Lars Wohlin, till väsentlig del, rätt. Som vd för bolåneinstitutet Stadshypotek följde han de snabba avregleringarna under 1980-talets andra hälft och ifrågasatte vad som skedde. Det gjorde han också efter det misslyckade kronförsvaret på hösten 1992. Jag minns intervjuer där upprördheten hos honom inte var att ta miste på. Wohlin var analytiskt klar, men också en man som uttryckte starka känslor. Därför var det inte så överraskande att Lars Wohlin återvände till politiken, först som intensiv euromotståndare i Medborgare mot EMU och sedan kandidat för nybildade Junilistan. Efter folkomröstningen, där en majoritet sade nej till euron, valdes han som 70-åring in i EU-parlamentet. Efter två år hade Wohlin fått nog av den tvärpolitiska Junilistan och gick över till Kristdemokraterna. Han stannade i EU-parlamentet hela mandatperioden, men i en annan krets. Bland medarbetarna fanns en ung Ebba Busch Thor, numera KD-ledare i den politiska hetluften. Men som synes går Lars Wohlin inte att sortera in i något fack. Han var, inte så enkelt, sin egen. Lars Wohlin 1933–2018 Nationalekonom, riksbankschef, bankman och politiker. Uppvuxen och bosatt i Stocksund. Blev ekonomie doktor vid Handelshögskolan i Stockholm 1970. Var chef för Industriens utredningsinstitut, IUI, 1973-1976. Arbetade som statssekreterare hos ekonomiministrarna Gösta Bohman (M) och Ingemar Mundebo (FP) 1976–1979. Därefter riksbankschef 1979–1982. Sedan i privata sektorn som vd för bolåneinstitutet Stadshypotek 1983–1996 och därpå som chef för Dresdner Bank i Norden. Var en av ledarna för Medborgare mot EMU inför folkomröstningen 2003. Valdes till EU-parlamentariker för Junilistan 2004, men gick över till Kristdemokraterna 2006. Hans mandatperiod i EU-parlamentet tog slut 2009.


Summary: Bilda en sexpartiregering utan ytterlighetspartierna Sverigedemokraterna och Vänsterpartiet. Det skulle ge Sverige arbetsro. Konflikter mellan partierna kan lösas i regeringen eller riksdagens utskott, skriver Göte Gunnarsson.

Nu har väljarna sagt sitt. Det har varit en annorlunda och jobbig valrörelse, ständigt infekterad av Sverigedemokraternas framgångar. Med den blockpolitik som förts och fortfarande förs kommer alltid SD-framgångar att störa och förlama en ny regering som inte är blocköverskridande. Tyvärr ger vårt valsystem ett vågmästarparti, litet som stort, en utpressarsituation som drabbar alla partiers förmåga att driva en seriös politik. Dags att tänka nytt! Vi svenskar är ju kända för att vara bra på samarbete och komma fram till koncensus. Glöm stridsfrågorna - som oftast är ganska små - och se i stället till det som förenar. Bilda en regering med Moderaterna, Centerpartiet, Liberalerna, Kristdemokraterna, Sosiclademokraterna och Miljöpartiet. Det är ett rejält mittenalternativ med cirka två tredjedelars majoritet i riksdagen. Med en sådan lösning blir man av med destruktiv påverkan från ytterlighetspartierna Sverigedemokraterna och Vänsterpartiet. Det ger arbetsro för Sverige. Skiljaktigheter får lösas inom regeringen eller i riksdagens utskott. Det finns bara ett krav. Ni måste uppföra er som vuxna och ansvarsfulla människor! Socialdemokraterna tar som största parti statsministerposten och borde då acceptera och vilja samarbeta med samtliga partier som ingår i Alliansen. Taktiken att försöka splittrar Alliansen kan man då glömma och desarmerar därmed framtida käbbel och ovänskap. Ur denna politiska bredd rekryterar man de bästa ministrarna. Se till möjligheterna och vi kan få en riktigt kompetent och harmonisk regeringsperiod som levererar. DN Åsikt 27 september 2018 kl 15 Insändare Göte Gunnarsson: ”Bilda en bred regering utan Åkesson och Sjöstedt” Svar Så kommenterar du, skriver svar och insändare.


Summary: DN DEBATT 27/9. Att svenska myndigheter i dag använder sig av ett bokstaveringsalfabet som bara består av svenska mansnamn är ojämställt och speglar inte hur Sverige ser ut. Därför presenterar Fredrika Bremer-förbundet och Rättviseförmedlingen ett nytt bokstaveringsalfabet som är inkluderande för hela Sveriges befolkning och funktionellt, skriver representanter för de båda organisationerna.

Under hösten 2017 publicerades #metoo-vittnesmål under hashtaggarna #nödvärn och #givaktochbitihop. Kvinnor inom polisen och försvarsmakten vittnade om sexuella trakasserier och diskriminering i starkt mansdominerade, hierarkiska miljöer. Jämställdhetsarbetet går långsamt inom de myndigheter som har som främsta uppgift att skydda Sverige och våra grundläggande värderingar: demokrati och mänskliga rättigheter. En uppgift som inte bör ligga på enbart hälften av befolkningen. Så sent som 1989 bröts Sveriges sista yrkesmonopol då kvinnor i teorin fick tillträde till samtliga militära befattningar. Andelen anställda kvinnor inom Försvarsmakten är i dag 17 procent. Bland poliser utgör de 32 procent. Många myndigheter ligger fortfarande långt efter sina mål. För att ändra på siffrorna och machokulturen har olika satsningar gjorts de senaste åren. Svenska myndigheter har jobbat med att jämställdhetsintegrera sina verksamheter och förbättrat sin kommunikation för att bättre nå ut till olika målgrupper. I dessa verksamheter som är en central del av det offentliga Sverige finns en tydligt uttalad ambition om att kommunicera mer jämställt och jämlikt. Men risken är att visionerna fastnar som målsättningar i presentationer och powerpoints. Det som framför allt behövs nu är konkreta verktyg. För samtidigt finns det en grundläggande sak vi alla tycks ha glömt: det handlar inte bara om vad vi säger utan hur vi säger det. Ord är mer än bara bokstäver och vilket språk vi använder påverkar hur vi förhåller oss till vår omvärld. Språk är en aktiv handling som skapar en bild av verkligheten. Det bokstaveringsalfabet som bland andra Försvarsmakten, Polisen och den nationella sjöfarten dagligen använder över radio består i dag av enbart mansnamn. Svenska mansnamn. Sedan 1891. Det innebär att myndigheter, och många andra, varje dag kommunicerar med traditionellt svenska mansnamn som enda referenspunkt. Att utgå från ett begränsat urval av traditionella mansnamn reproducerar bilden av vilka som kan och bör arbeta inom dessa yrkesgrupper. Adam, Bertil, Gustav och Rudolf sänder alla en och samma signal. Alfabetet används dessutom av oss alla när vi ska boka biljetter, reservera sittplatser, uppge vad vi heter när vi citeras i tidningar. Särskilt märkligt blir det för oss med namn som inte är traditionella svenska namn, som ständigt måste bokstavera vad vi heter i olika sammanhang. Att det enda vi då har tillgång till är svenska mansnamn är en slags symbolisk utplåning – vi har inte tillträde till ett språk som också inkluderar oss. Inte ens när vi måste förklara vad vi heter. I den internationella så kallade Natostandarden blandas grekiska bokstäver (Alfa, Delta) med vanliga ord (hotel, golf, tango), personnamn (Juliett, Oscar) och ortsnamn (India, Quebec). I den svenska versionen är det däremot bara män som gäller och har gällt sedan 1891 när det svenska fonetiska alfabetet kom till. Nu är det 2018. Det är dags att börja spegla Sverige som det ser ut i dag. Därför presenterar Rättviseförmedlingen och Fredrika Bremer Förbundet nu ett förslag på ett nytt bokstaveringsalfabet. Här finns namn som Pippi, Khaled, Doris och Laila. Med vårt nya alfabet vill vi förse myndigheter och den breda allmänheten med ett konkret verktyg för att öka jämställdheten och förbättra representationen. Vi har jobbat länge med att ta fram 28 namn som är representativa för Sverige, här och nu. Det nya alfabetet måste vara både inkluderande och funktionellt. På en knastrande radiolinje är det extra viktigt att det är vattentätt. Därför har det nya alfabetet granskats av experter inom språk och fonetik från bland annat Stockholms och Lunds Universitet för att säkerställa hörbarhet och funktionalitet när det används i exempelvis radiokommunikation. Vårt alfabet är noga framtaget för att i möjligaste mån undvika förväxlingar. Precis som i den gamla versionen är alla namn i det nya bokstaveringsalfabetet tvåstaviga. Vårt nya förslag fungerar i teorin lika bra som det gamla bokstaveringsalfabetet, enligt experterna vi pratat med. Att inkludera fler än bara män med traditionellt svenska namn är viktigt för att synliggöra den bredd av människor som finns i samhället. Vi behöver kunna tala med ett språk som är allas. Myndigheter behöver vara öppna och inkluderande arbetsplatser för att kunna attrahera nya medarbetare med olika erfarenheter och bakgrunder. Dagens alfabet är ett hinder eftersom det bokstavligen skickar fel signaler till medarbetarna och till Sveriges alla invånare. Om svenska myndigheter tar till sig vårt förslag på ett nytt bokstaveringsalfabet visar de att de har förstått hur Sverige ser ut i dag och hur vi alla påverkas av språket vi använder. En verksamhet som vill komma framåt behöver våga se över de egna rutinerna, regelverken och ritualerna. En nystart förutsätter handfasta och funktionella verktyg. Det här är inte en symbolhandling utan en konkret möjlighet till förändring varje dag. Det finns ingen ursäkt för varför vi i dagligt tal endast ska utgå från män. Det ligger i sakens natur att även mindre justeringar kan upplevas som ett kulturellt kvantsprång för vissa personer, eftersom det ofta känns tryggt och bekvämt att fortsätta göra som vi alltid har gjort. Men normer bryts och standarder byts, det finns inget mer progressivt än det. Kan ett land smärtfritt byta till högertrafik kan det också lära sig bokstavera på nytt, för en ny tid, med nya utmaningar och möjligheter för Sverige. Förändring kräver inte tid – utan nya initiativ. Här är ett. Förslag till nytt bokstaveringsalfabet A: Adam B: Berit C: Cesar D: Doris E: Emir F: Fanny G: Gustav H: Hedvig I: Ivar J: Jenny K: Khaled L: Laila M: Matti N: Nora O: Olof P: Pippi Q: Qvintus R: Robin S: Sigurd T: Tyra U: Ulrik V: Vicky W: William X: Xena Y: Yngve Z: Zelda Å: Åke Ä: Ängel Ö: Östen  27 september 2018 Debattartikel Ulrika Kärnborg och Seher Yilmaz: "Dags att inkludera fler än bara svenska män när vi bokstaverar"


Summary: Sveriges Televisions satirprogram ”Svenska Nyheter” sprider rasism om kineser. Det handlar inte om yttrandefrihet eller politisk korrekthet, utan om anständighetsgränser, skriver kina-svensken Aili Tang.

Med anledning av det inslag om kinesiska turister som ”Svenska Nyheter” sände i fredags finns ytterligare en anledning att prata om rasism i Sverige. För de som ej sett inslaget kan det bäst sammanfattas som osammanhängande, svårtolkat och grovt generaliserande mot asiater. Sveriges Televisions humorsatsning är en blek karbonkopia på det amerikanska humorprogrammet ”Last Week Tonight” med programledaren John Oliver– ett satirprogram som blandar långa monologer med social och politisk aktivism, ofta via sociala medier. Men hans svenska motsvarighet Jesper Rönndahl är tyvärr ingen John Oliver. ”Svenska Nyheter” framstår för det mesta som konstlat, desperat, fumligt och identitetslöst. Det är väl kanske därför man också misslyckades så fatalt i fredagens avsnitt när man bestämde sig för att driva med nidbilden av kineser genom att producera och publicera en fejkad informationsfilm, direkt riktad mot kinesiska turister och kineser i allmänhet. I filmen poängteras bland annat att man i Sverige minsann inte bajsar utanför historiska byggnader eller på restauranger och att hundar ej är till för att ätas. Det illustrerades med en förbudsskylt med en bajsande streckgubbe i rishatt. Helt utan kontext, men under parollen ”satir”. Videosnutten spreds sedan av redaktionen på kinesiska sociala medier och skapade både förvirring och vrede. Vad ville man säga? Varför riktade man sig i videon till kineser i allmänhet och inte enkom till kinesiska staten? Hur är spridandet av en rasistisk nidbild på något sätt ändamålsenligt? Vad är ändamålet? Thomas Hall, programchef på SVT Nöje, underströk att syftet bara varit att påvisa att det är mindre laddat att skämta om kineser – genom att skämta om kineser. Det är en sorts icke-förklaring. Enligt ordboken är satir en litterär tryckform, vars syfte är att förlöjliga eller håna någon eller något, ofta på ett elegant och träffande sätt. Den fejkade informationsfilmen uppfyller tyvärr inte kravet på elegans, men däremot är den träffande på ett väldigt sårande sätt, särskilt för många av oss kina-svenskar. Det handlar inte om yttrandefrihet eller politisk korrekthet, utan om anständighetsgränser. För mig och många andra kineser som bor och arbetar i Sverige har utfallet i realiteten blivit att landet nu känns kallare och mindre välkomnande. Men så länge det går under parollen satir får man tydligen inte bli sårad. För sådana är tydligen reglerna i ett debattklimat där man i allt högre grad bespottar minoriteters rätt att ta anstöt eller känna sig kränkta av saker som nidbilder och rasism. Det är ju bara på skämt och vi kineser saknar tydligen humor. På onsdagen plockade Sveriges Television bort inslaget från kinesiska YouKu och den ansvarige utgivaren Thomas Hall, programchef på SVT Nöje, framförde på sin blogg ”en uppriktig ursäkt till de enskilda individer som känner sig kränkta av vårt inslag”. DN Åsikt 26 september kl 11 Insändare Aili Tang: ”Sveriges Television sprider rasism om kineser” Svar Andreas Andersson: ”Jag skäms som svensk i Kina över Sveriges Television” Så kommenterar du, skriver svar och insändare.


Färre barn föds med Downs syndrom

Summary: Allt färre barn i Sverige föds med Downs syndrom. Det visade en rapport som professorn Karin Källén presenterade för Socialstyrelsen tidigare i år.

Antalet barn som föds med någon form av kromosomavvikelse har legat mellan 200 och 300 per år under lång tid. Men nu verkar det ha skett ett trendbrott. Med början 2014 har det skett en nedgång. Om man tittar enbart på barn med Downs syndrom, en form av kromosomavvikelse, handlar det om en nedgång från 183 födslar 2014 till 122 två år senare. Läs även: ”Personer med funktionshinder måste få kunna arbeta som andra” – Vi trodde nog att den här nedgången skulle ha kommit tidigare. Men trots en utbyggd fosterdiagnostik och införande av så kallade KUB-tester har den dröjt, säger Karin Källén. Hon är professor i reproduktionsepidemiologi vid Lunds universitet och även anställd av Socialstyrelsen. Hon tar fram årliga rapporter om hur många barn som föds med kromosomavvikelser i landet, bland dem de med Downs syndrom. – Vi kan säga att vi fått en utveckling liknande den i Danmark. Där föds sedan många år allt färre barn med någon form av kromosomavvikelse. Orsaken är att alla blivande mödrar erbjuds ett KUB-test, berättar Karin Källén. Testet innefattar dels ett blodprov, dels ultraljud, och görs för att undersöka en eventuell kromosomavvikelse hos fostret. Tidigare erbjöds svenska kvinnor över 37 år, senare 35, att göra ett fostervattenprov, något som är kostsamt och inte alltid helt riskfritt. KUB-testet är betydligt billigare, och framför allt helt ofarligt. Det har varierat det mellan landstingen vilka som erbjuds ett sådant test. I en del landsting får alla blivande mödrar ett erbjudande, i andra alla över 32 år och i en del alla över 35 år. – Vi vet inte hur många kvinnor som gör ett KUB-test och får reda på att det finns en risk för att fostret har Downs syndrom – och sedan inte gör ett fostervattenprov. Vi vet dock att få av dem som gör ett fostervattenprov och får reda på att fostret kommer att födas med Downs syndrom väljer att behålla barnet, säger Karin Källén. Hon har också studerat överlevnaden hos barn födda med Downs syndrom, och den har ökat markant under senare år. – Sjukvården har blivit bättre på att operera och behandla hjärtproblem, de är vanliga hos barn med Downs syndrom. Även nyfödda med denna form av kromosomavvikelse tas bättre om hand i dag. Karin Källén tycker därför att det är viktigt med nyanserad och balanserad information om hur det är att leva med Downs syndrom, och hur det påverkar livet för de anhöriga. Downs syndrom För två år sedan föddes 122 barn i Sverige med Downs syndrom. Siffran för 2017 är ännu inte klar. Downs syndrom beror på en kromosomrubbning. Människans arvsanlag finns normalt i 23 par kromosomer. En person med Downs syndrom har tre exemplar av kromosom 21 i stället för två. Bakgrunden är inte fullständigt kartlagd, men man vet att sannolikheten ökar med mammans ålder. Nästan alla med Downs syndrom har en lägre kognitiv förmåga än genomsnittet. Känslolivet påverkas inte. Kromosomavvikelsen kan ge olika medicinska besvär. Det kan förutom hjärtfel handla om påverkan på syn och hörsel, epilepsi, infektionskänslighet, luftvägsbesvär, nedsatt sköldkörtelfunktion, demensutveckling och autism. Medellivslängden har ökat från 30 till 60 år. Personer med Downs syndrom kan i dag genom träning, en medveten pedagogik och habilitering utvecklas mycket. De flesta lär sig läsa, skriva och går i skolan. Genom ultraljudsundersökning tillsammans med ett blodprov på mamman (KUB-test) kan man uppskatta sannolikheten att barnet har Downs syndrom. Den 21 mars varje år arrangeras ”World Down syndrome day” på initiativ av European Down syndrome association. Mer info: www.svenskadownforeningen.se Källor: Hjärnfonden, Svenska Downföreningen och Wikipedia • Läs mer: ”Jag vill ge min bild av hur det är att ha Downs syndrom” ”Vården har utvecklats enormt”


Därför kan det vara bra att skvallra

Summary: Att skvallra är moraliskt fel, anser många. Men forskare menar tvärtom att det fyller en viktig social funktion – och att det finns flera fördelar med skvaller. – Vissa antropologer menar att det är en form av valuta, säger Viveka Adelswärd, professor i samtalsforskning.

Folk som pratar bakom ryggen på andra är moraliskt förkastliga individer – ungefär så kan bilden av skvaller se ut. Det står dock klart att det finns kulturella, eller i alla fall språkliga, skillnader beträffande fenomenet – det berättar Viveka Adelswärd, professor emerita i samtalsforskning vid Linköpings universitet. – Skvaller är för somliga något enbart negativt. På tyska är ordet ”Klatsch” enbart negativt. Men på svenska kan det ibland vara något ganska oförargligt, säger hon. Anledningen till att skvaller har fått dåligt rykte och låg moralisk status är uppenbar: De som blir utsatta kan drabbas av negativa sociala konsekvenser. – Det finns ju till exempel skvaller som vetter mot förtal. Ofta uppstår detta för att den som skvallrar själva ska framstå i bättre dager. Det är viktigt att lyfta fram att det kan vara skadligt med skvaller, säger Viveka Adelswärd. Samtidigt framhåller hon att det finns många positiva aspekter av skvaller – och att det i grunden handlar om social sammanhållning. – Om man är människointresserad är det ju rätt kul att höra hur människor lever, exempelvis om man har en besvärlig chef eller liknande. Det handlar helt enkelt om att man får information om man lyssnar på skvaller, säger Viveka Adelswärd. Skvaller är också mycket vanligare än vad man många vanligtvis tänker sig. Så mycket som två tredjedelar av all konversation består av just skvaller, enligt Nicholas Emler, professor i socialpsykologi vid universitetet i Surrey. Trots de många olika varianterna av begreppet skvaller finns det en etablerad definition. Enligt Nationalencyklopedin handlar det om ”löst prat som sprids från person till person”, och att det gäller privata saker om en person som inte är närvarande. Denna definition ger också en inblick i vad skvaller har för social funktion – och de potentiella fördelarna med skvaller. Läs mer: Bengt Ohlsson: Vår förmåga att skvallra gjorde att vi drog ifrån aporna Enligt en av de främsta forskarna inom ämnet, Robin Dunbar, professor i evolutionspsykologi vid Oxforduniversitetet, kan det mänskliga behovet av att skvallra ha lett till att den tidiga människan utvecklade det talade språket. Teorin är följande: Det är välkänt att apor omsorgsfullt plockar i varandras pälsar för att få bort exempelvis löss – men det fyller också ett socialt syfte. Att plocka igenom pälsen på en annan apa i flocken tar egentligen bara några minuter, men ändå kan denna ritual ta flera timmar. Därför har forskare dragit slutsatsen att det egentligen handlar om att beteendet är ett sätt för aporna att visa sitt engagemang för de andra i flocken. Den fysiska interaktionen har med andra ord till uppgift att skapa sammanhållning mellan olika individer. Samma sak gällde troligen till en början för de tidiga människorna; fysisk interaktion skapade sammanhållning. Men enligt Robin Dunbar tog den talade interaktionen så småningom över den fysiska motsvarigheten. Anledningen var behovet av större samhällen. Att plocka löss var en tidsödande uppgift och innebar en begränsning i form av att man bara kan ägna sig åt en person åt gången – vilket medför en ”övre gräns för hur stora grupperna kan bli”. Skvaller innebär en drastisk ökning av denna övre gräns, genom att man kan ägna sig åt många personer samtidigt. Robin Dunbar påpekar för The Telegraph hur skvaller också har en viktig roll för att hålla ens sociala nätverk intakt. – Ditt sociala nätverk har en enorm effekt på din lycka och ditt välmående. Problemet vi har är att upprätthålla våra sociala nätverk. Språket uppkom som olja i det sociala nätverket, för att hålla oss uppdaterade, och att berätta historier som är väldigt viktiga för den sociala sammanhållningen. Att skvallra är bara att småsnacka med människor för att hålla sig uppdaterat om den sociala värld man lever i. Så skvaller är vad som gör oss mänskliga, säger han till tidningen. Yuval Noah Harari, professor i historia vid Hebreiska universitetet i Jerusalem, beskriver i sin uppmärksammade bok ”Sapiens” – i likhet med Robin Dunbars teorier – hur det mänskliga talet utvecklades ur behovet av att skvallra. Han menar att samarbete är nyckeln till både överlevnad och reproduktion för människor, och att ”det är mycket viktigare för dem att veta vem i deras grupp som avskyr vem, vem som ligger med vem, vem som är ärlig och vem som luras än att veta var lejon och bufflar finns”. – De nya språkliga förmågorna som den moderna människan tillägnade sig för runt 70 årtusenden sedan gjorde det möjligt att skvallra i timtal. Fortfarande består den absolut största delen av mänsklig kommunikation, oavsett om det handlar om e-post, telefonsamtal eller tidningskrönikor, av skvaller, säger Yuval Noah Harari i en intervju med The Telegraph. Viveka Adelswärd lyfter också fram skvallrets funktion som socialt kitt, och berättar hur skvallret kan fungera som ett sätt att känna av lojaliteten hos personer som man inte känner så väl. – Om man ska börja berätta något som är lite saftigt så kan man ju inte bara säga det rakt på. Man måste sondera terrängen lite först. Man kanske lägger ut en trevare, och sen kan man träda tillbaka lite, säger hon. Hon menar också att skvaller indirekt kan tjäna ett annat socialt syfte, mer än att de som är mottagare av skvallret lär sig något om omvärlden. I stället handlar det om en form av statushöjning för den som kommer med skvallret. – Vissa antropologer menar att det är en form av valuta, säger Viveka Adelswärd. En annan effekt av skvaller är att det synkroniserar människors syn på vad som är godtagbara beteenden i en grupp – det typiska innehållet i folks skvaller är att just diskutera vänner och kolleger som bryter mot de rådande normerna. Detta undersöktes i en studie vid University of California i Berkeley. Forskarna kunde då visa att skvaller skapar och upprätthåller de sociala normer som styr en grupp, och att skvaller kan vara mer effektivt än andra straff när det gäller att främja samarbete. I studien framkom också att skvallret fick tydliga fysiologiska följder: Personer som observerade ett beteende hos andra som upplevdes som orättvist fick en höjd puls om de inte fick en möjlighet att förmedla information om händelsen – med andra ord: skvallra – till andra personer. De personer som fick en möjlighet att skvallra bibehöll sin lägre hjärtrytm. Skvaller kan alltså vara positivt, men Viveka Adelswärd betonar att det handlar om en viktig gräns mot när det kan bli destruktivt, och skiljer mellan skvaller som bygger på nyfikenhet å ena sidan, och illvilja å andra sidan. Den senare typen står dock för en mycket liten del av den totala mängden skvaller: Enligt Robin Dunbars tidigare forskning handlar det om 3–4 procent som är av den elaka typen, och att även denna typ kan få folk att känna samhörighet med varandra – om man bortser från personen som blir baktalad, vill säga. Var går gränsen mellan negativt och positivt skvaller? – Man får absolut inte tala illa om andra människor för att göra ner dem, och för egen vinning. Det är djupt omoraliskt. Men viss form av kaffeprat kan vara bra för att se hur andra mår, säger Viveka Adelswärd. Är det okej att snacka skit om chefen? – Det skvallras alltid uppåt i organisationer. Undersköterskor skvallrar om sjuksköterskor, och sjuksköterskor skvallrar om läkarna. Och så vidare. Men det beror hela tiden på hur man pratar, om det är baserat på nyfikenhet eller illvilja, säger hon och säger absolut nej till den senare typen av skvaller. Hur har den nya tekniken påverkat hur människor skvallrar? – Nu kan en skvallrande person nå en enorm mängd människor genom exempelvis sociala medier. Det är ju det som är så otäckt. Det kan göra en fruktansvärd skada. Konsekvensen av denna typ av ”modernt skvaller”, som kan få en betydligt större publik mycket snabbt, är att man kan behöva vara extra noga med att ens skvaller inte får några oavsiktliga negativa följder.


”Skandal att Telia inte hör av sig vid stora kabelfel”

Summary: Jag upptäcker att telefonen inte fungerar. En del av grannarna har varit utan fast telefon i flera veckor. Felet ska ta tre månader att åtgärda – och Telia har inte ens hört av sig. Det är skandal, skriver läsaren Margareta Halvarsson.

Upptäcker att vår fasta telefon inte fungerar. Jag ringer hem med mobilen – det ringer och ringer, signalerna verkar gå fram, men jag får inget svar. Jag blir orolig, har det hänt min man något? Väl hemma igen provar jag, men det går inte att ringa ut. Kollar telefoner och jack. Allt är som det ska. Jag ringer Telia med mobilen för att felanmäla. (Det är inte lätt att hitta telefonnumret till Telia.) Får dock bara prata med en automatisk röst/dator som inte uppfattar vilket telefonnummer jag uppger. Får så småningom svar att det handlar om ett kabelfel och att de vidarekopplar fasta samtal till mobilnummer – jag vill dock att det ska ske till ett annat mobilnummer, men icke, det går inte. Efter samtal med automaten/datorn, får jag ett sms, där det står att felet ska vara åtgärdat om två dagar. Strax efter kommer ett nytt sms som nu säger att det ska ta en vecka. Jag ringer då igen och nu får jag veta det ska vara åtgärdat i december, det vill säga om tre månader! Hur tänker Telia? Telia har min mejladress – varför inte ett mejl om detta kabelbrott som ska ta så lång tid att åtgärda? Jag vet att jag har många grannar som bara har fast telefon – hur får de veta detta? Hur ska de kunna ringa ambulans, anhöriga? När jag kontaktar mina grannar får jag veta att flera av dem inte har haft en fungerande fast telefon på flera veckor. Hur svårt kan det vara för Telia att nå ut med sådan information? DN Åsikt 25 september kl 16 Insändare Margareta Halvarsson: ”Skandal att Telia inte hör av sig vid kabelfel” Svar Inger Gunterberg: ”Inte säkert att alla kunder drabbats av ett kabelbrott” Lennart Michaelsson: ”Telia tror att hundraåringar har bredband och internet” Så kommenterar du, skriver svar och insändare.


Summary: Det finns tydliga riktlinjer på migrationsminister Heléne Fritzons Facebook-sida. Den senaste tiden har ett flertal personer blivit blockerade på grund av hatiskt och kränkande språkbruk, skriver ministerns pressekreterare Joanna Abrahamsson.

Migrationsminister och biträdande justitieminister Heléne Fritzon har likt många andra politiker och statsråd en officiell Facebook-sida. Där finns möjlighet att följa senaste nytt från hennes ansvarsområden, till exempel beslut, besök, intervjuer, bilder och debatter. Kommentatorsfältet är öppet. Det är välkommet att debattera, ställa frågor och kritisera regeringens politik om man vill det. Det ska vara högt i tak och politiker ska tåla att granskas och få kritiska frågor. Det är en viktig del av demokratin. Vad som också är en viktig del av demokratin är att det politiska samtalet sker på ett sakligt sätt. Det finns tydliga och synliga riktlinjer för vad som gäller på Heléne Fritzons Facebook-sida. Det handlar bland annat om att ha god ton och inte ha ett stötande, hatiskt eller kränkande språk. Man ska hålla sig till ämnet och bryter man upprepade gånger mot riktlinjerna så tas kommentarer bort och man kan även bli blockerad från att kommentera. Det finns ett stort intresse för inläggen på FB-sidan. Ett inlägg kan ge hundratals kommentarer. Ministerns medarbetare sköter och modererar sidan. Den senaste tiden har ett flertal personer blivit blockerade just på grund av att de inte har följt riktlinjerna. Tonläget har på sistone tyvärr ofta varit allt annat än sakligt och lågmält. Samtidigt finns det ett flertal kritiska följare kvar som klarar av att kommentera enligt sidans riktlinjer. Det är alltså fullt möjligt att ha olika åsikter utan att vara hånfull, skrika eller ha undertoner av hot. Prova gärna! Den vanligaste kritiken just nu handlar om säkerhetsläget i Afghanistan och situationen för en del ensamkommande unga i Sverige. Jag förstår att de som är engagerade för gruppen känner oro för ensamkommande unga i deras närhet. Samtidigt är det Migrationsverket som gör säkerhetsbedömningar av länder och regeringen avvaktar just nu praxis från Migrationsöverdomstolen vad gäller den så kallade gymnasielagen. Det är följarna väl medvetna och informerade om. Många kvinnliga politiker får utstå både hat och hot på nätet, ofta i större utsträckning än manliga politiker. Det är ett allvarligt samhällsproblem som kan leda till att kvinnor tackar nej till politiska uppdrag. Vi vuxna måste alla gemensamt ta ansvar för samtalstonen på nätet, inte minst för att vara goda förebilder för unga. Jag hoppas att Ingela Bergströms insändare kan vara en startpunkt för en välbehövlig debatt om det digitala samtalsklimatet och särskilt om hur vi tilltalar kvinnor som oavsett parti valt att engagera sig politiskt och ta ett stort samhällsansvar. DN Åsikt 24 september 2018 kl 05 Insändare Ingela Bergström: ”Migrationsministern blockerar saklig kritik” Svara Joanna Abrahamsson: ”Vi blockerar alla med hatiskt och kränkande språkbruk” Så kommenterar du, skriver svar och insändare


Unga med funktionshinder nätmobbas dubbelt så ofta

Summary: Unga som utsätts för trakasserier på nätet och skolmobbning har oftare psykisk ohälsa. Mest drabbade är elever med funktionshinder, som utsätts för mobbning och nättrakasserier dubbelt så ofta som andra enligt en ny avhandling.

Att det finns ett samband mellan mobbning och nättrakasserier och psykisk ohälsa är känt sedan tidigare forskning. Maria Fridh, doktor i medicinsk vetenskap vid Lunds universitet och läkare med folkhälsoinriktning i Region Skåne, har tittat närmare på ämnet i sin avhandling. – Mobbning och nätmobbning är ett samhällsfenomen som alla kan relatera till på ett eller annat sätt, säger Maria Fridh. Det ställer till det för många unga och kan få långsiktiga konsekvenser för dem som drabbas. Psykisk ohälsa hos unga är ett stort och reellt problem som man bland annat möter i skolvärlden och inom vården. När Maria Fridh påbörjat arbetet med avhandlingen jobbade hon en tid inom barn- och ungdomspsykiatrin. – Påfallande många barn var utsatta för mobbning, både i skolan och på nätet. Jag mötte också många med självskadebeteende. De patientmötena gjorde siffrorna mer levande för mig, och avhandlingsarbetet än mer angeläget. Avhandlingen bygger på flera tusen enkätsvar från skolelever och unga vuxna i Region Skånes folkhälsoenkäter, som Maria Fridh varit med om att utforma. Den är baserad på statistiska analyser och säger inget om orsakerna till sambanden. Resultaten visar bland annat att elever med funktionsnedsättning utsätts för mobbning och nättrakasserier ungefär dubbelt så ofta som elever utan funktionsnedsättning. Ohälsa i form av psykiska eller kroppsliga besvär var också dubbelt så vanligt bland funktionshindrade elever. Man tittade bland annat på ADHD/ADD, svår synnedsättning, hörselnedsättning, dyslexi och rörelsehinder. –Allra mest utsatta för mobbning och psykisk ohälsa var elever med ADHD/ADD, berättar Maria Fridh. – Det var också slående att ohälsan hos mobbade elever med funktionshinder uttryckte sig olika hos pojkar och flickor. Pojkarna hade främst fysiska symtom, som ont i huvudet, ont i magen eller yrsel. Flickorna rapporterade framför allt om psykiska symtom som oro, nedstämdhet och sömnsvårigheter. Flickor är generellt mer drabbade än pojkar av nättrakasserier, enligt avhandlingen, och sambandet mellan nättrakasserier och psykisk ohälsa var tydligt. Det var starkare när det handlade om upprepade trakasserier, men sågs också när det gällde unga som endast blivit nättrakasserade en enda gång det senaste året. – Det var lite oväntat, men kanske inte förvånande egentligen, säger Maria Fridh. Att hängas ut på nätet kan sätta djupa spår eftersom förövaren kan vara anonym. Det kränkande materialet når blixtsnabbt en stor publik, och finns sedan kvar permanent på nätet. Skadan är skedd och det går inte riktigt att försvara sig mot denna form av övergrepp. Att ha lätt för att prata med vänner och föräldrar, var en viktig skyddsfaktor mot psykisk ohälsa enligt avhandlingen. – Det verkade som om bra relationer var mer skyddande för nättrakasserade pojkar än för flickor, berättar Maria Fridh. Hos äldre elever med psykisk ohälsa sågs också ett tydligt samband mellan självskadebeteende och att ha varit inblandad i nätmobbning. Det gällde både offer och mobbare. – Sambandet var allra starkast för dem som varit både mobbare och offer, berättar Maria Fridh. Bland dem hade mer än hälften av flickorna och drygt var femte pojke skadat sig själva. Minst tydligt var sambandet hos pojkar som enbart mobbat andra på nätet. – Sambandet mellan nätmobbning och självskadebeteende bland unga som mår dåligt kan vara bra att känna till inom både vården och skolhälsovården, säger Maria Fridh. Det kan vara viktigt att ställa frågor om nätmobbning när man möter unga med självskadebeteende. Egentligen hade Maria Fridh tänkt bli ögonläkare, berättar hon. Men nu utbildar hon sig till specialist i socialmedicin. – Jag kände att jag ville arbeta med ett bredare perspektiv på hälsa. Socialmedicin är den enda läkarspecialiteten med ett tydligt befolkningsperspektiv, där man bland annat tittar på hur hälsan påverkas av olika levnadsförhållanden. – Som läkare i socialmedicin skulle jag vilja ha en inriktning mot ”samhällspsykiatri” med kontaktytor mot skola och samhälle, och kombinera helikopterperspektivet med ett individperspektiv genom patientmöten. Vad skulle du vilja gå vidare med utifrån din avhandling? – Jag vill titta mer på nättrakasserier i relation till olika funktionsnedsättningar. Många med neuropsykiatriska problem som asperger och ADHD har svårigheter med sociala spelregler och koder, vilket kan öka risken både för att bli utsatt för trakasserier och för att själv omedvetet göra övertramp. Det kan vara så att de barnen behöver mer uppbackning i skolan kring sociala relationer, inklusive nätet och sociala medier, säger Maria Fridh. Detta är något som bland andra Riksföreningen Attention, en intresseorganisation för personer med neuropsykiatriska funktionsnedsättningar, har uppmärksammat i projektet Nätkoll. Enligt organisationen är unga med ADHD och Aspergers syndrom oftare och längre på nätet än jämnåriga utan neuropsykiatriska funktionsnedsättningar, och var tredje ung med de diagnoserna har blivit mobbad på nätet eller via mobilen, men varannan har också fått en vän genom nätet som de fortsatt att ha kontakt med. Maria Fridh betonar också att man inte ska glömma fördelarna med nätet. – Bland annat kan människor med gemensamma intressen, eller som har likartade problem, knyta kontakter och hitta en fin gemenskap där. Avhandlingen "Bullying, violence and mental distress among young people. Cross-sectional population-based studies in Scania, Sweden" lades fram vid Lunds universitet. Avhandling om mobbning och psykisk hälsa Avhandlingen innehåller fyra delstudier som bygger på enkätsvar från folkhälsoenkäterna i Skåne 2008, 2012 och 2016. Enkätsvar från mellan 5.900 och 8.500 unga eller unga vuxna har inkluderats, beroende på delstudie. Svaren har justerats för sociodemografiska faktorer (till exempel födelseland och föräldrars yrke), livsstilsfaktorer (rökning, alkohol, narkotika) och psykosociala faktorer (ensamhet, kommunikationen med föräldrarna, studiesvårigheter etcetera).  Unga och psykisk ohälsa Psykisk ohälsa hos barn och unga mellan 10 och 17 år har ökat med över 100 procent på tio år, enligt en rapport från Socialstyrelsen i december förra året. För unga vuxna mellan 18 och 24 år är ökningen närmare 70 procent, enligt rapporten. Den enskilt största gruppen är kvinnor mellan 18 och 24 år. Andelen som behandlas med läkemedel efter att ha blivit sjuka har dock varit oförändrad. Enligt Socialstyrelsens rapport finns inga säkra svar på varför psykisk ohälsa bland unga ökat. Det kan delvis ha att göra med ökad medvetenhet och med att fler vågar berätta, men det kan också ha att göra med ungas livsvillkor, tror utredarna. I början av sommaren 2018 kom föreningen Mind med kunskapsöversikten ”Unga mår allt sämre – eller?”. Mind vill nyansera debatten om ungas psykiska hälsa och framhåller att även om ungas psykiska ohälsa är ett av våra främsta folkhälsoproblem, har förekomsten av allvarligare psykisk ohälsa inte ökat under det senaste decenniet. Även Mind menar att förändringar i ungas livsvillkor delvis kan ligga bakom den rapporterade ökningen av psykisk ohälsa, som i skolan och på arbetsmarknaden, ökad digitalisering och nätmobbning. De ungas känslor och upplevelser kan då ofta handla om sunda reaktioner, framhåller Mind, som föreslår att man ska undvika att sjukförklara i onödan och ge unga bättre färdigheter att hantera livet, men samtidigt att man också ska ge bättre och snabbare vård till utsatta unga. Läs mer om psykisk ohälsa


”Migrationsministern raderar kritiker på Facebook”

Summary: Många använder migrationsminister Heléne Fritzons Facebook-sida för att peka på oegentligheter i migrationsärenden. Trots att tonen är saklig och lågmäld blockeras nu alla kritiska inlägg, skriver läsaren Ingela Bergström.

Heléne Fritzon (S) har en öppen Faceboksida, där hon lägger ut vad som är på gång inom migrationsområdet. Det är en välfungerande möjlighet till direktdialog med medborgarna, och sidan har också under lång tid fungerat som den är tänkt. Många som engagerar sig i ensamkommande flyktingungdomar, däribland jag, använder sidans kommentarsfält till att peka på oegentligheter och rättosäkerhet inom de frågor som ligger på migrationsministerns bord. Här kan vi till exempel påpeka att ungdomar har behandlats med lugnande medicin inför tvångsutvisningar vilket strider mot Sveriges åtaganden, att tusentals ungdomar har hamnat i limbo på grund av den nya gymnasielagen och att hbtq-personer utvisas i strid med FN:s riktlinjer till en högst osäker framtid. Tonen på våra inlägg är saklig, korrekt och lågmäld, här förekommer inga personangrepp eller hot. Hittills har det fungerat utmärkt. Heléne Fritzon har fått veta hur vi som befinner oss bland ungdomarna resonerar, vi har känt att man lyssnar på oss. Men sedan ett par dagar blockerar Helen Fritzon och hennes administratörer merparten av inläggen och ifrågasättandena. Anledningen sägs vara att inläggen bryter mot uppsatta regler, vilket de inte gör. Kontentan blir att migrationsministerns Facebook-sida nu är en tummelplats för ja-sägare, där inga kritiska röster tillåts. Vår bedömning är att ministerns agerande är en följd av stress. Hon är väl medveten om den tilltagande konfliktsituationen i Afghanistan samtidigt som den politiska pressen är stor att fortsätta utvisa ungdomar till kriget. Det ursäktar inte att migrationsministerns stab påstår att sakliga och trevliga inlägg är hatiska, för att kunna blockera skribenterna. DN Åsikt 24 september 2018 kl 05 Insändare Ingela Bergström: ”Migrationsministern blockerar saklig kritik” Svara Joanna Abrahamsson: ”Vi blockerar alla med hatiskt och kränkande språkbruk” Så kommenterar du, skriver svar och insändare


Summary: Slå ihop Socialdemokraterna och Liberalerna till ett nytt mittenparti under namnet Socialliberalerna. Ett sådant parti skulle kunna få egen majoritet i riksdagen och ge Sverige landets första kvinnliga statsminister, skriver läsaren Göran Wickström.

Om Socialdemokraterna tar bort socialismen som mål i sitt partiprogram och lämnar samarbetet med Vänsterpartiet ser jag gärna att Socialdemokraterna och Liberalerna slås samman till ett socialliberalt parti. Partierna behöver då byta namn från Socialdemokraterna respektive Liberalerna till något annat, kanske Socialliberalerna. Får man med fler allianspartier eller åtminstone deras väljare är jag övertygad om att man kan få egen majoritet i riksdagen, hålla extrema vänster- och högerkrafter borta från makten och finna en balanserad medelväg mellan ohämmad globalism och ohämmad nationalism. Ett sådant parti skulle värna om alla människors vällevnad inom och utom landet, inte ställa grupper mot varandra som fattiga mot rika, löntagare mot företagare, bidragsmottagare mot skattebetalare, kvinnor mot män eller utlandsfödda mot svenskfödda. Alla ska känna sig viktiga och behövda. Vidare skulle man värna om marknadsekonomi, blandekonomi och äganderätt, men samtidigt på allvar hålla efter kapitalismens avarter. Politiken skulle inriktas på att klokt fördela en välfärd men också på det som skapar resurser för en välfärd. Självklart skulle miljöfrågor byggda på vetenskap vara viktiga, liksom internationellt samarbete och att värna om Sveriges identitet, kultur och traditioner. Och självklart skulle partiet i regeringsställning ha Sveriges första kvinnliga statsminister. Jag tror allt detta skulle förena en stor del av det svenska folket och inte splittra befolkningen som nuvarande partier, konstellationer och politik gör. Jag är en fri och obunden debattör. Mina åsikter och idéer är mina personliga. Jag utgår inte från nuvarande partiledare och låsningar. Jag vill tro att det finns andra konstruktiva och kreativa krafter inom flera partier och inte minst bland väljarna. Alternativet är att det bildas ett helt nytt parti utan sammanslagningar. Om inte denna samlande kraft i mitten kommer till stånd på något sätt, befarar jag att vi får leva med dagens svaga regeringar, ökningar för ytterkantspartier till vänster och höger samt ökade motsättningar inom politiken och i samhället. DN Åsikt 22 september 2018 kl 05 Insändare Göran Wickström: ”Slå ihop S och L till ett samlande mittenparti” Svar Så kommenterar du, skriver svar och insändare.


Summary: Min ungerske chef blev förvånad över den svenska attityden. När någon fick ett lönelyft blev kommentaren alltid: ”Blev det inte mer?” Han hade rätt. Egoismen ökar i takt med att människan får det bättre, skriver läsaren Ragnvald Nilsson.

I min ungdom arbetade jag en tid i Stockholm. Vi hade en chef som var ungrare. Han kom hit efter Ungernkrisen 1956. Han var så förvånad över svenskarnas attityd till lönen och livet. Hur högt lönelyft man än fick så var alltid kommentaren: ”Blev det inte mer?” Han menade att även svensken någon gång skulle visa lite tacksamhet och inte bara kräva mer och mer. Jag tycker fortfarande att orden stämmer bra med verkligheten. Det här var på 60-talet, och sedan dess har människorna fått det bättre på alla sätt. Likväl finns samma fråga kvar: ”Blev det inte mer?” I dag gäller det skatter, men innebörden är densamma. Det är känt att egoismen ökar i takt med att människan får det bättre. DN Åsikt 21 september 2018 kl 10 Insändare: Ragnvald Nilsson: ”Lite tacksamhet av oss svenskar skulle inte skada” Svar Så kommenterar du, skriver svar och insändare.


Summary: Sverige Radio agerar som om vi äldre lyssnare inte finns. Man måste ha smart telefon för att lyssna på ”P4 Plus, för alla över 60” — precis den åldersgrupp där många saknar tillgång till den tekniken, skriver läsaren Bengt Arne Persson.

Många av oss har betalt radiolicens i 65 år. Ändå agerar Sveriges Radio som om vi inte finns. Äldre radiolyssnare klagade år efter år på musikutbudet i melodiradion. Och vem har nyckeln till ett av världens största musikarkiv? Glädjen var därför stor när vi erfor att Sveriges Radio planerade ”P4 Plus, för alla över 60, dygnet runt med musiken du älskar och saknat.” Äntligen! Men med den logik som är Sveriges Radios signum bestämdes att P4 Plus endast skulle sändas digitalt – det fanns ingen radiofrekvens tillgänglig. Alla måste ha smart terlefon eller dator för att lyssna på ”musiken du älskar och saknat”. En och en halv miljoner svenskar har inte smartphone. Är det månne någon åldersgrupp som är överrepresenterad bland de som inte har det? Sveriges Radio sänder nu programmet ”Vaken” i P3, P4 och P5 natten lång. Men om jag vaknar på natten och vill lyssna på P4 Plus måste jag ta fram den smartphone, som jag inte har. Sätta på mig hörlurar och leta rätt på P4 Plus. När jag somnat om, får jag ta av hörlurarna ... Jag har betalat min radiolicens i 65 år. Hur reagerade Sveriges Radio på att jag önskade lyssna på ”P4 Plus, för alla över 60, dygnet runt med musiken du älskar och saknat”? Med en fnysning. En negligerbar fråga för Sveriges Radio – men en väsentlig fråga för oss gamlingar. DN Åsikt 21 september 2018 kl 09 Insändare: Bengt Arne Persson: "Sveriges Radio ignorerar oss äldre lyssnare” Svar Så kommenterar du, skriver svar och insändare.


Summary: DN DEBATT 19/9. SD:s stora framgångar kan förstås som effekten av ett omfattande demokratiskt underskott i svensk politik. Jag tror att det hade räckt med ett politiskt alternativ som skulle inneburit enbart en något stramare asylpolitik än den som faktiskt fördes för att förhindra SD:s tillväxt, men något sådant kom inte, skriver statsvetaren Bo Rothstein.

Valet till Sveriges riksdag är överståndet och den all överskuggande frågan är hur Sverigedemokraternas stora framgång skall förklaras. Över en miljon etthundratusen väljare lade sin röst på detta parti. Det är en rent fenomenal ökning om man betänker att partiet så sent som i 2010 års val enbart fick drygt trehundratusen röster och att samtliga övriga riksdagspartier tagit starkt avstånd från partiet och vägrat inleda något samarbete med dem. Så vad förklarar denna fundamentala omgörning av det svenska politiska landskapet? I huvudsak har vi beståtts med två förklaringar. En som pekar på rasism som den avgörande faktorn och en annan som hävdar att det främst är globaliseringen som lett till mer ojämlikhet och mer osäkra arbeten som varit avgörande. 1. Jag är för min del övertygad om att det finns en rasistisk kärna i Sverigedemokraternas väljarkår men det förefaller samtidigt osannolikt att andelen rasister i landet skulle ha ökat i samma takt som SD:s väljarkår. Att närmare arton procent av de svenska väljarna skulle vara fullblodsrasister förefaller mig dessutom helt osannolikt. Tillgängliga undersökningar av väljarkårens attityder talar inte heller för att främlingsfientligheten eller rasismen skulle ha ökat. Den samhällsvetenskapliga metodläran säger oss att något som är konstant kan inte förklara en förändring. 2. Jag är också tveksam till att globaliseringens effekter när det gäller ökningen av antalet med osäkra jobb och antalet som står utanför arbetsmarknaden kan vara en huvudförklaring till SD:s framgångar. Skälet är att ända sedan etableringen av den Rehn-Meidnerska modellen i slutet av 1950-talet så har den svenska ekonomin varit i det närmaste helt öppen för internationell konkurrens. Med sin solidariska lönepolitik förstärkte modellen ifråga dessutom starkt utslagningen av de industrier och näringar som inte var tillräckligt lönsamma. Strukturomvandlingarna under perioden från 1950-talet till slutet av 1980-talet var närmast våldsamma. Hela branscher såsom den stora varvsindustrin, stora delar av stålindustrin, de mindre och medelstora jordbruken och merparten av beklädnadsindustrin slogs ut och många tvingades sluta vad de uppfattat som trygga jobb. Många av dessa kunde finna nya jobb men många fick nöja sig tillfälliga beredskapsarbeten, arbeten i så kallade skyddade verkstäder, arbetsmarknadsutbildningar som ofta inte ledde någonstans eller så tvingades de till förtidspension. Likväl uppstod under dessa årtionden inte något parti som sade sig särskilt företräda dessa grupper. Vad jag kan se av statistiken har inte andelen visstidsanställda på den svenska arbetsmarknaden ökat nämnvärt under de senaste femton åren. Till detta skall läggas att vi den senaste tiden haft en sjunkande arbetslöshet och en stigande förvärvsfrekvens. Igen, en konstant kan inte förklara en förändring. De ovan nämnda förklaringarna till SD:s framgångar innefattar också ett ett annat problem, nämligen att de till stora delar fritar de etablerade partierna från ansvar för SD:s framgångar. Båda pekar i huvudsak på strukturella faktorer som ligger bortom politikernas möjlighet att påverka. Jag vill i stället peka på något annat, nämligen att SD:s stora framgångar kan förstås som effekten av ett omfattande demokratiskt underskott i svensk politik. Vad som faktiskt förändrats är att Sverige under den gångna valperioden tagit emot ett exceptionellt antal flyktingar. Åren 2014 och 2015 tog Sverige emot cirka 243.000 flyktingar. För att riktigt förstå den siffran måste man jämföra med andra länder. För Norge är siffran 42.000, för Danmark 35.000. Om Storbritannien skulle tagit emot en lika stor procentandel flyktingar som Sverige i förhållande till sin folkmängd skulle det ha varit 1,5 miljoner. Man tog emot 73.000. Det går inte att hävda annat än att under så kort tid ta emot en så stor mängd flyktingar innebär en omfattande förändring av samhället. Många frågor i en demokrati är komplicerade och det är inte alltid som väljarna har intresse eller förmåga att ta ställning. Men i de stora frågorna måste det presenteras alternativ för att röstning skall uppfattas meningsfull. I Sverige har frågan om avvägningen mellan skatter och offentlig service och bidrag varit en sådan fråga. Problemet med flyktingpolitiken var att de etablerade partierna i de fyra senaste valen inte förmått presentera ett sådant alternativ till den förda politiken. De slöt alla gemensamt upp kring den förda asylpolitiken och de politiker inom de etablerade partierna som förde fram vikten av att diskutera volymer fördes saklöst åt sidan. Detta innebar att den väljare som i valet 2014 ansåg att Sverige borde ha en jämförelsevis generös invandringspolitik, till exempel att vi skulle ta emot dubbelt, eller tredubbelt eller till och med fyrdubbelt så många som vårt stenrika grannland Norge, inte hade något alternativ bland de etablerade partierna att rösta på. Fredrik Reinfeldts berömda ”öppna era hjärtan”-strategi ställde väljarkåren utan ett alternativ från de etablerade partierna i denna för många avgörande fråga. Jag tror att det hade räckt med ett politiskt alternativ som skulle inneburit enbart en något stramare asylpolitik än den som faktiskt fördes för att förhindra SD:s tillväxt, men något sådant kom inte. Det hela har naturligtvis inte blivit bättre än att de som önskade sig dagens strama flyktingpolitik när det begav sig stämplades som främlingsfientliga. Storleken på flyktingmottagandet plus anhöriginvandring har också inneburit att Sverige nu haft en exceptionellt hög befolkningstillväxt, högre än i många utvecklingsländer. Att många lågutbildade stöder SD måste också förklaras av att det är denna grupp som fått starkt ökad konkurrens om arbetstillfällen och bostäder. Det är heller inte på Södermalm utan i de resurssvagas bostadsområden som den offentliga verksamheten inom vård, skola och omsorg fått en starkt ökad belastning. Den gängkriminalitet som uppstått förefaller också den vara starkt koncentrerad till bostadsområden med stor andel lågutbildade. Man kan anta att många som röstat på SD har uppfattat den förda flyktingpolitiken som ett elitprojekt där man inte haft något att säga till om men där man får bära huvuddelen av integrationsproblematikens bördor. Tilläggas skall att jag personligen anser att den förda politiken var rätt och att landet på sikt kommer att gynnas ekonomiskt och även på andra sätt av den omfattande invandringen, även om integrationsproblemen nu är många och svåra. Men det är uppenbart att strategin att stämpla huvuddelen av de som röstat på SD som moraliskt lågtstående människor inte har fungerat. Demokrati måste innebära att man inte bara demoniserar utan också försöker förstå sina meningsmotståndares bevekelsegrunder. 19 september 2018 Debattartikel Bo Rothstein, professor i statsvetenskap vid Göteborgs universitet: ”Brist på alternativ asylpolitik kan förklara SD:s framgångar”


Därför kan lungcancer vara svår att upptäcka i tid

Summary: Fler människor i Sverige dör av lungcancer än av någon annan cancersjukdom. Tack vare nya behandlingar lever fler längre i dag, men den stora utmaningen är att hitta sätt att upptäcka lungcancer i tidigare skede.

2016 fick drygt 3.800 människor lungcancer i Sverige, omkring 3.600 dog. Fler personer drabbas av till exempel prostatacancer eller bröstcancer, men lungcancer är den cancersjukdom som skördar flest liv i Sverige i dag. Lungcancer delas in i småcellig och icke småcellig. Den icke småcelliga lungcancern är vanligast och står för omkring 85 procent av alla fall. Den delas i sin tur in i flera undergrupper, där adenokarcinom och skivepitelcancer är de vanligaste typerna. Rökning är den vanligaste orsaken till lungcancer. Särskilt tätt förknippad med rökning är småcellig lungcancer och skivepitelcancer. Enligt Cancerfonden är omkring 80-90 procent av alla som diagnostiseras med lungcancer rökare eller före detta rökare. Radon, asbest och luftföroreningar i arbetsmiljön kan också kopplas till lungcancer, särskilt i kombination med rökning. Men det finns också människor som drabbas av lungcancer trots att de aldrig har rökt. Det är en större andel icke-rökande kvinnor än män som drabbas av lungcancer. Varför vet man inte. – Den bästa förklaringen är att det är otur. Mutationer sker hela tiden i kroppen, vilka normalt tas omhand av immunförsvaret. Men ibland går det snett och cancer utvecklas. Omkring fem procent av männen som insjuknar i lungcancer har aldrig rökt, bland kvinnor är det omkring 15 procent, säger Karl-Gustaf Kölbeck, överläkare vid lungonkologiskt centrum, tema cancer, vid Karolinska universitetssjukhuset. Tidigare var lungcancer vanligare hos män, men på senare år har allt fler kvinnor drabbats av sjukdomen och i dag är det något fler kvinnor än män som insjuknar. Det beror huvudsakligen på skillnader i rökvanor mellan kvinnor och män. Läs mer: Hälsosamma och rökfria – ingen misstänkte att de hade lungcancer Det kanske börjar med en hosta som aldrig går över. Eller så handlar det om andfåddhet utan ansträngning, återkommande lunginflammationer och ont i bröstet. Det händer att sjukdomen upptäcks av en slump när patienten utreds för någon annan sjukdom. Symtomen på lungcancer kan nämligen vara diffusa och komma smygande över tid, och ibland kommer symtomen först när cancern spritt sig. Flest dör i lungcancer Lungcancer är den sjätte vanligaste cancerformen i Sverige, men den vanligaste cancerrelaterade dödsorsaken. 2016 fick 3.868 personer i Sverige lungcancer och 3.677 avled i sjukdomen. Något fler kvinnor än män fick lungcancer. Medelålder vid diagnos är omkring 70 år. Sjukdomen har ökat bland kvinnor men minskat bland män sedan 80-talet. Lungcancer har en dålig prognos. Tio-årsöverlevnaden för män är knappt 11 procent och för kvinnor drygt 17 procent. Källa: Cancer i siffror 2018 Det är en av anledningarna till att dödligheten i sjukdomen är hög. Ett år efter diagnos lever omkring hälften av patienterna. Femårsöverlevnaden är knappt 17 procent för män och 24 procent för kvinnor. Men då handlar det främst om de patienter där cancern hittades tidigt och har kunnat opereras. – Hos 40-45 procent av patienterna har cancern spritt sig vid diagnos. Spridd lungcancer är en väldigt svår sjukdom, bara någon eller några procent av patienterna lever efter fem år, säger Karl-Gustaf Kölbeck. Överlevnaden i lungcancer har dock ökat något de senaste åren. – I början av 80-talet hade vi nästan ingenting att erbjuda om det inte var en liten tumör som vi kunde operera eller om patienten hade småcellig lungcancer, där hade vi börjat behandla med cytostatika, alltså cellgifter. För de flesta patienter väntade palliativ vård och ibland en ganska plågsam död, säger Karl-Gustaf Kölbeck. Sedan dess har vården förbättrats för patienterna. Den palliativa vården, det vill säga lindrande vård i livets slutskede, har utvecklats och byggts ut. Större och mer avancerade tumörer kan opereras. Strålbehandling och cytostatika används nu även vid icke småcellig lungcancer. Läs mer: Överläkare svarar på de vanligaste frågorna om cancer Dessutom har flera nya läkemedel utvecklats. En del patienter har tumörer med särskilda mutationer, till exempel EGFR och ALK. Där har läkemedel kunnat tas fram. Läkemedlen kallas målinriktade och eftersom de enbart riktar in sig på tumörcellerna ger medicinerna ofta mildare biverkningar. Det pågår forskning för att hitta fler mutationer och utveckla läkemedel mot dem. Efter ett tag utvecklar dock tumören resistens mot läkemedlet. Det varierar hur lång tid det tar. – Vid EGFR- och ALK-muterad lungcancer har vi flera läkemedel. Så när tumören utvecklar resistens mot ett läkemedel kan vi byta till ett annat. Så kan man hålla på ett tag, och ge dessa patienter ett förlängt liv. Det är ett stort framsteg, men bara en mindre del av patienterna har denna typ av lungcancer, som verkar vara oberoende av rökvanor, säger Karl-Gustaf Kölbeck. Det betyder att en stor del av patienterna saknar någon av dessa mutationer och därför kan de inte behandlas med målinriktade läkemedel. Men nya immunterapiläkemedel som aktiverar kroppens eget immunförsvar har för vissa patienter visat sig vara mer effektiva än cytostatika vid lungcancer. Forskningen riktar nu in sig på olika kombinationer av immunterapi och cytostatika, då tidiga resultat visar på bättre effekt. Till exempel visade en studie som publicerats i New England Journal of Medicine att 69 procent av patienterna som hade fått immunterapi i kombination med cytostatika levde efter ett år, jämfört med 49 procent av patienterna som fick placebo och cytostatika. – Introduktionen av dessa nya läkemedel är ett stort framsteg i behandlingen av cancer, men medlen är ganska dyra, vilket i viss mån påverkar användandet, säger han. För patienter med småcellig lungcancer har läget inte förändrats nämnvärt sedan 80-talet. Flera försök med nya läkemedel har inte lett någonstans. Cancerformen är också väldigt snabbväxande och har ofta spritt sig till andra organ när den hittas. Forskare försöker hitta sätt att upptäcka lungcancer tidigt. Ett sätt skulle kunna vara screening, vanligen med datortomografi, vilket också kallas skiktröntgen. En amerikansk studie kom fram till att screening av personer mellan 55 och 74 år som rökt mycket, och antingen fortfarande röker eller slutat för max 15 år sedan, kan minska dödligheten i lungcancer med 20 procent. Men det finns en stor risk för falskt positiva svar, alltså att personer som inte har cancer ändå får en sådan diagnos. Det kan innebära både tester och behandling i onödan. Dessutom finns det också en risk att tumörer som aldrig skulle lett till några hälsoproblem hittas och behandlas. Det finns också en liten risk med strålningen från datortomografin. Läs mer: Amina Manzoor: Forskarna tror att cancer kan bli en kronisk sjukdom i framtiden Det är dock osäkert hur nytta-riskbalansen skulle se ut i ett europeiskt land. Det pågår en stor holländsk studie som försöker undersöka nyttan med screening av riskgrupper. Många europeiska länder inväntar slutresultaten från studien innan de kommer med ett beslut i frågan. Screening av riskgrupper skulle inte heller komma åt problemet med att hitta yngre icke-rökare med lungcancer tidigare. – Personligen så undrar jag inte om blodprov blir det som kommer att lösa den gordiska knuten. Det pågår försök med blodprov för att fånga lungcancer. Träffsäkerheten är inte så stor än, men jag tror att det kommer att utvecklas och att blodprov kommer att kunna användas i framtiden för tidig diagnostik, säger Karl-Gustaf Kölbeck. I nuläget tycker han att den bästa metoden är att patienter som söker vård på grund av luftvägsbesvär och som har rökt eller har kol, kroniskt obstruktiv lungsjukdom, direkt undersöks med lågdos-datortomografi eftersom det är mer träffsäkert än lungröntgen. I brist på botande behandlingar och bra metoder för att hitta tumörerna tidigt tycker Karl-Gustaf Kölbeck att det bör vara ett större fokus på prevention. Han önskar att det ska satsas mer resurser på att få människor att sluta röka och helst aldrig börja röka. – Vi som arbetar med lungcancer är så klart tacksamma för alla behandlingsmöjligheter och nya läkemedel för patienter med avancerad lungcancer. Men patienterna kan inte erbjudas bot. Man talar om att kunna leva med cancer som en kronisk sjukdom i framtiden. Kanske blir det så, men vi har inte sett det inom lungcancer annat än för ett fåtal patienter, säger han. Flera olika typer av lungcancer Lungcancer delas in i småcellig och icke småcellig lungcancer. Icke småcellig lungcancer är vanligast och står för omkring 85 procent av alla fall. Icke småcellig lungcancer delas också in i undergrupper. Adenokarcinom är den vanligaste formen av lungcancer. Den kallas också körtelcancer eftersom den växer från körtelceller i lungorna. Skivepitelcancer är den näst vanligaste cancerformen. Den börjar i bronkerna, de luftrör som går från luftstrupen till lungorna. Småcellig lungcancer står för omkring 15 procent av lungcancerfallen. Den växer snabbt och har därför ofta spritt sig utanför bröstkorgen till andra organ innan den hittas. Lungcancer delas också in i olika stadier, beroende på tumörens storlek, placering och huruvida den har spritt sig. Källa: Cancerfonden och 1177.se


Så tränar du upp ditt minne – sju enkla metoder

Summary: I dag har vi mycket av den information vi behöver i vardagen i mobiltelefonen. Gör det att vi inte tränar hjärnan tillräckligt? Och vad kan man göra för att komma ihåg saker bättre? DN har pratat med en professor och en pedagog.

Hjärnan behöver ständig stimulans för att hålla sig i bra form. Men i dag samlar vi mycket av den information som vi förr höll i huvudet – telefonnummer, adresser, planering – i våra mobiltelefoner. Det underlättar vår vardag på många sätt. Hur kommer det att påverka vår hjärna på sikt? Tappar den i stimulans och trubbas av när vi inte längre håller så mycket information i huvudet? Lars Nyberg, professor i psykologi och neurovetenskap i Umeå, är delaktig i Betulaprojektet i Umeå där forskarna undersöker hur minnet förändras med åldern. Han menar att det är för tidigt att säga något om hur den moderna tekniken påverkar vår hjärna och minnet. – I avvaktan på att den generation som växer upp med tekniken som en naturlig del i sin vardag blir äldre och eventuellt får minnesproblem, så har vi inga starka data på detta. Min utgångspunkt är att alla typer av förändringar i samhället av det här slaget – utbildningsreformer, förändringar av multiplikationstabellen, införandet av smarta telefoner och så vidare – allt det påverkar hjärnan. Hjärnan är ju anpassningsbar. – Mycket av det vi känner till om minnet och hjärnan är att det är bra att stimulera och nyttja minnet. Samtidigt som vi kan lägga mycket information i våra mobiler så har vi numera en nästan oändlig massa lösenord, portkoder och kortkoder att hålla reda på. Kan det till och med vara bra och utmanande för hjärnan och minnet att hålla reda på alla dessa koder? – Det tror jag inte. Vi använder minnet till så mycket mer: komplex problemlösning, skriva en bok, fundera över aktiekursen. I sådana lägen vill vi inte fastna hela tiden i att komma ihåg lösenord och andra detaljer, säger Lars Nyberg. Läs mer: Minnesexpertens tips för att träna upp hjärnan Ska vi följa med i den tekniska utvecklingen så får vi också följa med och låta tekniken hantera den delen och utmana minnet i hjärnan på andra sätt, menar Lars Nyberg. – Framför allt möta andra, tala med andra och vara en del av något, det är ett slags minnesträning hela tiden. Hörde du valdebatten i går? Hur gick det i fotbollen? Vad ska du göra i helgen? Även motion är superviktigt för att hålla hjärnan i god form, inte enbart minnet. Ett vanligt minnesfenomen som många vittnar om är när man går till ett annat rum för att göra någonting, och när man kommer dit har man glömt vad det var man skulle göra där. – Även yngre människor vittnar om det här. Det har att göra med att informationen som ”försvinner” fanns i vårt arbetsminne och där är det mycket känsligt för störningar. Det kan räcka med att man börjar tänka på något annat på vägen. För den som medvetet vill träna sitt minne finns flera metoder att prova. Många av dem har använts i tusentals år. Pedagogen och föreläsaren Jenny Åkerman har samlat flera av dem, och tagit fram några egna, i boken, ”Träna ditt minne” (Lava). Hon menar att vem som helst kan bli en stjärna på att minnas genom att ta del av de metoder som finns. Själv har Jenny Åkerman så länge hon kan minnas använt sig av bilder och färger för att minnas bättre. Alla ord representeras av bilder i huvudet. När vi exempelvis ska svara på frågan vilket som är störst av en tändstickask eller ett flingpaket så ser vi dem framför oss. – Alla minnen representeras av bilder i hjärnan. Därför är det smart att använda sig av det när vi skapar nya minnen, säger hon. En grundläggande teknik för att hålla reda på information i hjärnan kallas locimetoden. Den går ut på att koppla bilderna av minnet till olika platser som man känner till väl, och som följer en bestämd väg. Även mindmapping kan hjälpa dig att strukturera och hålla reda på information i minnet, till exempel när du studerar. Tekniken går ut på att men i stället för att skriva vanliga anteckningar samlar information med hjälp av figurer, nyckelord och placering på pappret – En mindmap speglar mer hjärnans sätt att sortera och förstå sammanhang, säger Jenny Åkerman. Vilken minnesmetod har du själv haft mest nytta av? – Att lära mig sifferserier. Det har jag dagligen nytta av i min vardag. Hon behöver aldrig ta fram mobilen på posten för att hämta ut ett paket, eller på tåget för att hitta sin plats. De siffrorna har hon redan lagt på minnet. – Mobilen är bra på många sätt, men det är lite sorgligt att vi så ofta använder den som en hjärnprotes och låter den göra jobbet. Man bekvämar sig inte längre till att hålla saker i huvudet. Läs mer: Så kan minnesteknikerna vara till hjälp i vardagen Hon påpekar att minnet inte kan bli fullt, men inser samtidigt att tiden eller motivationen inte alltid räcker till för att memorera allt möjligt. – Lägg en hel del i mobilen och memorera det du vill, för att du kan. Gör det både bekvämt, praktiskt och roligt! Själv kom Jenny Åkerman in på minnesträning i samband med en självstudiekurs för många år sedan. Det fick henne att helt gå in för det här med sifferserier och hon lärde sig tusen decimaler till pi. De flesta av oss kan i bästa fall de två första: 14. – Så här långa sifferserier är inget man har någon nytta av, men det visar på den mänskliga hjärnans möjligheter, säger hon. Och det är viktigt med repetition för minnet. I dag minns hon kanske 200 av decimalerna. Jenny Åkerman understryker att repetition är en av de viktigaste aspekterna av all minnesträning. I boken presenterar Jenny Åkerman sju metoder för minnesträning. Hennes förhoppning är att varje läsare gör dem till sina egna och därefter kan ge bort boken till någon annan. Varför är det så viktigt att träna sitt minne? – Våra minnen är allt vi är – barndom, relationer, arbete. Utan minnen är vi bara ett skal där blicken slocknat. Hon säger man inte ska vara rädd för förvirring när man lär sig nya saker. – All ny kunskap föregås av förvirring. I hjärnan pendlar informationen hela tiden mellan förvirring och kontroll. Om vi räds all förvirring för att vi måste ha kontroll, då lär vi oss inget nytt. Varför är det så viktigt att koppla minnet till historier? – Om du till exempel har tio saker som du ska komma ihåg så spränger du ditt arbetsminne. Om du i stället gör en sammanhängande historia med de tio sakerna i bilder, då blir det en sammanhängande kedja i stället för tio länkar. Hur kan man snabbt lära sig namnet på nya människor som man hälsar på? – Säg inte era namn i munnen på varandra – då finns det inte en chans i världen att ni kommer ihåg dem. Lyssna ordentligt på namnet och tänk att det är viktigt. Upprepa det gärna högt. Använd alla sinnen. Du kommer troligen automatiskt att associera namnet till någon annan du känner till med samma namn. Det kanske viktigaste är kanske att säga till dig själv att du håller på att bli bättre på namn, säger Jenny Åkerman. Så kan du lägga saker på minnet 1. Lista. Koppla varje vara du ska handla i affären till en speciell plats och med tydliga bilder. Använd flera sinnesintryck. 2. Rimord. Hitta på rimord till varje siffra och lär dig dem. Skapa bilder och historier kring varje vara och varje rimord till respektive siffra. 3. Animerade siffror. Se varje siffra som en bild. Hitta på en historia kring varje siffra. Då kan du enkelt komma ihåg sifferserier som bankontonummer eller portkoder. 4. Alfabetsmetoden. Om du inte kommer ihåg vad en artist du tänker på heter – gå igenom hela alfabetet till namnet dyker upp. 5. Ordbilder. Gör ord till dina egna bilder. 6. Minnas namn. Sluta säg att du är dålig på namn. Tag i hand och lyssna noggrant. Tala inte i mun på varandra. Använd flera sinnen. Hur låter rösten? Hur doftar personen? Klädsel? Upprepa namnet högt. 7. Längre sifferserier. Välj en person och en handling som den utför till varje tvåsiffrigt tal mellan 00 och 99. Memorera dem. Mer detaljerade instruktioner finns i boken ”Träna ditt minne – 28 metoder för bättre studieteknik, effektivare arbetsliv och enklare vardag”. Källa: Jenny Åkerman


Summary: Stockholms stad måste få ett annat trafikborgarråd än Daniel Helldén. Miljöpartisten har med sina beslut förvärrar bilköer på många ställen i innerstan och försämrat tillgängligheten till Centralen och Cityterminalen, skriver läsaren Tommy Jacobson.

Under fyra år har Daniel Helldén som trafikborgarråd försökt hindra trafiken i Stockholms innerstad, i samarbete med Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Feministiskt initiativ. Hans huvudsyfte har varit att värva och behålla innerstadsväljare genom att spärra av biltrafiken och anlägga gågator. Som i ”Trosa på 40-talet”. Problemet är att han mest har flyttat bilköerna, särskilt till de känsligaste ställena som Norrlandsgatan och Mäster Samuelsgatan – för att inte tala om Värmdövägen. Planerna med att försvåra tillgängligheten till Centralen och Cityterminalen fortskrider. Att blåljustrafiken äventyras i hela City negligerar Daniel Helldén helt. Nu när S och Fi ser ut att få svårigheter att behålla makten efter vaket planerar Helldén att i stället samarbeta med Moderaterna, som propagerar för Östlig förbindelse. Detta motsätter sig Miljöpartiet bestämt, även om den skulle avlasta innerstan från biltrafik enligt många källor. Så gör en sann opportunist. Trafiken i hela Region Stockholm måste ses som den helhet den är. Att försöka lösa enbart innerstadens problem genom hinder är ingen framkomlig väg, utan det kräver samarbete över kommungränserna. Det mest angelägna är att få fram alternativ till fossila bränslen och stora fordon, i en region där så många är beroende av bil på grund av stora avstånd, oregelbundna arbetstider med mera. De flesta åker kollektivt när det går, vilket de fulla infartsparkeringarna visar. Daniel Helldén har inte lyckats bättre som röstvärvare än som trafikpolitiker. Storstockholm måste få ett trafikborgarråd som lyfter blicken över gränserna i stället för att byta stol. DN Åsikt 17 september kl 16 Insändare Tommy Jacobson: ”Stockholms stad måste byta trafikborgarråd” Svar Så kommenterar du, skriver svar och insändare.


Summary: Det är inte längre demokrati när över en miljon väljare mer eller mindre omyndigförklaras av de sju andra riksdagspartierna efter valet. Då har Sverige förvandlats till en demokratur, en slags skendemokrati.

Är Sverige numera bara en skenbar demokrati? Har dissiderande politiska grupper fråntagits sin rätt att på lika villkor föra sin talan? Har första paragrafen i regeringsformen blivit en parentes där den representativa makten ska utövas med respekt för alla människors lika värde? De folkvalda verkar tillämpa grundläggande lagar och regler godtyckligt beroende på vilket politiskt läger man tillhör. Att nedvärdera motståndare enligt skolgårdens mobbningsregler är inte att hålla en anständig ton. Att mer eller mindre omyndigförklara över 1,1 miljoner svenska medborgare för att de lagt sina röster på ett parti, vars representanter av de andra riksdagspartierna anses vara persona non grata. Då är det inte demokrati längre, utan demokratur. I en demokrati ska man respektera utgången av folkets vilja även om man inte gillar allt. Den politiska mångfalden har gett oss möjlighet att lägga våra röster där det känns bäst för den egna självkänslan. Om de folkvalda inte har baskunskap att följa demokratins spelregler är det dags att sätta dem på skolbänken. Börja med högläsning av regeringsformens första kapitel och dess första paragraf: ”All offentlig makt i Sverige utgår från folket.” DN Åsikt 17 september 2018 kl 15 Insändare Sven-Åke Runelid: ”Sverige har förvandlats till en demokratur” Svar Jimmy Jansson: ”Rätt av andra partier att vända Åkesson ryggen” Så kommenterar du, skriver svar och insändare.


Summary: REPLIK DN DEBATT 13/9. Vi behöver kombinera en effektiv naturvård med en ökad skogsproduktion för att ta oss an både klimatet och miljömålen. Tyvärr leder Nilssons rapport oss inte framåt i denna diskussion, skriver Carina Håkansson och Linda Eriksson, Skogsindustrierna.

Magnus Nilsson vill hitta kostnadseffektiva sätt att nå miljömålet Levande Skogar. Skogsindustrierna välkomnar en diskussion om vad som behöver göras i skogen för att miljömålet ska nås, eftersom det är otydligt i dag. Däremot ser vi inte att ett genomförande av Nilssons förslag skulle ta oss närmare målet. Vi känner heller inte igen oss i den dystra bild av nuläget som han målar upp. Utvecklingen i skogen är positiv när det gäller exempelvis död ved, andel lövträd och gammal skog. Nilsson hävdar att arbetet med att nå miljömålet kommer begränsa uttaget av virke, vilket leder till kostnader för samhället. I beskrivningarna av kostnaderna missar han dock att göra en seriös beskrivning av effekterna på sysselsättning, BNP och klimatnyttan. Vi är överens med Nilsson om att skogsbruket ska använda brukningsmetoder som efterliknar naturliga störningar, främst bränder. Vi vill påpeka att detta är grunden i dagens skogsbruk. Metoder kan naturligtvis utvecklas, men i grunden görs redan det han efterfrågar. Vi är även överens med Nilsson om att skog behöver avsättas både som reservat och på frivillig väg, samtidigt som det ska tas naturhänsyn i samband med alla skogsbruksåtgärder. Miljövårdsberedningen bedömde att ungefär 2 miljoner hektar behöver undantas. Detta kvantitativa mål är vi på god väg att nå, enligt statistik från Skogsstyrelsen och Naturvårdsverket. Det vi behöver nu är snarare en analys av om dessa avsättningar är effektiva. Kanske borde vi avsätta mer i någon landsdel, men mindre i någon annan? Redan i dag tar skogsägarna ett större ansvar än staten för att undanta skog från brukande och för att bekosta naturhänsyn vid skogsbruk. Skogsägarnas frivilliga avsättningar är betydligt större än statens naturreservat. Därför är det provocerande att Nilsson föreslår att det ska ställas ännu högre krav på skogsägare vid avverkningar. Argumentet är att det skulle ge staten möjlighet att tvinga fram mer naturhänsyn. Men om Nilssons grundtanke är att minska samhällskostnaderna så går han fel här. Det här är enbart ett sätt att flytta ytterligare kostnaden från staten till individen och företagen. Nilsson har även en idé om att man ska värdera och ersätta skogsägare för kollagringen i skog när man bildar reservat. Tanken tycks vara att man genom reservatsavsättningar skapar klimatnytta. Men det långsiktigt bästa sättet att öka klimatnyttan är att öka tillväxten i skogen. Skogen kan då både användas för att ersätta fossila råvaror och en ökad kollagring i skog och i produkter. Att betala en ”kollagringsersättning” till den som får mark inlöst till reservat, men inte till alla andra skogsägare som både effektivt lagrar kol i växande skog och skapar förnybar råvara till hus, möbler, förpackningar, kläder med mera, är dessutom helt ologiskt. Vill man verka för ökad klimatnytta ska man stimulera ett aktivt skogsbruk med hög tillväxt. Vi måste ta oss an både klimatet och miljömålen. Därför behöver vi kombinera en effektiv naturvård med en ökad skogsproduktion. Att vi ska lyckas med det är avgörande för vår framtid. Tyvärr leder Nilssons rapport oss inte framåt i denna diskussion. 13 september 2018 Debattartikel Magnus Nilsson, miljökonsult, författare till ”Skydda lagom – en ESO-rapport om miljömålet Levande skogar”: ”Miljömålet i skogen kan nås utan kostnad för samhället” Repliker Företrädare för skogsägarrörelse: ”Låt inte radikala miljöintressen få myndighetsliknande uppdrag” Carina Håkansson och Linda Eriksson, Skogsindustrierna: ”Aktivt skogsbruk med hög tillväxt ger bästa klimatnyttan” Forskarna Ing-Marie Gren och Katarina Elofsson vid Sveriges Lantbruksuniversitet: ”Felaktiga slutsatser om biodiversitet och klimatnytta” Johanna Sandahl, ordförande Naturskyddsföreningen: ”Tillsätt en skogsutredning som tar ett helhetsgrepp” Slutreplik från Magnus Nilsson: ”Miljömålet kan nås samtidigt som virkesuttaget ökar”


Peter Wolodarski: Världens mäktigaste och mest manipulerade mediebolag

Summary: Det svenska valet skulle avgöras på sociala medier, hette det. Vi vet nu att Facebook och Twitter kraftigt blåste upp högerpopulistiska och extrema aktörer.

Facebook är världens mäktigaste medieföretag. Med 2,2 miljarder återkommande användare kan ingen annan aktör jämföra sig med bolaget. I Sverige är det numera fler som tar del av nyheter på Facebook än via morgon- och kvällstidningarnas webbplatser, enligt Myndigheten för press, radio och tv. Förutom att vara extremt mäktigt är Facebook också en extremt lättmanipulerad plattform. Den som före valet bara hämtade sina ”nyheter” från Facebook, eller för den delen Twitter, lär ha blivit väldigt överraskad av det svenska valresultatet. Som DN visade i en granskning för några veckor sedan har den högerpopulistiska sfären totalt dominerat Facebook under den gångna valrörelsen. Budskapen har ofta varit främlingsfientliga och ibland öppet antisemitiska. Genomslaget har varit massivt. Miljontals svenskar har nåtts av propagandan – som fått benäget bistånd från Sverigedemokraternas kommunikationsavdelning. Bland partierna har SD synts mycket mer än alla andra, totalt har man sedan årsskiftet haft tre gånger så många interaktioner som det näst största partiet, enligt mätverktyget Crowdtangle. Men det är inte bara de. Nya aktörer som högerextrema Alternativ för Sverige, en utbrytargrupp från SD, har varit fjärde största parti på FB mätt i antalet interaktioner. Så hur gick det för Alternativ för Sverige utanför Facebook-bubblan? Lyckligtvis var svenska väljare så pass motståndskraftiga att de höll extremisterna stången. I riksdagsvalet skrapade Afs bara ihop några promilles stöd. Den som under valrörelsen i allt väsentligt hämtade sin nyhetskonsumtion från sociala medier kan inte ha trott sina ögon när valresultatet presenterades. Det gäller för övrigt även de politiker som byggt sin kampanj på att skapa virala stormar på Twitter genom att brutalisera offentligheten – och som nu misslyckats att få något betydande stöd i personvalet. Inför valet 2018 talades det mycket om risken för utländska påverkansoperationer mot Sverige. Sådana försök har gjorts, men vad vi hittills vet var dessa inte det stora problemet. Betydligt värre var att Facebooks system gjort det möjligt för inhemska aktörer att kraftigt blåsa upp sin storlek och i praktiken översvämma plattformen med sin propaganda. Därigenom skapas illusionen av en massrörelse. Det kan ske genom att systemet manipuleras, vilket svenska högerextremister och högerpopulister tycks ha lärt sig från sina kusiner i USA. Men det sker också helt naturligt genom att Facebook, som plattform, gynnar dem som skriker högst och skapar mest ilska (Facebook föredrar att på sitt nyspråk kalla detta för ”engagemang”). Resonerande och nyanserade diskussioner, som så mycket av demokratiskt arbete bygger på, har ytterligt svårt att tränga igenom. Vad som är manipulerat och vad som är äkta vet vi inte, eftersom Facebook i Sverige inte visar något som helst intresse att öppna sina system för extern granskning. Transparensen är obefintlig. När DN ställt frågor till bolagets svenska ledning om anonyma konton och extrem propaganda har bolagets pressansvarige Lukasz Lindell duckat. Det är under all kritik, och går emot de löften som Facebooks grundare och vd Mark Zuckerberg ställt ut. Efter Facebooks fiasko i det amerikanska presidentvalet, där plattformen tydligt manipulerades, lovade bolaget en helt annan öppenhet. Så har det inte blivit, åtminstone inte i Sverige. Här finns lärdomar att dra för svenska väljare, politiker och journalister. Vi måste alla bli mycket mer medvetna om hur sociala medieplattformar fungerar och hur enkla de är att manipulera. Det handlar inte bara om att enskilda partier eller personer enkelt kan blåsa upp sin storlek. Även om ett högerextremt parti som Alternativ för Sverige inte lockade mer än cirka 0,3 procent av väljarna, så har deras propaganda nått väldigt många svenskar. Det påverkar debatten och förskjuter diskussionen precis dit extremisterna vill. De demokratiska partierna blir livrädda för vad de uppfattar som massopinioner, och får för sig att det som sägs på Twitter är vad alla svenskar talar om. Marginella fenomen ges plötsligt riksbetydelse. När sociala medie-bubblorna sedan letar sig in på bästa sändningstid hos vindkänsliga redaktioner som SVT:s ”Aktuellt” och ”Agenda”, som visat en benägenhet att stryka den senaste Twitteropinionen medhårs, så har propagandaarbetet nått full pott. Etablerade medier bekräftar sociala medier och bilden av en massopinion är närmast fulländad. Fast sanningen är att journalistiken bara fungerat som nyttig idiot, förmodligen utan att själv förstå det. Om den här utvecklingen håller i sig kommer den lågmälda majoriteten att få svårare och svårare att göra sig hörd. Det extrema kommer att vinna på bekostnad av det nyanserade. Den som skriker högst kommer att höras mest, och därtill framkalla självcensur hos alla som är rädda för att hamna i ett sociala medie-drev – motsvarigheten till att stå ensam på skolgården framför en aggressiv mobb. I partipolitiken förstärks polariseringen ytterligare. Det ”vuxna samtal” som moderatledaren Ulf Kristersson förtjänstfullt efterlyst drunknar i hatstormar. Sverigedemokraternas Jimmie Åkesson sade på valdagen att han räknade med ett resultat på mellan 20 och 30 procent. Det blev 17,5 procent, trots att SD:s viktigaste frågor dominerat debatten det senaste året. Åkesson var inte ensam om sina felaktiga förväntningar. Han var i gott sällskap. Vi måste kollektivt orka lyfta oss ur bubblan och inse att verkligheten är större och mer mångfasetterad än vad de senaste virala kampanjerna vill pressa oss att tro.