Replik: Hans Rosling måste förstås på ett djupare plan

Summary: Hans Rosling gjorde inte anspråk på att lösa 2000-talets stora frågor utan beskrev världen utifrån ett epidemiologiskt synsätt, replikerar Roslings tidigare medarbetare Daniel Lapidus i debatten om Roland Paulsens artikel.

Blir världen bättre eller sämre? Roland Paulsen har skrivit en artikel (DN 19/1) och gjort en upplysande film med goda intentioner men missar avgörande fakta i sin förståelse av Roslings verk. Under flera år arbetade jag på Stiftelsen Gapminder, i nära samarbete med Hans Rosling. Jag fick ta del av en rik tankevärld – en världsbild som enligt Paulsen bortser från väsentliga perspektiv och trender. Men Rosling måste förstås på ett djupare plan – en gärning som utvecklats över lång tid. Roslings beskrivningar av världen är influerade av ett epidemiologiskt synsätt (epidemiologiska observationer beskriver primärt populationer av människor) och han gjorde inte anspråk på att lösa 2000-talets stora frågor. Redan i sitt Ted Talk 2006 är Rosling tydlig med att medelvärden skymmer stora ojämlikheter inom länder och att vi “i hög grad måste kontextualisera de förbättringar som världen uppvisar”. Denna nyanserade ansats finns ständigt närvarande i Roslings arbete och ligger till grund för de huvudpoänger Rosling förmedlar som folkbildare: “det finns fler än två sorters länder”, “vi använder inte öppna data i tillräcklig utsträckning”, “vi har fel om världen för att vi går runt med förutfattade meningar” med flera. Läs mer: ”Hans Roslings positiva världsbild stämmer inte”, skriver Roland Paulsen På Gapminders hemsida återfinns också flera verktyg som visar inkomstskillnader och skillnader i levnadsvillkor inom länder, däribland “Dollar street” och “Income mountains”. Även i boken ”Factfulness” (2018) resonerar författarna om medelvärden (vilket Paulsen medger): “Alla ni genomsnitt därute, ta inte anstöt av vad jag nu ska säga. Jag älskar genomsnitt. [...] Men all förenkling av information kan vara vilseledande, och genomsnitt är inget undantag.” Hans Roslings senare medverkan i olika debatter kom ofta att förutsätta den här förförståelsen av hans pedagogiska metod. Korta framträdanden i media lämpade sig inte för metodologisk diskussion, men jag vet – genom att jag dagligen befann mig i hans närhet – att han lade mycket energi på att detaljstudera statistik och väga sina ord med en forskares noggrannhet för att vinna adekvat trovärdighet. Uttrycket “Spip” (Svenskt post-industriellt pucko) var ett av Roslings mest skoningslösa men sparsamt använda uttryck. Det ligger dock nära till hands när Paulsen vantolkar Roslings beskrivning av spädbarnsdödligheten eller kallar Roslings vetenskapliga bidrag om upptäckten av en ny sjukdom (Konzo) – som drabbar de allra fattigaste på Afrikas landsbygd – för “blygsamt”. Det blir då uppenbart att Paulsen inte bemödat sig med att förstå Roslings världsbild som bland annat formades av den resursbrist som rådde i distriktet Nacala i Moçambique: “Samtidigt som det i Sverige gick hundra läkare på den folkmängd jag var satt att vårda, var barnadödligheten i Moçambique dessutom hundra gånger högre. [...] Jag kallar det mitt fyra-nollor-skillnads-trauma. Den allmänna knapphetens psykologi lärde mig saker om mig själv.” Läs mer: Hans Roslings kolleger svarar Roland Paulsen Men jag vet att Paulsen har goda avsikter och jag skulle så gärna önskat att han och Hans Rosling kunde föra diskussionen vidare tillsammans i stället för genom ombud. Och det för oss till diskussionen om 2000-talets stora ödesfrågor. Kunde hållbar utveckling, psykisk ohälsa och den ökande ekonomiska ojämlikheten – sådana frågor som Paulsen efterlyser – få större utrymme i boken ”Factfulness”? Ja, och det tror jag även att medförfattarna av boken kan hålla med om. Dock, Rosling gör inte anspråk på att ha lösningar på de frågor som Paulsen lyfter fram såsom prekariseringen av arbetsmarknaden eller psykisk ohälsa. Rosling erbjuder i stället en verktygslåda till en bred målgrupp för att förklara de “grundläggande missförstånden”. Paulsen lyfter också fram att Rosling skulle ha “månat” om kapitalismen och undvikit frågor om ekologisk hållbarhet. “Kapitalismen är en häst som kan sättas i användning men måste tyglas” brukade Hans hävda i föreläsningar och för oss medarbetare. “Klimatförändringar gör mig djupt oroad”, skriver han i ”Factfulness”. Detta är bara två av Roslings många citat som motsäger Paulsens enögda fokus. Och vad gäller tillrättavisningen av den danska journalisten så har det fått oproportionerligt stor uppmärksamhet till följd av polarisering och snuttifiering av vår mediekonsumtion. Så Roland Paulsen, hur går vi vidare? Jag tror på faktabaserade perspektiv. Hans Rosling representerar för mig “fyra-nollors-skillnad-traumat” som han beskriver i sin biografi – ett perspektiv som vi kan inspireras av, respektera och samtidigt ställa höga vetenskapliga krav på. Vid en kronologisk läsning av Rosling kommer du förhoppningsvis se nya sidor, men du kommer inte hitta en systemkritiker av det slag som du efterlyser. Det är upp till oss att formulera lösningarna för framtiden och det kan inte vänta på att vi definierar vad den goda världen är.  Daniel Lapidus är grundare av Datastory och tidigare medarbetare till Hans Rosling


Gun-Britt Sundström har skrivit årets Stockholm läser-bok

Summary: För författaren Gun-Britt Sundström väntar en tid av intensivt läsande efter att hon valts in i Nobelkommittén. En av hennes egna böcker ska också läsas noga av stockholmarna i år. Romanen ”För Lydia” är vald till årets Stockholm läser-bok.

Gun-Britt Sundström blev överraskad när hon i somras fick veta det som avslöjades för en lästörstande allmänhet i Rotundan på Asplunds bibliotek på måndagskvällen. Hennes ”För Lydia” är årets Stockholm läser-bok. “För Lydia” kom ut 1973 och är Hjalmar Söderbergs klassiska kärleksroman “Den allvarsamma leken” berättad ur en helt annan vinkel och i en helt annan tid. Söderbergs roman om kärleksparet Arvid Stjärnblom och Lydia Stille kom ut 1912 och utspelar sig i sekelskiftets Stockholm. Gun-Britt Sundström har inte bara förflyttat handlingen till 1960- och 70-tal. Hon berättar historien ur Lydias perspektiv. Gun-Britt Sundström hade vissa invändningar när hon fick reda på att Författarcentrum och Stockholms stadsbibliotek valt ut “För Lydia” till årets bok. Hon tycker att man ska ha läst ”Den allvarsamma leken” för att förstå poängen med hennes bok. – ”För Lydia” är inte skriven som en självständig roman och jag kan inte ens föreställa mig hur man läser den utan att ha läst Söderberg, säger Gun-Britt Sundström, väl medveten om att många har läst hennes bok och inte Hjalmar Söderbergs. – Det finns till och med bildade människor som har missat ”Den allvarsamma leken”. De har läst min bok som en självständig roman och har uppenbarligen kunnat få ut någonting av den, säger hon. Gun-Britt Sundström vill naturligtvis att många ska läsa hennes bok, men rekommenderar alla dem som inte läst Söderbergs att läsa den först. Ju färskare läsaren har Söderberg i minnet desto bättre och det var också den invändning hon hade när hon fick reda på att hon hade blivit utvald. Stockholm läser initierades av författaren Helena Sigander, inspirerad av de lässatsningar som gjorts i flera städer i USA. Tanken är att en speciell bok väljs ut och läsandet ska inspirera till författarsamtal, studiecirklar, stadsvandringar med mera och i samband med att boken presenteras (som på måndagskvällen) ges den ut i pocket för att alla ska kunna köpa den. Första Stockholm-läser-boken var Hjalmar Söderbergs “Doktor Glas”. Året var 2002. Även den Söderbergsboken har tolkats om; Bengt Ohlssons “Gregorius" kom ut 2004 och belönades med Augustpriset. Ohlsson valde att berätta historien ur pastor Gregorius liv, men också att hålla sig kvar vid sekelskiftet. Det var aldrig aktuellt för Gun-Britt Sundström: – Om jag hade trott mig kunna skriva sekelskiftesmiljö hade jag helst gjort det, men jag hade svårt att föreställa mig vardagslivet för en överklasskvinna som levde så övervakat. Fina damer kunde inte gå på stan utan förkläde i form av en väninna eller en släkting på den tiden. – Ungefär som dagens hederskultur. Det finns mycket att reflektera över där, säger Gun-Britt Sundström och berättar att hon ruvade ganska länge på boken innan hon började skriva. Själva skrivandet tog sedan några månader. Det är ingen hemlighet att verklighetens Lydia Stille hette Maria von Platen och var under en period Söderbergs älskarinna – och inte bara Söderbergs. Hon beskrevs ömsom som femme fatale ömsom som vandringspokal – föga smickrande. – Min bild av Söderbergs Lydia blev färgad av det man fick läsa om Maria von Platen och jag tror att man ibland inte kunde hålla isär historierna, men det kan bli lite galet när man blandar in människors biografier när man pratar om det litterära. Skulle du kunna skriva ”För Lydia” i dag? – Då skulle den se annorlunda ut. Jag hade nog lite för stor respekt för Hjalmar Söderberg och ville inte göra något som stred mot hans beskrivning, säger Gun-Britt Sundström, som inte kommer ihåg när hon läste ”Den allvarsamma leken” första gången, men hon minns sin första kontakt med Söderberg. Det var i andra ring. Hon hade bra betyg och tilldelades ett stipendium på avslutningsdagen. I sin hand fick hon hans noveller samlade i en antologi. Men bara det första av två band. Till saken hör att fröken Sundström fick bra betyg även i tredje ring så då fick hon band två. Så, vad tyckte du om Söderberg? – Jag tyckte inte om Hjalmar Söderberg då. Jag tyckte att han var cynisk och illusionslös, säger Gun-Britt Sundström och berättar att hon alltid levt sig in mer i Arvid än i Lydia. På vilket sätt? – Han var ju murvel och levde i tidningsmiljö. Jag känner igen hans velighet när det gäller att fatta beslut, säger Sundström, som nyligen belönades med Skönlitterära författarsällskapets Helga-pris. Priset är uppkallat efter romanfiguren Helga Gregorius i Hjalmar Söderbergs ”Doktor Glas”. Hon fick det för sin ”språkliga lyhördhet, självironi, galghumor och skärpa. Hon är kvick, bitsk och bildad.” Lägg därtill att hon har utsetts att ingå i den nya Nobelkommittén. Det är väl hedrande? – Somliga säger att det är hedersamt. Andra säger ”Hur kan du?” Tidigare Stockholm läser 2002 ”Doktor Glas” av Hjalmar Söderberg 2003 ”Mina drömmars stad” av Per Anders Fogelström 2004 ”Änglarnas stad” av Heidi von Born 2005 ”Ett öga rött” av Jonas Hassen Khemiri 2006 ”De i utkanten älskande” av Johanna Nilsson 2007 ”I skuggan av ett brott” av Helena Henschen 2008 ”Tackar som frågar” av Jennie Dielemans 2011 ”Norrtullsligan” av Elin Wägner 2012 ”En dåres försvarstal” av August Strindberg 2013 ”Var det bra så?” av Lena Andersson 2014 ”Barnens ö” av P C Jersild 2015 ”Kungsgatan” av Ivar Lo-Johansson 2016 ”Det hemliga namnet” av Inger Edelfeldt 2017 ”Sodomsäpplet” av Bengt Martin 2018 ”Grupp Krilon” av Eyvind Johnson  Juryns motivering ”I 'För Lydia' (1973) vänder Gun-Britt Sundström på perspektivet i Hjalmar Söderbergs stora kärleksroman Den allvarsamma leken (1912). Då såg vi Lydia och Arvid i förra sekelskiftets Stockholm. När Sundström flyttar historien 60 år framåt är det med Lydias ögon vi ser vad som pågår bortom det som synes ske. 'För Lydia' är ett starkt kvinnoporträtt som åskådliggör synvinkelns betydelse och visar oss den gamla sanningen att kärleken inte alltid spelar med öppna kort.”


Sverige deltar i andra semifinalen när Eurovision avgörs

Summary: Sverige kommer att ställa upp i den andra semifinalen när Eurovision Song Contest avgörs i maj. Med sig dit får man Danmark och Norge.

Det är 42 länder som ställer upp när Eurovision Song Contest avgörs i Tel Aviv under några dagar i maj. Den första semifinalen avgörs den 14 maj, den andra den 16 maj och den stora finalen den 18 maj. På måndagen lottades vilka länder som kommer att delta i vilken av de två semifinalerna och då stod det klart att Sverige kommer att ingå i den andra semifinalen och i den första halvan av den. I samma semifinal återfinns också Danmark och Norge medan Finland och Island framför sina bidrag i den första semifinalen. På måndagen lottades även vilka av ”The big five” och arrangörslandet som ska rösta i vilken semifinal. Där blev det Tyskland, Italien och Storbritannien som kommer att rösta när Sverige framför sitt bidrag. Så här ser de deltagande lagen i den svenska semifinalen ut: Schweiz, Sverige, Irland, Österrike, Moldavien, Lettland, Rumänien, Danmark, Armenien, Albanien, Azerbajdzjan, FYR Makedonien (Nordmakedonien), Norge, Ryssland, Nederländerna, Kroatien, Litauen och Malta.


Banksymålning stulen på terrordrabbad klubb

Summary: En målning av gatukonstnären Banksy har stulits från Batacláns konsertlokal i Paris, där terrorister dödade 90 personer 2015.

Konstverket föreställde en slöjbeklädd, sörjande kvinna och hade målats på en av klubbens dörrar för att hedra offren. Tjuvarna körde till platsen i en skåpbil och tog med sig hela dörren, enligt poliskällor. Stölden skedde under natten till lördagen och Bataclán bekräftade att den skett på lördagsmorgonen. "I dag är vi fyllda med en djup känsla av förargelse. Banksys arbete, en symbol för eftertanke som tillhör alla – invånare, parisare och världsmedborgare – har tagits från oss", skriver Bataclán på Twitter. Det var den 13 november 2015 som terrorister dödade 130 människor på flera platser i Paris, däribland Bataclán. Fler än 350 personer skadades i attackerna. Tidigare har flera av Banksys verk vandaliserats, men även stulits. Enligt Le Monde blev en av hans muralmålningar i Paris utskuren i ett stycke från en vägg bara dagar efter att den först dök upp. Och 2013 försvann ett verk kallat ”Slave labour” från en vägg till en Londonbutik för att sedan dyka upp på en auktion i Miami, innan den drogs tillbaka och återsändes till Storbritannien. Banksy har uppmanat konstköpare att undvika inköp av offentliga verk, enligt The New York Times. ”För att all gatukonst ska finnas kvar där den hör hemma”, skrev han i ett yttrande 2008. ”uppmuntrar jag folk att inte köpa något av någon om det inte skapades för marknaden från början”.


Nya kulturministern togs emot av applåder på Göteborgs filmfestival

Summary: På invigningen av Göteborgs filmfestival på fredagskvällen presenterade sig kulturministern Amanda Lind för Filmsverige. I sitt invigningstal betonade hon kulturens oberoende.

På Göteborgs filmfestival höll Amanda Lind sitt första tal som kulturminister. Hon gjorde det inför en publik bestående av stora delar av svensk filmbransch, som efterfrågar flera reformer. Sedan filmavtalet avskaffades och filmpolitiken blev statlig vid årsskiftet 2017 har debattvågorna gått höga i filmbranschen. Det finns inte minst ett missnöje med biografmomsen, som höjdes till 25 procent. Dessutom väntar man fortfarande på så kallade produktionsincitament, som finns i en rad andra europeiska länder, med statligt finansierad rabatt på inspelningskostnader. Branschen behövde inte vänta länge på en glädjande avsiktsförklaring från den nya kulturministern, åtminstone i den senare frågan. Till DN har Amanda Lind meddelat att hon hoppas gå fram med ett förslag om produktionsincitament så snart som möjligt. På scenen på Draken i Göteborg, där hon togs emot med varma och långa applåder, upprepade hon budskapet men utan att göra några löften. – Det är viktigt att förbättra villkoren för filmproduktion, och att implementera inspelningsrabatter är ett intressant förslag, sa Amanda Lind och fick spontana applåder från publiken. Amanda Linds företrädare Alice Bah Kuhnke, som också brukade invigningstala på Göteborgs filmfestival, har blivit ifrågasatt för en politisering av kulturen. I det korta talet på Göteborgs filmfestival betonade den nya kulturminstern konstens oberoende. – Kulturen måste vara fri att skapa förändring i ett öppet samhälle. Det är politikens uppgift att skapa möjligheter för detta, sa Amanda Lind. Kulturminstern pratade dessutom om betydelsen av att alla människor får tillgång till kultur, både på landsbygden och i storstäder. Amanda Lind pratade om att förbättra arbetsvillkoren i kultursektorn, samt om vikten av att fortsätta jämställdhetsarbetet i filmbranschen i kölvattnet av #metoo och #tystnadtagning. Tidigare under fredagen arrangerade filmfestivalen och Västra Götalandsregionen programpunkten Filmpolitiskt toppmöte för andra året, med paneldiskussioner om filmpolitiken. På plats fanns både filmansvariga politiker, såväl nationellt och regionalt, samt tjänstemän och filmbransch. Miljöpartiets Anna Sibinska, som är ny ledamot i kulturutskottet, kommenterade det faktum att debatten om den nya kulturministern hittills har handlat om annat än kulturpolitik. – Alice (Bah Kuhnke) hade samma slags bemötande i början men visade att vi inom Miljöpartiet hade högre politiska ambitioner, sa Anna Sibinska. I paneldiskussionen under Filmpolitiskt toppmöte var hon också öppen för en utvärdering av den statliga filmpolitiken. – Fungerar det inte som det var tänkt från början måste vi omvärdera det, säger Anna Sibinska. Under invigningen av Göteborgs filmfestival delade också Konstnärsnämnden, som är en av kulturministerns myndigheter, ut Mai Zetterling-stipendiet till dokumentärfilmaren Marcus Lindeen. – Jag är glad över att verka i ett filmklimat som tillåter filmskapare att pusha gränserna för vad dokumentärfilm kan vara, sa Marcus Lindeen, vars senaste film ”Flotten” är nominerad till en Guldbagge för bästa dokumentär. Filmfestivalen i Göteborg pågår till och med den 4 februari. Läs mer: Björn Wiman: Utnämningen av Amanda Lind riskerar att bli en provokation Erik Helmerson: Nej, Amanda Lind, du behöver inte svara på frågor om ditt hår


Historiska museet visar utställning om Förintelsen

Summary: Inför Förintelsens minnesdag öppnar Historiska museet en utställning om överlevande som flydde till Sverige. På ”Speaking memories – Förintelsens sista vittnen” finns föremål och vittnesmål som aldrig tidigare visats eller hörts i Sverige.

Fredagen den 25 januari, två dagar före Förintelsens minnesdag, öppnar Historiska museet utställningen ”Speaking memories – Förintelsens sista vittnen”. Tanken är att uppmärksamma de som överlevde folkmorden och sedermera flydde till Sverige. – Att diskutera och berätta om Förintelsen är en oerhört viktig del av både Sveriges och Europas historia, säger Katherine Hauptman, museichef på Historiska museet. Vi vill bidra till fördjupad förståelse för de överlevandes erfarenheter, men också skapa en plattform för diskussioner om ständigt viktiga ämnen som demokrati, mänskliga rättigheter och den avhumanisering som föregick folkmorden. Utställningens hjärta är fotografen Karl Gabors 29 porträtt av överlevande som kom till Sverige efter andra världskriget. Fotografierna ackompanjeras av deras levnadshistorier samt kortare budskap de vill föra vidare. ”Speaking memories” ger också tillgång till den amerikanska organisationen USC Shoah foundations digitala videoarkiv med 55.000 vittnesmål från Förintelsen och andra folkmord. – Regissören Steven Spielberg grundade organisationen 1993 efter att han skapat ”Schindlers list”, och det är första gången deras omfattande material visas i Sverige. Vår dator är länkad till USC Shoah foundations arkiv så besökarna kan antingen sitta vid vår datorstation eller koppla upp sig på vårt nätverk för att få tillgång till vittnesmålen, säger Katherine Hauptman. Den amerikanska organisationen har även bidragit med en interaktiv installation där besökare kan ställa sig framför en tv-skärm och ställa frågor direkt till två av folkmordens överlevande. Dessutom visas autentiska föremål från koncentrationslägret Auschwitz-Birkenau, bland annat en fångdräkt från en polsk politisk flykting samt föremål från dem som hölls fångna. – Man frågar ju sig ofta: ”Hur var det möjligt att genomlida något så fruktansvärt?” Då svarar många överlevande att små gester av medmänsklighet var det som höll dem vid liv. Ett av föremålen som vi visar upp, en liten kudde i miniatyr, gav en av fångarna till en annan. Och även dessa föremål visas för första gången i Sverige. Som komplement till de personliga erfarenheterna visar utställningen tidslinjen ”Vägen till Förintelsen”. Tidsskedet inleds 1933 när Adolf Hitler, ledare för NSDAP, utses till rikskansler i Tyskland och avslutas med Förenta nationernas deklaration om de mänskliga rättigheterna som antogs 1948. Däremellan görs nedslag i olika typer av händelser som kulminerar i folkmord på främst judar, men också romer, polacker, politiska fångar, homosexuella samt personer med funktionsvariationer. Grundidén till ”Speaking memories – Förintelsens sista vittnen" uppstod 2015 när institutionen Judisk kultur i Sverige i samarbete med Paideia folkhögskola arrangerade workshopar och seminarier med Förintelseöverlevande på Historiska museet. – Under åren formades ett starkt förtroende och en kreativ dialog mellan oss och Historiska museet. Hos oss båda fanns ett starkt intresse och en vilja att ta projektet ett steg vidare och att satsa på en utställning som även har tillgång till arkivmaterial, säger Lizzie Oved Scheja, grundare och chef för Judisk kultur i Sverige. – Initiativet blev så lyckat att vi kände att vi ville ta det vidare. Att det inte bara skulle bli en engångsgrej utan något med längre livslängd. Judisk kultur i Sverige kontaktade sedan USC Shoah foundation och det statliga museet Auschwitz-Birkenau i Polen. – Det är två organisationer med stora arkiv av föremål och vittnesmål från överlevare. Vi ville tillgängliggöra deras material för en svensk publik. Resultatet blev ”Speaking memories”. Lizzie Oved Scheja föddes i Israel men trots att hennes familj inte själv upplevde Förintelsen brinner hon starkt för att sprida kunskap och förståelse kring folkmorden under andra världskriget. – Under min uppväxt i Israel talade vi inte om Förintelsen trots att det fanns många överlevande bland oss. Det fanns en tystnad, säger hon och fortsätter: – De som var unga under Förintelsen är nu gamla och snart kommer de att lämna oss. Vad gör man när de som överlevde inte längre finns kvar? Hur möter vi Förintelseförnekare och historierevisionister när överlevarna gått bort? Då kommer vi som lever ha ett större ansvar att hålla minnet och deras erfarenheter vid liv, så att detta inte sker igen vare sig mot judar eller andra folksgrupper. Hon betonar även att Förintelsen inte är en judisk angelägenhet utan snarare något som angår oss alla, samt att lärdomarna från andra världskriget bör ligga till grund för hur vi bedömer samtiden. – Förintelsen, det systematiska och industrialiserade utrotandet av Europas judar är unik. Men Förintelsen har också en universell giltighet genom den lärdom som kan dras från denna mörka tid direkt till vår egen nutid. Lizzie Oved Scheja hoppas att utställningen ska bidra till ökad medvetenhet, inte minst hos svenska ungdomar. Dessutom har hon en vision om att det i framtiden inrättas en permanent utställning i Sverige om Förintelsen. – Att bevara minnet genom en permanent utställning eller ett Förintelsemuseum bör vara inte bara en judisk, utan en svensk angelägenhet. Utställningen ”Speaking memories” är ett viktigt steg i den riktningen. Hon har även en personlig förhoppning om att besökarna ska få en glimt av det hon själv upplevt under de år hon arbetat med dessa frågor. – När jag träffat överlevare har jag märkt att ingen av dem visar upp någon sorts hat eller revanschkänsla. Tvärtom pratar de enbart om att gå vidare, att räddningen ligger i att sprida lärdom. Det har jag tagit till mig och jag hoppas att även besökarna gör det. ”Speaking memories” bär också vittnesbörd om styrka och livskraft. Att människor trots outhärdliga minnen kan forma nytt liv och bidra konstruktivt och kreativt till att bygga upp sitt eget liv och det samhälle vi lever i. Speaking memories – Förintelsens sista vittnen Visas på Historiska museet 25/1–1/9 2019. Genom porträtt och unika vittnesmål och föremål uppmärksammas de som överlevde Förintelsen och flydde till Sverige. I samband med utställningen släpps en bok och under våren 2019 pågår en programserie kopplad till utställningens teman. Utställningen är producerad av Judisk kultur i Sverige och Historiska museet – i samarbete med den amerikanska organisationen USC Shoah foundation samt det statliga museet Auschwitz-Birkenau i Polen. Övriga samarbetspartner är Paideia folkhögskola, föreningen Förintelsens överlevare i Sverige, Forum för levande historia samt synagogan Adat Jeschurun. Filmregissören Steven Spielberg, som grundade USC Shoah foundation, har även spelat in en videohälsning till Historiska museets besökare där han talar om vikten av utställningen.


Dagens skiva: Denz för in dancehall och reggaeton i svensk hiphop

Summary: Med sin kaxiga attityd och obekymrade melodikänsla passar albumdebuterande Denz perfekt för att utvidga svenskt hiphopsound med dancehall, afrobeats och reggaeton.

En av förra årets trender inom amerikansk hiphop, att släppa minialbum med runt tjugotre minuters speltid, har hittat till Sverige: först Z.E:s ”Sverige vet” och nu Denz debutalbum. De senaste fem åren har Denz släppt ett långt pärlband av låtar, exempelvis suveräna ”Dash” med Jireel och Pato Pooh, så han var i allra högsta grad uppvärmd inför detta första längre och mer ambitiösa verk. ”Medan vi lever” markerar en förändring inom svensk rap: numera är dancehall, afrobeats och poppig reggaeton en självklar del av även vårt lands hiphopsound. Jag älskar denna utveckling, och Denz med sin kaxiga attityd och obekymrade melodikänsla passar perfekt för dessa beats. Han har dock ena foten kvar i den mer traditionella, textfokuserade sidan av svensk hiphop, vilket hörs i Mack Beats-producerade ”Tider”. Bästa spår: ”Allt eller nada” Läs fler musikrecensioner av Nicholas Ringskog Ferrada-Noli, till exempel om hur 21 Savage successivt blir allt poppigare.


Kulturarbetarna i Stockholm erbjuds avgångsvederlag

Summary: Kulturförvaltningen i Stockholms stad står inför besparingar – och nu erbjuds anställda avtalspensionslösningar eller avgångsvederlag. – Vi kommer att göra allting vi kan för att inte behöva hamna i ett läge där vi säger upp personer på grund av arbetsbrist, säger stadsbibliotekarie Daniel Forsman.

Som DN tidigare berättat har kulturförvaltningen ställts inför ett stort sparkrav under 2019. Kostnaderna på flera områden måste minska, bland annat hyreskostnaderna och utgifterna för personal. En av de större verksamheterna som drabbas är Stockholms stadsbibliotek. Framtiden för stadens bibliotek utlöste redan i höstas en politisk strid, och avdelningens resurser minskar med knappt en miljon kronor jämfört med fjolåret. Samtidigt ska man följa satsningar på bland annat digitalisering och utökade öppettider. Om biblioteken ska klara besparingen krävs nu flera förändringar, enligt stadsbibliotekarien Daniel Forsman. – Effekten är att vi kommer att arbeta med generell effektivisering. Kulturförvaltningen har aviserat en omställning, och just nu är man inne i en fas där man erbjuder avtalspensionslösningar eller avgångsvederlag. Och då kommer det resultera i att vår personalstyrka förmodligen minskar. Det verkar sannolikt att vi kommer att vakanshålla några tjänster, säger Daniel Forsman. Ni måste skära i personalstyrkan? – Vi behöver minska våra personalkostnader. Kommer ni behöva säga upp folk? – Jag hoppas att det ska räcka med de vakanser vi har i organisationen i dag och med de personer som nappar på erbjudanden. Vi kommer att göra allting som vi kan för att inte behöva hamna i ett läge där vi säger upp personer på grund av arbetsbrist. Hur kommer det påverka verksamheten? – Jag hoppas att det inte kommer att påverka verksamheten eller tillgången till biblioteken för stockholmarna. Men så klart får förändringar i personalstyrkan effekter. Därför kommer vi parallellt med detta se över vår organisation och våra arbetssätt för att bli effektivare, säger Daniel Forsman. Personalen inom Stockholms stadsbibliotek ska enligt Daniel Forsman ha informerats om förändringarna under förra veckan. Kulturdirektör Robert Olsson berättar för DN att erbjudandet om pensionslösningar eller avgångsvederlag gäller anställda inom samtliga verksamheter på kulturförvaltningen. Anställda har de kommande månaderna på sig att ta ställning om man vill ta del av det. – Vi får börja med att se hur många som nappar samt hur många vi känner att vi är beredda att avstå. Det här är inte en rättighet, utan ett erbjudande, och det är många kompetenser inom förvaltningen som vi vill fortsätta vara rädda om, säger Robert Olsson. Han vill inte spekulera i något bestämt antal för hur många som kan komma att behöva lämna verksamheterna inom kulturförvaltningen. – Vi har inte jobbat med ett antal utan målet är att försöka sänka kostnaderna. Vi har höga hyreskostnader och stora upprustningsprojekt. När vi får kostnadsökningar så måste vi ställa om vårt arbetssätt, säger Robert Olsson. – Utgångspunkten är dock naturligtvis att vi tror att vi kan behålla samma höga kvalitet för medborgarna i Stockholm, både i år och framåt. Det är hela tiden utgångspunkten. Magnus Berg, förhandlingschef på fackförbundet DIK, skriver i ett uttalande till DN: ”Kulturförvaltningen i Stockholms stad har i den budget som lades av det nya styret i staden fått kraftigt minskade anslag. DIK anser att detta är mycket beklagligt, men har löpande haft en dialog med arbetsgivaren om vilka konsekvenserna kan bli för våra medlemmar. Det är inte en enstaka åtgärd som krävs, utan ett antal olika sätt att minska kostnader kommer att behöva prövas. Förhandlingar om personalkonsekvenser pågår just nu, och vi har som policy att aldrig kommentera pågående ärenden.” Stockholms stadsbibliotek Stockholms stadsbibliotek ansvarar för nära 40 folkbibliotek i Stockholms stad, samt det digitala biblioteket. Verksamheten har nära 430 anställda och är därmed den största avdelningen inom kulturförvaltningen. Källa: Stockholms stad


Författarförbundet fördömer Kinas angrepp mot Kurdo Baksi

Summary: Vid två tillfällen har Kinas ambassad i Sverige offentligt kritiserat journalisten och författaren Kurdo Baksi, senast i går för att ”hitta på rykten och lögner” och för att "underminera relationerna" mellan Sverige och Kina. Sveriges författarförbund fördömer påhoppen.

Bakgrunden till inläggen som Kinas ambassad i Sverige publicerat på sin webbplats är fallet kring den svenska förläggaren och författaren Gui Minhai, som sitter fängslad i Kina. Kurdo Baksi har skrivit debattartiklar om fallet i Expressen och Svenska Dagbladet. I julas utmålade Kinas ambassad Kurdo Baksi som en ”moralpolis” som sprider lögner om Kinas behandling av bokförläggaren. I går publicerades ett nytt inlägg där ambassaden anklagar Kurdo Baksi för att ”fabricera fakta” och för att ”skrupelfritt anstifta konfrontation mellan Sverige och Kina, med försök att underminera relationerna mellan de två länderna”. Sveriges författarförbund beskriver attackerna som häpnadsväckande och fördömer ambassadens påhopp. ”Anklagelserna mot Baksi är allvarliga och bottnar inte i verkligheten”, skriver Författarförbundets ordförande Grethe Rottböll och vice ordförande Patrik Lundberg. Gui Minhai fördes bort i Thailand den 17 oktober 2015. I oktober 2017 släpptes han ur kinesiskt fängelse, men greps på nytt på ett tåg nära Peking den 20 januari 2018. Kina har bekräftat att han är gripen.


Kritik mot nya kulturministern för stöd till Kaplan

Summary: Den nya kulturministern Amanda Lind (MP) hyllar partiets tidigare ministrar på Facebook. Bland dem Mehmet Kaplan som avgick efter flera avslöjanden 2016. Svenska kommittén mot antisemitism kallar det anmärkningsvärt och nu svarar ministern på kritiken: ”Mehmet Kaplan var en del av att driva igenom grön politik under vår första mandatperiod i regering.”

Det var på söndagen som Amanda Lind publicerade en text på Facebook där hon uppmärksammade sina partikamrater i den förra regeringen, något som SvD var först med att rapportera. I texten skriver hon bland annat: ”Gustav Fridolin, Isabella Lövin, Per Bolund, Alice Bah Kuhnke, Peter Eriksson, Karolina Skog – och mellan 2014-2016 Åsa Romson och Mehmet Kaplan – har som våra första gröna ministrar varit pionjärer, hjältar, som har kämpat varje dag för att förverkliga Miljöpartiets politik för miljö och klimat, demokrati, jämställdhet och rättvisa.” Mehmet Kaplan avgick som bostadsminister i april 2016 efter hård kritik. Han hade då bland annat fångats på bild på en middag där även en representant för den högerextrema turkiska organisationen Grå vargarna var gäst. Svenska Dagbladet publicerade även ett klipp där Mehmet Kaplan jämförde Israels behandling av palestinier med den tyska politiken mot judar på 1930-talet, något som han kritiserades för. Läs mer: Amanda Lind (MP) blir ny kulturminister Bland kritikerna fanns Mona Sahlin, som då var regeringens samordnare mot våldsbejakande extremism, och utrikesminister Margot Wallström. Mehmet Kaplan ansåg att flera av anklagelserna var ogrundade och sa att han arbetat hela sitt vuxna liv för demokrati och mot extremism, men valde ändå att avgå. I Miljöpartiet fanns flera som försvarade honom, däribland Amanda Lind som då var kommunalråd i Härnösand. I en intervju med Sveriges Radio beklagade hon hans beslut. – Jag känner Mehmet som en klok person. En antirasist, en demokrat med bra gröna värderingar. Sedan har det skett saker under den här resan. Uttalanden som inte varit bra och misstag, sa hon då. Efter att hon nu inför regeringsförklaringen på nytt hyllat honom får den nytillträdde kultur- och demokratiministern kritik. På Twitter skriver Svenska kommittén mot antisemitism: ”Anmärkningsvärt när nya demokratiministern framhåller statsrådet Mehmet Kaplan som en 'hjälte' som 'varje dag' kämpade för 'demokrati'. Han tvingades avgå framför allt pga sitt samröre med antidemokratiska organisationer.” Björn Wiman: Utnämningen av Amanda Lind riskerar att bli en provokation Liberalernas riksdagsledamot Gulan Avci, som motsatte sig samarbetet med Socialdemokraterna och Miljöpartiet, skriver på Twitter: ”Att den nya miljöpartistiska kulturministern hyllar Kaplan som haft samröre med den islamistiska ultranationalistiska fascistorganisation grå vargarna, som mördat hundratals kurder och andra oliktänkande genom åren, gör mig väldigt upprörd som svenskkurd!” DN har sökt Amanda Lind. Kulturministern har hittills inte velat ställa upp på en intervju om kritiken, men i en skriftlig kommentar svarar hon: ”Mehmet Kaplan begick misstag som gjorde att han inte kunde fortsätta som minister. Det var bra och helt rimligt att han avgick.” ”Det jag ville säga i mitt inlägg var att Mehmet Kaplan var en del av att driva igenom grön politik under vår första mandatperiod i regering.” Läs mer: Här är alla ministrar i Sveriges nya regering


Amanda Lind (MP) blir ny kulturminister

Summary: Amanda Lind (MP) blir ny kultur- och demokratiminister. Hon är tidigare partisekreterare för Miljöpartiet. ”Kultur- och demokratifrågorna är helt fundamentala”, säger hon.

Den nya kulturministern stod närmast intill statsminister Stefan Löfven (S) när han på måndagen presenterade de nya statsråden. Hennes händer var kupade och över den ofta uppmärksammade dreadlockfrisyren bar hon en sjal med glittrande detaljer. – Det är väldigt hedrande, att få ägna mig politiskt åt de här frågorna som jag brinner för, säger Amanda Lind till DN. Varför var det viktigt för Miljöpartiet att behålla den här posten? – Kultur- och demokratifrågorna är helt fundamentala med ett fritt kulturliv och oberoende media för att säkra demokratin. Kulturens egenvärde är något vi vill värna, något vi gjort en hel del under den här mandatperioden och kommer att fortsätta göra. I överenskommelsen mellan S, MP, C och L nämns att ni vill satsa på kulturskolan. Kommer ni att återinföra kulturskolebidraget? – Det är något vi haft tidigare, och som vore bra – men det blir en fråga för kommande budgetförhandlingar i regeringen och med våra samverkanspartier. Amanda Lind är tidigare partisekreterare för Miljöpartiet. Hon har också varit kommunalråd och 1:a vice ordförande i Härnösands kommun och språkrör för Miljöpartiet i Härnösand och Västernorrland. Hon är också utbildad psykolog. Hon tar över posten efter Alice Bah Kuhnke som i stället toppar Miljöpartiets lista inför Europaparlamentsvalet i vår tillsammans med Pär Holmgren. Lind får också ansvar för idrotts- och ungdomsfrågor. – Hon är en erfaren och respekterad kommun- och rikspolitiker. I den här tiden när det är viktigt att värna kulturen, det fria ordet och att främja vår demokrati, är jag glad att välkomna Amanda till regeringen, sa Stefan Lövfen under pressträffen i riksdagen. Amanda Lind beskriver sig som resultat- och samarbetsorienterad och säger att hon ser fram emot att fortsätta arbetet med att stärka allas rätt till kultur. Hon betonar vikten av att säkra demokratin, den granskande och fria journalistikens oberoende och att prioritera arbetet med de nationella minoriteterna. Frågan om att bli kultur- och demokratiminister fick hon under förra veckan. Hon berättar att skelettet i garderoben är att hon i tjugoåldern testat cannabis. I en intervju med YippieHärnösand har hon berättat att några av hennes intressen var nålbindning och blockflöjt, och tidigare har hon även sysslat med lajv och rollspel. – Spelkulturen är viktig för den unga generationen, den är blocköverskridande och hänger ihop med kultur- och idrottsfrågor. Men sedan är jag en kulturell allätare som gillar att läsa och se på film, inte minst med mina barn, och följer idrott. Jag ser fram emot att ta del av kulturlivet i den här rollen, säger Amanda Lind. På sitt Instagramkonto hyllade Amanda Lind på söndagen de tidigare miljöpartistiska ministrarna som ”pionjärer, hjältar” – däribland tidigare bostadsministern Mehmet Kaplan som tvingades avgå 2016 efter att det framkommit att han bland annat varit på en middag där representanter för turkiska högerextrema organisationen Grå vargarna deltog, och att han jämfört israeler med nazister. I Stefan Löfvens regeringsförklaring togs kulturfrågorna upp vid ett par tillfällen. Han sade bland annat man ska inrätta en ”oberoende institution för mänskliga rättigheter” och att samernas självbestämmande ska stärkas. Dessutom ska ett nytt museum inrättas för att ”bevara och föra minnet vidare av Förintelsen”, något den dåvarande regeringen lovade redan i september. Stefan Löfven utlovade också en satsning på skolbibliotek med fler utbildade bibliotekarier, och att “konstnärers och kulturskapares ekonomiska trygghet ska förbättras”. Demokratiska institutioner ”ska skyddas” menade statsministern: ”Oberoendet för domstolar och public service ska stärkas. Valsystemets motståndskraft mot manipulation ska förbättras. Mediestödet ska skapa bättre förutsättningar för oberoende journalistik i hela landet.” Statsministern nämnde också fortsatt fri entré på statliga museer och att kulturskolan ska ”utvecklas”. Regeringen planerar alltså att i vårändringsbudgeten ändra M och KD:s liggande budget där nedskärningarna på drygt 200 miljoner på kulturområdet bland annat innebar slopad fri entré på statliga museer och mindre pengar till kulturskolan. Amanda Lind Född: 1980 i Uppsala. Uppvuxen i Luleå sedan treårsåldern. Bakgrund: Gick med i Miljöpartiet 1999. Utsågs till språkrör för Miljöpartiet i Härnösand 2010 och språkrör för Miljöpartiet i Västernorrland 2012. Sedan 2016 partisekreterare för Miljöpartiet. Familj: Maken Björnola Lind som är konstnär och filmare, två barn och två bonusbarn. Kulturintressen: Till sajten YippieHärnösand har hon sagt att hon är gammal rollspelare och lajvare, att hon läser mycket serietidningar, och att hon är medeltidsintresserad och spelar blockflöjt och har ägnat sig åt den textila tekniken nålbindning. I sin presentation på Miljöpartiets sajt anger hon kultur som en av sina hjärtefrågor: ”Kulturen ger upplevelser, stärker bildningen och får nya idéer att växa. Konst och kultur kan utmana etablerade föreställningar och stimulera det kritiska tänkandet. Alla ska ha möjlighet att ta del av och utöva konst och kultur.”  Kulturministrar 1982–1989 Bengt Göransson (S) (kultur- och skolminister utan departement) 1989–1991 Bengt Göransson (S) (utbildningsminister med ansvar för kultur och högre utbildning) 1991–1994 Birgit Friggebo (FP) 1994–1996 Margot Wallström (S) 1996–2004 Marita Ulvskog (S) 2004–2004 Pär Nuder (S) (tillförordnad) 2004–2006 Leif Pagrotsky (S) (kultur- och utbildningsminister) 2006–2006 Cecilia Stegö Chilò (M) (avgick efter att det bl a visade sig att hon inte betalat tv-licens på 16 år) 2006–2006 Lars Leijonborg (FP) (tillförordnad) 2006–2014 Lena Adelsohn Liljeroth (M) 2014–2019 Alice Bah Kuhnke (MP) (kultur- och demokratiminister) 2019– Amanda Lind (MP) (kultur- och demokratiminister)


Storslam för Hov1 på P3 Guld

Summary: En fin hyllning av Avicii. Men i övrigt blev det hiphopfest på P3 Guld-galan. Fricky blev årets artist och Hov1 tog såväl Guldmicken som priserna för årets grupp och årets låt. – Vi är sjukt, sjukt tacksamma, säger Axel Liljefors till TT.

Årets grupp, årets liveakt, årets låt. Det går bra nu för Hov1, som precis som i fjol blev de stora vinnarna på P3 Guld-galan. Hiphopkvartetten – som består av Ludwig Kronstrand, Noel Flike, Dante Lindhe och producenten Axel Liljefors – var dock inte på plats i Partille. Medlemmarna är i Costa Rica och levererade förinspelade tacktal därifrån. – Vi är här och skriver nya låtar, berättar Liljefors via telefon efter galan. Hov1 släppte i våras sin andra skiva, ”Gudarna på Västerbron”, som haft ett mycket bra år på topplistorna. Nu fick gruppen riklig belöning på P3 Guld och tog, precis som för ett år sedan, hem både priset som årets grupp och utmärkelsen Guldmicken, för årets bästa liveakt. Dessutom blev deras ”Hon dansar vidare i livet” utsedd till årets låt. – Det har varit blod, svett och tårar. Vi har jobbat sjukt hårt för det här, säger Axel Liljefors. – 2018 var ett sjukt bra år, så nu ser vi fram emot det här året. Det blev dessutom hiphop även i kategorin årets artist, i form av Fricky. Den Umeåbördige rapparen har en stor turné planerad för senare i år. Först gäller det dock att skynda hem till fästmön Cleo och nyfödda dottern Elda. – Det har varit jätteomvälvande. Det här är första gången jag är hemifrån i mer än några timmar, säger han. – Och så händer det här. Det är rätt bisarrt faktiskt. Men det betyder otroligt mycket för mig. P3 Guld-galan, som för tredje året i rad hölls i Partille arena, bjöd på liveuppträdanden av bland andra Benjamin Ingrosso, Seinabo Sey och Imenella. Men publiken i den direktsända galan fick också beskåda en fin hyllning till stjärnproducenten Tim ”Avicii” Bergling, som gick bort 2018. Hyllningsnumret presenterades av vännen och kollegan Carl Falk och innehöll bland annat videohälsningar från några av Aviciis fans. – Om jag skulle beskriva Tim med ett ord, skulle det vara ”unik”. Både sett till musiken och hur han såg på livet, sade Falk i ett känslosamt tal. – Jag vet att hans musik för alltid kommer att leva kvar. Passande nog fick även Sandro Cavazza, som samarbetat med Avicii bland annat på superhiten ”Without you”, utmärkelsen framtidens artist på galan. Robyn prisades i kategorin årets dans, medan Linnea Henriksson vann i årets pop och Tenstarapparen Z.E fick pris som årets hiphop/r’n’b. Graveyard vann i kategorin årets rock/metal. Läs DN:s intervju med Hov1 från 2018 Pristagare på P3 Guld 2019 Årets pop: Linnea Henriksson Årets grupp: Hov1 Årets hiphop/r’n’b: Z E Framtidens artist: Sandro Cavazza Årets rock/metal: Graveyard Årets dans: Robyn Guldmicken: Hov1 Årets artist: Fricky Årets låt: "Hon dansar vidare i livet" (Hov1)


”Instant Playhouse” fixar snabbteater i rasande tempo

Summary: Idé, repetition och premiär – allt inom loppet av 24 timmar! För fjärde året i rad blir det uppiggande snabbteater på Playhouse i Stockholm, för välgörande ändamål. – Så här blottade och sårbara men samtidigt lekfulla får man aldrig se skådespelare annars, säger Maria Lundqvist som är med och regisserar.

Kan man beskriva ”Instant Playhouse” som scenkonstens motsvarighet till snabbkaffe? Fem dramatiker får var sitt ämne och fyra timmar på sig att skriva ett 15 minuter långt teaterstycke. Sedan är det dags för fem olika regissörer att gestalta texten, tillsammans med skådespelare och ett produktionsteam bestående av bland annat scenograf och kostymör. Redan inom 24 timmar är dags för urpremiär, inför betalande publik. Det är fjärde året som teaterarbetare samlas på Playhouse i Stockholm för att skapa uppiggande scenkonst i rasande tempo – intäkterna går till välgörande ändamål. Samtliga medverkande ställer upp ideellt och årets överskott skickas vidare till SOS Barnbyar. Maria Lundqvist har nyligen avslutat sin turné med föreställningen ”Shirley Valentine” och är härnäst aktuell framför kameran i Colin Nutleys miniserie ”Bröllop, begravning och dop”. På ”Instant Playhouse" medverkar hon som regissör. – Det kommer nog att vara intensivt och krävande. Själva processen ser ut ungefär som vanligt, men är väldigt komprimerad. Jag jobbar mest som skådespelare och har inte arbetat som regissör på det här sättet. Men jag tror att det passar mig att skapa någonting utifrån bestämda förutsättningar. Jag är fyrabarnsmamma och van vid att improvisera, göra budgetförslag och fatta känslomässiga beslut, säger Maria Lundqvist. Nu kommer du att få en text i knät. Hur kommer du att tackla det? – Jag har nog ett kontrollbehov till viss del, men när det gäller konst tycker jag om att förlora kontrollen. Vi ska inte ut på turné med en scenografi som måste hålla för en världsomsegling. Som regissör kommer jag att ha en tillit till skådespelare som tänkande och inkännande konstnärer, vilket faktiskt inte alla regissörer har. Vi kommer nog att skratta ganska mycket tillsammans med publiken. Jag ser det som en happening – så här blottade och sårbara men samtidigt lekfulla får man aldrig se skådespelare annars, säger Maria Lundqvist. Bland årets frivilliga finns också bland andra skådespelaren Lia Boysen. – Det ska bli väldigt befriande och kul att bara kasta sig in i något. Jag gör mest film och tv annars, men där får man också många gånger anpassa sig på till nya förhållanden på inspelningsplats. Så viss vana av improvisation har jag trots allt! säger Lia Boysen. Det är första gången hon medverkar själv på scenen, men Lia Boysen berättar att hon var upprymd efter sitt eget besök på ”Instant Playhouse” 2016 och att hon längtar efter en mötesplats att ventilera sitt yrke. Hon ser det som en workshop med högt i tak. Är det någon särskild regissör eller manusförfattare som du vill bli ihopparad med? – Flera! Bengt Ohlsson tycker jag är en fantastisk författare. När jag var på ”Instant Playhouse” pratade vi med varandra efteråt om hur fantastiskt hela konceptet är – att vi måste hitta nya former för teatern. Jag tror att han har varit med varje år, säger Lia Boysen. I somras spelade du ”Sommarnattens leende” på Romateatern utanför Visby. Hur annorlunda blir det här från Ingmar Bergman? – Jag vet inte riktigt. Under fem föreställningar hade vi en igelkott som marscherade in rakt över scenen och stal all uppmärksamhet. Den lyckades göra det vid ungefär samma tidpunkt varje gång, men då gällde det ändå att hitta nya varianter för att improvisera kring den, säger Lia Boysen. Instant Playhouse Evenemanget äger rum den 2–3 februari på Playhouse teater i Stockholm. Biljettintäkterna går oavkortat till välgörande ändamål, i år till SOS Barnbyar. Tidigare välgörande ändamål är Röda Korset, Läkare utan gränser och Unicef. I fjol bidrog Instant Playhouse med 509.290 kr. Manus: Bengt Ohlsson, Gertrud Larsson, Per Naroskin, Jonna Nordenskiöld, Emma Broström. Regi: Maria Lundqvist, Elisabet Klason, Linus Tunström, Michaela Granit, Johannes Schmid Skådespelare: Katrin Sundberg, Nina Zanjani, Lia Boysen, William Spetz, Christine Meltzer, Donald Högberg, Rachel Mohlin, Björn Lönner, Per Graffman, Hanna Lekander, Peter Eriksson, Rafael Edholm, Johan Marenius Nordahl, Ingela Lundh, Lisa Werlinder.


R Kelly uppges petas av sitt skivbolag

Summary: Artisten R Kelly får sparken av sitt skivbolag efter anklagelser om sexuella övergrepp, uppger New York Times.

I samband med dokumentären ”Surviving R Kelly” som sändes på tv i USA i början på året har polisen inlett en utredning mot artisten. R Kelly anklagas nu för sexuella övergrepp, men också för att ha försökt hota sina offer till tystnad. Anklagelserna blev droppen för skivbolaget Sony Music som nu sparkar artisten, uppger New York Times och hänvisar till källor med insyn i ärendet. Det är dock inte första gången R Kelly anklagas för sexuella brott. Under mitten av 1990-talet anklagades artisten av flera kvinnor som hävdade att han utnyttjade dem sexuellt när de endast var 15 år gamla. År 2002 åtalades han för barnpornografi, då en videoinspelning visade, enligt åklagaren, artisten ha samlag med en 14-årig flicka. R Kelly friades dock då flickan i inspelningen vägrade att vittna. Trots anklagelserna kunde R Kelly fortsätta med sin karriär och samarbetade med flera tunga artister som Jay-Z, Lady Gaga och Chance the Rapper. Även artistens manager Henry James Mason har hamnat i blåsväder, rapporterar New York Times. Under fredagen lämnade han in sig till polisen efter att ha varit efterlyst. Managern anklagas nu för att ha hotat en man, vars dotter tros bo med R Kelly. För polisen har mannen berättat att han har försökt kontakta sin dotter, då ska managern ha hotat mannen och sagt att han skulle göra illa mannen och hans familj. Managern ska också dödshotat mannen, enligt New York Times. Läs mer: Lady Gaga ber om ursäkt för samarbete med R Kelly


Sara Danius och Jacob Mühlrad årets bäst klädda på Ellegalan

Summary: Sara Danius och Jacob Mühlrad blev årets bäst klädda kvinna respektive man på Ellegalan. Bland de övriga pristagarna fanns bland annat designern Carin Rodebjer och artisten Linnea Henriksson.

Ellegalan är Sveriges största modepris, och under årets gala delades 14 utmärkelser ut. Till årets bäst klädda kvinna utsågs den före detta ständiga sekreteraren i Svenska Akademien, Sara Danius. Hon väckte bland annat stor uppmärksamhet i december för den stora och svepande ceriseorange klänning hon bar på Nobelprisutdelningen. I juryns motivering kallas Danius bland annat för ”de storslagna galakreationernas och knytblusens okrönta drottning”. Susanna Strömquist: Vad vore Nobelfesten utan Sara Danius? Årets bäst klädda man blev kompositören Jacob Mühlrad, med motiveringen att han ”komponerar sin personliga stil med samma klassiska elegans och genialiska modernitet som sina musikaliska verk”. Carin Rodebjer utsågs till Årets designer, stylisten och designern Selam Fessahaye blev Årets blickfång, och hederspriset tilldelades modefotografen Camilla Åkrans med motiveringen att hon är en ”världsledande kreativ kraft i det absoluta toppskiktet”. Programledare för Ellegalan var Kakan Hermansson. I juryn satt Cia Jansson, Susanna Strömquist, Susanne Ljung, Emilia de Poret, Elisabeth Toll, Peter Andersson, Nina Oja, Robert Rydberg, Lisa Lindqwister, Ann-Sofie Johansson och Elin Larsson. Alla vinnarna på Ellegalan. Årets bäst klädda kvinna: Sara Danius Årets hederspris: Camilla Åkrans Årets designer: Carin Rodebjer Årets accessoardesigner: Maria Nilsdotter Årets blickfång: Selam Fessahaye Årets stylist: Elin Svahn Årets fotograf: Frida Marklund Årets makeupartist: Karin Westerlund Årets modell: Sara Eirud Årets bäst klädda man: Jacob Mühlrad Årets influencer: Elsa Billgren Årets look: Linnea Henriksson H&M & Elles nykomlingsstipendium: Rave Review H&M & Elle conscious award: Remake


Katarina Frostenson lämnar Akademien – får 12.875 kronor i månaden

Summary: Svenska Akademiens förlikning med Katarina Frostenson är klar. Poeten får nästan 13.000 kronor i månaden i utbyte mot att hon utträder ur Akademien. – Jag tycker att det var en rimlig lösning som tillgodoser båda parters intressen, skriver Anders Olsson, ständig sekreterare, till DN.

I ett pressmeddelande skriver Svenska Akademien att man ”har gjort gällande att Katarina Frostenson är ansvarig för sekretessbrott genom närstående”, och att Frostenson själv ”förnekat sekretessbrott”. Frostenson har i sin tur gjort gällande att Akademien ”har haft förpliktelser mot henne och åsidosatt dessa förpliktelser” och att Svenska Akademien förnekar detta. Nu har man dock nått en överenskommelse som går ut på att Frostenson utträder ur Akademien och i utbyte får hon fortsättningsvis 12.875 kronor i månaden. Hon får också ”stöd för fortsatt boende i den lägenhet som hon hyr av Svenska Akademien”. Vidare står det i pressmeddelandet att Svenska Akademien och Frostenson ”samfällt kommit fram till att en rättslig prövning av ansvarsfrågorna inte har någon förnuftig mening i beaktande av de resurser det skulle ta i anspråk”. – Jag tycker att det var en rimlig lösning som tillgodoser båda parters intressen. Den har ett pensionsliknande upplägg som skulle kunna införas för alla som lämnar sin stol efter viss tid och efter 65 års ålder. Det handlar inte om några stora summor, men gör det möjligt för Katarina Frostenson att bo kvar i sin lägenhet, skriver den ständige sekreteraren Anders Olsson i en kommentar till DN. Svenska Akademien skriver att man utgått från att Frostenson ”arbetat för Svenska Akademien under 25 år och bidragit med värdefulla insatser”, och beskriver den ekonomiska uppgörelsen som en ”pensionsliknande förmån”. – Vi har ingen annan kommentar än vad som framgår av pressmeddelandet, skriver Per E Samuelson, Frostensons juridiska ombud, i ett mejl till DN. En annan av Svenska Akademiens viktigaste frågor just nu handlar om huruvida det blir något Nobelpris i litteratur i år. Till TT säger Nobelstiftelsens presschef Mikael Östlund att förlikningen med Frostenson inte avgör frågan. – Det finns en rad åtgärder som Akademien behöver vidta och Nobelstiftelsen preciserar inte vilka, utan det gör man i en dialog med Akademien, säger Mikael Östlund till TT. Hovet informationschef Margareta Thorgren uppger för DN att kungen, Akademiens höge beskyddare, har blivit informerad om utvecklingen. Läs mer: På fredagen skrev de båda parterna under förlikningsavtalet Katarina Frostenson är gift med den våldtäktsdömde kulturprofilen Jean-Claude Arnault, och hon har pekats ut för flera brott mot institutionens jävs- och sekretessregler. I början av oktober ställde sig Svenska Akademien sig bakom en resolution där man uppmanade Frostenson att lämna sin stol. Tre ledamöter reserverade sig. Frostenson vägrade hörsamma kravet, och hennes advokat lämnade i början av januari ett förlikningsförslag till Svenska Akademien där Frostenson krävde ersättning för att kunna försörja sig och ”fortsätta sitt värv som lyriker”. Den summa hon enligt pressmeddelandet forsättningsvis ska tilldelas är samma som Katarina Frostenson redan den 4 oktober fick veta att hon tills vidare skulle erhålla från Svenska Akademien. I ett mejl från Anders Olsson – som offentliggjordes i Frostensons förlikningsförslag – skrev den ständige sekreteraren att Akademien hotades ”av sönderfall”. Bifogades gjordes också den resolution som ledamöterna beslutat om. Katarina Frostenson har suttit på stol nummer 18 i Svenska Akademien sedan år 1992. Hon lämnade arbetet i institutionen den 12 april förra året – samma kväll som Sara Danius lämnade posten som ständig sekreterare. Frostensons förklaring var att hon lämnade med förhoppningen att Akademien därigenom skulle överleva som institution. På torsdagskvällen hade Svenska Akademien sitt första möte för året, och det första sedan de nya ledamöterna Jila Mossaed, Mats Malm och Eric M Runesson tagit sina stolar. Även de tidigare avhopparna Kjell Espmark och Peter Englund deltog i mötet efter att ha återvänt till Akademiens arbete. Efter mötet på torsdagen sade den ständige sekreteraren Anders Olsson till TT att man under mötet närmat sig en lösning på Frostensonfrågan och att han hade ”stora förhoppningar”. I och med att Frostenson lämnar Svenska Akademien står tre av de 18 stolarna tomma. Dessutom har Sara Danius lämnat arbetet i Akademien och det är oklart om hon planerar att återvända eller ej. Läs också Erik Helmerson: Akademiens kris har aldrig handlat om kön


Filmrecension: Bruce Willis tillbaka med superkrafter i omständliga ”Glass”

Summary: M Night Shyamalans uppföljare ”Glass” återförenar Bruce Willis, Samuel L Jackson och James McAvoy. En trio med superkrafter – eller vanföreställningar?

”Glass” är två uppföljare i en. Från ”Unbreakable” (2000) återser vi Bruce Willis osårbara figur samt mannen som är skör som glas, Samuel L Jackson. James McAvoy och hans 24 läskiga personligheter återkommer från filmen ”Split” (2016). Alla tre kommer att hamna i var sitt rum på samma institution för farliga galningar. Som alla vet är sådana anläggningar på film med uteslutande för att misslyckas med att hindra psykopater från att rymma. För säkerhets skull svarar Sarah Paulsons mästrande psykiater på en fråga att den fradgatuggande McAvoys rollfigur är ”under kontroll”. När någon i vit rock på film säger att allt ”under kontroll” är apokalypsen nära. Fast inte tillräckligt nära i omständliga ”Glass”. Willis karaktär David Dunn har – efter att i ”Unbreakable” ha upptäckt sina superkrafter – tagit sig för att bli en anonym brottsbekämpare i Philadelphia. Det gillas inte av polisen. När Willis hamnat i strid med McAvoys flickmördare fångas båda och sätts på institution. Där finns redan Jacksons glassköra man, neddrogad till nästan medvetslöshet. Sarah Paulson har den otacksamma rollen att vara vetenskapens tråkiga röst, med uppdrag att övertyga sina patienter om att deras superkrafter är vanföreställningar. Mycket av filmen går åt till hennes förnumstiga teoretiserande inför de intagna. James McAvoy drar ett tungt lass, gång på gång får han spela upp det reptilsnabba personlighetsskiftande man känner igen från ”Split”. Enstaka scener har den dova stämning av sorg och öde som ända sedan genombrottet med ”Sjätte sinnet” från 1999 varit regissören och manusförfattaren M Night Shyamalans kännetecken. Men Shyamalan har blivit slarvigare. Scenerna från institutionen är slappt iscensatta, en del digitala effekter är pinsamma. ”Glass” har en lovande idé, att superhjälteserier ”för vidare urgammal kunskap om människors förmågor”. Men som så mycket av Shyamalans senare produktion känns ”Glass” som en film som vill bli något väldigt, men ger upp halvvägs. Se mer. Tre andra Bruce Willisfilmer: ”Die hard” (1988), ”Pulp fiction” (1994), ”De 12 apornas armé” (1995). Actionthriller ”Glass” Regi, manus : M Night Shyamalan. I rollerna: James McAvoy, Bruce Willis, Samuel L. Jackson, Sarah Paulson m fl. Längd: 2 timmar 9 min (från 15 år). Språk: engelska. 2


Nathalie Baye: ”Krigets kvinnor måste lyftas fram ur skuggan”

Summary: Den franska veteranaktrisen Nathalie Baye spelar hårdför bondmora under första världskriget i ”Beskyddarna”. I filmen har hon häftiga uppgörelser med sin biologiska dotter Laura Smet vars pappa var nationalikonen Johnny Halliday.

Sjuttioåriga Nathalie Baye är fortfarande en av Frankrikes hårdast arbetande filmstjärnor. Hon kan se tillbaka på fyra decenniers skådespelarliv där hon jobbat med många av de stora namnen som Francois Truffaut, Jean-Luc Godard och Bertrand Tavernier. På senare år har hon uppvaktats av nya heta registjärnor som bland annat Xavier Dolan. – Det jag verkligen gillar med det här yrket är att varje gång jag spelar en roll – oavsett om det är mörkt drama eller en spattig komedi – så är det som om jag får ett extra liv. Det är mycket märkligt, oförklarligt och ibland till och med bisarrt. Ett litet underverk, som funkar varje gång, säger Nathalie Baye på telefon från sin våning vid Jardin du Luxembourg i centrala Paris. Hon berättar att hon har lusten kvar även om hon har blivit kinkigare med manus och nobbar regissörer som inte är trevliga. I premiäraktuella ”Beskyddarna” återförenas hon för tredje gången med ”Gudar och människor”-regissören Xavier Beauvois, ett samarbete som redan har varit mycket lyckosamt. Med förra filmen ”Ung snut” (”Le petit lieutenant”, 2005) fick Baye Frankrikes finaste skådespelarpris, César, för sin tolkning av en enstörig mordutredare. Nya kostymdramat ”Beskyddarna”, som utspelar sig under första världskriget, ligger henne extra varmt om hjärtat. I filmen spelar Baye den åldrade bondmoran Hortense som sliter hund för att rädda familjens fina gård och lantbruk medan sönerna är vid fronten. Hon är ett kraftpaket som gör vad som helst för att soldaterna ska ha något att återvända till efter skyttegravsinfernot. – Det finns otaliga franska filmer om första världskriget men extremt få som har ett kvinnligt perspektiv. Jag gillar att Beauvois har valt ett mycket originellt tema, säger Baye. – Min rollfigur i ”Beskyddarna” sammanfattar så många av de kvinnor som utförde hjältedåd i det tysta på hemmaplan under första världskriget men som aldrig har fått några monument resta över sig, säger Baye ilsket. Själv fick hon upp ögonen för krigets glömda kvinnor när hon spelade in speakerrösten till den tvådelade dokumentären "Elle étaient en guerre” (ung. ”Hon var i krig”) som gick på kulturkanalen Arte för några år sedan. Dokumentären lärde henne enormt mycket som hon inte visste om det kriget. – Den skakade verkligen om mig. Om männen väl återvände så förpassades deras kvinnor, som ofta bland annat tagit till sig ny teknik, tillbaka till periferin – utan att få särskilt mycket tack, berättar Baye. – All den kunskap hade jag användning för i den här filmen. Men sedan handlade rollen framför allt om hårt arbete. Jag har alltid gillat att studera främmande miljöer på jobbet, här var jag till exempel tvungen att lära mig hur man plöjde med oxar förr i världen. Det var verkligen tungt. Man behövde inte direkt ta några insomningstabletter efter de inspelningsdagarna, skrattar Baye. Hon menar att Hortense är en ”fantastisk roll”. – Hon är en av de karaktärer som jag känt mest för under hela min karriär. En hårdnackad kämpe som får offra så mycket för männens skull. Jag fick göra scener som nästan gjorde mig sjuk för att de var så laddade, säger Baye. Moderskapet är ett centralt tema i filmen där Hortense har ett spänt förhållande till sin biologiska dotter Solange. Den rollen spelas av Nathalie Bayes egen dotter, den omsusade Laura Smet vars pappa är den nyligen bortgångna rockaren och nationalikonen Johnny Halliday. Nathalie Baye och Laura Smet – som under året fått mycket rubriker sedan hon försökt bestrida faderns taskiga testamente – har agerat mot varandra tidigare i ett avsnitt av satirserien ”Ring min agent!” som utspelar sig i kändisvärlden. – Det var både läskigt och roligt. Det som var svårast var ju att jag skulle spela mig själv, samtidigt som det förstås är en skruvad version av mig som man ser. Men det var väldigt roligt att spela mot Laura, vi skrattade enormt mycket. Det blev roliga familjemiddagar av det. ”Beskyddarna”, som är deras första film tillsammans, var betydligt mer krävande, med scener fyllda av hårda uppgörelser. – När man går in i sin roll så glömmer man nästan att man känner varandra. Det som var jobbigt, särskilt för Laura, var att hennes roll skrevs om och blev mycket mörkare. Hennes rollfigur skulle ha haft en litet barn, men det fungerade inte med den bebis som skulle vara med på inspelningen. Barnet skrek som besatt varje gång hon skulle hålla i den, så Beauvois gjorde henne barnlös istället och mycket bittrare. Men hon klarade av utmaningarna enormt bra, det säger jag inte som hennes mamma utan som kollega, försäkrar hon. Baye säger att hon oftast lyckas avstå från att komma med goda råd som dottern inte frågat efter. – Tricket med barn är att man ska säga saker på ett så inlindat sätt så att de inte ens riktigt märker att man har sagt något, utan tror att de har kommit på det själva, ha ha. Läs också: Recension av ”Beskyddarna” Nathalie Baye Född 1948 i Normandie i Frankrike. Hon fick sitt genombrott i rollen som skripta i Francois Truffauts metafilm ”Dag som natt” 1973 och har också jobbat med en av de andra stora franska Nya vågen-regissören, Jean-Luc Godard, i ”Nu gäller det livet!" (1980). Hon har nominerats nio gånger för Frankrikes Oscar, César, och vunnit fyra gånger för filmer som ”Chefen” (1981), ”Tjallaren” (1982) och ”Ung snut” (2005”). 1999 vann hon skådespelarpriset i Venedig för omtalade ”En erotisk affär”. Bland Nathalie Bayes internationella filmer finns Steven Spielbergs ”Catch me if you can” där hon spelade mamma till Leonardo DiCaprio och två samarbeten med det kanadensiska underbarnet Xavier Dolan: ”Laurence anyways” och ”Inte hela världen?”


Akademien en ”bra bit på vägen” mot lösning av Frostensonfrågan

Summary: På torsdagskvällen möttes Svenska Akademien för årets första möte. Det återstår fortfarande en stor knut att lösa: ledamoten Katarina Frostensons framtid. Enligt ständige sekreteraren Anders Olsson har man kommit ”en bra bit på vägen”.

När Svenska Akademien sammanträdde för första gången i år hade man flera frågor kvar att lösa. Störst av dem: Katarina Frostensons framtid i Akademien. Frostenson, som är gift med den våldtäktsdömde kulturprofilen Jean-Claude Arnault, har pekats ut för flera brott mot institutionens jävs- och sekretessregler, och Akademien har antagit en resolution där man uppmanar henne att lämna sin stol. Frostenson å sin sida har via sin advokat lämnat över ett förlikningsförslag där hon kräver tillräcklig ekonomisk ersättning för att kunna ”fortsätta sitt värv som lyriker”. Summan är inte känd. När ledamoten Horace Engdahl anlände till Börshuset på torsdagskvällen sade han att mötet skulle bli en ”normal terminsstart” där man skulle lägga upp det kommande årets arbete. Huruvida Frostenson stod på dagordningen visste han inte, sade han. – Vad mötet kommer att innehålla vet bara den ständige sekreteraren. Vad är din förhoppning då? – Att vi till slut ska komma fram till en lösning alla parter är nöjda med, så vi kan lägga det bakom oss och känna att det är ett avslutat kapitel. Men hur det ska gå till kan inte jag säga. Vad tror du själv om förhandlingen med Frostenson? – Jag vet inte någonting, varken om det hon eller Akademien har framfört. Det är ett pågående förhandlingsspel. Vi hoppas det blir ett harmoniskt slut på den här historien. Akademiens möte på torsdagen var det första sedan de tre nya ledamöterna – juristen Eric M Runesson, litteraturvetaren Mats Malm, och poeten Jila Mossaed – intagit sina stolar. Dessutom har avhopparna Kjell Espmark och Peter Englund återvänt till arbetet i Akademien. De anlände till Börshuset tillsammans på torsdagseftermiddagen och gick in genom bakdörren. På frågan om vad han tycker om att Englund och Espmark återvänt till Akademien svarade Horace Engdahl: – Det är inga problem. En annan fråga som skapat oenighet inom Svenska Akademien är den om stipendierna som delades ut i slutet av december. En författare, bosatt utomlands, tilldelades 60.000 kronor av Akademien ur Stina och Erik Lundbergs stiftelse. Författaren vittnade under hösten på försvarets sida under rättegången mot Jean-Claude Arnault. Akademiledamoten Per Wästberg har sagt till DN i ett mejl att han inte hade ”någon aning” om vem författaren var. – Det hela är beklagligt, sade Per Wästberg. Den ständige sekreteraren Anders Olsson ville då inte kommentera till DN huruvida han vet vem som föreslog författaren som stipendiat: ”Vi brukar inte motivera dessa stipendier, men jag utgår från att det finns en rimlig förklaring till just denna belöning. Det finns ingen kontrovers i Akademien om detta”, skrev Anders Olsson i ett mejl. Nu skriver Anders Olsson i ett mejl till Svenska Dagbladet att åtta ledamöter var med i omröstningen om stipendierna. Förutom Wästberg deltog Horace Engdahl, Göran Malmqvist, Anders Olsson, Bo Ralph, Tomas Riad, Jesper Svenbro och Kjell Espmark, som skickade in sin röst. Till Svenska Dagbladet säger Per Wästberg nu i ett mejl: ”Jag minns att det var ett hårt pressat möte, det sista för terminen, med mängder av ärenden, men det är ingen ursäkt.” Svenska Akademien avslutade sitt möte en stund efter klockan nitton på torsdagskvällen och ledamöterna lämnade Börshuset i minibussar. Till TT sade Anders Olsson efter mötet att man är närmare en lösning i Frostensonfrågan: – Vi kom en bra bit på vägen. Jag har stora förhoppningar. Han sade också att ledamöterna ”fungerade som en arbetsgemenskap igen i Akademien”. – Det var mycket som var positivt i kväll, sade Olsson till TT. Läs mer: Sju frågor som återstår när Svenska Akademien startar det nya året


Konsertrecension: Christina Nilssons framtid lyser klart när hon förtrollar även i romanser

Summary: Den unga sopranen Christina Nilsson var magnifik som Aida på Kungliga Operan i fjol, men hur fungerar hennes kraftfulla röst i romansernas mer intima kontext? Svaret är att den är lika förtrollande här, skriver DN:s musikrecensent Nicholas Ringskog Ferrada-Noli.

Lieder, mélodies, romanser – kärt barn har många namn. En mycket positiv sak med konserter där verken som framförs är skrivna för en sångare och en pianist är att det är så lätt och smidigt att förflytta sig till alla hörn av den klassiska musikens universum. Man kan gnissla tänder av frustration över alla storslagna, högintressanta och bortglömda operor och orkesterverk som aldrig blir uppförda, medan de största klassikerna återkommer gång på gång. Men eftersom romanskonserter är relativt små projekt så finns alla möjliga tonsättare mycket mer nära till hands i detta format. Exempelvis Charles T. Griffes, en av få amerikanska tonsättare som påverkades av det tidiga 1900-talets våg av impressionism och japonism. Han dog 1920, endast 35 år gammal, men hann skriva en hel del intressanta verk. Hans ”Three poems of Fiona Macleod” är utsökta, speciellt i händerna på Christina Nilsson. Den unga sopranen var magnifik som Aida på Kungliga Operan i fjol, men hur fungerar hennes kraftfulla röst i romansernas mer intima kontext? Svaret är att den är lika förtrollande här. Konsertens höjdpunkt är Richard Strauss orkestersånger ”Vier letzte Lieder” i ett arrangemang skrivet av kvällens pianist Magnus Svensson. Att dessa bitterljuva sånger blir lika drabbande utan Strauss guldglänsande orkestermusik är inte självklart, men arrangemanget är mycket smakfullt – Svensson hittar en bra dynamik mellan tonkaskader och lugna ackord, och är noga med att accentuera lärkorna i ”Im abendrot” – och Nilsson sjunger gudomligt vackert. Anders Lorentzson får finna sig i att ha en biroll till kvällens stjärna, trots att han sjunger lika många solonummer som hon gör (någon duett blir det tyvärr inte). Romanserna av Brahms låter lite träiga, men Lorentzson kommer igång i sångerna av Carl Loewe, framför allt den smått episka ”Odins Meeresritt” från 1851. Richard Wagner var inte ensam bland tyska romantiska tonsättare om att fascineras av asagudarna, och denna skildring av en energisk och handlingskraftig Oden känns som en prequel till ”Nibelungens ring”. Att i hemmet höra framföranden av spännande berättande ballader som dessa, med musiken som förvandlar orden till färgstarka bilder, var det 1800-talets motsvarighet till att titta på dramatiska tv-serier? Konserten avslutas med fyra fina sånger av Ture Rangström. När Christina Nilsson sjunger den brinnande intensiva Karin Boye-tonsättningen ”Sköldmön” från 1941 lyser hennes framtid klart: en dag sjunger hon en valkyrias roll på en operascen.


Konsertrecension: Antonio Sanchez ligger lite för lågt i sitt eget band

Summary: När man lyssnar noga hörs det hur mycket trummisen Antonio Sanchez driver på sin musik, samtidigt som han lyfter sina medmusiker, ändå känns det lite uddlöst.

Antonio Sanchez band gör en alltmer bombastisk men i grunden rätt mjölkig inledning, med flyende melodik som knappt höjer sig över harmonikens minsta gemensamma nämnare, och där sångerskans röst flyter samman med saxofonens på ett sätt som påminner om när Pat Metheny har samarbetat med vokalister. Det är ingen slump; Sanchez har länge figurerat i Methenys band. Och Metheny är inte ensam om att ha valt Sanchez framför oräkneliga andra trumslagare. En hel rad världsstjärnor i jazzen har reagerat på kvaliteter i hans spel som väl knappast kan avfärdas med hänvisning till bara första låten den här kvällen på Fasching. Det tar sig också, inte minst kompositoriskt. Redan andra stycket i Sanchez lite svitartade repertoar bär på större spänning. Saxofonisten Chase Baird – som alternerar med en synthsax, en så kallad EWI; numer närmast vintage – får jobba loss på ett rastlöst groove som drivs tätt och hårt av basisten Matt Brewer. Därefter öppnar pianisten John Escreet upp soundet med distat Fender Rhodes (elpiano) och en motsvarande resning i energin som i första låten, men med betydligt mer kropp och svärta. Själv ligger Sanchez relativt lågt. Eller jag får för mig att han gör det. Tills jag lyssnar efter mer på just honom, och inser att han i själva verket är minst lika drivande som basisten Brewer. Han har hela tre virveltrummor; två placerade på andra sidan om hi-haten i förhållande till den vanliga. Hans många cymbaler vilar nästan vågrätt över hela trumsetet från sida till sida. En noggrann hantverkare, som vet precis vad han behöver för att bland annat lyfta sångerskan Thana Alexa i hennes mest sårbara stunder. Ändå blir jag inte helt övertygad. Den sympatiske Sanchez sätt att underordna sig musiken och prioritera sina medmusiker snarare än sig själv är egentligen lovvärt på alla sätt och vis. Men här känns det också aningen opersonligt och uddlöst, till och med då han gör sina solon. Läs fler jazzrecensioner av Johannes Cornell, till exempel om en läsvärd bok om den svenska jazzens historia.


60-tal tjänster försvinner från Sörmlands media

Summary: Sörmlands media står inför kraftiga nedskärningar då flera funktioner centraliseras till NTM i Norrköping. Ett 60-tal tjänster väntas försvinna, uppger chefredaktören Eva Burman för Södermanlands Nyheter.

Sedan december ingår Sörmlands media AB i NTM-koncernen. Lokaltidningarna som följer med är Eskilstuna-Kuriren, Strengnäs Tidning, Södermanlands Nyheter och Katrineholms-Kuriren. Under onsdagen berättade Jenny Hoflund Bergvall, vd för Sörmlands media, och Eva Burman, som nu är chefredaktör för samtliga lokaltidningar inom Sörmlands media, om större förändringar i verksamheterna. Bland annat ska ett antal funktioner, inom ekonomi, it, annonsproduktion och privatmarknad, försvinna och ska centraliseras till NTM i Norrköping. Förändringarna väntas beröra ett 60-tal anställda inom Sörmlands media. – I går, tisdag, inledde vi förhandlingar med samtliga fackliga klubbar och i dag har personalen informerats om detta. Intentionen är att spara ett 60-tal tjänster, men det är viktigt att betona att det här precis har inletts och att inget är klart, säger Jenny Hoflund Bergvall, enligt Södermanlands Nyheter.


Dagens skiva: 21 Savage sänker garden men svärtan består

Summary: Det finns ett lockande sug i 21 Savages kompakta mörker, också nu när han har blivit något av en rappens popstjärna, gör musiken successivt poppigare och rent av vågar hylla mamma.

Där andra rappare sjunger om sina känslor rappar 21 Savage om att han inte har något hjärta. Där andra vill låta färgstarka, intensiva och högljudda rappar han med iskallt lugn och låg röst. Just därför lyssnar man uppmärksamt när han öppnar munnen. Det finns ett lockande sug i hans kompakta mörker, samtidigt som det är tragiskt – 21 Savage har formats av erfarenheter av tung kriminalitet och mördade närstående. Eftersom han också är ung och snygg har han blivit en popstjärna, en klassisk bad boy som väcker både upphetsning och moderskänslor. Detta andra album är mer poppigt än debuten ”Issa album”, som i sin tur var poppigare än det mästerliga och kolsvarta minialbumet ”Savage mode”. 21 Savage vågar sänka garden lite och exempelvis hylla sin mamma. Men även något urvattnad fascinerar han. Bästa spår: ”A lot” Läs fler musikrecensioner av Nicholas Ringskog Ferrada-Noli, till exempel om hur 6ix9ine lever i nuet och bara vill göra hits.


Pengar till vittne i Kulturprofilen-rättegången skapar bråk inom Akademien

Summary: Svenska Akademien gav 60.000 kronor till en författare som vittnade på Jean-Claude Arnaults sida i hovrätten. Men flera ledamöter var ovetande om varför pengarna skulle betalas ut till författaren, visar mejl som DN tagit del av. – Det hela är beklagligt, skriver Per Wästberg i en kommentar till DN.

I slutet av december blev det känt att en författare, som är bosatt utomlands, fått ett stipendium på 60.000 kronor ur Stina och Erik Lundbergs stiftelse. Pengarna delas ut av Svenska Akademien. Författaren vittnade tidigare under hösten på försvarets sida i hovrättsförhandlingarna mot kulturprofilen Jean-Claude Arnault, som senare dömdes för två våldtäkter. Enligt författarens vittnesmål har hen känt Arnault sedan början av 1990-talet. Författarens senaste bok gavs ut för cirka fem år sedan. – Kanske är det en uppmuntran av mitt skrivande här i min exiltillvaro. Jag har inte kommit ut ännu med den bok jag håller på med, sa författaren till Svenska Dagbladet (21/12), efter att först ha berättat i sociala medier att hen fått stipendiet. Läs mer: Peter Englund och Kjell Espmark återvänder till Svenska Akademien DN kan nu avslöja att flera ledamöter i Akademien inte visste varför författaren som vittnade på Jean-Claude Arnaults sida skulle tilldelas pengar. Det framgår av en mejlväxling som inleddes efter att dramaturgen Anna Kölén (som i Akademiens advokatutredning vittnade öppet om misstänkta läckor) skrivit till den nyinvalda ledamoten Eric M Runesson och ifrågasatt varför stipendiet gick till författaren. Ledamoten Per Wästberg fick också ta del av Anna Köléns inledande mejl. Han skriver sedan i ett svar till Runesson – som också gått som kopia till Anna Kölén – att dramaturgens brev är ”upprörande och sorgligt och gjorde mig djupt bedrövad”. DN har tagit del av mejlet, som skickades den 22 december, i sin helhet. Per Wästberg skriver: ”Det är för mig lika gåtfullt som besvärande att jag inte har minsta aning/minne om pris till författaren. Jag har aldrig hört talas om författaren, ej känt till författarens vittnesmål för JC (Jean-Claude Arnault, reds. anm.). Jag har ju varit med varenda torsdag med något enstaka undantag”‚ och fortsätter: ”Lundbergmedlen är, tror jag, 60 om året för att uppfylla donators krav, det kan ju hända att namn passerar väl snabbt utan tillräcklig motivering, men jag skulle ha reagerat på ett helt okänt namn, jag som anser mig bra på att just minnas namn, ej minst på författare, även de mer okända.” Per Wästberg påpekar även att medlen från Stina och Erik Lundbergs stiftelse ”inte anses som belöning eller pris” utan att de ska ”gå till konstutövare som har svårt ekonomiskt; de är en form av socialhjälp”. Avslutningsvis i mejlet skriver Wästberg om den ständige sekreteraren i Akademien: ”Inte heller Anders Olsson vet vem som kan ha föreslagit författaren.” Per Wästberg bekräftar för DN att han inte kände till författaren på förhand. – Jag hade ingen aning om vem författaren var, jag tror det fortfarande är oklart vem som kan ha föreslagit författaren. Det hela är beklagligt, skriver Per Wästberg i en kommentar på mejl. Anders Olsson kommenterar inte om huruvida han vet om vem som har föreslagit författaren. – Vi brukar inte motivera dessa stipendier, men jag utgår från att det finns en rimlig förklaring till just denna belöning. Det finns ingen kontrovers i Akademien om detta, skriver Anders Olsson i ett mejl. Läs mer: Katarina Frostenson har överlämnat sina krav Anna Kölén säger till DN att hon förundras över att man delat ut pengar till författaren. – Svenska Akademien borde vara ett föredöme, med tydliga regler för hur beslut ska fattas för att undvika jäv och vänskapskorruption. När de brister i detta, och belönar en svagt meriterad författare som vittnat till Arnaults fördel i hovrätten skapar det ett kulturförakt som smittar av sig på andra välfungerande institutioner och enskilda kulturarbetare. Det skadar inte bara Akademien, utan hela kultursektorn, säger Anna Kölén. – Så länge sådana beslut kan ske, dessutom utan att Akademien öppet redovisar hur, varför och av vem de fattats, är det långt kvar innan Akademien kan återfå allmänhetens förtroende. Hon kommenterar också det faktum att flera ledamöter inte verkar ha känt till hur det kom sig att författaren fick stipendiet. – Om det är enskilda ledamöter som, utan majoritetens vetskap, fattat ett så uselt beslut, är det väl i linje med Akademiens nya vilja till öppenhet att allmänheten får veta detta. Och att beslutsfattarna motiverar sig, säger Anna Kölén. Läs mer: Författare som vittnade mot Kulturprofilen säger nej till belöning Per Wästberg och den ständige sekreteraren Anders Olsson var under hösten, när beslut om stipendierna togs, två av nio aktiva ledamöter i Svenska Akademien. Vid en stor del av terminens ordinarie sammankomster var dock endast sju ledamöter närvarande. Juristen Eric M Runesson tog inträde som ny ledamot först den 20 december och ska därmed inte ha deltagit i de möten där beslut om stipendiaterna togs.


Fredrik Strage: Jag har väntat på 2019 ända sedan jag såg ”Blade runner”

Sätt igång då, 2019. Jag har väntat på dig ända sedan jag såg ”Blade runner” så nu får du allt leverera. Flygande bilar är kanske för mycket begärt men jag kräver neon, skyskrapor och sexigt rökande replikanter. Artificiell intelligens ser dessvärre inte ut som Sean Young 2019 och om den gjorde det skulle den ändå inte få lov att röka på uteserveringar. Jag får trösta mig med att det antika tv-spelsföretaget Atari – vars logga exponeras flitigt i Ridley Scotts klassiker – ger ut en ny konsol till våren och förhoppningsvis kommer att göra utomhusreklam. Mina futuristiska förväntningar på 2019 beror inte bara på att det är året då ”Blade runner” utspelar sig. Massor av andra filmer inom science fiction och postapokalyptisk action skildrar också året som just börjat. På sjuttio- och åttiotalet trodde många manusförfattare att kärnvapenkrig skulle bryta ut lagom till millennieskiftet, så de valde att förlägga sina efter katastrofen-sagor till cirka 20 år senare. ”Akira”, den mest kända 2019-filmen näst efter ”Blade runner”, handlar om megastaden Neo-Tokyo som byggts ur krigets ruiner. Motorcykelgäng strider mot varandra och ett telepatiskt väsen vilar i en kryotank under en stadium som uppförts till 2020 års olympiska spel. Den 30 år gamla mangafilmatiseringen lyckades inte förutspå särskilt mycket, förutom att sommar-OS faktiskt äger rum i Tokyo nästa år. Schwarzenegger-äventyret ”The running man”, där USA blivit en militärdiktatur och brottslingar slåss för sina liv i tv-sända gladiatorspel, liknar inte heller det verkliga 2019. Reality-tv är inte lika stort som i den filmen. Det är mycket större. Så stort att en reality-tv-stjärna blivit USA:s president. Nollnolltalets 2019-skildringar är inte mer pricksäkra än tidigare decenniers. Mänsklig kloning har inte blivit en miljardindustri som i Michael Bays sci-fi-dystopi ”The island”, där alla rika har kopior av sig själva utifall de behöver organdonationer. Och jordens befolkning består inte till 99 procent av vampyrer som i ”Daybreakers” där en pest förvandlat alla till blodsugare och de få överlevande människorna placeras i kylrum och tappas på vätska. Det syntetiska blod som vampyrerna försöker uppfinna för att lösa matkrisen kan dock snart bli verklighet. De allra mest pessimistiska prognoserna för 2019 finns inom genren maxploitation (skamlösa Mad Max-plagiat). 1983 kom två italienska c-filmer som båda handlar om detta kalenderår. I ”2019: After the fall of New York” har mänskligheten mist fortplantningsförmågan efter ett atomkrig mellan supermakterna ”panamerikanska konfederationen” och ”euroafroasiatiska unionen”. En solariebrun sleazerockare kämpar mot radioaktiva råttor för att hitta den sista fertila kvinnan i New Yorks ruiner. ”The new barbarians”, regisserad av Enzo G Castellari som gjorde Tarantino-favoriten ”The inglorious bastards”, är lika deprimerande. Världen har 2019 blivit en enda stor öken (eller rättare sagt, på grund av filmens minimala budget, ett grustag utanför Rom med hyfsat många träd) och tempelriddarna, en nihilistisk gaysekt, åker runt med Beach Buggys och dödar alla de ser – förutom den vindbitne hjälten som de (i en scen som är over-the-top till och med för att vara italiensk c-film) påtvingar ett analt samlag. ”Världen är död. Den våldtog sig själv”, säger tempelriddarna i ”The new barbarians”. Förmodligen är det precis vad vi håller på att göra genom att inte lyssna på klimatforskarna. Så snälla, 2019, förlåt oss våra synder och ge oss precis lagom mycket dystopisk romantik. Läs fler krönikor av Fredrik Strage här. Till exempel denna: ”Musikpartyn i naturen är ett uttryck för människans okuvliga frihetslängtan”.


Dagens skiva: Mozart fortsätter att tjäna som musikaliskt laboratorium

Summary: Mozarts tre sista symfonier kan mycket väl ses som ett enda verk. Sex pianokonserter från 1784 är som ett instrumentalt laboratorium. Och violinsonaterna kan utmynna i häpnadsväckande anarki.

Till Nikolaus Harnoncourts många överraskande åsikter hörde hans hypotes om att Mozarts tre sista symfonier, komponerade i ett svep under sommaren 1788, var ett enda verk som hängde samman likt ett instrumentalt oratorium. Det som talar för detta är framför allt den första symfonins utarbetade introduktion och den tredje symfonins final som i sin bredd vida överträffar de två andra. Samt givetvis den märkliga frånvaron av kommentarer från tonsättaren själv om detta symfoniska utbrott. En tystnad som kan tolkas som att Mozart här gav sig in i ett visionärt projekt som han saknade ord för. När den franske dirigenten Mathieu Herzog och hans Ensemble Appassionato nu cd-debuterar med dessa tre symfonier är det utifrån liknande tankar som Harnoncourt. Men för dem har spåret inte lett till oratorieformen utan till operan och Mozarts egen uvertyr till ”Don Giovanni” som kan ses som en symfonisk fantasi som på ett unikt sätt trotsade den wienklassiska mallen. Och tolkningsförebilden är snarare Bruno Walter än Harnoncourt. Med en kolossal energi laddad med ensamhet, demoni och rasande kamp får denna ensemble Mozarts sista symfonier att låta som tre akter i ett drama om musikens pånyttfödande och övervinnande kraft. En närhet till Beethoven som är lika omskakande som upplyftande. Även för den franske pianisten Jean-Efflam Bavouzet, som tillsammans med Manchester Camerata under ledning av Gábor Tacács-Nagy nått fram till den tredje volymen av Mozarts pianokonserter, är operan en inspiration. Pianostämman är ett subjekt, en dramatis personae, i dialog med orkestern som prövas i olika situationer och under skilda omständigheter. Därför har Bavouzet valt att i de tre första volymerna tolka de sex konserter (från KV 449 – KV 459) som Mozart skrev år 1784 i tiden mellan ”Enleveringen ur seraljen” och ”Figaros bröllop”. Ett instrumentalt laboratorium för dialogicitet i musik som Bavouzet och orkestern sätter en sådan sanslös fyr på att man helt glömmer de betydligt större och mera kända pianokonserterna som väntar runt hörnet. Lyssna bara på de helt olika entréerna som pianot gör för att komma in i handlingen. Hur det tar strid direkt eller bara liksom ramlar in. Häromåret fullbordade violinisten Alina Ibragimova och pianisten Cédric Tiberghien sina inspelningar av Mozarts samtliga violinsonater på Hyperion. En lysande bedrift som redan nu rivaliseras av Isabelle Faust och Alexander Melnikov, där den sistnämnde till skillnad från Tiberghien spelar på ett tidstroget pianoforte. Och tolkningsskillnaderna jämfört med det förstnämnda paret kunde inte varit större. Sonata KV 304 får en klangvärld som är smått förhäxande i sina skiftningar. Men allra finast är KV 526, som Mozart komponerade samtidigt med ”Don Giovanni”. En fabulös lek med barockens stil och lagar som i Fausts och Tiberghiens händer utmynnar i den mest häpnadsväckande musikaliska anarki. Bästa spår: Finale (Appassionato), Allegro assai (Bavouzet), Presto (Faust/Tiberghien) Läs fler musikrecensioner av Martin Nyström, till exempel om Monteverdis minst spelade opera ”Odysseus hemkomst”.


Brittisk film nojar för livet efter Brexit

Summary: Den brittiska filmen blomstrar som aldrig förr, men det finns ett mörkt hot. Brexit riskerar att strypa det kreativa flödet mellan Storbritannien och resten av Europa. Både de brittiska filmarbetarna och EU oroar sig för livet efter Brexit.

Brexit har visserligen resulterat i den utmärkta politiska rysaren ”Brexit: an uncivil war” och Andy Serkis satiriska Youtube-filmer med Theresa May som Gollum. Men i övrigt har den traumatiska brittiska folkomröstningen mest skapat oro och osäkerhet i den brittiska filmen. ”I England hörs numera endast splittringens oväsen”, sa Ralph Fiennes poetiskt när han nyligen tog emot hederspriset på Europeiska filmgalan i Sevilla. Symboliskt nog genomsyrades hela hans proeuropeiska tacktal av en tydlig anti-Brexit-hållning. På hemmaplan har den brittiska filmstjärnan massivt stöd från sina kollegor. En stor majoritet av de som jobbar inom den så kallade kreativa sektorn (6 procent av alla jobb i Storbritannien) är för EU och mot Brexit, visar en färsk enkätundersökning. Redan före folkomröstningen 2016 stöttades Remain-sidan öppet av hundratals brittiska filmarbetare, däribland Keira Knightley, Benedict Cumberbatch, Helena Bonham Carter, Bill Nighy, Danny Boyle, Chiwetel Ejiofor och manusförfattaren Richard Curtis. Liksom Eric Fellner som bossar för det brittiska succébolaget Working Title som ligger bakom oräkneliga biovältare från “Fyra bröllop och en begravning”, ”Love actually”, ”Les miserables”, ”Bridget Jones dagbok” och ”Darkest hour”. – Att stanna kvar i en stark union som EU är det bästa för oss både kommersiellt och kulturellt, säger Eric Fellner till The Guardian. – Vi är lyckligt lottade att ha en verkligt stark industri, men detta bygger på att vi kan jobba med skådespelare och andra yrkeskategorier från EU och resten av världen. Det är väldigt synd att kasta bort allt detta och vrida klockan tillbaka. Det verkar bara löjligt att tillfoga denna ekonomiska motor skada, säger Fellner. Även på högsta nivå inom EU finns farhågor för att också den europeiska filmen ska drabbas av Brexit: ”Med tanke på den huvudroll som Storbritannien spelar för den europeiska filmproduktionen och dess betydelse som centrum för den största koncentrationen av tv-kanaler i Europa, så är Brexit föremål för betydande oro”, konstaterar The European Audiovisual Observatory i Strasbourg i en färsk studie. Film är numera en vital brittisk industrisektor som också är mycket starkt sammanflätad med EU. Så har det knappast alltid varit. Efter järnladyn Thatchers beska svältkur på 80-talet var filmen en svårt undernärd och isolerad engelsk patient. 1989 gjordes 30 brittiska långfilmer för sammanlagt 800 miljoner kronor. Under 90-talet förvandlades den brittiska filmbranschen sakta från en liten småskalig så kallad ”cottage–industry” till en välsmord europeisk drömfabrik. Vid millennieskiftet producerades 92 långfilmer för drygt 11 miljarder kronor – varav 8 miljarder kom från Hollywood. Numera pumpar Hollywood (och andra utländska filmbolag) in nära 20 miljarder i den brittiska industrin för att göra filmer som ”Solo: a star wars story”, ”Mission: impossible - fallout”, ”Jurassic World: fallen kingdom” och ”Wonder woman”. Det stora lyftet började 2006 när dåvarande premiärministern Gordon Brown införde skattelättnader för att locka Hollywood över “pölen”. I utbyte mot att producenterna spenderar minst 10 procent av sin budget i Storbritannien erbjuds de skatterabatter på 25 procent. Under den senaste tioårsperioden har omsättningen fördubblats. Ironiskt nog har Brexit gett industrin en extra skjuts på grund av den svaga pundkursen efter folkomröstningen 2016. Klassiska filmstudior som Shepperton och Pinewood utanför London är fullbokade och byggs ut för miljardbelopp - numera även påhejade av globala strömningsjättar som Netflix och Amazon. I somras förklarade den brittiska kulturministern Margot James (minister for the digital and creative industries) att ”jag tror inte att Brexit kommer att ha något nämnvärd effekt på filmindustrin. Det kommer varken att påverka filmstudioytorna eller skattelättnaderna.” På ett sätt har hon rätt. Vare sig en mjuk eller hård Brexit lär kunna rå på James Bond, superhjältefilmer med The Avengers eller ”Star wars”-sviten. Såvida man kan behålla de högkvalificerade filmarbetarna i London så lär det bli business as usual. Läs mer: Briljant Benedict Cumberbatch i politiska rysaren "Brexit: an uncivil war" Men vissa är bekymrade för att brittiska publikfilmer i mellanklassen kan ta stryk. Zygi Kamasa, chef för Lionsgate i Storbritannien och Europa, som nyligen bland annat producerat ”Colette” och ”On Chesil beach” menar att Brexit skulle utgöra ett dödligt hot mot den typ av brittiska publikfilmer som får stora EU-stöd. I den kategorin ingår till exempel filmer som ”Slumdog millionaire” och ”The king’s speech” som båda har fått cirka 10 miljoner kronor från EU. När det handlar om den smalare konstnärliga filmen är farhågorna ännu större. – Om Storbritannien förlorar den kreativa och kommersiella livlinan i form av Creative Europe så kommer detta att vara ytterligare en spik i kistan för den brittiska independentfilmen, säger den irländsk-brittiska producenten Mike Downey till DN. Under de senaste 20 åren har hans bolag Fame varit inblandad i ett 70-tal europeiska samproduktioner med bas i Storbritannien - bland annat med regissörer som Volker Schlöndorff, Mohsen Makhmalbaf och Julien Temple. – Brexit riskerar tyvärr att äventyra den kulturella öppenheten som är en följd av att Storbritannien deltar i det europeiska projektet. Därför kommer europeiska producenter att få det svårare att sälja in sina filmer till Storbritannien. Och vice versa. Det har varit en klassisk tvåvägs lösning som nu kommer att blockeras, säger Mike Downey. Även om själva produktionsstödet från EU är kaffepengar jämfört med skattelättnaderna, så har den brittiska filmen fått totalt 3,6 miljarder i olika former av EU-stöd under de senaste tio åren. Ett annat orosmoln är att utbytet av kompetent arbetskraft ska äventyras. När det handlar om specialistfunktioner som efterproduktion, visuella effekter och animation är nära var fjärde utländska medborgare. Veteranen Ken Loach, som vann Guldpalmen 2016 med ”Jag, Daniel Blake” menar att detta är en ödesfråga. – Om den fria rörligheten stoppas och det blir en för stor byråkratisk process att jobba i Storbritannien, så kommer detta att hindra samproduktioner, säger Ken Loach till Hollywood Reporter. Andra ser möjligheter med Brexit. Den gamla branschräven Lord David Puttnam, ordförande för de brittiska distributörerna (FDA) menar att Brexit kan hjälpa filmbranschen att ”leverera en form av nationell omprofilering”. Mike Downey, som även är biträdande ordförande i den Europeiska Filmakademin (EFA), är dock rädd för att den brittiska filmen ska bli introvert och ännu mer Hollywoodfixerad. – Om man ska vara krass så har det brittiska filmetablissemanget alltid vänt blicken mot USA för inspiration – medan de kreativa independentproducenterna blickat mot Europa. Inom EU finns en insikt om att kulturen är det kitt som binder oss samman, säger Downey. Det är en insikt som också delas av det brittiska etablissemanget. Både på 10, Downing Street och på Department for digital, culture, media and sport och Brittiska Filminstitutet finns en uttalad vilja att britterna ska förbli en medlem av den europeiska filmfamiljen. I bästa fall finns det hopp även efter Brexit. – Britterna behöver Europa. Den europeiska kulturen har alltid haft blicken riktad mot en bredare, mer universell horisont i fjärran, trogen den grekiska ursprungliga betydelsen av Europa – kvinnan med en vidsynt blick, säger Mike Downey.   Brittisk filmindustri Den brittiska filmindustrin omsätter drygt 20 miljarder årligen, tillsammans med tv- och spelsektorn omsätts totalt cirka 95 miljarder kronor. Enligt BBC har Hollywoodjättar och andra utländska filmbolag spenderat nära 20 miljarder kronor i Storbritannien under 2017. De 10 mest inkomstbringande filmerna som finansierats i Storbritannien. (Siffran anger hur mycket filmen har spelat in på bio över hela världen) 1. ”The King's speech” (2011) 3,9 miljarder kronor 2. ”Slumdog millionaire” (2009), 3,6 miljarder 3. ”Fyra bröllop och en begravning” (1994), 2,3 miljarder 4. ”Paddington” (2014), 2,5 miljarder 5. ”The full monty” (1997), 2,4 miljarder 6. ”Paddington 2” (2017), 2,2 miljarder 7. ”The woman in black” (2012), 1,2 miljarder 8. ”The Inbetweeners movie” (2011), 0,8 miljarder 9. ”The Inbetweeners 2” (2014), 0,6 miljarder 10. ”A fish called Wanda” (1988), 0,6 miljarder De 10 mest framgångsrika filmerna som har spelats in i Storbritannien, eller officiellt klassas som brittiska. 1. ”Star Wars: the force awakens” (2015), 19,7 miljarder kronor 2. ”Avengers: infinity war” (2018), 19,5 3. ”Harry Potter och Dödsrelikerna 2” (2011), 12,8 miljarder 4. ”Beauty and the Beast (2017), 12 miljarder 5. ”Skyfall” (2012), 10,5 miljarder 6. ”The Dark Knight rises” (2012), 10,3 miljarder 7. ”Rogue One: a star wars story” (2016), 10 miljarder 8. ”The Dark Knight” (2008), 9,6 miljarder 9. ”Harry Potter och Den Vises sten” (2001), 9,3 miljarder 10. ”Harry Potter och Dödsrelikerna 1” (2010), 9,1 miljarder