Senegal kräver tillbaka konstskatter från Frankrike

Summary: DAKAR. På det nyöppnade museet för afrikansk kultur i Senegals huvudstad Dakar gapar flera våningsplan tomma. Förhoppningen är att samlingarna på Musée des Civilisations noires ska utökas kraftigt genom att Frankrike tvingas lämna tillbaka tusentals konstföremål som stals under kolonialtiden.

– Hittills har afrikaner som velat se konst och kultur från sin egen kontinent varit tvungna att besöka museer i Europa. Det är ett missförhållande som vi nu är på väg att rätta till, säger den assisterande kuratorn Fatima Sy. Det ekar av hennes klackade skor när vi går genom flera salar som inte tagits i bruk. Museets fyra våningar har plats för totalt 18.000 verk. Än så länge ryms utställningarna på de två nedersta våningsplanen. – Det finns gott om utrymme, vi har stor kapacitet att blicka både bakåt och framåt, säger Fatima Sy. Planerna på ett museum som lyfter fram kulturen och utvecklingen i Afrika väcktes redan på 1960-talet av Senegals första president Léopold Sédar Senghor. Det tog mer än 50 år innan byggnaden stod klar. Museet är konstruerat som en rund hydda i kolossalformat, men förebild från Casamance i södra Senegal. Som vid så många andra stora projekt i Afrika är det Kina som står för huvuddelen av finansieringen, i det här fallet 300 miljoner kronor. När museet slog upp portarna för allmänheten i vintras är det i en tid då före detta kolonialmakter pressas att lämna tillbaka konst och kulturskatter som stulits från Afrika och Asien. Uppskattningsvis mellan 80 och 90 procent av konstföremålen från Afrika söder om Sahara finns på museer eller hos privatsamlare i andra delar av världen. Invigningen i Dakar sammanföll dessutom med att slutsatserna i en kontroversiell rapport beställd av president Emmanuel Macron presenterades i Paris. Utredarna uppmanar Frankrike att lämna tillbaka de konstföremål till de tidigare kolonierna i Afrika som länderna själva vill ha. Det handlar om skulpturer, statyer, delar av palats, masker och vardagsföremål. Minst 90.000 konstobjekt finns I Frankrike, varav 70.000 på Musée du quai Branly i Paris. Hittills har lagstiftningen förhindrat återlämnanden, även i dokumenterade fall av plundring. Frankrike har gått med på att lämna tillbaka 26 föremål till Benin i Västafrika. President Macron försöker tona ned rapportens slutsatser och talar om att låna ut istället för att lämna tillbaka. Han har också uppmanat länder som Storbritannien och Tyskland att se över sitt agerande när det gäller stulna konstskatter. I Belgien har debatten om landets koloniala förflutna i Afrika fått ny näring av återinvigningen av Afrikamuseet i Bryssel i december. Där visas tusentals föremål från Rwanda, Burundi och Demokratiska republiken Kongo. Under den fem år långa renoveringen av museet har anslaget ändras men kritiken består. I Senegal och Elfenbenskusten var regeringarna snabba att officiellt kräva tillbaka alla konstföremål som har sitt ursprung i landet. – Om det finns 10.000 föremål vill vi ha tillbaka samtliga 10.000, sa Senegals kulturminister Abdou Latif Coulibaly . Senegals president Macky Sall, som blev omvald för en ny mandatperiod i februari, ser Musée des Civilisations noire som en möjlighet att göra Dakar till Västafrikas kulturella huvudstad. – Kultur för människor samman och leder till utveckling. Kulturarvet har räddat afrikanska folk från att bli själlösa och historielösa. Därför lägger vi nu ned stor kraft på att återskapa det, sade presidenten när han invigde museet. Enligt Fatima Sy har det hittills vanligaste argumentet för att inte lämna tillbaka föremål varit att Afrika saknar möjlighet att bevara föremålen till eftervärlden. – Byggnaden vi befinner oss i är ett bevis på att det inte längre stämmer. Snart finns det också ett stort modernt museum i Nigeria, säger hon. Öppningsutställningarna i Dakar består av måleri från Karibien, masker från länder i flera världsdelar, religionernas inflytande, moderna verk som visats på konstbiennalen i Dakar och foton på politiker och kända personer med rötterna i Afrika. En permanent utställning visar den mänskliga civilisationens uppkomst i Afrika. I ljusgården mitt i byggnaden finns enorm skulptur av ett baobabträd. – Vi ska stärka de historiska banden, men museet får absolut inte bli ett stillastående historiskt monument. Det ska utvecklas i samtiden. Besökare som kommer tillbaka efter ett år måste bli överraskade och mötas av nya intryck och sammanhang, säger Fatima Sy. Även om förhoppningarna om att återfå konstföremål från Frankrike infrias är det dock inte självklart att de hamnar på museet i Dakar, enligt Fatima Sy. – Beslutet måste fattas av de folkgrupper som en gång i tiden blev bestulna på konstskatter som masker och skulpturer. Om de vill bränna föremålen eller låsa in dem i ett skjul är det deras sak. Den spektakulära museibyggnaden ligger vägg i vägg med den vackra järnvägsstationen från kolonialtiden och har blivit ett landmärke i Dakar. Från hamnen några hundra meter bort går båtar varannan timme till Gorée, som är ett av Unescos världsarv. Under 300 år, från mitten av 1500-talet fram till I848, var ön den sista utposten för slavar som skeppades från Afrika till plantagen i Amerika och Karibien. – En av slavstationerna Gorée är bevarad och visas för allmänheten. Det är en sorglig påminnelse, men samtidigt en av få länkar till det förflutna som faktiskt finns kvar och går att besöka, säger Aminata Fall som är på väg till ön med några släktingar. – Jag hoppas att kulturmuseet ger en bred och nyanserad bild av Afrikas historia och nutid. Vi kommer säkert att hitta nya saker att känna stolthet över, säger hon. Ska Senegal kräva tillbaka alla konstföremål från Frankrike? – Nej, inte nödvändigtvis. Det är viktigt att sprida kunskap om Afrika i andra delar av världen. Det var ju här allting började, säger Aminata Fall. Frankrikes kolonier Under 1800- och 1900-talen var Frankrikes kolonialvälde det näst största i världen efter det Brittiska imperiet. I Afrika styrde Frankrike över stora delar av Västafrika. I dag utgörs de tidigare franska väldet av bland annat Algeriet, Madagaskar, Senegal, Sudan, Elfenbenskusten och Centralafrikanska republiken. De flesta kolonierna blev självständiga runt 1960. Läs mer: Afrikansk segervittring i striden om det koloniala stöldgodset Läs mer: Museet som ska sätta Kapstaden på världens konstkarta


Expert om ASAP Rocky-fallet: ”Man kan inte utgå från att dokumentationen ger rättvis bild”

Summary: ASAP Rocky är fortsatt häktad misstänkt för misshandel. Ett upprop på internet som kräver att artisten friges har i skrivande stund över 360.000 underskrifter. – Det är alltid vanskligt med dokumentation som bara fångar små snuttar, säger tidigare chefsåklagare Sven-Erik Alhem, om videoklippen som publicerats offentligt.

Reaktionerna är starka och ryktesspridningen stor i fallet med artisten ASAP Rocky som frihetsberövats i Stockholm. Flera rappare har stöttat ASAP Rocky och krävt att han ska släppas fri. Enskilda artister har hotat med att bojkotta Sverige. I ett upprop på internet, som i skrivande stund samlat över 360.000 underskrifter, kräver man att artisten ska försättas på fri fot. I beskrivningen till uppropet ingår rykten om ”inhumana förhållanden” i häktet, något som tillbakavisats av Kriminalvården. Läs mer: ASAP Rocky misstänkt för misshandel – detta har hänt Sedan i slutet av förra veckan sitter artisten och ytterligare två män från USA häktade, på sannolika skäl misstänkta för misshandel. Sven-Erik Alhem, tidigare chefsåklagare och numera ordförande i Brottsofferjouren, har följt fallet på avstånd. Han säger till DN att de uppgifter som hittills förekommit i medierna inte ger någon exakt klarhet i vad som hänt. – Den videodokumentation som gjordes vid tillfället pekar i flera olika riktningar. I allmänhet är det alltid vanskligt med dokumentation som bara fångar små snuttar och inte ett helt skeende. Det gör att man inte kan utgå från att dokumentationen ger en rättvis bild, säger Sven-Erik Alhem. I förra veckan motiverade tingsrätten häktningen med att det förelåg flyktfara, något som enligt Sven-Erik Alhem är vanligt förekommande. – Att människor som saknar hemvist i Sverige blir häktade för att det föreligger flyktfara tillhör inte ovanligheterna. Man kan säga att ju allvarligare en brottsmisstanke är, desto större skäl finns det för häktning, säger han och fortsätter: – Jag har dock förståelse för försvarets argumentation, att hans berömdhet och tydliga turnéschema gör att det saknas flyktfara. Det är en bedömningsfråga som inte är helt självklar. Det ska bedömas och det har både hovrätten och Högsta domstolen gjort innan de avslog försvarets överklagan, säger Sven-Erik Alhem. Jacob Lundström: Fallet ASAP Rocky visar att Sverige också kan framstå som skrämmande Kriminalvården dementerade på tisdagen rykten kring artistens situation i häktet. Amerikanska TMZ hade då, med hänvisning till källuppgifter, rapporterat att ASAP Rocky tvingades uppleva ”chockerande inhumana förhållanden”. – Artikeln är inte överensstämmande. Häktet är precis nyrenoverat och på svenska häkten serveras frukost, lunch, middag enligt en varierad matsedel av svensk husmanskost, säger Fredrik Wallin, häkteschef på Kronobergshäktet. Har ni nåtts av reaktioner även från USA? – De undrar ju, eftersom det varit uppgifter i media. Vi svarar på de frågor som kommer om förhållandena på Kronobergshäktet. Men vi kan inte kommentera något som rör intagna specifikt. Likt ASAP Rocky förnekar de andra två misstänkta männen brott. Även de överklagade tingsrättens häktningsbeslut till hovrätten, men fick avslag. Högsta domstolen avslog också det överklagande som ASAP Rockys försvarare lämnade in. ”Sett ur ett juridiskt perspektiv får utgången i HD betraktas som väntad”, skriver advokat Magnus Strömberg, som företräder den målsägande i ett sms till DN. De misstänkta männens försvarare håller inte med. – Vi delar inte domstolarnas bedömning att det föreligger en form av flyktfara. Häktningen är inte proportionerlig, säger advokat Ersin Aziman, som företräder en av männen. Han berättar att hans klient efter frihetsberövandet fått besök av en representant från USA:s ambassad. Han vill inte kommentera påståendena som spridits om situationen i häktet. – Rykten och det som sprids på internet vill jag inte kommentera. Men generellt är det ingen person som mår bra av att sitta inlåst. Bara det är tillräckligt allvarligt, säger Erin Aziman. Läs mer: Kriminalvården dementerar ryktena om ASAP Rockys situation i häktet Advokat Elin Ternert, som företräder en annan av männen, berättar att hennes klient, precis som de andra, inte fått restriktioner under tiden i häktet. – Men det är ändå tufft eftersom det på häktet är svårt att få tillstånd för besök när det gäller personer som inte bor i Sverige. Han är fortsatt ganska isolerad, trots att han inte har restriktioner, säger Elin Ternert. Hennes klient fick besök av en representant från USA:s ambassad under tiden han var anhållen, det vill säga under de första 72 timmarna efter att han greps natten mot onsdag. Elin Ternert menar att kontakten med ambassaden har upprättats enligt gängse rutiner. – Jag är av uppfattningen att han fick tillgång till ambassaden så fort som det var möjligt under arbetstid, säger Elin Ternert. Under tisdagen kom kritik från ASAP Rockys manager John Ehmann som hävdade att en amerikansk konsul först blivit nekad att träffa artisten. Managern kallade detta ett brott mot artikel 36 i Wienkonventionen. – Det är ett brott mot de mänskliga rättigheterna. Vi är mycket bekymrade över detta, sa John Ehmann till Expressen. ”Vi känner till gripandet av en amerikansk medborgare i Stockholm. Vi tar vårt ansvar att assistera amerikanska medborgare utomlands på allvar och vi följer aktivt utvecklingen”, skriver USA:s ambassad i ett uttalande till DN. DN har sökt polisen och åklagarmyndigheten, som hittills inte kommenterat uppgifterna från ASAP Rockys företrädare. I lagtexten om underrättelseskyldighet står följande att läsa: ”Om en utlänning berövas friheten efter beslut av en myndighet, ska den som ansvarar för verkställigheten av beslutet på begäran av utlänningen utan dröjsmål underrätta hans eller hennes hemlands konsulat om frihetsberövandet och vidarebefordra meddelanden från honom eller henne till konsulatet.” Den tidigare chefsåklagaren Sven-Erik Alhem vill i nuläget inte spekulera om utgången i fallet, men påpekar vikten av ”skyndsam handläggning”. – Utgångspunkten är att han är häktad på sannolika skäl, en högre misstankegrad, men han ska fortfarande betraktas som oskyldig ända tills det finns en laga kraft vunnen dom, säger Sven-Erik Alhem.


Göteborgs kommun undersöker ljudnivån under prinsessans Ullevibesök

Summary: Kronprinsessan Victoria och prins Daniel tog med sig 7-åriga prinsessan Estelle på Metallicas spelning på Ullevi på tisdagskvällen. Men konserten hade 13-årsgräns. Nu undersöker Göteborgs miljöförvaltning om ljudnivån var för hög för att prinsessan skulle få vistas i lokalerna.

Uppdatering 190711 08.55: Texten har tillfogats en rättelse. På tisdagskvällen spelade Metallica på Ullevi i Göteborg. Från en av arenans loger såg kronprinsessan Victoria, prins Daniel och prinsessan Estelle konserten. Men under konserter har Ullevi en åldersgräns på 13 år, något som också gäller i logerna. Därför har Göteborgs miljöförvaltning bestämt sig för att undersöka hur hög ljudvolymen i den aktuella logen var, och söker information från det kommunala bolaget Got Event som driver Ullevi, skriver Aftonbladet. – Vi kommer att titta på rummet i morgon, jag och min kollega och göra en bedömning. Utifrån de svaren kan vi säga om ljudnivån håller eller inte, säger Yusra Moshtat, miljöinspektör på Göteborgs stad, till tidningen. Läs mer: Blå tåget ”undrar hur Metallica upptäckte låten” Konsertarrangören Live Nation har tidigare sagt att logen i fråga var en ”kontrollerad miljö där ljudnivån understiger rekommendationen”. Till Göteborgs-Posten säger hovets informationschef Margareta Thorgren, på frågan om vad kronprinsessparet och prinsessan Estelle tyckte om konserten, att det ”var en rolig kväll” och att de ”varit på denna typ av spelningar flera gånger tidigare”. Rättelse: I en tidigare version av texten användes en felaktig benämning på Miljöförvaltningens undersökning av ljudnivåerna på Ullevi.


Metallica på Ullevi väntas bli utsålt

Summary: På tisdag intar Metallica Ullevi i Göteborg. Konserten förväntas locka över 63.000 besökare, enligt Live Nation. Den höga publiksiffran påverkar även arrangörens arbete med säkerheten.

Konserten hade sedan länge varit slutsåld när arrangören Live nation under måndagen släppte ytterligare ett antal sitt- och ståplatsbiljetter. – Det har varit ett enormt intresse för konserten. Nu står scenen på plats och produktionen är riggad, vilket innebar att vi kunde släppa ett antal biljetter i olika kategorier, skriver Alexander Kihlström, presskontakt på Live nation, i ett mejl till DN. – De sista biljetterna går åt snabbt nu. Vi räknar med att det är helt slutsålt till konsertstart. Över 63.000 fans kommer att vara på plats, även om det är svårt att säga en exakt siffra. Läs mer: Konsertrecension från Metallicas spelning på Globen 2018. Den höga publiksiffran påverkar även arrangörens arbete med säkerheten. – Säkerhet är alltid vår högsta prioritet, både under Metallicakonserten liksom våra andra evenemang. Man kommer att märka av vår personal på plats, och vi hoppas att alla känner sig trygga under kvällen. Nuvarande publikrekord på Ullevi innehas av Håkan Hellström, som 2016 lockade drygt 70.000 personer till sin konsert. När Metallica senaste besökte Göteborg, sommaren 2015, nådde de en publiksiffra på 63.000. Tisdagens spelning är bandets fjärde på Göteborgsarenan. Deras senaste platta ”Hardwired… to self-destruct” släpptes 2016 och var bandets första studioalbum på åtta år. Quiz: Vad kan du om Metallica?


Åsa Veghed: João Gilberto var en gud för brasiliansk musik

Summary: Bossa novans fader, João Gilberto, har avlidit. Det var en musiker som förändrade allt; Hans betydelse för sin generation, och brasiliansk musik i stort, går knappt att uttrycka i ord, skriver Åsa Veghed.

Det är så basic. En gitarr och en röst. Ett fast beat och sång som rör sig organiskt fram och tillbaka. Men oj, vad komplext, melodiskt, rytmiskt, harmoniskt, unikt. Vad João Gilberto betytt för brasiliansk musik går knappt att uttrycka i ord. Gilbertos banbrytande rytmiska spelstil och lågmälda sång, kom inte bara att påverka en hel generation i Brasilien. Han lade också grunden för nya stilar inom den amerikanska jazzen, han skapade bossa nova. Men framför allt introducerade han gitarren på ett nytt sätt i Brasilien. Det ledde till en fenomenalt kreativ musikergeneration som vågade bryta mönster. I princip alla av de hundratals brasilianska musiker som jag intervjuat har haft João Gilberto som sin absolut främsta inspirationskälla. I Brasilien är och förblir han en gud för musiker och musikälskare. Han var helt enkelt en av de där få musikerna som förändrade allt, som öppnade nya dörrar, och som kom att påverka kommande musiker på ett påtagligt sätt. Jag vågar säga att det är jämförbart med betydelsen av Jimi Hendrix bidrag och hur han spelade elgitarr När fullängdsskivan ”Chega de saudade” kom ut 1959 tog den brasilianska medelklassungdomar med storm. Musikkritikerna kallade den nya stilen för musik för tondöva. Hans lågmälda sätt att sjunga låg i absolut kontrast till den starka radiorösten som dominerade under 50-talets radioepok. Det var den öppna, starka, bredbröstade sångstilen rakt in i en stor radiomikrofon som gällde och mycket riktigt inledde João Gilberto sin karriär på det viset, som crooner i radio. Men han kom på andra tankar. Gitarr var inget vanligt instrument då. João Gilberto inspirerades av choro- och sambamusikerna Garôto och Dorival Caymmi och skapade så småningom sitt eget sound. Det minimalistiska och lågmälda var ideal. Kanske hade det med hans personlighet att göra. Han hade svårt att arbeta i grupp, var perfektionist och den enstöriga sidan kom att utvecklas än mer med åren. Han blev allt mer skygg och gav mycket sällan intervjuer. Kanske har också detta bidragit till att bibehålla hans gudomliga status. João Gilberto hade en enorm betydelse för sin generation. Hans banbrytande stil blev startskottet för det brasilianska MPB-undret – música popular brasileira – vars grund skapades av Gilbertos musikstil i kombination med Beatles. MPB blev en generation musiker sprungna ur radiolyssnandet och ”Chega de suadade”. Det skapades nya former av jazz och bossa nova. Musiken spreds också internationellt. João Gilberto bodde i USA under åren 1962-1980 och få har nog kommit undan albumet ”Getz/Gilberto” från 1963, då Stan Getz på saxofon, João Gilberto och hans dåvarande hustru Astrud Gilberto sjöng ”The girl from Ipanema” med sin spröda röst på bruten engelska. 1964 slog de publikrekord, låten vann en Grammy för bästa låt. Det är fortfarande en av världens mest spelade. I Sverige inspirerades ett stort antal artister av João Gilberto, som Monica Zetterlund, Hasse och Tage och Lill Lindfors, för att nämna några. I alla år har jag gått och hoppats på att João Gilberto skulle hinna få ett Polarpris. Det fick han inte. Få musiker är så utsökt skickliga och har betytt så mycket för ett lands populärmusik och utblomning av en massa musikaliska blandformer runt klotet. Den 6 juli somnade João Gilberto in. Han blev 88 år gammal. Åsa Veghed Musikskribent och författare till boken ”Brasiliansk musik” (VMB-förlag). I Sveriges Radio P2 Dokumentär finns hennes fyra program om bossa novans historia.


Jack Werner: Känslan av trygghet i Facebookgrupperna är falsk

Summary: Den senaste tiden har det kommit flera domar där brotten skett på Facebook. I veckan dömdes en kvinna för grovt förtal i Nacka tingsrätt för ett utpekande. Men knappast någon avskräcks av dessa domar, skriver Jack Werner.

Svenska jurister har hängt mycket på Facebook på sistone. Den 25 juni fälldes administratören för Facebookgruppen ”Stå upp för Sverige” för att han låtit rasistiska kommentarer ligga kvar orörda. Fyra dagar senare rapporterade Göteborgs-Posten att en kvinna i Göteborg som på Facebook pekat ut en man som hennes sons mördare fällts för brott mot personuppgiftslagen, och den tredje juli kom domen i den uppmärksammade historien om regissören som anmälde en våldtäktsanklagelse under metoohösten. I två olika Facebookgrupper hade en kvinna berättat om en händelse hon menade hade inträffat under tidigt 90-tal, en kväll som enligt henne slutade med att regissören våldtog henne. Nacka tingsrätt dömde kvinnan för förtal. Trots att Facebook helt uppenbart är en dominant del av vår nya offentlighet har vi lika uppenbart ännu inte rett ut hur den fungerar. Administratören för ”Stå upp för Sverige” försvarade sig med att det inkommit hundratusentals kommentarer och att han omöjligen kunnat överblicka dem, men frågan är om vi ska acceptera urspårade mötesplatser där ingen har kontroll. Tingsrättens svar är nej. Mamman i Göteborg såg sitt utpekande som ett rättmätigt straff mot en man som hon tyckte kom undan rättvisan. Göteborgs tingsrätt höll inte med. Men det här är juridiska svar på samhälleliga frågor. Andras svar kan förväntas låta annorlunda. Läs mer: Kvinna döms för grovt förtal efter Facebookinlägg om känd regissör Svårast av allt är kanske frågan om vad en kvinna som fallit offer för övergrepp kan göra, när hennes förövare inte fälls i rätten. Rättssystemet är ett löfte om att vi ska bli tagna på allvar när vi utsatts för något. Tilltron till systemet baseras på att tillräckligt många tycker att löftet hålls. Under hösten 2017 var det många modiga kvinnor som för första gången i livet berättade, inte sällan i just Facebookgrupper, om trauman de upplevt. De hade ibland polisanmält, ibland inte, men generellt delade de en upplevelse av att aldrig ha fått upprättelse. Nu fanns andan av upprättelsen i luften, i samhörigheten och den massiva kraften i antalet kvinnor som till slut pratade om det. Nu var det äntligen deras tur. Nacka tingsrätt tar inte ställning till vad som hände den där natten på 90-talet, men noterar att regissörens minnesbild av händelsen är helt väsensskild. Man konstaterar att syftet med Facebookgrupperna där kvinnan publicerade sig var att uppmärksamma strukturella missförhållanden, och inte peka ut individer, vilket man tycker kvinnan gjort trots att hon inte namngav regissören. Visst, man medger att Facebookgrupperna har varit hemliga, men de har haft runt 9 000 medlemmar varav många verkat i samma bransch som och känt till regissören. Kvinnan har inte varit skyldig att peka ut regissören och omständigheterna har inte gjort det försvarligt, och då är det förtal. 60 dagsböter. Läs mer: Stå upp för Sverige-grundaren döms i Eskilstuna tingsrätt ”Systrar, idag upphör min skam”, skrev kvinnan i sitt inlägg i Facebookgrupperna. Hon riktade sig till kvinnorna i gruppen, men Facebookgrupper är bara hemliga och slutna till namnet. Med 9.000 personer i publiken är det som att tro att något man ropar ut inför ett fullsatt Hovet inte ska spridas vidare. Känslan av trygghet i gruppens samhörighet är falsk. Den såriga och intima hemlighet du berättar om, och den anklagelse du gör i syfte att varna, har potentialen att nå betydligt fler än du tror. Kanske är det ändå många som tycker att det är värt det, om det dödar en tystnadskultur och befriar människor från sina bojor. Men inte domstolen. De har levererat det enda svar vi hittills fått. Men i den bästa av världar är svaret på dessa frågor inte juridiska utan sociala. Som samhälle skulle vi ha kommit överens om var gränsen går för vad man säger i en opinionsbildande Facebookgrupp och hur man hanterar att mördare eller våldtäktsmän slipper rättmätigt straff eller efter sitt straff går fri. Men de nödvändiga diskussionerna har vi aldrig haft, och då slutar det i domstolen där besluten är trubbiga och binära: skyldig eller oskyldig. Nu står vi med dessa avgöranden i handen. Har någon avskräckts? Antagligen inte. Avskräcker gör bara konsensus. Läs fler texter av Jack Werner här. Till exempel om tidningen Metros liv och död.


ASAP Rocky begärs häktad misstänkt för grov misshandel

Summary: Hiphopstjärnan ASAP Rocky begärs häktad på sannolika skäl misstänkt för grov misshandel. Artisten nekar till brott, men enligt åklagaren finns risk att han lämnar Sverige om han släpps på fri fot. – Det kan få förödande konsekvenser för hans yrkesutövning, säger artistens advokat Henrik Olsson Lilja.

English version: ASAP Rocky is requested to be detained suspected of aggravated assault Vid 15.30-tiden på torsdagen meddelade åklagarmyndigheten att tre män begärs häktade för en misshandel som ska ha ägt rum i Stockholm på söndagskvällen. En av personerna är den världskända artisten ASAP Rocky. – Det är en samlad bedömning av den bevisning som utredningen hittills visat. Jag menar att det finns sannolika skäl för brottet, skriver åklagare Fredrik Karlsson i ett mejl till DN. Den begärda häktningen motiveras också av ”flyktfara” samt ”kollusionsfara”, som syftar till att det finns en risk att de misstänkta gärningsmännen flyr landet respektive undanröjer bevis eller på annat sätt förstör brottsutredningen. Häktningsförhandlingen äger rum under fredagen vid Stockholms tingsrätt. ASAP Rockys advokat Henrik Olsson Lilja kallar den begärda häktningen för ett ”beklagligt beslut”. – Han är ju misstänkt för brott men man behöver inte vara häktad för den delen. I det här fallet kan det få förödande konsekvenser för hans yrkesutövning och hans möjlighet att få möta sina fans, säger han till DN. Hur reagerar din klient? – Han är otroligt bekymrad över det här. Dels förnekar han brottsligheten och menar att han under omständigheterna inte har gjort något fel. Sedan att detta händer mitt under hans turné är ytterst beklagligt, som sagt. Vad händer nu? – Det stora kritiska momentet är om han blir häktad i morgon eller inte, vilket har helt avgörande betydelse för resten av hans turné. Blir han häktad sitter han inlåst i minst två veckor. Sedan blir det rättegång och det kan bli förlängt och då kan han missa hela turnén. Advokat Magnus Strömberg är målsägandebiträde i målet. Han hänvisar till yppandeförbud och kan därför inte lämna kommentarer kring utredningen eller situationen för hans klient. – Jag kan inte säga annat än att det har skrivits mycket och så vidare. Man kan dra sina egna slutsatser av hur det påverkar personen. Närmare än så vill jag inte kommentera, säger Magnus Strömberg. ASAP Rocky greps natten mot onsdagen och anhölls senare misstänkt för grov misshandel efter ett bråk i centrala Stockholm under söndagskvällen. Artisten har sedan dess genomgående hävdat att han är oskyldig. Inledningsvis frihetsberövades fyra personer, varav tre misstänktes för grov misshandel. En person, som misstänktes för misshandel av normalgraden, släpptes på fri fot under onsdagskvällen. Åklagaren har avskrivit misstankarna mot den personen. Gripandet av ASAP Rocky har medfört att han tvingats avbryta en pågående turné. Onsdagens spelning på Kadetten i norska Sandvika ställdes in några timmar innan festivalen öppnade. Även polska Open'er festival meddelade, i ett pressmeddelande vid lunchtid på torsdagen, att kvällens spelning med ASAP Rocky ställs in. 30-åriga ASAP Rocky, som egentligen heter Rakim Mayers, växte upp i Harlem i New York. Han debuterade 2011 med mixtapet ”Live. Love. ASAP”. Hans första studioalbum ”Long. Live. ASAP” gick rakt in på förstaplatsen på Billboards 200-lista och hans mest populära låtar har vardera nära 400 miljoner spelningar på Spotify. DN har varit i kontakt med två av de misstänkta männens advokater som på grund av yppandeförbudet inte kan kommentera ärendet.


Filmrecension ”Stockholm” – bitvis lysande skådespel i absurt Norrmalmstorgsdrama

Summary: Norrmalmstorgsdramat ”Stockholm” liknar en svart komedi där man sitter och skrockar nästan hela tiden. Inte minst tack vare en övertänd Ethan Hawke och en femstjärnig Noomi Rapace som visar sin komiska ådra, tycker Jane Magnusson.

Under några dagar i slutet av augusti 1973 hamnar Stockholm på världskartan. Det är då Janne Olsson (en brottsling på permission) rånar Kreditbanken på Norrmalmstorg och tar gisslan. Han begär att den ökända brottslingen Clark Olofsson skall släppas ur fängelse och komma till banken för att bistå vid rånet. Olsson begär tre miljoner kronor och en flyktbil. Dagarna går och gisslan fattar tycke för rånarna. Det är detta – att falla för sin förövare - som så småningom kommer att kallas Stockholmssyndromet. Norrmalmstorgsdramat är ett minst sagt märkligt händelseförlopp och i dramadokumentärens tidevarv var det väl bara en tidsfråga innan utlandet valde att göra film om dessa historiska dagar i Stockholm. ”Stockholm” är en svart komedi där man sitter och skrockar nästan hela tiden. Inte minst på grund av bitvis lysande skådespelarinsatser. I centrum ser vi en helt övertänd Ethan Hawke i rollen som Janne Olsson – men i filmen har alla fått nya namn – här kallas han Kaj Hansson och kliver in på banken iförd långhårig peruk och cowboy-mundering. Han skjuter med k-pist i taket har en transistorradio med sig som spelar Dylan-låtar. Bankvinnan som han fattar tycke för och som uppenbarligen gör det samma spelas av en femstjärnig Noomi Rapace som visar sin komiska ådra. Underbara Christopher Heyerdahl, som tidigare mest gjort tv-serier är fantastiskt rolig som hänsyns bankdirektör och Mark Strong som en motvillig och lite förvirrad Clark Olofsson är också väldigt kul. Under det verkliga Norrmalmstorgsdramat lade statsminister Olof Palme sig i förhandlingarna och pratade med gisslan direkt i radio. Palme spelas av Shanti Roney som återbesöker dramat efter att ha spelat Clark Olofsson i den betydligt mer allvarliga svenska filmen på samma ämne från 2003. Just detta med att Olof Palme lägger sig i ett gisslandrama ger filmen och historien en extra skruv. Skulle det hända i dag? Knappast. Och i förtexterna till ”Stockholm” står det ”Based on an absurd but true story”. Trots att händelseförloppet kanske normaliserats här i Sverige kan man verkligen förstå hur en utomstående regissör som Robert Budreau fullkomligt häpnat här han läste historien i The New Yorker-artikeln på vilken filmen är baserad. Det finns rätt så roliga könsperspektiv i filmen ”Stockholm”. Kaj Hanssen visar sig vara en riktig mjukis till bankrånare och bryr sig om när gisslan får muskelkramp: ”Kan vi få hit en banan!!!” När en av kvinnorna i valvet får mens blir det också dråpligt. När Rapace pratar med sin man och alla tror att hon skall säga några sista vackra ord innan hon skjuts skrattar åskådarna i salongen så de kiknar. Jo, Sverige på 1970-talet var ett annorlunda land och det är roligt att se hur en utomstående betraktar oss. Jag känner mig faktiskt lite stolt. Jag har i dagarna gått och velat om betyget till denna film som nästan är en 4:a. Men jag tror man måste vara rätt så bekant med Norrmalmstorgsdramat för att uppskatta filmen. Är du det så sen denna 3:a som betydligt högre. Se mer. Tre andra gisslanfilmer: ”En satans eftermiddag” (1975), ”Fargo” (1996), ”Get out” (2017).


ASAP Rocky hålls kvar i Sverige – spelning i Polen ställs in

Summary: Amerikanska rapparen ASAP Rockys konsert i Polen ställs in. Det skriver arrangören Open'er på sin Facebooksida. Artisten sitter fortfarande anhållen i Stockholm, misstänkt för grov misshandel.

Meddelandet publicerades vid lunchtid på torsdagen: ”Vi är ledsna att meddela att vi i natt fick information om att ASAP Rockys konsert inte kommer att ske idag”, skriver arrangören på Facebook. De bekräftar även informationen i ett mejl till DN. ASAP Rockys medverkan som huvudakt ersätts av den brittiska grimeartisten Stormzy, enligt Ola Krakowska, marknadsansvarig på Open'er. ASAP Rocky anhölls natten till onsdag efter sin spelning på musikfestivalen Smash, misstänkt för grov misshandel efter ett bråk i centrala Stockholm under söndagskvällen. Totalt frihetsberövades fyra personer, tre av dem misstänkta för grov misshandel och en för misshandel av normalgraden. Gripandet resulterade i att ASAP Rocky tvingades avbryta sin pågående turné. Onsdagens spelning på Kadetten i norska Sandvika ställdes in några timmar innan festivalen öppnade. – Det är en otroligt besvärlig situation, säger artistens advokat Henrik Olsson Lilja till TT. Om rapparen kommer att kunna genomföra sina inplanerade spelningar i London och Dublin återstår att se. I dag torsdag väntas åklagaren Fredrik Karlsson fatta beslut om artisten ska häktas eller ej. ASAP Rocky har genomgående hävdat sin oskuld. – Han är självklart inte glad, det är en otroligt besvärlig situation här med hans turné som ska fortsätta genomföras, säger Henrik Olsson Lilja. Om rapstjärnan begärs häktad kan det bero på att åklagaren menar att det finns en flyktfara – att Asap Rocky, om han släpps fri, skulle lämna Sverige och hålla sig undan rättvisan. Men det stämmer inte enligt Henrik Olsson Lilja. – Han kommer självklart att komma till en rättegång om den skulle äga rum framöver. Sedan finns det alldeles utmärkta utlämningsavtal med USA, har han tidigare sagt till TT. 30-åriga ASAP Rocky, som egentligen heter Rakim Mayers, växte upp i Harlem i New York. Han debuterade 2011 med mixtapet ”Live. Love. ASAP”. Hans första studioalbum ”Long. Live. ASAP” gick rakt in på förstaplatsen på Billboards 200-lista och hans mest populära låtar har vardera nära 400 miljoner spelningar på Spotify. DN söker artistens advokat.


Kvinna döms för grovt förtal efter Facebookinlägg om känd regissör

Summary: En kvinna döms i Nacka tingsrätt för grovt förtal efter inlägg hon skrivit i slutna Facebookforum under metoorörelsen. Hon anklagade i inläggen en manlig regissör för våldtäkt. Domen kommer att överklagas, uppger kvinnans advokat för DN.

Kvinnan döms till villkorlig dom och dagsböter. Hon ska också betala ett skadestånd på 60.000 kronor till den målsägande mannen. Stefan Lisinski: Förmodligen inte sista förtalsmålet med koppling till metoo Målet är ett av de första där lagstiftningen gällande förtal testats efter metoorörelsen, då kvinnor världen över uppmärksammade omfattningen av sexuella trakasserier och övergrepp. – Vi är nöjda med tingsrättens ställningstagande i målet. Det är en följdriktig och förväntad dom. Det är från början till slut ett klockrent grovt förtal, säger advokat Sargon De Basso, mannens målsägandebiträde, till DN. Kvinnans advokat, Henrik Olsson Lilja, meddelar omgående att domen ska överklagas. – Vi menar att det är feldömt. Jag har redan nu fått uppdraget att överklaga domen till hovrätten. Tingsrätten har kommit fram till att hon pekat ut mannen. Vi menar att den bedömningen är felaktig. I vart fall har hon inte haft någon tanke på att förtala honom, säger Henrik Olsson Lilja. Det var i november 2017 som kvinnan publicerade sitt inlägg i slutna grupper på Facebook, bland annat i gruppen #metoobackstage. I inlägget skrev hon att hon ska ha utsatts för en våldtäkt under början av nittiotalet. Kvinnan har aldrig polisanmält händelsen, men menade att hon under tjugo års tid levt med skammen av densamma. Gärningspersonen namngavs inte i inlägget men beskrevs vara en känd tv- och filmregissör. I inlägget fanns också en kortare beskrivning av mannens utseende samt av hans filmer. Den manliga regissören kallade anklagelsen en lögn. Han och hans advokat ansåg att inläggen innehöll uppgifter som gjorde det lätt att identifiera honom. Det styrktes enligt dem av att personer i kommentarsfälten skrivit att de förstår vem hon syftat på. Åklagare inledde i januari 2018 en brottsutredning gällande förtal. I förundersökningen ingick skärmdumpade inlägg och kommentarer från flera Facebookgrupper, samt förhör med vittnen. Förtalsmål är mycket ovanliga i svenska domstolar, på grund av yttrandefrihetens starka ställning. Målen handlar inte om att avgöra huruvida anklagelserna varit korrekta eller inte utan huruvida det var försvarligt att lämna en uppgift som anses vara ärekränkande. Dessutom har tingsrätten i det här fallet haft att avgöra vilken spridning kvinnans anklagelse fått. Hon har i förhör påpekat att mannen inte varit namngiven, att hon inte haft uppsåt att skada honom samt att inläggen inte publicerats i öppna forum. – Informationen lämnades under speciella omständigheter, i en hemlig grupp. Det är den mest exklusiva gruppen man kan förvänta sig, säger advokat Henrik Olsson Lilja efter att domen fallit. – Dessutom skedde det under en speciell period där folk uppmanades att komma ut med sina berättelser. Sammantaget anser vi att det finns goda förutsättningar för att hovrätten kommer att se annorlunda på det här. Regissören har å sin sida menat att skadeverkan varit omfattande och att anklagelserna riskerat att få stora konsekvenser för hans arbets- och privatliv. Flera vittnen i förundersökningen styrkte uppgiften att han var lätt att identifiera genom inlägget. ”Att bli anklagad för våldtäkt är fruktansvärt. Här lever jag mitt liv, och plötsligt anklagas jag för en sak 25 år tillbaka i tiden, som är en lögn”, har regissören tidigare skrivit i en kommentar till DN. Enligt tingsrättens sammantagna bedömning råder det heller inga tvivel om att information som lämnats i inläggen varit tillräcklig för att kunna identifiera mannen. ”Hon har alltså pekat ut honom som våldtäktsman” skriver rätten i sin dom. – Det finns inget mer stigmatiserande än att bli utmålad på det sätt som han blev. Man har direkt möjliggjort för nära nog 10.000 medlemmar i de här två Facebookgrupperna att ta del av uppgifterna. Det är en oerhörd spridning, säger målsägandebiträde Sargon De Basso. Enligt Nacka tingsrätt hade det varit fullt möjligt för kvinnan att dela sin berättelse på ett sätt som inte pekade ut någon gärningsman. Tingsrätten skriver att brottet har ett straffvärde som motsvarar fängelse och påpekar att böter därför inte är en tillräcklig påföljd. Men då man bedömer att kvinnan inte kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet så blir påföljden villkorlig dom. – Det finns tydliga indikationer på att tingsrätten sett allvarligt på brottsligheten. Det framgår också av att man satt ersättning för kränkningen till 60.000 kronor, vilket med svenska mått mätt är ett ganska högt belopp, säger Sargon De Basso. I kölvattnet av metoorörelsen har det ofta diskuterats var gränsen går för vad som är tillåtet att skriva i sociala medier. I fjol dömdes en kvinna i 40-årsåldern till dagsböter i Södertörns tingsrätt för ett Facebookinlägg hon skrev hösten 2017. Hon namngav en man och anklagade honom för en våldtäkt. Enligt rätten fanns det i det fallet inga omständigheter som skulle kunna utgöra en rimlig grund för att publicera uppgifterna, och kvinnan dömdes för förtal.


Anders Svensson: Språklagen fyller 10 år men engelskans ställning har ändå stärkts

Summary: I dag måndag fyller den svenska språklagen 10 år. Har den blivit en papperstiger? Engelskan spelar en allt större roll, inte minst inom forskningen. Men det finns ändå skäl att fira tioårsdagen, skriver Anders Svensson på Språktidningen.

När språklagen infördes i Sverige i juli 2009 var oron för engelskans utbredning ett tungt skäl. Tio år senare har engelskan blivit ännu starkare på svenskans bekostnad. Och den lag som jubilerar i dag framstår allt mer som en utopi som för varje dag blir ytterligare lite förbisprungen av verkligheten. Lagen säger att svenska är huvudspråk i Sverige och att svenska ska kunna användas inom alla samhällsområden. Dessutom fastslås att myndigheter – dit räknas de flesta av våra universitet och högskolor – har ett särskilt ansvar för att använda och utveckla språket. Det är här en papperstiger börjar torna upp sig på horisonten. Under arbetet med att ta fram lagen var många inblandade bekymrade över att engelskan var på väg att ta över inom högre utbildning. Den utvecklingen har inte brutits. Språket för forskning, undervisning, kurslitteratur och möten är allt oftare engelska. En bråkdel av alla doktorsavhandlingar skrivs på svenska. En del har visserligen en pliktskyldig sammanfattning på svenska – men det krävs ett ganska rymligt samvete för att kunna hävda att det skulle vara nog för att leva upp till lagens krav på att svensk terminologi ”finns tillgänglig, används och utvecklas”. Att språklagen i det här avseendet är något av hyckleri beror inte på enskilda forskare eller lärosäten. Det är riksdagen som har ställt dem inför en omöjlig ekvation. För forskare som jagar finansiering och meriter är engelska en nödvändighet. Internationellt genomslag öppnar dörren för nya bidrag. Från politiskt håll påpekas dessutom ständigt vikten av att svensk forskning håller högsta klass. För att främja forskningen uppmanas högskolor och universitet att odla internationella kontakter. Kampen för att värva etablerade utländska forskare har närmast utvecklats till en motsvarighet till fotbollens silly season. I stället för fotbollens skyhöga övergångssummor är det löften om feta anslag och högklassig utrustning som lockar stjärnforskare. Där klubbarna hoppas kunna räkna hem statusvärvningarna genom försäljning av tröjor där det står Ibrahimovic, Ronaldo eller Neymar på ryggen drömmer universiteten om att profilerade forskare ska ge ännu mer klirr i bidragskassan. Även här ställer språklagen krav som är svåra att förena med verkligheten. Engelska har visserligen blivit det språk som de flesta forskare i Sverige använder när de publicerar sina resultat. På den administrativa sidan är det däremot svenska som gäller. De utländska forskare som lockas hit har därför sällan möjligheter att göra karriär på samma sätt som svensktalande forskare. Här fungerar nog språklagen som det var tänkt. Men till priset av att många stjärnforskare exkluderas från attraktiva uppdrag vid svenska lärosäten. Vilket knappast uppmuntrar dem att stanna i Sverige och faktiskt lära sig språket. Det finns inget i språklagen som säger att det är okej att tillämpa den bara när den inte skapar för mycket besvär. I stället är det uppenbart att det är andra prioriteringar som styr. Forskning betraktas som ett så viktigt samhällsintresse att det från politiskt håll inte kommer några propåer om att leva upp till lagens krav. Men när det rör sig om dokument om all den verksamhet som bedrivs på engelska ska det vara svenska som används. Det är det tydligaste exemplet på skenhelighet i tillämpningen. Men språklagen är inte bara en papperstiger. Det finns skäl att fira tioårsdagen. Störst praktisk betydelse för svenskan har den så kallade klarspråksparagrafen som säger att det offentliga språket ”ska vara vårdat, enkelt och begripligt”. Anledningen till att bestämmelsen är så viktig är att den klargör att det inte är medborgarnas ansvar att försöka dechiffrera obegripliga myndighetstexter. I stället är det myndigheternas skyldighet att uttrycka sig begripligt. Det är en princip som främjar demokratin. När det gäller forskningen är språklagen inte förenlig med verkligheten. Det verkar inte oroa politikerna i riksdagen att svenskan sakta men säkert förlorar sin ställning som gångbart vetenskapsspråk. En lag som inte följs är en svensk tiger. Den säger inte ett knyst. Medan engelskan ryter. Anders Svensson är chefredaktör på Språktidningen. anders@spraktidningen.se


Bokrecension: Doktor Freud och Don Corleone i Vita huset

Summary: Michael Wolffs förra bok om Donald Trump sålde som smör i solsken. Den nya ”Siege – Trump under fire” är lika rolig och sorglig. Niklas Ekdal läser en frispråkig och underhållande politisk biografi om den vådliga cirkusen i Vita huset.

Sakprosa Michael Wolff ”Siege – Trump under fire” Little, Brown, 352 sidor Med jämna mellanrum vevar nyhetskanalen CNN sin grundare Ted Turners invigningstal från 1980: ”Att erbjuda en positiv kraft … när världen är full av cynism.” Före och efter egenreklamen kör CNN i nio fall av tio ett avsnitt av dokusåpan ”Donald Trump”. Ska presidenten starta krig i dag? Eller bara sparka någon sidekick? Vita huset har förpassat CNN till det liberala giftskåpet märkt ”FAKE NEWS”, ihop med prestigemedier som New York Times och Washington Post. Sanningen har blivit lögn och lögnen sanning. Nyheterna underhållning och underhållningen nyheter. Kommersiellt är Trump oemotståndlig. Galenskap säljer. Särskilt i ledningen för den fria världen. Mönstret går igen i Michael Wolffs andra bok på temat: ”Siege – Trump under fire”. Författarens första – ”Fire & fury” – försvann från bokhandelsdiskarna inom loppet av minuter. Vem kan då motstå att skriva en uppföljare? Vem kan motstå att recensera den? Vi är alla CNN-syndromets fångar. Jag har läst ansenliga mängder politiska biografier men aldrig någon så rolig – och så sorglig – som Wolffs. Enligt Ted Turner-doktrinen borde man väl motverka cynismen genom att borra i tidens riktiga frågor: miljöhot, migration, klyftor, förskjutningen av världsekonomins centrum till Asien, USA:s sjunkande medellivslängd på grund av opiater, skräpmat, vapenvåld. Men det politiska förfallet symboliserat av Trump är ju både orsak och verkan, obönhörligt relevant. ”Siege” tar avstamp i väl dokumenterade episoder. Bokens styrka är att vi sett allt med egna ögon, och därför litar på interiörer och citat som i fiktionens form hade varit löjligt osannolika. Bokens svaghet är att den inte tillför mycket nytt, utom detta fördjupade perspektiv på huvudpersonens diagnoser. Narcissism, megalomani och patologiskt ljugande – absolut. Däremot frikänner Wolff USA:s Comedian-in-Chief från paranoia, eftersom Trump saknar tillräckligt intresse för andra människors motiv. Presidenten är melodramatisk och gnällig men sällan på sin vakt, alltid lika förvånad över svek och förräderi, ehuru van att komma undan med vad som helst sedan femtio år tillbaka. Wolffs karaktäristik bär sannolikhetens prägel, och skamlöshetens; ”Som hos många stora skådespelare är hans självdestruktivitet ständigt i konflikt med den välutvecklade överlevnadsinstinkten.” Då en människa oavbrutet tas på bar gärning med lögn och bedrägeri – utan att blinka eller erkänna – blir effekten på omgivningen förbluffande. Familj och underlydande förvandlas till medbrottslingar. Väljarna splittras i troende och avtrubbade. När det kommer till att hålla huvudet kallt under belägring är Trump trots allt ett geni, medger författaren. Oförmåga att koncentrera sig, ta något på allvar, uppträda med värdighet, känna skuld, framstår alltmer som en politisk tillgång, inte bara i USA. Detta visste vi redan. Berättelsens stora behållning är karaktärerna bakom draperiet: advokater, snorungar, spinndoktorer, porrstjärnor, despoter och enögda gangsters. Trumps specialitet är att mobba sina närmaste, som i beskrivningen av vicepresident Mike Pence: ”En religiös knäppgök som hade förlorat positionen som guvernör när vi räddade honom. Jag antar att han måste älska mig. Men det sägs att han var den mest korkade i hela kongressen.” Dramats verkliga huvudroll spelas återigen av den sparkade chefsideologen Steve Bannon, en citatmaskin med så skruvad moral, svart humor och klinisk blick för mänskliga svagheter att Shakespeare hade rodnat. Om Trump är husets virrige herre är Bannon hans Malvolio, den onda viljan. Fursten och hans elaka dvärg, som hos Pär Lagerkvist. Frankenstein och hans monster. Oskiljaktiga i anden. Vem som är vem varierar. Bannon har en egen agenda. Han anser sig ha skapat Trump och orkestrerat Brexit. En skördare av vita mäns vrede. En handelsresande i högerpopulism. Bannon laborerar med två sidor av politiken, inte konventionell höger och vänster utan höger och vänster hjärnhalva. På ena sidan: juridik, empiri, evidens – en logik som rimligen borde fälla Trump förr eller senare. På andra sidan: demokratin med dess febriga väljare, ständigt beredda att rulla tärningen. ”Elda upp förlorarna”, säger Bannon och slår ihop händerna när läget ser hopplöst ut, ”och vi räddar vår man”. I en nyckelscen sitter ideologen ner med Larry Summers, före detta finansminister och Harvard-rektor, fetast tänkbara symbol för ostkustetablissemanget. ”Do you fucking realize what your fucking friend is doing? You’re fucking the country”, suckar Summers. ”Ni elit-demokrater bryr er bara om marginalerna. Folk som är rika eller folk som är fattiga”, svarar Bannon. ”Er mumbo yumbo om handel kommer att störta världen i depression”, väser Summers. ”Och ni har exporterat amerikanska jobb till Kina”, kontrar Bannon. Efter presidentvalet 2016 blev det en truism att liberaler tog Trump bokstavligt men inte allvarligt, medan hans kärnväljare tog honom allvarligt men inte bokstavligt. När tecknen i skyn tyder på annalkande storm måste vi nog alla ta Trumps USA på allvar. Det är inget olycksfall i arbetet att världens mäktigaste nation valt en politisk ledning på buskisnivå. Cynismen och den intellektuella lättjan fanns där redan hos presidenter som Richard Nixon och George W Bush. Egotrippen finns hos oss alla, i en dollarcivilisation som twittrar på sista tråden. Vad kommer Trump att göra när lagar, rim och reson hinner i kapp honom? Även om Michael Wolff mest satsar på underhållning ger han ledtrådar till svaret, och det är knappast lugnande. Trump kommer inte att störta och brinna som en god förlorare. Han hatar losers mer än till och med disciplin. Antingen blir det krig, Bolton style, med den skjutglade säkerhetsrådgivaren i täten, eller också blir det inbördeskrig, Bannon style. Även om den djupa staten fäller Trump finns hans väljare, deras vrede och vapen kvar. Bannon välkomnar apokalypsen. Han ringar in det personlighetsdrag som lär förvandla sista akten till ett fyrverkeri: ”Allt Trump gör handlar om att undvika förödmjukelse. Han ligger på gränsen hela tiden, dras dit eftersom hans pappa förödmjukade honom. Det knäckte Trumps bror, men själv lärde han sig hantera det. Rysk roulett, i väntan på den sista förnedring som kommer att knäcka honom.” Kineser, ryssar, saudier och israeler har fattat vad som gäller i denna politiska atmosfär, där Doktor Freud och Don Corleone betyder mer än statsvetarnas läroböcker. I Washington kan de runda utrikesdepartementet, underrättelsetjänsten, alla normala strukturer, och sikta direkt på Trumps svärson Jared Kushner. Denne förlitar sig i sin tur på Nixons gamle räv Henry Kissinger, smickrad att vid 94 års ålder bli rådgivare till USA:s viktigaste utrikespolitiska spelare, en ung man utan mer grepp om världen än vad han läst sig till i New York Times. När Trump över en lunch omvärderar Nordkoreas diktator till en hyvens kille värdig Nobels fredspris sluts cirkeln från Nixons resa till Kina 1972. Historien upprepad som fars. De iranska mullorna framstår som sansade och samlade i jämförelse, Vladimir Putin och Xi Jinping som meriterade giganter.


Lotta Olsson: En ny Harry Potter för läsare i rätt ålder

Summary: Första Harry Potterboken kom på svenska för tjugo år sedan, med barnboksomslag av Alvaro Tapia. Nu är det dags för en stram, vacker utgåva för äldre läsare.

Det är tjugo år sedan ”Harry Potter och De vises sten” kom ut på svenska i översättning av Lena Fries-Gedin, vilket förlaget Rabén & Sjögren firar med en fin nyutgåva i mjukband. Det är stor skillnad mellan det nya, klassiskt strama fantasyomslaget av den brittiska formgivaren Olly Moss, och den första svenska utgåvan (på förlaget Tiden den gången, ett förlag som uppgick i Rabén & Sjögren), där svenska Alvaro Tapias lekfulla omslag tydligt signalerade barnbok. Harry var ett barn 1999, en elvaåring i för stora kläder framför det bulliga röda loket till Hogwartsexpressen. Inte konstigt: Harry Potterböckerna brukar placeras i mellanåldersklassen, i gruppen 9-12 år. Fast det är ju svårt, det där med åldersangivelser. Harry Potterböckerna fick snabbt läsare långt över sin åldersgrupp. Harry Potter-böckerna fick ju snabbt läsare långt bortom sin åldersgrupp. För tjugo år sedan var det inte riktigt fint att läsa barnböcker om man inte var barn, och i England gjorde man med tiden två upplagor, en för vuxna och en för barn, så att de vuxna inte skulle behöva synas med barnböcker offentligt. I Sverige fortsatte Alvaro Tapia att göra omslag till hela serien (och Lena Fries-Gedin överlevde Sisyfosarbetet att översätta de allt tjockare böckerna i accelererande tempo), och Harry Potter fick ha kvar sin barnboksidentitet även om Harry blev äldre och omslagen gradvis närmade sig fantasygenren. Harry Potter-böckerna förändrade världen på många sätt. Entusiastiska barn stod inte ut med att vänta tills böckerna kom på svenska, utan läste även den engelska utgåvan. Vuxna började äntligen förstå att bra böcker saknar åldersgräns uppåt,. Tyvärr gled åldersgränserna även åt andra hållet, och det har blivit allt vanligare att tillgängliggöra böcker för yngre åldersgrupper. Det har drabbat bland annat drabbat Harry Potter-böckerna, där det sedan några år finns en rikt illustrerad utgåva signerad Jim Kay. Bilderna ligger nära filmernas tolkningar, och böckerna inbjuder till högläsning för barn som inte kan läsa själva. Problemet är att Harry Potterböckerna inte är skrivna för små barn. Åldersbestämningar är förvisso en svår balanskonst, men det handlar om språklig komplexitet, om textlängder och om ämnesval. Joanne Rowling skriver en lekfull, men inte helt okomplicerad och dessutom omfångsrik prosa. Hennes sätt att ta upp existentiella frågor, övergivenhet och sorg är avpassat för åldersgruppen. Det är förmodligen ingen större risk att mindre barn tar illa vid sig av Harrys förtvivlade ensamhet, barn tenderar att sortera bort obegriplig information, men det är värre att de finner boken ointressant för att de inte förstår den. Det händer andra barnboksklassiker, och det värsta exemplet på senare år är förstås Tove Janssons Mumintroll. De har gjorts om till gulliga pekböcker, förenklade bilderböcker och ett otal leksaker för småbarn. Vad blir konsekvensen? Som DN:s bilderboksrecensent, litteraturdocenten Ulla Rhedin, har påpekat handlar det inte om att böckerna får en bredare målgrupp: i stället ”stänger” man böckerna för den egentliga målgruppen. När barnen har blivit tillräckligt stora för att kunna förstå Tove Janssons egna Muminböcker är de inte intresserade längre. Mumintroll? De är ju för småbarn. Resultatet är att litterära klassiker tappar sin ursprungliga kraft, och ja, jag räknar Harry Potterböckerna till klassikerna. Det är då man blir tacksam för den nya, vackra utgåvan av ”Harry Potter och De vises sten”, som placerar serien i vuxenhyllan. Bra barnböcker bär man med sig hela livet, om man har mött dem i rätt ålder.


Advokaten om Josefin Nilsson-dokumentären: ”SVT har brustit i sitt publicistiska ansvar”

Summary: Efter anmälan till Granskningsnämnden av Josefin Nilsson-dokumentären ”Älska mig för den jag är” är skådespelarens advokat Sargon de Basso hård i sin kritik av SVT. – Det finns uppgifter i dokumentären som direkt utpekar honom som ansvarig för Josefin Nilssons död, säger han.

Den 22 mars lades dokumentären ”Älska mig för den jag är” först upp på SVT Play och visades sedan på tv. Den sågs av flera miljoner tittare och skapade en intensiv och långvarig debatt om den folkkära skådespelerskan och sångerskans död. Hashtaggen #brinnförjosefin fick stor uppmärksamhet i sociala medier. I dokumentären pekas Josefin Nilssons tidigare pojkvän ut för att ha misshandlat henne. Mannen dömdes 1998 för såväl hot som misshandel då han sparkat Josefin Nilsson i magen. Läs mer: Skådespelare anmäler SVT efter Josefin Nilsson-dokumentär Nu har skådespelaren anmält dokumentären till Granskningsnämnden och menar att den innehåller felaktiga påståenden om honom. I Aftonbladet skriver han en debattartikel: ”Viktiga fakta saknas i dokumentären och har ersatts med sakfel och rena lögner.” Till DN säger skådespelarens advokat Sargon de Basso om anmälan: – Vår bedömning är att SVT har brustit i sitt publicistiska ansvar. De har inte hedrat regelverket om att man som mediebolag ska vara opartiska, sakliga och att man ska beakta mediernas genomslagskraft när man publicerar ett material, säger Sargon de Basso. – Det finns uppgifter i dokumentären som sträcker sig långt över de anklagelser som tidigare har varit kända för skådespelaren över huvud taget. Det finns uppgifter i dokumentären som direkt utpekar honom som ansvarig för Josefin Nilssons död. Sargon de Basso menar att det påståendet har skapat hatstormen mot skådespelaren. – Det gör att omedelbart efter dokumentären publiceras hans adressuppgifter och personuppgifter i sociala medier, och skådespelaren matas med ett enormt hat. Jag skulle säga att det saknar motstycke i modern svensk historia. – Temat för hatet är att man ska döda skådespelaren, stycka honom, man ska skända hans kropp, man skickar bilder på hur det ska gå till. Det är en dokumentär som handlar primärt om Josefin Nilsson, och det är inte SVT som stått för reaktionerna. Vilket ansvar kan man då ha som mediebolag? – Det är ett försvar som SVT intagit för att försvara sin uppenbart bristande ansvarskänsla i den här situationen, man försöker freda sig från det som är uppenbart för de flesta med någon form av sakligt sinne. I dokumentären riktas en anklagelse mot en enskild person, och dokumentären berör i väldigt stora delar skådespelaren, hela dokumentären börjar med att hon pratar om honom. – Sedan är det så enkelt att han över huvud taget inte är hörd i dokumentären. Han får inte komma till tals över huvud taget. När DN kontaktar Martin Vårdstedt, ansvarig utgivare för dokumentären på SVT, bekräftar han att skådespelaren aldrig kontaktades. – Nej, han kontaktades inte gällande medverkan av det enkla skälet att han inte namnges i dokumentären. Vårt syfte var inte att göra ett granskande program kring en misshandel. Filmens syfte var att berätta Josefin Nilssons historia och inte någon annans. – Misshandeln och domen är en del av berättelsen, inte hela. Men det var en händelse som starkt påverkat Josefin enligt hennes egna ord och enligt hennes systers och de medverkande i filmen. En händelse som hon använt sig av i sitt konstnärskap, i den bok vi berättar om att hon påbörjat, i sånger och inte minst i förställningen ”Systrarna sisters” som framfördes på Gotlands länsteater 2015. Enligt Sargon de Basso har man i nuläget inte tagit beslut kring om man ska vidta ytterligare rättsliga åtgärden. – Vad som är primärt fokus är att Granskningsnämnden ska få pröva den här frågan. Sedan får man efter deras utslag se om det finns anledning till att vidta ytterligare rättsliga åtgärder. Den 4 augusti ska Josefin Nilssons syster, Marie Nilsson Lind, vara Sommarpratare i P1. Hon har sagt att programmet ska handla om Josefin, eftersom ”det är så mycket som hänt den här våren som behöver sägas”. Enligt Bibi Rödöö, programansvarig på ”Sommar i P1”, är programmet inte inspelat ännu men att Sveriges Radio ”alltid tänker på det publicistiska och vilka hänsyn vi ska ta”. Hon kan därför ännu inte svara på om Marie Nilsson Lind kommer att ta upp eller bemöta skådespelarens anklagelser i programmet. – Vi har alltid kontakt med producent och Sommarvärd och det är först när vi ser vad hon bestämt sig för prata om i detalj, själva manuset, som vi tittar på vilka saker vi ska tänka på, säger hon. Dokumentärens producent, Anna-Carin Stenholm Pihl, är även producent för Marie Nilsson Linds sommarprat. Till DN säger hon att hon inte kommenterar anmälan till Granskningsnämnden utan hänvisar till Martin Vårdstedt. – Vad Maries Sommarprat innehåller hör vi den 4 augusti, säger hon.


Joppe Pihlgren: Man måste börja se popmusik som kultur

Summary: I ett upprop protesterar några av Sveriges största artister mot att så många av Sveriges klubbar och konsertlokaler tvingas stänga igen. – Man måste börja se popmusik som kultur säger initiativtagaren Joppe Pihlgren till DN.

Håkan Hellström, Joakim Thåström, Lars Winnerbäck, Eva Dahlgren, Cherrie, Lorentz, Annika Norlin och Anna Ternheim. Det är några av de stora svenska artisterna som har skrivit under ett upprop ihop med organisationen Svensk Live för att motverka utvecklingen bland Sveriges klubb- och konsertscener. Den senaste tiden har det rapporterats om ett flertal välkända konsertlokaler som har tvingats eller kommer att behöva stänga igen i Stockholm – Debaser Strand vid Hornstull, Kägelbanan vid Mosebacke, Kraken i Slakthusområdet. ”Musik är något som står i vägen för vackra döda städer, knäpptysta och kliniskt befriade från möjligheten att uppleva levande musik tillsammans med andra människor”, står det bland annat i uppropet. De som skrivit under det kräver också att svenska politiker ska ”berätta hur de vill utveckla livescenerna, för framtidens artister och för alla människor som vill att deras innerstäder ska leva”. Joppe Pihlgren, verksamhetschef på branschorganisationen Svensk Live och initiativtagare till uppropet, säger till DN att vi som land befinner oss i en ”skämmig situation”. – Vi har hamnat i ett läge där vi hoppas att Debaser Strand kanske inte ska behöva stänga, i stället för att hoppas på att det öppnar tio nya klubbar i Stockholm de närmaste tio åren. Annars brukar man ju tänka att saker ska bli bättre, och fler, och av högre kvalitet. Men särskilt i Stockholm är vi tvungna att försöka bevara de få ställen som finns. Vad skulle politikerna kunna göra för att förändra situationen? – Man måste börja se popmusik som kultur. Man ska se till att det finns platser för livemusik, vilket framför allt är viktigt i de större städerna, och att det finns ekonomiskt stöd för livemusik också i de mindre. Om arrangörer går back på varje spelning orkar de inte i längden. Och när man jobbar med stadsplanering, bygger ett nytt område, kan man väl skriva in i kontraktet att det ska finnas en plats för livemusik. Artisten Little Jinder, som har skrivit på uppropet, skriver i ett mejl till DN: ”Jag har skrivit på uppropet för att jag tycker Sverige är ett oinspirerande och snålt land att utöva kultur i över lag. Jag förstår faktiskt inte ens varför jag bor kvar här. Livescenen är ju i princip död och ska man ut och spela i landet i en mindre stad än Göteborg så är det typ en pizzeria eller ishall som är alternativen. Mellanstora scener för lite mer nischad musik finns knappt. Det är pinsamt.” Också artisten Ana Diaz svarar på DN:s fråga om varför hon skrivit på uppropet: – För att en stad med levande människor och ett rikt kulturutbud låter. Läs mer: Svenska artister i upprop: ”Låt fler livescener utveckla Sveriges städer!” Därför mår nattlivet bättre i Göteborg än i Stockholm Hundratal manifesterade mot ett tråkigare Stockholm


Madonna får kritik av överlevare

Summary: I en ny musikvideo regisserad av Jonas Åkerlund tar Madonna ställning mot vapenvåldet i USA.

I en blodig musikvideo regisserad av Jonas Åkerlund tar Madonna ställning mot vapenvåldet i USA. Nu får hon kritik av överlevare från masskjutningen i Orlando 2016. Madonnas nya musikvideo väcker starka känslor. I videon gestaltas hur dansande människor skjuts ihjäl av en ensam gärningsman till tonerna av ”God control”, en av låtarna från Madonnas ”Madame X”-album som släpptes den 14 juni i år. Skjutningen för tankarna till dådet mot gayklubben Pulse i Orlando, där 49 människor dödades och 53 skadades för två år sedan, och nu får videon kritik av överlevaren Patience Carter som befann sig på klubben, skriver BBC. Hon framför sin kritik på Twitter: ”Jag kunde inte titta vidare efter de första 45 sekunderna, Madonna. Det finns så många kreativa vägar som hade kunnat tas för att uppmärksamma vapenvåldet. Offren för de här masskjutningarna bör alltid tas i beaktning. Jag uppskattar försöket, men jag är djupt illa berörd”, skriver hon. En annan överlevare, Brandon Wolf, instämmer i kritiken, medan flera organisationer, som March For Our Lives och Gays Against Guns, lovordar artisten. Madonna försvarar sig med orden ”det här är vad som händer när folk skjuter. Folk dör”, uppger CNN. Läs mer: Madonna anklagas för att ha redigerat falsksång Skivrecension: Madonnas nya är mycket av allt och aldrig, aldrig lagom


Konsertrecension: Båstad Kammarmusikfestival vill lära oss älska det latinska

Summary: Under Roland Pöntinens ledning har Båstad Kammarmusikfestival blivit lite vildare, och årets tema erbjuder nästan oräkneliga ingångar till den latinska klassiska musiken.

Båstad Kammarmusikfestival ”Latin love!” Musik av Joaquin Turina, Barbara Strozzi, Francesca Caccini, Robert Stolz m fl Medverkande: Roland Pöntinen, Göteborg Baroque, Katarina Karnéus, Jakob Koranyi, Vertavokvartetten Scen: Mariakyrkan och Apelrydsladan Temperamentet har blivit ett annat, lite slängigare, vildare, sedan Roland Pöntinen tagit över som konstnärlig ledare för Båstad Kammarmusikfestival. ”Latin love!” är den flashiga rubrik han valt för årets festival och exemplifierar med att spela Manuel de Fallas sprakande ”Rituell elddans” ute på torget i centrala Båstad under invigningen. Vid invigningskonserten i Apelrydsladan berättar han glatt om bakgrunden till detta. Hur han som mycket ung såg en film om pianovirtuosen Arthur Rubinstein och blev smått knäckt när denne pekade på sin stora villa och sa att hans inspelning av just ”Rituell elddans” hade betalt hela klabbet. Men Pöntinen har givetvis även ett mer seriöst ärende med årets tema. Och det handlar om att lyfta fram den latinska klassiska musiken och ändra på den obegripligt undanskymda roll som den fortfarande spelar i Sverige. Vi skall lära oss att älska det latinska. Och ingångarna till det är nästan oräkneliga i årets ymniga program. Här figurerar namn som Juan Crisóstomo de Arriaga (”den spanske Mozart”), Gaspar Cassadó och Enrique Granados till sydamerikaner som Ney Rosauro, Teresa Carreño och Mauricio Kagel. Lägg därtill en hel tangokväll i Apelrydsskolan. Festivalen inleddes dock med Amanda Flodin (mezzo), Fredrik From (violin), Fredrik Block (teorb) och Magnus Kjellson (orgel) ur Göteborg Baroque som gav ett strålande program med framför allt tidig italiensk barock i Mariakyrkan. Något som de är bäst i Sverige på. Under rubriken ”Dolcessa di morte” (Dödens sötma) gick de under huden med underskönt smärtsamma tongångar av bland andra Barbara Strozzi, Francesca Caccini och Claudio Monteverdi. Samt med en anonym mariahymn från 1000-talet som liknar jungfrun vid ”havets stjärna”. Balsamiskt smekande musik, likt vinden från Laholmsbukten som för dagen hade Medelhavets temperatur. Kvällskonserten i Apelrydsladan förde oss djupt in en helt annan och mera dunkelt belyst latinsk miljö – till det lilla kapell i en tjurfäktningsarena där toreron ber en bön innan han skall gå ut på arenan. Och kanske segra över tjuren, till publikens jubel, eller mista sitt liv. Denna ceremoni har den andalusiske tonsättaren Joaquín Turina gestaltat i ”La oración del torero” från 1925 för fyra spanska lutor (laúd), men som också finns i ett arrangemang för stråkkvartett. Och det var i denna senare version som verket nu klingade i Båstad i ett hängivet framförande av den norska Vertavokvartetten. Den bävande atmosfären kring en corrida, av ensamhet och delaktighet, var omisskännlig. Det nästan doftade om den. Den briljante cellisten Jakob Koranyi bjöd bland annat på den lustiga musikaliska likheten mellan ”Värmlandsvisan”, i eget arr, och cellolegendaren Pablo Casals katalanska signaturmelodi ”El cant dels ocells”. För överraskningen stod dock hovsångerskan Katarina Karnéus som rev av ett wienskt operettnummer, till ackompanjemang av Pöntinen och Vertavokvartetten som nästan sprängde väggar och tak. Helt utanför det latinska temat. Men i linje med det oförutsägbara som kan ske under en festival när den fungerar som bäst. Läs fler musikrecensioner av Martin Nyström, till exempel om tonsatta favoritböcker på Gunnebo Kammarmusikfestival.


Konsertrecension: Schönbergs våldsamma ode till Napoleon stjäl showen

Summary: Årets sista konsert på festivalen O/Modernt har Beethovens tredje symfoni som centrum. Men det är Schönbergs kaotiska men glasklara ”Ode to Napoleon” som är kvällens höjdpunkt, menar DN:s Nicholas Ringskog Ferrada-Noli.

Festival ”O/Modernt” Verk av Frédéric Chopin, Frej Wedlund, Arnold Schönberg och Ludwig van Beethoven. Medverkande: Cédric Tiberghien, Maria Rostosky, Hugo Ticciati, Johannes Marmén, Susanne Schäffer, Jenny Augsustinsson, Fredrik Paulsson, Julian Arp, Edward King och Samuel West. O/Modernt Chamber Orchestra. Dirigent: Hugo Ticciati. Scen: Confidencen, Stockholm. Speltid: 2 tim 35 min inkl paus Finalkonserten på årets upplaga av Festival O/Modernt presenterar ännu en vinkel på årets tema ”Misreading Beethoven”. Här är det Beethovens tredje symfoni som står i centrum, med verk som på olika sätt kan kopplas till den. Konserten inleds med Chopins andra pianosonat, som framförs kompetent men utan total inlevelse av Cédric Tiberghien. Men framför allt passar detta verk inte alls in i konserten som helhet. Kopplingen, att detta verk liksom Beethovens trea innehåller en begravningsmarsch, känns långsökt. Därefter ett uruppförande: Frej Wedlund, född 1991, har komponerat en pianokvintett inspirerad av en melodisnutt från just begravningsmarschen i Beethovens tredje symfoni. Stråkarna glider planlöst hit och dit medan pianot spelar varianter av ”skala banan”-frasen, det är i ärlighetens namn inte särskilt engagerande. Musiken låter tonal men är samtidigt strukturellt så vag att den blir odynamisk och svår att greppa. Konsertens höjdpunkt blir Schönbergs ”Ode to Napoleon” från 1942, en tonsättning av Lord Byrons dikt från 1814 som inte är en hyllning utan snarare ett bittert göra slut-brev till en före detta idol. Byron hade liksom Beethoven älskat (och identifierat sig med) Napoleon, men när den megalomane generalen kapitulerade 1814 övergick poetens kärlek i förakt. Schönberg komponerade sitt verk när han levde i exil i USA, på flykt från nazisterna, och från hans horisont blir dikten något annat: en cynisk blick på högmodiga tyranner. Musiken är fantastisk: våldsam men rytmisk, kaotisk men glasklar. Skådespelaren Samuel West läser dikten och gör det fenomenalt, det blir som en låt som Morrissey skrivit ihop med Eminem. Efter paus bjuds vi slutligen på ett framförande av Beethovens tredje symfoni, med festivalens konstnärlige ledare Hugo Ticciati som dirigent. Ticciati är en briljant violinist, men tyvärr är hans dirigerande inte riktigt på samma nivå. Denna banbrytande symfoni – aldrig tidigare hade orkestermusik varit så skamlöst subjektiv, personlig och pretentiös – brukar alltid vara en omvälvande upplevelse att lyssna på. Men inte denna kväll, tyvärr. Den ljuvligt brusande och förkrossande kraftfulla Beethovenfloden blir här en ryckig, osäker och märkligt stillastående historia. Läs fler av DN:s konsertrecensioner här. Läs fler texter av Nicholas Ringskog Ferrada-Noli här.


Patti Smith tilldelas Joe Hill-priset

Summary: Den amerikanska sångerskan Patti Smith har tilldelats årets Joe Hill Memorial Music Award.

Utmärkelsen instiftades 2016 för att hedra minnet av sångaren och fackföreningsaktivisten Joe Hill, som föddes som Joel Emmanuel Hägglund 1879 i Gävle och avrättades 1915 i Salt Lake City. Priset tilldelas musiker som verkar i Joe Hills anda i såväl musik som samhällsengagemang och kulturpolitisk gärning. ”I dessa tider är det viktigare än på länge att lyfta fram och påminna oss om Joe Hills tankar, ideal och engagemang. Inte minst med tanke på att mitt eget hemland just nu är det värsta exemplet på hur man runt om i världen har börjat bygga murar för att utestänga människor”, säger Smith i ett pressmeddelande. Joe Hill Memorial Music Award har tidigare tilldelats den amerikanska protestsångerskan Joan Baez, den svensk-kurdiska musikgruppen Koma Nurdil och artisten Stefan Sundström. Intervju med Patti Smith: ”Jag är verkligen en gammaldags konstnär”


Konsertrecension: Patti Smith förminskar sig med alla onödiga coverlåtar

Summary: Det är väldigt lätt att tycka om Patti Smith, dessutom har hon fortsatt att utvecklas som sångerska. Synd bara att hon så ofta väljer bokstavstrogna coverlåtar framför egna klassiker.

Patti Smith kan liksom inte låta bli. Hennes son Jackson – gitarrist i bandet och, ska påpekas, trettiosju år – har just precis lutat sig framåt för att säga något till sin mamma och när han sedan lommar tillbaka till sin plats på scenen så svallar modersstoltheten över. ”That's my boy” konstaterar Patti Smith med en värme som borde få även de hårdaste hjärtan att smälta. Det är så väldigt lätt att tycka om henne. För att hon kombinerar intellektuell skärpa och långa poem med enkel slagordsagitation och näven-i-luften-rock. För att hon är skamlöst publikfriande, med engagerade och initierade referenser till både Greta och Bergman, utan att det känns slentrian. För att hon fortsatt att utvecklas som sångerska och i dag har en större och starkare röst än någonsin tidigare. Det känns lite konstigt att skriva det, men jag önskar bara att konserten i sig var lika ofrånkomligt älskvärd som dess huvudperson. Det är den inte riktigt. Inte minst på grund av att Smith i så hög utsträckning väljer bort det egna, många gånger fantastiska, låtmaterialet. Inget ont om covers, verkligen tvärtom, men låtval som Jimi Hendrix ”Are you experienced”, Lou Reeds ”Walk on the wild side” och Rolling Stones ”I’m free” (de två sistnämnda framförs dessutom väldigt bokstavstroget av bandet) är varken särskilt inspirerande eller överraskande. Smith och bandet gör heller inte särskilt mycket med dem, varken adderar eller subtraherar något för att sätta en egen prägel på det rätt slitna. Måhända har hon inte varit den allra mest produktiva artisten under den över fyrtio år långa karriären, men det saknas inte fantastiska Patti Smith-låtar att framföra i stället för Midnight Oils ”Beds are burning”, hur mycket allsång den än genererar. Smith är en gigant konserten igenom, på alla tänkbara sätt, men låtlistan den här kvällen närmast förminskar henne. Inte mycket gör det. Läs fler musikrecensioner av Mattias Dahlström, till exempel om hur Lenny Kravitz kan vara nästan bra i jättemånga olika genrer.


Försvaret försvarar Schyfferts flygtur

Summary: Tidigare i år JO-anmäldes Försvarsmakten efter att komikern Henrik Schyffert fick ta en flygtur med ett Jas-plan. I ett svar till Justitieombudsmannen framhåller nu Försvarsmakten att beslutet var väl avvägt.

I augusti förra året flög komikern Henrik Schyffert i ett Jas Gripen-plan från Skaraborgs flygflottilj under en timme. Han skrev också om flygturen i sociala medier. En privatperson anmälde händelsen till Justitieombudsmannen och JO inledde en utredning av Försvarsmaktens agerande. Anmälaren skrev bland annat att flygflottiljen inte ska vara skattefinansierat upplevelsecenter för privatpersoner. Nu har Försvarsmakten svarat JO. Man framhåller bland annat att intresset för pilotyrket har minskat och att bristen på piloter är ett stort problem för Flygvapnet. Därför har Försvarsmakten, påpekar man, haft som uttalat syfte att visa flygverksamhet i sociala medier och som ett led i det arbetet har också så kallade influencers använts. Enligt Försvarsmakten har detta lett till att intresset för pilotyrket har ökat. Det påpekas att Henrik Schyfferts rapportering av sin och sonens flygtur, de var passagerare under en timme i ett Jas 39D-plan, resulterat i en ”bred marknadsföring av pilotyrket inom Försvarsmakten”. Schyfferts film fick stor spridning och Försvarsmakten länkade också själva till den. I svaret konstateras det sammanfattningsvis att rådande regler följdes och att beslutet var ”väl avvägt”. Det motiverades med att en ”god medial effekt kunde uppnås utan någon extra kostnad då flygningarna skedde inom den ordinarie verksamheten.” Av svaret framgår också att Henrik Schyffert inte fick någon ersättning.


Nytt avtal på gång för Nationalmuseums filial

Summary: Politikerna i Region Jämtland Härjedalen har fått nya lugnande besked om framtiden för filialen Nationalmuseum Jamtli, rapporterar Sveriges Radio Kulturnytt. Ett nytt flerårigt avtal ska vara på gång.

DN kunde på måndagen berätta om det brev som lokal- och regionalpolitiker i Region Jämtland Härjedalen skickat till kulturministern, för att uttrycka sin oro om framtiden för Nationalmuseums filial vid Jamtli, Jämtlands läns museum. Enligt politikerna hade de fått ”signaler” om att finansieringen från huvudenheten i Stockholm kan utebli, på grund av museets ekonomiska problem. Lugnande besked har därefter kommit från Nationalmuseums överintendent och filialens chef vid Jamtli, som båda betonat att Nationalmuseum Jamtli är prioriterat. Men trots det har lokala politiker fortsatt att uttrycka sin oro. Kommunalrådet i Östersund, Bosse Svensson, som tillsammans med regionstyrelsens ordförande undertecknat brevet, vidhöll på tisdagen i Östersunds-Posten att situationen är allvarlig. Han påpekade att man ännu inte fått svar från kulturdepartementet, samt att det inte fanns något avtal som säkrar framtiden. Nationalmuseum tillbakavisar dock påståendet att det inte finns upprättade avtal kring samarbetet mellan huvudenheten och filialen i Östersund. Museets pressavdelning uppger för DN att det både finns ett samarbetsavtal och ett hyresavtal som fortsatt är giltiga. Eftersom hyresavtalet inte sagts upp en månad före den avtalade hyrestidens utgång, den sista juni i år, så kommer det enligt museet att gälla i flera år framöver. På onsdagsmorgonen rapporterar också Sveriges Radios Kulturnytt att politikerna i Region Jämtland Härjedalen fått lugnande besked. Mats Gärd (C), regionstyrelsens ordförande (som också undertecknat brevet till kulturministern) säger till radion att man har fått ett ”muntligt löfte” att museet precis som tidigare årligen ska finansieras med nio miljoner kronor. Enligt Mats Gärd ska detta gälla från den 1 juli, och fyra år framåt. Enligt Kulturnytt ska dessutom ett nytt skriftligt avtal vara på gång att tecknas. Kulturminister Amanda Lind (MP) har i sin tur kommenterat situationen för Nationalmuseum Jamtli i en intervju med Östersunds-Posten. Hon berättar att hon tagit del av lokalpolitikernas brev, men ger inga besked om framtiden. – Regeringen genomför flera insatser på kulturområdet för att stärka kulturen i hela landet. Nationalmuseums anslag förstärktes med 2 miljoner kronor i budgetpropositionen för 2016 för att stärka museets regionala närvaro. Utifrån denna förstärkning tog myndigheten själv beslut om att ingå ett samarbete med Jamtli om en etablering av en filial i Östersund, säger Amanda Lind till tidningen, och fortsätter: – Jag har tagit del av skrivelsen och regeringen fortsätter att följa frågan noga. Att alla ska ha möjlighet att delta i kulturlivet, oavsett vilken del av landet man bor i, är en viktig kulturpolitisk prioritering för mig som kulturminister, där fyller Nationalmuseum Jamtli en viktig funktion.


Lokala politiker: Nationalmuseums filial riskerar att behöva stänga

Summary: Nationalmuseum Jamtli kan behöva stänga, uppger lokala och regionala politiker. De har fått signaler om att stödet från Nationalmuseum i Stockholm kan utebli på grund av museets ekonomiska problem. Men överintendent Susanna Pettersson menar att problemen kan lösas: ”Vi ska arbeta för att hitta långsiktig lösning”‚ säger hon.

Nationalmuseum i Stockholm har efter nyöppningen i höstas brottats med stora ekonomiska bekymmer. Överintendent Susanna Pettersson har bedömt att underskottet för 2019 kommer att bli närmare 40 miljoner kronor. De ekonomiska problemen har samtidigt skapat oro i Region Jämtland Härjedalen, där filialen Nationalmuseum Jamtli öppnade under fjolåret, vid Jämtlands läns museum. Regionstyrelsens ordförande Mats Gärd (C) och kommunstyrelsens ordförande i Östersund, Bosse Svensson (C), har nu skrivit ett brev till kultur- och demokratiminister Amanda Lind (MP) där man varnar för möjliga konsekvenser. Detta efter att man fått ”signaler” om att Nationalmuseum ”inte kan uppfylla sin del i avtalet när det gäller finansiering” för filialen vid Jamtli. ”Det är naturligtvis allvarligt och skapar problem för Region Jämtland Härjedalen och Östersunds kommun som i dagsläget inte har några möjligheter att täcka upp för eventuellt ekonomiskt bortfall från nationellt håll. Vi gick in i samarbetet med Nationalmuseum med löftet att det skulle vara ett långsiktigt åtagande från statens sida och säkerställde finansiering av investeringen i museet”, skriver Mats Gärd och Bosse Svensson i brevet. Enligt politikerna kan följden av ett uteblivet ekonomiskt stöd från Nationalmuseum bli att filialen i Östersund ”kanske skulle behöva stänga”. En sådan situation skulle samtidigt, enligt politikerna, vara en signal för att ”man från nationellt håll tydligt visar att man inte menar allvar med att hela landet ska kunna ta del av vårt gemensamma kulturarv”. De fortsätter i brevet: ”Det skulle ses som ett svek mot hela landet utanför storstadsområdena, frågan är med andra ord större än filialen på Jamtli.” Susanna Pettersson, överintendent på Nationalmuseum, betonar dock att myndigheten trots problemen ska arbeta hårt för att filialen i Östersund ska finnas kvar. – För Nationalmuseum är det här en stor satsning, som vi vill prioritera. Som jag ser det måste vi fortsätta med Nationalmuseum Jamtli. Årets verksamhet påverkas inte och vi ska arbeta för att hitta långsiktig lösning. Situationen är svår för Nationalmuseum men redan de följande åren borde det bli lättare, säger Susanna Pettersson.


Konsertrecension: ”Misreading Beethoven” imponerar med röjig Sjunde symfoni

Summary: Det börjar med ”Avskedssymfonin” av Haydn och följs av Bowie, Elvis och Goldbergvariationerna. Men ”misstolkningen” av Beethovens Sjua är häftigast, med ett sjuhelvetes ös.

Festival Misreading Beethoven Festivalen O/Modernt Verk av Beethoven, Haydn, Mozart, des Prez, Bowie Elin Rombo, Alasdair Beatson, Julian Arp, Marzi Nyman, Janne Thomsen O/Modernt Chamber Orchestra Hugo Ticciati, ledare Confidencen, Ulriksdals Slottskapell När Stockholms roligaste festival går in på sitt nionde år tjuvstartar den med Beethovens tvåhundrafyrtionionde år – till råga på allt med syfte att misstolka 2020 års jubilar. Tanken är, enligt litteraturprofessorn Harold Blooms teori, att blotta hur kraftfulla konstnärer kan blomstra genom fruktbara ”misstolkningar” av sina föregångare. En tanke som i princip har genomsyrat O/Modernt allt sedan starten, och som uppvisat mer eller mindre framgångsrika musikaliska bastarder. Det är den hyperkreative och gränsöverskridande violinisten Hugo Ticciati som envetet drivit fram rader av oväntade möten mellan artister och genrer, epoker och konstarter i denna årliga försommarfestival på Confidencen. Men här platsar också ”rena” klassiker – som till exempel ”Eroican”, den mäktiga och epokgörande symfonin som nu på onsdag avslutar O/Modernt. Däremellan ryms en rad kammarmusikverk av Beethoven, men också pärlor av Sting, Elvis och Leonard Cohen. Bitar ur Goldbergvariationerna, John Cages ”4’33”, ragor och ”Verklärte Nacht”. Festivalen inleddes, ironiskt nog, med ”Avskedssymfonin” av Haydn. Mest anekdotiskt känd för sin finurliga fackliga strejk i toner, där Haydn komponerade in sina musikers önskan att sluta för säsongen. Men denna fiss-mollsymfoni är också ett strålande prov på 1700-talets Sturm-und-Drang; ett slags dåtida punkestetik med vild instrumental motorik. Hugo Ticciati blåste med sin vässade kammarorkester bort det obefintliga dammet av 250 år gammal musik med härligt driv och ärtiga accenter. En tydlig samtida kontrast är Mozarts ”Et incarnatus”, den både ljuvt änglalika och mjukt sensuella kyrkoaria som Mozart skrev för nyblivna hustrun Constanze att sjunga. Här slingrar sig sopranstämman i klangligt erogen omfamning av flöjt, oboe och fagott. Lite synd att dessa blåsare inte kunde fått träda fram runt Elin Rombo och förhöja njutningen. Kvällens stora solist var faktiskt det finska elgitarrsnillet Marzi Nyman, såväl i sublim falsettsång signerad renässansmästaren Josquin des Prez som i egen sättning av David Bowies ”Heroes”. Allra häftigast var hans och orkesterns underbara ”misstolkning” av Beethovens Sjua i ett sjuhelvetes ös och röj, helt i Ludwigs anda. Men det går att ösa också med hans kammarmusik i original. Till och med i en musikalisk lättviktare som serenaden för flöjt och två stråkar – när man är på o/modern virtuosnivå. En sällan spelad stråkkvintett under Priya Mitchells ledning gjorde skäl för smeknamnet ”Stormen”. Och den mer välkända ”Spöktrion” – inspirerad av Shakespeares ”Macbeth” – fick ett hängivet framförande präglat av ”gothic horror” och energialstrande urladdningar. Just det, Ludwig van Beethoven var ju samtida med Mary Shelley.


Bokrecension: Skaparen bakom Alfons Åberg blir synlig

Summary: Hon har aldrig riktigt märkts, Gunilla Bergström, men hennes Alfons Åberg känner alla till. Klas Gustafson skriver i en ny biografi om människan bakom bilderböckerna.

Biografi Klas Gustafson ”Bakom Alfons: Gunilla Bergström inpå livet” Norstedts, 293 sidor Klas Gustafson har åtagit sig uppgiften att skriva biografier över folkhemmets välkända konstnärer. Hans bok om Monika Zetterlund är fint lågmäld och till den om Beppe Wolgers återvänder jag ofta. Länge har arkiv och andras intervjuer varit material för biografierna, men nu talar han också direkt med levande konstnärer, nyligen med Marie-Louise Ekman och nu Gunilla Bergström. Det fungerar bra när ambitionen inte är att vända upp och ner på etablerade bilder, utan att fördjupa och förhindra att personer faller i glömska. Eller som i detta fall, döljs helt av den figur hon skapat: Alfons, pojken som från och med ”God natt, Alfons Åberg” (1971), framstått som den främsta representanten för barndomen i det sena folkhems-Sverige. Själv menar Gunilla Bergström att Alfons kom till därför att han behövdes. I dåtidens debatt efterfrågades böcker som tog samtiden på allvar men även var lekfulla och realistiska. Allt det kan man se när pappan vill få Alfons att somna, och i de efterföljande böckernas snarlika vardagssituationer. Det första tiotalet Alfonsverk har blivit klassiker och därför känns en biografi över Bergström självklar. Titeln ”Bakom Alfons” visar hur figuren både skyddat och skuggat sin skapare. Gustafson vill ändra på det och berättar mest om människan Gunilla Bergström, om barndom, ungdom, tiden som journalist och vägen fram till skapandet av berättelser för barn. Men också familjelivet finns med, de egna barnen, skilsmässan och en ny kärlek. Och så klart, en hel del om Alfons: bland annat får man svar på den fråga som många har ställt, hur det kommer sig att pappan själv tar hand om Alfons. Något sånt hade man inte sett i barnböcker innan sjuttiotalet, men väl i verkligheten. Klas Gustafson visar hur Gunilla Bergström skrev tidningsartiklar om just ensamstående fäder innan hon skapade Alfons. Ingen har brytt sig om det tidigare. I artiklarna möter man exempelvis bussföraren Rune och hans pojke Kjell, som har ”klart tycke av pappa Åberg och Alfons”, enligt Gustavsson. Han visar hur journalistiken påverkar författarskapet, och jag hade gärna läst ännu mer om både artiklar och det tidiga skrivandet. Nu tar barndom och familjeliv över, och det märks att det är samtal som ligger till grund för biografin. Den är trevlig att läsa, men blir ibland småtråkig när han pratar med Gunilla Bergström i soffan, utan att ifrågasätta eller analysera verken närmare. Som tur är infogas andras tolkningar, som från Annika Gunnarssons avhandling ”Synligt/osynligt” (2012) där hon visade hur bilderna bär berättelsen genom förskjutningar som talar om det som andra författare måste säga med text. Klas Gustafson får Gunilla Bergström att dela med sig av sitt liv. Han skriver att de lätt tappar tråden i samtalet, men i biografin trasslar han ut den och berättelsen blir överskådlig. Och det är märkbart att det är två författare som samarbetar, inte bara stora livshändelser blir minnesvärda kapitel utan även det anekdotiska. Som när Gunilla Bergströms nyskilda mamma får besök av vännen Pelle, som har med en påse päron till barnen. Därefter kallar de honom Pelle Pära och han bygger rum till barnen på vinden och klagar på grannbarnens oförmåga att palla päron. Om honom hade man velat läsa en bilderbok, så levande är det framställt. Det finns fullt av berättelser i Gunilla Bergströms liv, som hon i biografin presenterar likt färdiga manus. Den förmågan får mig att misstro det som Gustafson hävdar – att Gunilla Bergström blev författare av en slump. Läs mer om barnböcker


Skådespelaren Cuba Gooding Jr överlämnar sig till polisen efter tafsanklagelser

Summary: Den amerikanske skådespelaren Cuba Gooding Jr har överlämnat sig själv till polisen i New York, skriver Huffington Post. Detta efter anklagelser om att han ska ha tagit en kvinna på brösten mot hennes vilja.

Det påstådda sexuella ofredandet ska ha ägt rum på en nattklubb i söndags. Enligt New York Post är det en 30-årig kvinna som i en polisanmälan anklagar en ”mycket berusad” Cuba Gooding Jr för att ha tagit henne på brösten, vilket ska ha lett till ett bråk som säkerhetsvakter fick gå in och avbryta. På måndagen gick New York-polisen ut med att de inlett en utredning av vad som egentligen hände på nattklubben. Enligt skådespelarens advokat Mark Heller finns en videofilm av händelsen som styrker hans klients version. – Under mina nästan 50 år som advokat har jag inte sett ett fall som detta. Det finns ingen kriminell handling som kan härledas till Cuba Gooding Jr. Vi har gått igenom den två timmar långa filmen som visar hela händelseförloppet, säger advokaten vid en presskonferens. Den enligt egen utsago oskyldige skådespelaren överlämnade sig på torsdagen till polisen. I ett videoklipp publicerat av journalisten Linda Schmidt syns hur en kostymklädd Cuba Gooding Jr stegar in på polisstationen i Harlem omgärdad av nyfikna fotografer. Det är inte första gången tafsanklagelser riktas mot mannen som en gång vann en Oscar för sin biroll i filmen Jerry Maguire. 2012 hävdade tre kvinnor att han bland annat tagit dem på bröst och rumpa på en bar i New Mexico. Cuba Gooding Jr avfärdade de beskyllningarna som ”skitsnack”.


Peter Stormare: Det mesta som görs här är skit

Summary: Efter en Hollywoodkarriär med att ha spelat excentriker och knäppgökar vill svensk-amerikanen Peter Stormare hinna göra några seriösa dramer. Fast först söker han sanningen bakom den mytomspunna Kensington-stenen i ”American runestone”.

Peter Stormare är en Hollywoodman med många talanger. Som tysk nihilist hetsade han ett mårddjur mot Jeff ”The Dude” Bridges testiklar i ”The big Lebowski”, som stum psykopat malde han ner Steve Buscemi i en flismaskin i ”Fargo” och som berusad rysk kosmonaut hittade han själv på den klassiska repliken ”Amerikanska komponenter. Ryska komponenter. Alla gjorda i Taiwan!” i katastroffilmen ”Armageddon”. Få har gjort lika många skruvade och bisarra rollfigurer som Stormare från Arbrå. Knäppgökar, excentriker och alldeles vanliga psykopater – oftast med märkliga namn. – Som europé i Hollywood är det naturligt att man får spela den här typen av skruvade roller, men de är ju oftast de roligaste att göra, ler den jetlaggade Hollywoodstjärnan i en fåtölj på Grand Hotel i Stockholm. Fast just nu är Peter Stormare mest inne på svenskamerikanska runstenar. I den kommande tv-serien ”American runestone” flackar han runt som ett slags historisk ”swedish dick” i USA:s svenskbygder på jakt efter sanningen om den mytomspunna Kensington-runstenen som hittades i en by i Minnesota 1898 av svenskättlingen Olof Öhrman som härstammade från Forsa i Hälsingland – grannbyn till Arbrå där Peter Stormare växte upp. Tillsammans med sin sidekick, amatörarkeologen Elroy Balgaard försöker den svenska stjärnan bringa ljus över den omdebatterade stenen som också använts för olika syften. – Det är ett slags ”cold case”-serie där vi försöker rentvå den här stackars Olof vars liv slutade i katastrof sedan han blivit anklagad för förfalskning och därefter utskrattad och förföljd. – När jag såg på foton av Olof från Forsa som hittade runstenen så väcktes det här lite tjuriga och envisa hälsingska draget som jag också har inom mig. I serien, som är ett slags dramadokumentär, spelar jag en version av mig själv. Den svenska Hollywoodstjärnan har flugits in för att göra pr för Viaplay-serien som produceras av hans eget bolag Viking Brothers Entertainment och samtidigt passa på att göra ett hembesök. Han bär en t-tröja som pryds av Tors hammare och texten ”mjöllnir” till sin helsvarta skepparkrans och bekväma mjukisbyxor. Även om ”American runestone” i första hand är en lättsam och rättfram dramadokumentär så vill Stormare att publiken ska bli mer källritisk. – Vi kommer kanske inte att skriva om historien, men helt klart är att det finns spår av vikingar mycket tidigare än vad man trott, säger Stormare och har en lång utläggning om olika fynd och byteshandel med isbjörnsfällar och valrossbetar mellan vikingar och den amerikanska ursprungsbefolkningen redan på 1300-talet. – Problemen för den amerikanska ursprungsbefolkningen började först när britterna och conquistadorerna kom till kontinenten Amerika och ville äga mark och omvända dem till kristna, säger Stormare som redan håller på att spela in den andra säsongen av ”American runestone”. Peter Stormare menar att identitet är något som kan vara både fast och flytande. Även om han ”älskar sitt USA” så känner han sig fortfarande ”väldigt svensk”. – Fast jag har ju gjort DNA-testet ”23andme” som visar att jag egentligen härstammar från Asien och framför allt Kazakstan. Mina förfäder kom och minglade in sig Skandinavien och slog ihjäl resten av Europa under bronsåldern, säger Peter Stormare. Arbetet med serien har fått honom att fundera extra över begrepp som hemkänsla, rötter och migration. – Man inser att världen alltid har varit stadd i förändring - och att den kommer att se helt annorlunda ut om 100 år. Helt klart är det omöjligt att hindra världen från att hela tiden omskapas. Sedan kan det förstås uppstå vissa spänningar när man placerar alla flyktingar i fattiga kommuner på glesbygden. Jag menar, man lägger ju inte flyktingförläggningarna i Djursholm, säger Peter Stormare. Några planer på att återvända hem till Sverige har han inte. Den svenska filmbranschen lockar noll. – Det var en dröm att få göra ”Varg” och att jobba med Rolf Lassgård och Kjell Sundvall i ”Jägarna 2”, men annars är det mesta som görs här skit! Det har sällan social anknytning, utan är mest ”whodunnit?”-crime med något jävla mord som ska lösas någonstans. Men om det är någon som skriver ett bra manus om Norrland och hur det här landet har lyckats förstöra vår vackra glesbygd som i ”Jägarna” eller ”Varg” så är jag gärna med! Efter att ha passerat den svenska folkpensionärsåldern är han ändå inne på att växla karriärspår, bli snäppet allvarligare. – Jag är trött på ”boom krasch bang”-filmer. Mina sista 25 procent av karriären ska jag göra lite udda ”art movies” där jag går runt i vackra miljöer – även om inte en käft kommer att se dem. Om fem år är det bara Marvel-comics för hela slanten, säger han. Till skillnad från många andra av sina kollegor vill han inte binda upp sig för flera år av en tv-serie. – Jag är en hoppjerka, hatar tanken på att vara uppbunden i säsong efter säsong. Då har de plötsligt vetorätt om jag skulle vilja göra en film eller något annat ”detta är inte bra för din rollfigur i vår grej”. Jag skulle aldrig skriva på optioner för att göra sju säsonger av någon tv-serie. Inte ens för din egen tv-serie ”Swedish dicks”? – Nej för faen! Men det är inte omöjligt att det blir en tredje säsong. Just nu är vi i pausläge, det är knepigt att få ihop alla fyra huvudskådespelarna samtidigt. Du började ju din karriär som påläggskalv till Ingmar Bergman på Dramaten. Händer det att du längtar tillbaka till teatern? – Nej för helvete! Jag har gjort tio år på teatern, stått där kväll efter kväll, det får räcka. Och att jobba med någon B-regissör efter att ha jobbat med Bergman, det skulle bara göra ont i själen... Hur förvaltar du ditt Bergman-arv? – Vi träffas andligen, jag och Ingmar, så vi har det bra... Läs mer: Peter Stormare om sju stora Hollywoodroller   Peter Stormare Född i Kumla 1953, men växte upp i Arbrå i Hälsingland. Har mest bott i Los Angeles sedan slutet av 1980-talet. Gick direkt till Dramaten från Teaterhögskolan där han kom att bli en av Ingmar Bergmans favoriter. Stormare gjorde bland annat storroller i ”Kung Lear”, ”Fröken Julie” och ”Hamlet” och ”Lång dags färd mot natt”. Något som ledde till roller i Hollywood. Guldbaggenominerades 2009 för bästa manliga huvudroll som Klemens i ”Varg”. Film- och tv-roller i urval: ”American Gods” (2017-2019) ”Swedish Dicks” (2016-2018) ”Blacklist” (2014) ”Jägarna 2” (2011) ”Varg” (2008) ”Constantine” (2005) ”Minority Report” (2002) ”Dancer in the dark” (2000) ”The Big Lebowski” (1998) ”Hamilton” (1998) ”Armageddon” (1998) ”Larmar och gör sig till” (1997) ”The Lost World: Jurassic Park” (1997) ”Fargo” (1996)