Beethoven fick Berwaldwebben att bryta samman av besökstryck

Summary: Malin Broman leder Peter Mattei och Radiosymfonikerna i en strömmad konsert med Ludwig van Beethovens väldiga Eroica-symfoni. Det är djärvt, precist och fräscht, skriver Camilla Lundberg.

Konsert Verk av Stenhammar, Mahler, Beethoven Peter Mattei, solist, Sveriges Radios Symfoniorkester Malin Broman, konstnärlig ledning Scen: Strömmad studiokonsert från Berwaldhallen Det skulle ha varit en niondel av Konserthusets påkostade festival med alla Ludwig van Beethovens symfonier. En ambitiös logistik – sju svenska orkestrar under en lång vecka i mars. En ambitiös profil – varje symfoni matchad med verk av en kvinnlig kompositör. Hela det stolta projektet kraschat av coronavirus. Men Radiosymfonikerna och ”Eroica”-symfonin förblev i stället i sin Berwaldhall. Avstod från finsk dirigent och Kaija Saariahos ”Orion”. Avstod från publik, men kopplade på sina play-kameror. Bjöd i stället in Peter Mattei och – mest intressant – överlät hela ledningen på konsertmästaren Malin Broman och hennes violin. Detta var det djärvaste i hela projektet: att en regelmässig symfoniorkester leds av sin sittande konsertmästare i något så anspråksfullt som Beethovens väldiga tredje symfoni, ”Eroica”. ”Vi har alla varit dirigenter”, menade Peter Mattei, som fick inleda konserten med ett par av sina älsklingssånger. Han verkade trivas med att vända salongen ryggen och musicera med orkestern. Ljuvlig att lyssna till i Wilhelm Stenhammars och Gustav Mahlers sånger, som kändes skräddarsydda för dem alla. Fast hur detta såg ut fick jag återvända till med eftertittning, då Berwaldwebben bröt samman av besökstrycket. Lagom till starten av Beethoventrean kom strömningen igång och visade en relativt liten orkester med Malin Broman endast marginellt upphöjd på ett lågt podium. Med fiolen i händerna och foten på notpaddans pedal (hur annars vända blad i partitur?). Redan första gången jag såg Broman – för tjugo år sedan som triomusiker i en tv-inspelning – fäste jag mig vid hennes intensiva och intelligenta utstrålning. I dag leder hon allt större ensembler, men det viktigaste ligger givetvis i hennes instudering. Här blev det till kammarmusik i megaformat: känsligt, precist och fräscht, utan svulst och åtbörder. Ingen längtade efter en dirigent. Läs DN:s senaste konsertrecensioner.


Recension: Mer ångest än igenkänning i brittiska ”Breeders”

Summary: Martin Freeman pendlar mellan att vilja krama och strypa sina barn i den nya HBO-serien ”Breeders”. Tyvärr mer ångest än komisk igenkänning när det gäller småbarnsåren, menar Wanda Bendjelloul.

Jag vet att det råder delade meningar om huruvida det är roligt när folk driver med sina egna (och andras) barn. Instagramkonton där föräldrar lägger ut komiska bilder på sina barns sammanbrott eller när komiker som Louis C K (salig vare hans komikerkarriär) gjorde en vansinnigt rolig ståupprutin som handlade om hur korkad hans dotter var när de lekte kurragömma. För att inte tala om det där ”Seinfeld”-avsnittet där kompisgänget helt tappade aptiten på grund av ett motbjudande barn. Det är med andra ord ett ymnighetshorn av förbjuden vardagskomik som Martin Freeman (”The Office” och ”Hobbit”-filmerna) och hans medskapare öst ur när de skapat den nya brittiska tv-serien ”Breeders”. Här spelar Martin Freeman själv Paul som är gift med Ally och pappa till två små barn. De vänder titt som tätt på dygnet och tvingar föräldrarna till ofrivilliga nattlekar. Sonen har i sin tur svår snubbelnedsättning och ett högt utvecklat katastroftänk. Tänk om det börjar brinna? Eller om det kommer en inbrottstjuv? Kanske går hela världen under snart? Med sådana tankar snurrande i huvudet är det ju inte helt lätt att komma till ro om kvällarna. Det hjälper ju inte direkt heller att Paul har svåra aggressionsproblem som gör att han hela tiden pendlar mellan att vilja krama och strypa sina barn. Hans coola fru Ally är betydligt mer pedagogisk med barnen och under seriens lopp blir det allt svårare att känna någon riktig sympati för Freemans karaktär. Det fula och missunnsamma tar liksom över. Till slut blir det så mörkt utan att vara tillräckligt skruvat eller vasst för att vrida på skrattventilerna. För den som någon gång stått och bölat med ett otröstligt barn i famnen klockan fyra på morgonen eller somnat på en parkbänk mitt i vintern under en intensiv amningsperiod kan ”Breeders” nog vara mer ångestladdad än bjuda på rolig igenkänning. Eller så är serien framför allt tänkt att vara katharsis för barnfria människor? Det bästa blir i stället beskrivningen av det där tvärrelationella ansvaret som uppstår för människor efter fyrtio. Precis som i Pamela Adlons ljuvliga ”Better things”, där hon spelar en ensamstående trebarnsmamma med dement mamma, ligger utmaningen här i att hitta utrymme för sig själv och sin relation i en pressad period av livet då både barn och föräldrar kräver omsorg. Pauls mamma och frikostigt griniga pappa (fint spelad av Alun Armstrong) planerar för flytt till ålderdomshemmet medan Allys ansvarslösa vagabond till far kommer tillbaka på obestämd tid för att sova på deras soffa. Finns det ett mönster i hur vi är som föräldrar och de livspartners vi väljer? ”Breeders” vrider och vänder på den frågan. Men fyra av tio avsnitt in i serien ser det tyvärr ut att bli ett visst idisslande utan någon tillräckligt stark humorknorr. Läs fler artiklar om tv av Wanda Bendjelloul, som till exempel om Netflix första afrikanska originalserie ”Queen Sono”, om klass i serievärlden och om HBO:s kärnkraftskatastrofala ”Chernobyl”.


Så planerar SVT fylla hålet i tablån efter Eurovision

Summary: I veckan kom beskedet att Eurovision song contest i maj ställs in. Nu uppger SVT att man börjat planera för ett nytt innehåll som ska ersätta de tre sändningarna. – Nu samlar vi våra kreativa krafter, säger producenten Christer Björkman till DN.

Årets upplaga av Eurovision song contest var planerad att genomföras den 12, 14 och 16 maj i Rotterdam i Nederländerna. Men i veckan kom beskedet att det inte blir någon tävling i år, på grund av risken för smittspridning av det nya coronaviruset. I stället kommer tävlingen att hållas 2021. De två semifinalerna och finalen skulle i vanlig ordning ha sänts i SVT. Med de inställda tävlingarna uppstår tre stora hål i tablån, inte minst lördagen den 16 maj då den fyra timmar långa Eurovisionfinalen skulle ha sänts. Nu uppger SVT för DN att man redan börjat planera för ett nytt innehåll, som ska ersätta de tre sändningarna. ”Vi har tre stora hål i tablån som gapar tomma efter att Eurovision song contest ställts in. Nu samlar vi våra kreativa krafter för att fylla dessa hål, men allt är så nytt och färskt att vi ber att få återkomma när vi har kommit lite längre i skaparprocessen”, skriver SVT:s producent Christer Björkman i ett mejl till DN. Hålen i tablån är desamma för alla europeiska tv-kanaler som skulle ha sänt sångtävlingen. I veckan hintade Thomas Schreiber, chef på tyska tv-kanalen ARD, om att europeiska radio- och tv-unionen EBU planerar ett slags ersättningsshow för alla de 41 medlemsländerna, rapporterar sajten Wiwibloggs. Blir det inte av, så kommer tysk tv att sända en egen ”Eurovisionkväll”. Huruvida SVT väljer en liknande väg återstår att se. Läs mer: Hanna Fahl: Eurovision hade behövts mer än någonsin Årets Eurovision song contest ställs in – flyttas till 2021


Recension: Faust och Melnikov gör Mozarts duetter till stor konst

Summary: I sina violinsonater hörs Mozart översätta det dialogiska från operan, i en lekfullt utprövande musik som förebådar kända duetter i ”Trollflöjten” och ”Cosi fan tutte”.

Under slutet av 1770-talet och en bit fram är Haydn och Mozart i full färd med att överföra det dialogiska meloditänkandet i komisk opera till instrumentalmusik. Den förre i sina stråkkvartetter, den senare i violinsonaterna. Lekfullt utprövande musik som i händerna på Isabelle Faust (violin) och Alexander Melnikov (pianoforte) blir stor konst. Duetter som förebådar det förälskat teatrala och lite gnabbiga hos exempelvis Papageno och Papagena i ”Trollflöjten” (K. 376) eller det mer hemlighetsfullt passionerade som avtäcks i ”Cosi fan tutte” (K.378). Den imiterande gestiken i K. 301, sats 2, har dock en sådan barnslig charm att jag inte kan låta bli att associera till Elins och Roberts engelska talövningar på akterdäck i ”Utvandrarna”. Mun mot mun, som musik. Bästa spår: Sonata K.376  Läs fler musikrecensioner av Martin Nyström, till exempel om det labila och förvirrande i Schumanns musik.


Geometriskt ögongodis av Lars-Gunnar Nordström

Summary: Galerie Forsblom i Stockholm visar nu ett fyrtiotal verk av den finska konkretisten Lars-Gunnar Nordström. En gedigen presentation av konstnären i sitt jazziga esse, tycker Sebastian Johans.

Utställning Lars-Gunnar Nordström Galerie Forsblom, Stockholm. Förlängd tills vidare och öppet enligt överenskommelse. Som den kanske mest tongivande finska konkretisten har Lars-Gunnar Nordström (1924-2014) ofta utmålats som en finländsk motsvarighet till Olle Bærtling. Men där Bærtling sökte sig vidare mot en öppen form, som tycks fortsätta utanför underlagets begränsning, höll sig Nordström alltid till den konkreta konstens grundidé. Han är närmare besläktad med den andra generationens svenska konkretister, som Lars-Erik Falk. Galerie Forsblom visar nu ett fyrtiotal verk från 1950-talet och framåt av Lars-Gunnar Nordström. Helheten är en gedigen presentation av en Nordström i sitt jazziga esse. Det finns en skön behärskning hos denne konstnär. Han är föredömligt återhållsam i sitt arbete med geometriska formelement. Det blir aldrig ett frosseri. Ett fåtal tydliga färger och några väl valda former per gång, det räcker. Och visst har det gett honom en hållbarhet. Lars-Gunnar Norströms konst är fortfarande väldigt snygg. Som det anstår en konkretist som tror på formens autonomi är han dessutom som bäst när han gör grafiska blad där spåren efter konstnärens hand knappt är synliga. Lars-Gunnar Nordströms verk är knappast omvälvande, men bjuder en elegant, rytmisk och lättillgänglig fanfar för konstens egenvärde. Ögongodis, helt enkelt.


Kent Ekeroth vinner tvist om järnrörsfilm mot SVT

Summary: Högsta domstolen ger den före detta riksdagsledamoten Kent Ekeroth rätt till ersättning från SVT, sedan de använt hans film från den så kallade järnrörsskandalen utan tillåtelse. Domen är ”bekymmersam för hela mediebranschen”, anser SVT Nyheters divisionschef Anne Lagercrantz.

Bråket där Ekeroth var inblandad inträffade i Stockholm juni 2010 och fick mycket stor uppmärksamhet, efter det att hans film från händelsen publicerades i flera olika medier. Eftersom Kent Ekeroth hade upphovsrätt till filmen har han i efterhand krävt ersättning för publiceringarna och vunnit flera processer mot medier som publicerat bilder och klipp ur filmen. Nu fastställer HD domen från Patent- och marknadsöverdomstolen, som SVT hade överklagat. SVT ska därmed betala skadestånd och upphovsrättsersättning till Ekeroth samt stå för hans rättegångskostnader. HD kommer fram till att informationsintresset ”inte kan utsläcka den rätt till ersättning för SVT:s användning som filmaren har enligt upphovsrättslagen”, skriver domstolen på sin hemsida. Det står vidare att de inskränkningar som gäller i upphovsrätten för bland annat nyhetsrapportering ”är utformade så i lagen att de inte är tillämpliga på SVT:s användning av mobilfilmen”. Domen är en stor besvikelse, säger SVT Nyheters divisionschef Anne Lagercrantz till SVT. – Domstolen menar att vi hade behövt fråga om lov för att använda filmen men vi vet ju att vi aldrig skulle ha fått lov. – Ledande Sverigedemokrater ville inte att den här filmen skulle ut. HD lämnar en rättslig osäkerhet kring hur medier i speciella situationer som den här ska agera, säger hon till SVT. Ekeroths juridiska ombud Staffan Teste kallar HD:s dom ”en seger för upphovsmännen”: ”Det skall inte vara möjligt att otillåtet utnyttja en upphovsmans material utan tillstånd. Inte ens för public service”, säger i en kommentar. Det är också en seger för svensk upphovsrättslagstiftning, anser Teste: ”HD slår fast att den svenska upphovsrättslagstiftningen är klar och tydlig och inte strider mot europeisk upphovsrättslagstiftning som Sveriges Television försökt göra gällande”. Händelsen, då tre politiker från Sverigedemokraterna, bland andra Kenth Ekeroth, beväpnade sig med järnrör efter ett bråk, ledde till att Kent Ekeroth och hans två partikamrater Erik Almqvist och Christian Westling fick lämna politiska uppdrag 2012. Läs mer: SD-profilen backar efter Twitter-hånet: ”Illa tajmad” SVT förlorar mot Kent Ekeroth om ”järnrörsfilmen” – ”Domstolens utslag är olyckligt Järnrörsfilmen • Under en blöt utekväll i Stockholm 2010 förolämpade tre ledande SD-politiker, däribland Kent Ekeroth, flera personer med rasistiska och sexistiska glåpord. Ekeroth filmade med sin mobiltelefon hur SD-politikerna beväpnade sig med järnrör. • I november 2012 publicerade Expressen delar av filmen. Flera andra medier följde efter. • Kent Ekeroth har drivit och vunnit flera processer mot tidningar som publicerat bilder och klipp ur filmen utan hans samtycke. Bland andra Svenska Dagbladet, Göteborgs-Posten och Dagens Media har dömts att betala skadestånd till SD-politikern. • Sedan 2015 har Ekeroth drivit en process om saken mot SVT. Han förlorade först i tingsrätten, men domen revs upp av Patent- och marknadsöverdomstolen som hänvisade målet till Patent- och marknadsdomstolen för prövning, som i sin fastslog att filmen inte omfattades av upphovsrätten. • Patent- och marknadsöverdomstolen gjorde dock en annan bedömning, och ansåg att SVT hade kränkt Kent Ekeroths upphovsrätt. SVT dömdes till att betala skadestånd och upphovsrättsersättning till Ekeroth samt stå för hans rättegångskostnader. Domen överklagades av SVT men fastställdes i Högsta domstolen i mars 2020.


Nytt avtal ska ta inställd kultur ut på nätet

Summary: När stora delar av scenkonsten stängs ned på grund av coronakrisen, tas många initiativ för att flytta kulturen ut på nätet. På tisdagen tecknade Svensk scenkonst och Teaterförbundet ett tillfälligt avtal för att göra det möjligt.

Under tisdagen skapades snabbt olika initiativ för att på nätet tillgängliggöra konserter, teaterföreställningar och annan kultur som publiken stängs ute från på grund av risken för coronasmitta. För att dessa digitala evenemang möjliga tecknade Svensk Scenkonst och Teaterförbundet på tisdagen ett tillfälligt avtal för att scenkonsten ska kunna nå ut digitalt. – Det är en extraordinär situation vi står inför där våra medlemmar riskerar förlora många uppdrag på obestämd tid. Att publiken får möta konst och kultur är just nu extra angeläget och vi har därför hittat ett sätt att skapa ökade möjligheter för det, säger Mika Romanus, förbundsdirektör för Teaterförbundet för scen och film i ett pressmeddelande. Avtalet innebär att Svensk Scenkonsts medlemmar tillsvidare kan tillgängliggöra hela eller delar av verk för allmänheten utan att betala någon extra ersättning till upphovspersoner och utövande konstnärer inom Teaterförbundets medlemsgrupper. En liknande lösning finns sedan tidigare för musiker. Det nya avtalet gäller två veckor framåt.


The Hanged Man gör snillrikt gestaltad rock i många lager

Summary: Med The Hanged Man har Rebecka Rolfart skapat en helt egen rockvärld – som är mörk och ljus på samma gång, fylld av symbolism och högt flygande idéer.

Med sitt The Hanged Man har Rebecka Rolfart skapat en helt egen värld. Esoterisk, flummig, fylld av symbolism och högt flygande idéer – som sig bör när en lånar bandnamn från ett tarotkort som kretsar kring förändring och framåtrörelse. Hennes rockvärld är mörk och ljus på samma gång, ungefär som en djup skog där solen då och då tillåts kika in. På nya skivan ”As the tower fell” samlas psykedeliska ljudmattor, krautrock och gitarrer täta som, säg, mossa med mer varm, organisk retropop. Hårt möter mjukt och däremellan skapas de spännande kontrasterna och den dualitet som är albumets kärna. Som exempel kan tas det drömska, nästan vädjande spåret ”Fall”, där allting fortfarande går att rädda, och den betydligt mörkare epilogen ”I fell off”. Det är snillrikt gestaltad rock i många lager. Bästa spår; ”Hasche”  Läs fler musikrecensioner av Alexandra Sundqvist, till exempel om Alice Bomans länge efterlängtade albumdebut.


Modigt och frispråkigt om trasiga syskonsjälar

Summary: I ”Josas bok” bearbetar Marie Nilsson Lind skuldkänslorna och sorgen efter en död syster. Boken styrka är tonen som balanserar mellan det personliga, poetiska och sakligt kliniska, skriver Johanna Paulsson.

Sakprosa Marie Nilsson Lind ”Josas bok. Min berättelse” Kaunitz-Olsson, 327 sidor  Det var Marie Nilsson Lind som skrev texten till Benny Anderssons musik. Men det var lillasyster Josefin som sjöng den där darrande strofen ”Älska mig för den jag är”. Den som blev namnet på fjolårets uppmärksammade (och kritiserade) SVT-dokumentär om sångerskans liv och karriär i sviterna efter den destruktiva relationen med en känd skådespelare. ”Jag talar i halva meningar, jag är så van att min syster tog den andra halvan”, skriver Marie. Men nu är det hon – storasystern – som på egen hand får teckna ner och analysera deras gemensamma historia. ”Josas bok. Min berättelse” bygger på texter ur Josefin Nilssons skriv- och dagböcker mellan åren 1994 och 2016. Men den är bådas berättelse, kanske ännu mer Maries. Egentligen är det inte heller en enda bok, utan flera som samsas mellan sidorna. Dels en sorts uppgörelse med det förflutna som – likt Felicia Feldts ”Felicia försvann” – benar i trauman från barndomen, där föräldrarnas relationsdrama ständigt påminde om ”Scener ur ett äktenskap”. Dels en biografi om bandet Ainbusk Singers, succéshower och floppar. Dels ett appendix till dokumentären som försöker besvara frågan om varför någon väljer att stanna i en både psykiskt och fysiskt nedbrytande relation. Men till stor del handlar det om författarens bearbetande av skuldkänslor. Marie Nilsson Lind är som skarpast när hon betraktar svensk psykvård både inifrån och utifrån på samma gång. Vården av, som hon uttrycker det, ”våra själar och mentala delar”, där arbetsterapeuten ropar: ”inte för många färger!”. Och sjukvårdens brist på helhetsansvar. Marie själv har varit suicidal sedan tonåren. Hon berättar om sin dödspakt med syrran: om livet gick åt helvete skulle de köra utför Högklintens kant likt ”Thelma och Louise”. Men 2016 blev hon alltså ensam kvar med både bok och meningar att avsluta. Mellan raderna ekar den Ann Heberleinska devisen ”Jag vill inte dö, jag vill bara inte leva”. Obduktionsrapporten sa självmord; Josefin har ett sextiotal tabletter i magsäcken natten när hon dör. Men då har hon knaprat morfin för att döva smärtan efter en operation, drabbats av psykoser och paranoida drag. Bokens styrka är tonen som balanserar mellan det personliga, poetiska och sakligt kliniska. Som terapimedvetet drar slutsatser och resonerar kring svårigheterna att reparera trasiga själar. De två andra småsyskonen, ännu en syster och en bror, har hanterat familjekriserna på andra sätt. Resonemang som å ena sidan handlar om psykisk ohälsa i största allmänhet, är å andra sidan svåra att separera från artistbranschens mycket specifika villkor. Det kan handla om alltifrån starka piller mot scenskräck till de självförbrännande musikernas ”27 Club” med en medelålders motsvarighet bland kvinnliga sångerskor som slocknat kring 47. Från Judy Garland till Josefin. Marie Nilsson Linds redogörelse kan te sig som ett bokslut, men tycks fortfarande befinna sig mitt i krisen. ”Josas bok” är ingen självhjälpsbok mot varken destruktiva relationer eller tankar, utan snarare ett stöd och sällskap till andra i samma situation. Eller snarare situationer i plural. Här finns ju inga lösningar, men däremot varnande exempel. Att våga berätta även om ”skiten” – om så bara för att inte någon annan ska gräva fram skammen – är samtidigt gott nog även om det ibland gränsar till ett ältande och redaktören borde ha hjälpt till att rensa bort ett par upprepningar. Läs fler texter av Johanna Paulsson och fler av DN:s bokrecensioner Läs mer: ”Jag vill vara trogen min syster Josefin”


Sydney Smiths ”Liten i staden” är en bilderboksodyssé i miniformat

Summary: Ett barn rör sig i staden, mellan armbågar på bussen, längs blanka vattenpölar och avgasdammiga gator. Det är ett barn som kan sin stad, och kan ge bra råd om hur man klarar sig. Sydney Smith hittar en perfekt balans mellan text och bild i ”Liten i staden”.

Bilderbok Sydney Smith ”Liten i staden” Översättning Katarina Kieri Lilla Piratförlaget ”Jag känner dig. Du klarar dig alltid. Men om du vill, kan du få några råd.” Det är bara några sidor in i Sydney Smiths bilderbok ”Liten i staden” som berättelsen helt kort tycks hålla andan. Plötsligt vänder sig berättelsen inte till läsaren utan till någon annan. Ett barn rör sig mellan armbågar på bussen, längs blanka vattenpölar och avgasdammiga gator. Råden hen talar om kommer från någon som varit barn i staden länge, som känner dess påträngande ljud och tendens att svälja en, som kan gränderna man ska undvika och ödetomterna som må se ofarliga ut men där buskarna har illvilliga barr. Men också vilka träd som kan fungera som gömställen och var ventilationsröret som blåser ut varm sommarluft finns. ”Kura ihop dig därunder och vila en stund.” Ovädret tilltar och snön faller ymnigt. I parken sätter barnet upp lappar. Textens lugna berättarröst dämpar det hårda i bildernas skissartade karaktär. Samtidigt är illustrationerna knappast ensidiga eller svartvita i sin framtoning av den bullriga stadsmiljön – även i gränden finns fläckar av sol. Ändå är den för mörk att ta som genväg. Sydney Smith är skicklig på att gestalta stadslivets nycker och många, ofta bortvända, ansikten. Genom reflektioner i bussfönster, anonyma folkmassor och ilsket röda bromsljus i snöyran fångar han den där nästan hopplösa känslan som kan uppstå i storstadens hektiska tempo. Huvudet kan kännas alldeles fullt, konstaterar berättarjaget, till en illustration av en spegelvägg där både barnet själv och trafiken hackas upp och dubbleras på samma gång. ”Liten i staden” är en odyssé i miniformat, där Sydney Smith funnit en perfekt balans mellan text och bild. Bara i relation till varandra berättas och utvecklas historien på det finstämda sätt den gör. Stora städer visar ingen hänsyn för små sökare. Där får man klamra sig fast vid det man känner till: en famn, ett träd eller huset där musiken hörs trots stormen. ”Liten i staden” är en lågmäld och vacker bok att sjunka ner i. Läs fler texter av Emma Holm och fler av DN:s barnboksrecensioner


DN tipsar: Tre nya och sevärda tv-serier

Summary: ”Annihilation”-skaparen Alex Garland har med ”Devs” gjort sin första tv-serie, ”Baron noir”, Frankrikes svar på ”House of cards” är tillbaka för ett tredje säsong och SVT visar nya danska krimserien ”DNA”.

”Devs” (HBO) Med: Sonoya Mizuno, Nick Offerman med flera. Med de två briljanta filmerna ”Ex Machina” och ”Annihilation” har Alex Garland visat sinne för att gestalta framtidsvisioner på ett säreget visuellt sätt. Första avsnittet av hans första egna tv-serie, miniserien ”Devs”, lovar gott. En ung mjukvaruspecialist blir misstänksam när hennes kille, en AI-forskare, hittas död just som han blivit befordrad på ett mystiskt tech-företag vid namn Amaya. En fascinerande återhållen och suggestiv mix av spiondrama, familjedramatik och spjutspetsforskning. ”Baron noir 3” (HBO) Med: Kad Merad, Anna Mouglalis. Frankrikes svar på ”House of cards” är tillbaka för en tredje säsong. Den nordfranske politikern Philippe Rickwaerts – med erfarenheter av att både vara borgmästare och ledamot av franska parlamentet – fortsätter manipulera sig fram genom maktens korridorer. Den mest politiska av franska serier fortsätter blanda fiktion och verklighet och försöker svara på frågan hur mittenvänstern i Frankrike ska resa sig upp ur ruinerna.  ”DNA” (SVT) Med: Anders W Berthelsen, Jadwiga Jankowska-Cieslak med flera. Dansk deckare om den rutinerade kriminalpolis Rolf Larsen som råkar ut för en personlig tragedi i jobbet när hans bebis försvinner. Fem år senare gör han en oväntad upptäckt i ett DNA-register. Fallet bäddar för transeuropeisk dramatik och serien kryssar mellan Danmark, Polen och Frankrike. Extra plus för att Charlotte Rampling dyker upp i utredningen som rutinerad fransk kommissarie. ”DNA” är skapad av Torleif Hoppe som bland annat varit med och skrivit serier som ”Bron” och ”Brottet”. Läs fler texter av Helena Lindblad och fler av DN:s filmtips.


Magnus Dahlström skriver högkaratig litteratur

Summary: Det är författarskapet som är profilerat, personen som är anonym. Magnus Dahlström nya roman ”Förhör” skulle kunna ligga till grund för en briljant tv-serie. Per Svensson blir upprymd av den maniska litterära monotonin.

Roman Magnus Dahlström ”Förhör” Albert Bonniers förlag, 389 sidor. Han är en av Sveriges mest profilerade författare. Samtidigt en av de mest anonyma. Det är författarskapet som är profilerat. Det är personen som är anonym. Trots uppståndelsen kring pjäsen ”Järnbörd” i början av 90-talet och kritikerhyllningarna när han 2011, efter en lång prosapaus, återkom som romanförfattare med ”Spådom” är de enda biografiska uppgifter man kan vaska fram ur mediearkiven Magnus Dahlströms födelseår, 1963, och hemort, Stockholm. Det är uppenbarligen så han vill ha det. I de få intervjuer han gett under åren är det bara det egna skrivandet, och knappt det, han velat säga något om. Det placerar på ett intressant sätt läsarna av Magnus Dahlströms nya roman ”Förhör” i samma position som bokens sammanhållande figur, en civilanställd kvinnlig utredare hos polisen. I ett opersonligt tjänsterum är hon hänvisad till sin egen förmåga att skapa sammanhang och mening i de berättelser hon konfronteras med. Utanför förhörsrummet finns inte mycket hjälp att få. Utredaren är utlämnad till det som sägs innanför väggarna, läsaren till det som sägs innanför pärmarna. ”Vad är det som händer egentligen? frågar man sig ständigt”, konstaterade Sandra Stiskalo när hon i samband med utgivningen av Dahlströms förra roman ”Hemman” intervjuade honom i DN för två år sedan. Det är den givna frågan när man träder in i Magnus Dahlströms författarskap, med tonvikten lagd på ”egentligen” snarare än på ”händer”. Det är i sig inte unikt. All verkligt spännande fiktion tvingar fram den frågan. Det är ju den som ligger till grund för det man brukar kalla litteraritet. Det är läsarens försök att skapa mening, tolka, svara på frågan vad det hela handlar om egentligen, som gör en text till litteratur. Det skadar inte att bli påmind om det i en tid som kanske hellre ställer sig frågor som är lättare att besvara, till exempel: ”Vad händer i den här säsongens sista avsnitt?” Med det sagt: ”Förhör” skulle kunna ligga till grund för en briljant tv-serie. Romanen är byggd av 13 både skilda och sammanhängande delar, plus en epilog. Varje del har drag av detektivnovell. Utredaren förhör personer som vill anmäla brott eller själva är misstänkta för olagligheter: ett ungdomsgäng som misstänks ha rånat en närbutik, en anlagd skolbrand, en misshandel i samband med en demonstration, poliser som infiltrerat en smuggelliga, kränkningar på nätet... Några av fallen tycker man sig känna igen, de är kalkerade på fall som förekommit i nyhetsmedierna. Magnus Dahlström kan som få andra ladda en text med hyperrealism. Hans kontorsmiljöer är påträngande autentiska i sin anonymitet: ”Rummet hade en svag lukt av cement, torrt trä och damm, trots att det skulle vara städat efter hennes företrädare.” Samtidigt förvandlar han den tryggt triviala vardagsvärlden av ärendebeskrivningar, toaletter med tandkrämsfläckade speglar och lunchrum med lite dävet doftande kylskåp till en spökvärld där allt går igen, en mardröm av upprepningar och låsningar. Kafka är ett namn som gärna nämns i samband med Magnus Dahlström. Det är svårt att låta bli att upprepa det. Kafka. Kafka som kontorschef. Förhören, de av en författare med absolut gehör återgivna dialogerna och monologerna, följer ett givet mönster: De förhörda ignorerar utredarens frågor, är påstridiga, talar förbi henne, tiger, blir aggressiva, misstror henne. Är du verkligen polis? Är du polis, egentligen? Det finns något maniskt i monotonin. Den uniformerade kvinnliga kollegan i rummet bredvid är konstant okollegial och avvisande. Avdelningschefen sitter ständigt i telefon och viftar avvärjande med handen. Utredaren sköljer ansiktet med vatten i toalettrummet, dag efter dag. Finns hon? Egentligen? Finns människorna hon förhör? Deras lukter och dofter finns, och registreras noggrant. Men ett par av de förhörda tvivlar själva på att de finns, eller åtminstone på att andra ser att de finns. Och kanske är det just detta det handlar om: Människor som berättar för att få finnas. Människor som finns för att få berätta. Man kan bli litet förvånad, någon gång till och en smula besviken, över att Magnus Dahlström i en del av fallen faktiskt tycks vilja slå fast vad som egentligen hade hänt. Varför lämnar han inte den saken åt läsaren? Möjligen just för att hålla oss fortsatt förbryllade. Inte inbilla oss att vi vet att vi har ett säkert signalement på en Dahlström-text. Mot slutet av romanen tycks Magnus Dahlström också bryta mot sin princip om att hålla sig osynlig. Lite i Alfred Hitchcock-stil skymtar han förbi när en polis får karaktärisera en kollega som anklagas för att ha spelat under täcket med brottslingar: ”Som ensam behörig har han konstant redigerat i fallbeskrivningen och tror att han döljer sig bakom det./---/ En riktig författare.” Även som tv-serie skulle ”Förhör” förbli litteratur. Riktig litteratur. Högkaratig litteratur. Läs fler texter av Per Svensson och fler av DN:s bokrecensioner


Teaterpubliken stannar hemma när oron växer

Summary: Efter regeringens nya riktlinjer om ett tak på 500 personer för evenemang har teatrar, operor och museer infört begränsningar av antalet besökare. Men till onsdagskvällens föreställning av ”Bortbytingen” på Dramaten kom bara 200 personer.

På Stora scenen på Dramaten finns 770 sittplatser. Efter regeringens nya riktlinjer om ett tak på 500 personer för evenemang har Dramaten begränsat publiken till omkring 450 personer, eftersom de inkluderar skådespelare och scenarbetare i maxantalet. Men under onsdagskvällens föreställning av ”Bortbytingen” på Stora scenen märktes ett drastiskt minskat publiktryck. – Det var betydligt färre i salongen. Vi hade dragit ner antalet bokade sittplatser till 450 men det var bara 200 i publiken, säger Lena Törner, pressansvarig för Dramaten. Dramatens kundservice kontaktar alla som har köpt biljett till någon av föreställningarna på Stora scenen framöver. De som är oroliga för smittorisk erbjuds att boka om sina biljetter till ett senare datum. Däremot återbetalas inga biljetter. Återbetalning sker bara om en föreställning ställs in helt och hållet. – Vi tar det dag för dag nu. Folk som är oroliga får boka om sin biljett till ett senare datum eller ett presentkort. Det är vad som gäller nu. Sedan har vi gruppbokningar från skolor, ombud och företag och där löser vi det fall för fall, säger Lena Törner. Eftersom beslutet att begränsa folksamlingar är unikt i Sverige finns inga exempel att utgå från. Genast uppstod viss osäkerhet om hur antalet 500 ska definieras på teatrar med stora scener. I Kungliga operans salong i Stockholm finns drygt 1.100 sittplatser. Operan förklarade inledningsvis på sin hemsida att man nu inte skulle ha mer än 500 personer i publiken. Men samtidigt utgör personalen under en föreställning fler än 100 personer. Enligt polisens meddelande om den nya förordningen räknas ”samtliga personer som deltar vid den allmänna sammankomsten eller offentliga tillställningen”, alltså inte bara publiken. – Vi ska inte gå emot polisen, men beslutet kom sent i går, vi fick snabbt vidta vissa försiktighetsåtgärder, sade Operans presschef Torbjörn Eriksson på torsdagsmorgonen. Senare på dagen justerade Operan sin information. ”Högst 500 personer inkluderar samtliga i våra offentliga lokaler, såväl publik som föreställningsanknuten personal. Det betyder att det inte kommer att vistas fler än 500 personer i våra offentliga lokaler samtidigt”, skriver Torbjörn Eriksson i ett svar till DN. Redan inför onsdagskvällens föreställning av ”Figaros bröllop”, som knappt 800 köpt biljett till, drog Operans ledning ner antalet. – Vi fick boka av och boka om en del. Vi fick lägga manken till, säger Torbjörn Eriksson. Även större museer som Vasamuseet, Moderna museet och Nationalmuseum ändrar sina riktlinjer efter regeringens beslut om ett maxantal på 500 personer. – Vi följer Folkhälsomyndighetens rekommendationer och det beslut som regeringen har fattat och ser till att vi inte har fler än 500 personer på Vasamuseet inklusive personal, säger Vasamueets chef Lisa Månsson. Vasamuseet har nu ett digitalt system som räknar hur många besökare som går in och ut jämte manuell räkning som personalen utför. Har ni sett några förändringar i antalet besökare? – I februari hade vi inga förändringar trots att det redan då fanns en internationell medveten om smittan. I mars har vi däremot sett en nedgång, runt 25 procent färre besökare per dag i snitt, säger Lisa Månsson. Museet prioriterar nu bland annat städning av toaletter, dörrar, räcken och handtag som kan komma att vidröras av besökarna liksom större mängder alkogel samt handskar för personal som önskar sådana. Läs mer: Kulturrådet: ”Förändrar förutsättningarna för kulturlivet fundamentalt” Så påverkas kulturen av regeringens nya beslut Svenska konserter som påverkas av förbudet


Så påverkas kulturen av regeringens nya beslut

Summary: Det nya publiktaket på 500 personer för allmänna sammankomster stoppar nu flera kulturarrangemang med omedelbar verkan. Under onsdagen varnade kultur- och idrottsminister Amanda Lind (MP) för ”enorma ekonomiska konsekvenser” för kulturarrangörer på grund av det nya coronaviruset.

Regeringen beslutade på onsdagen att följa Folkhälsomyndighetens rekommendation och stoppa alla allmänna sammankomster och offentliga tillställningar med fler än 500 personer. Beslutet får nu stora konsekvenser för kulturevenemang över hela landet. Redan på onsdagen stod det klart att litteraturfestivalen Littfest i Umeå, som skulle startat på torsdagen, ställs in. – Vi följer givetvis rekommendationerna. De första gästerna kom igår, en del är på resande fot och vi har flera kolleger som just nu är ute och hämtar folk. Det är som att försöka vända på en Atlantångare, säger Erik Jonsson, en av Littfests koordinatorer och fortsätter: – Jag misstänker att 5.000 personer är på väg till Folkets hus den här helgen. Vi gör vårt bästa för att informera alla och att avboka lokaler, hotell och en volontärstyrka på 100 personer. En av de branscher som väntas påverkas mest av att publiktaket begränsas är musikindustrin, där konserter ofta har stora besöksantal. – Det här drabbar publiken och arrangörer av publika evenemang inom musik och idrott hårt, säger Joppe Pihlgren, verksamhetsansvarig på Svensk Live som samlar över 200 arrangörer av livemusik. Organisationen var en av dem som tidigare under onsdagen träffade kultur- och idrottsminister Amanda Lind (MP) för ett möte kring vilken påverkan som spridningen av det nya coronaviruset får. – Där framförde vi att vi gärna vill hjälpa till. Även om det drabbar oss hårt är det en fråga om folkhälsa. Vi vill bidra till att det inte sprids, säger Joppe Pihlgren. Exempel på kulturaktörer som drabbas. Dramaten. På Dramaten inledde man på onsdagens eftermiddag ett möte i ledningsgruppen om hur nationalscenen ska förhålla sig till regeringens väntade beslut om ett tak på 500 personer för evenemang. Stora Scenen rymmer 770 åskådare. ”Det berör Stora scen. Vi kommer att begränsa antalet så att det inte blir fler än 500 i salongen, inklusive besökare, gäster och aktörer på scen. Vi håller nu på att omboka. Alla som har biljetter till föreställningar får ett sms och ett mejl”, säger Lena Törner, pressansvarig på Dramaten. Kungliga Operan. Torbjörn Eriksson, presschef på Kungliga Operan, säger på onsdagen till DN att man följer Folkhälsomyndighetens hemställan. Därför kommer man begränsa det till max 500 personer i salongen. – Det kommer vi att göra tills vidare. Beskedet kommer ganska sent, vi har ju en föreställning av ”Figaros bröllop” ikväll för knappt 800 personer. Hur sker gallringen? – Det finns möjligheten att vissa bokar om eller bokar av sina biljetter, samt att vi aktivt kontaktar personer som har köpt biljetter. LiveNation Världens största konsertarrangör. Anna-Clara Olofsson, marknadschef, säger till DN: ”Till följd av försiktighetsåtgärder från Folkhälsomyndigheten påverkas nu vissa av våra evenemang. Säkerheten för artister, fans och personal är alltid vår högsta prioritet och vi kommer att fortsätta följa utvecklingen noga. De som har biljett till ett evenemang som påverkas kommer kontaktas direkt.” Blixten & Co. Arrangerar bland annat Veronica Maggios turné, Petters turné och Nour el-Refais monolog ”Störst av allt” på Rival. Man kommer nu att gå på Folkhälsomyndighetens rekommendation när den fastställts av regeringen. ”Det innebär att vi kommer titta igenom våra evenemang och se vilka som innebär fler än 500 besökare, det har vi redan tittat på. Vi står på tå. Vi kommer även kommunicera med våra biljettköpare”, säger Sandra Nordin, marknads- och kommunikationschef. Kommer de att få pengarna tillbaka? ”Vi behöver titta på hur evenemangen ser ut, hur nära i tid de ligger, om de behöver ställas in eller kan flyttas. Det finns flera möjligheter. Och när de gäller de evenemang som rör färre än 500 personer kan man gå på rekommendationen att genomföra dem ändå” Moderna museet Moderna museet ställde efter regeringens beslut in den öppna vernissagen för utställningen med John Baldessari - som var planerad att äga rum den 20 mars. Utställningen öppnar dock som planerat lördagen den 21 mars. ”Vi tar spridningen av coronaviruset på allvar och har vidtagit åtgärder så som extra städning. Vi ber också besökare som känner sig sjuka att stanna hemma. Alla tjänsteresor till utlandet är också inställda”, säger Kristin Lundell, pressekreterare på Moderna museet. Nationalmuseum ”Vi kommer att hålla öppet som vanligt, men sätter upp en begränsning på 500 personer. Sedan förra veckan har vi också tillsatt en speciell coronagrupp som träffas en gång/vecka för planering”, säger överintendent Susanna Pettersson till DN. Han menar att det är viktigt att regeringen kommer med tydliga instruktioner till arrangörerna, som de sedan kan förhålla sig till. De senaste dagarna har han fått mängder med mejl och telefonsamtal från arrangörer som varit osäkra på hur de ska agera, berättar han. – Vi hoppas också på att det finns möjlighet till kompensation för våra branscher som gör publika evenemang, eftersom många inte kan genomföra den verksamhet som de lever på. Hur allvarligt är det här för arrangörerna? – Om det här pågår länge är det väldigt allvarligt. Men folk gör inget annat än att rådda och fixa. Om det pågår under en begränsad period blir det så klart även då ett avbräck, men om arrangörerna får kompensation så kan de klara av situationen rätt bra. För konsumenterna som redan har köpt biljetter till ett evenemang är det oklart om de kommer att få tillbaka biljettpengarna. Konsumentverket säger dock att om en exempelvis konsert ställs in så har man rätt till återbetalning av biljettpriser. – Det man får titta på är allmänna avtalsrättsliga principer. Det är det som normalt gäller. Nu är det lite speciellt i och med att det är regeringen som går in och stoppar sammankomsterna. Den situationen har inte prövats tidigare, säger Maja Lindstrand, jurist på Konsumentverket. Kan inte arrangören trycka på att det handlar om ett regeringsbeslut? – Konsumentverket anser att konsumenten ändå har rätt att få tillbaka pengarna om ett evenemang ställs in. För att det man har betalat för det får man inte. Vad händer om arrangören inte vill betala tillbaka? – Då får man vända sig till Allmänna reklamationsnämnden om det är så att man inte kommer överens om vad som gäller, säger Maja Lindstrand. När DN träffade Amanda Lind vid lunchtid på onsdagen hade regeringen ännu inte tagit beslut om att begränsa antalet personer vid sammankomster. Hon menade då att aktörerna visat stor förståelse för allvaret i situationen. – Att fatta den här typen av beslut är väldigt ingripande i människors rörelsefrihet och i verksamheter. Det måste grundas och baseras på expertkunskap, säger Amanda Lind. I USA har exempelvis konsertarrangören Live Nations aktievärde rasat snabbt, med 40 procent på bara en månad. Hur ska ni hjälpa dessa aktörer om den här situationen fortsätter? – Det är helt uppenbart att det här skulle få enorma ekonomiska konsekvenser, inte minst om det blir en långvarig situation med coronaviruset i Sverige. Det är därför viktigt att vi har en nära dialog med aktörerna. Regeringen och samarbetspartierna fortsätter att arbeta för att se hur vi ska hantera de ekonomiska konsekvenserna, och i det arbetet kommer även arrangörerna räknas in. Bland de andra organisationer som deltog vid mötet med ministern fanns Svensk scenkonst, branschorganisation för teatrar och andra scenkonstverksamheter runtom i landet. Vd Mikael Brännvall ser stora konsekvenser av beslutet om förbud mot sammankomster med fler än 500 personer. – En teater eller opera har ju tagit större delen av kostnaden när man kommer fram till premiär och sedan har man budgeterat för biljettintäkter. Det slår rakt mot verksamheten och blir ett stort avbräck. Mikael Brännvall berättar att man vid mötet med Amanda Lind diskuterade hur man kan hantera en situation där teatersalonger och konsertlokaler plötsligt gapar tomma. – Det är klart att folkhälsan måste gå först men vi förväntar oss att det allmänna stöder oss på ett eller annat sätt i den här situationen. I slutänden handlar det om pengar, säger Mikael Brännvall. Läs mer om det nya coronaviruset på DN.se


Straffet fastställt – Harvey Weinstein döms till 23 års fängelse

Summary: Filmproducenten Harvey Weinstein döms till 23 års fängelse för våldtäkt och sexuellt övergrepp. Det meddelade domstolen på Manhattan i New York under onsdagen, enligt flera amerikanska medier.

I slutet av februari dömdes filmproducenten Harvey Weinstein för ett fall av våldtäkt och ett fall av sexuellt övergrepp efter en omfattande rättegång. Straffpåföljden för dessa två domar blir 23 års fängelse, vilket domaren James A. Burke meddelade på onsdagseftermiddagen, strax efter klockan 16, svensk tid. Weinstein anlände själv till rättsalen på Manhattan i New York i rullstol. Weinstein kunde få max 29 år i fängelse, vilket är den högsta straffpåföljden i USA för de brott han dömts till. Hans advokater har tidigare yrkat på fem år, den lägsta straffpåföljden, på grund av Weinsteins sviktande hälsa och ålder. Weinstein själv har hävdat att han är oskyldig och planerar att överklaga domen, enligt tidningen LA Times. I väntan på att straffet skulle tidsbestämmas har den 67-årige filmproducenten suttit häktad. Tanken var att han skulle föras till fängelset direkt efter rättegången, men på grund av smärtor i bröstet fick han föras i ambulans till sjukhuset Bellevue på Manhattan, där han genomgick en hjärtoperation. Därefter har han suttit på New York-fängelset Rikers Island. Sedan rättegången, som inleddes i New York i början av januari, har Weinstein åtalats för ytterligare fyra sexualbrott i Los Angeles, vilket kan leda till fler domar. Anklagelserna mot Weinstein blev startskottet för metoo-rörelsen under hösten 2017. Sammanlagt har ett 90-tal kvinnor, däribland skådespelare som Ashley Judd, Rose McGowan, Angelina Jolie och Gwyneth Paltrow anklagat Weinstein för sexuella trakasserier och våldtäkter. I december kom beskedet att Weinstein och hans numera bankruttförklarade filmbolag nått en förlikning med ett 30-tal kvinnor som anklagat honom för sexuella övergrepp. Kvinnorna får dela på omkring 250 miljoner kronor. Summan betalas ut av försäkringsbolag som representerar hans tidigare bolag The Weinstein Company. Läs mer: Så har Hollywood förändrats efter metoo-avslöjandena


Harvey Weinstein döms för övergrepp – men har Hollywood förändrats?

Summary: I november 2017 avslöjades att flera kvinnor anklagade Hollywoods stjärnproducent Harvey Weinstein för sexuella övergrepp. Han har dömts och under onsdagen offentliggörs påföljden. Men har Hollywood förändrats sedan avslöjandena som blev startskottet för #Metoo?

– Jag har inte andats ut så här på länge, säger skådespelaren Rose McGowan efter att Harvey Weinstein fällts. Den tidigare omhuldade Hollywoodproducenten dömdes den 23 februari för ett fall av sexuellt övergrepp och ett fall av våldtäkt. Harvey Weinstein satt stilla mellan sina advokater när domen läses upp. – Men jag är oskyldig, upprepade han till sin advokat. I övrigt såg han oberörd ut. Nu några veckor senare har Weinsteins hjärta opererats och han har tagits till det ökända fängelset på Rikers Island. Där inväntar han straffsatsen, som kommer att offentliggöras på onsdag. Weinstein kan då dömas till upp till 29 års fängelse. Rose McGowan är en av dem som anklagat Harvey Weinstein för övergrepp. Han ska ha våldtagit henne i ett hotellrum under Sundancefestivalen 1997. Och det är till journalisten Ronan Farrow, som stod bakom tidningen The New Yorkers avslöjande om Weinstein, som hon säger att hon efter domen äntligen kan andas ut. När Farrow i sin podcast ”Catch and kill” frågar Rose McGowan vad domen betyder säger hon: – Jag tycker att det här bevisar att det kan göras. Och vet du vem det bevisades för? För mig. För jag visste inte det. Jag hade inga bevis, ingen anledning, inget hopp. Men det finns miljoner människor där ute som hoppas. Och kanske kan det här ge dem en liten David mot Goliat-känsla, att de betyder något. Att de räknas. När Harvey Weinsteins decennier långa historia av övergrepp avslöjades av New York Times och The New Yorker blev det början på en global rörelse där kvinnor vittnade om sexuella övergrepp. Men vad hände i branschen där Weinstein själv verkat? Har någonting förändrats i Hollywood efter avslöjandena? Den 2 mars höll Rebecca Corbett, granskningsredaktör på New York Times, ett föredrag på Reuters Institute for Journalism i Oxford. New York Times var en av de första tidningarna att avslöja övergreppsanklagelserna mot Weinstein. Ett arbete som tog månader och som Corbett ledde. Under föreläsningen berättade hon om hur granskningen gått till, hur svårt det varit att hitta kvinnor som öppet vågade tala om vad Harvey Weinstein gjort mot dem, och hur hans jurister och medarbetare försökte stoppa avslöjandet. Hon berättade också om de osannolika konsekvenserna som granskningen fick. – Den enda journalistiska utgången av Weinsteinberättelsen är påverkan. Rapporteringen spred ljus över ett dolt ont. Den skapade en väg för ansvarsutkrävande. Och den gjorde det tryggare för kvinnor att berätta, och gav frasen ”hon sade” en ny mening: en möjlighet att bli hörd. Den granskande journalisten Ronan Farrow stod bakom det andra avslöjandet om Harvey Weinsteins övergrepp. I sin bok ”Catch and kill” beskriver Ronan Farrow också ett system där Harvey Weinstein, trots otaliga rykten om hans uppförande, kunde fortsätta i decennier. Efter domen mot producenten sade han till radiostationen NPR att avslöjandena lett till en ny diskussion i Hollywood. – Men frågan är om den diskussionen kan leda till handling, sade han. I dag är många överens om att Hollywood har förändrats sedan hösten 2017. – Den här industrins tektoniska plattor har skiftat fullständigt. Det kommer alltid att finnas en uppfattning om att fruktansvärda saker har hänt över stora delar av den här industrin, och människor kan se det. Det säger Melissa Silverstein, redaktör för organisationen Women and Hollywood som arbetar för jämställdhet i filmmeckat, till L.A Times om innebörden av avslöjandet om Harvey Weinstein. Hon är inte ensam bland kvinnor i Hollywood om att tycka att strukturerna inom filmindustrin har luckrats upp. – Det jag ser i dag, som jag inte såg förut, är en medvetenhet som inte fanns förut, och ett gruppbyggande, särskilt bland kvinnor, säger Amy Baer, ordförande för organisationen Women in Film till samma tidning. I Hollywood har flera branschorganisationer tagit fram nya uppförandekoder. I en del av dem finns riktlinjer som att kvinnor inte ska träffa potentiella arbetsgivare på hotellrum och i andra utsatta utrymmen. Grupper som Time's Up har bildats för att lobba för ytterligare åtgärder för att förhindra att det Harvey Weinstein gjorde ska kunna hända igen. Nina Shaw, jurist och en av grundarna till just Time's Up” berättar för New York Times att hon ser en stor kulturell förändring i branschen. – Och kulturella förändringar är svårare att uppnå än något annat, säger hon och fortsätter: – Vi är inte där vi bör vara, men det finns en generell känsla av att vissa saker helt enkelt inte är acceptabla och att om man finner att man är i ett system som tillåter den här typen av övergrepp så kan man ställa sig upp och säga något. Och då kommer man ofta att stöttas. Kirsten Schaffer, chef för Women in Film, säger till New York Times att skillnaden i dag är att man har insett att man kan arbeta i en tuff bransch men ändå behandla andra med respekt – till skillnad från tidigare. – Innan har det funnits en generell attityd kring att det här är vad som krävs för att överleva i den här branschen. Sedan Weinsteinavslöjandet har ytterligare flera män i branschen fallit från sina upphöjda positioner. I magasinet Variety skriver man att män som utsätter andra för övergrepp i dag inte hålls om ryggen på samma sätt som tidigare, eftersom deras uppförande kan bli en förlust för bolagen. Men en del av de män som anklagats har landat mjukt, och lyckats behålla sin makt inom branschen – även om det i vissa fall är på ett mindre publikt plan än tidigare. Och frågan är om systemet som lät Weinsteins övergrepp ske har förändrats. Fortsätter människor titta bort, skvallra i det tysta eller till och med möjliggöra övergreppen? Än är det de vita männen som har makten i Hollywood. Varje år gör universitetet i South California en rapport om mångfalden i Hollywood. I den senaste rapporten, om filmer från 2018 och 2019 syns att kvinnor fortfarande är underrepresenterade i flera kategorier – även om det har skett en förbättring. 15 procent av regissörerna till de filmer som analyserades var kvinnor, och 18 procent av studiocheferna. Vid årets Oscarsgala var ingen kvinna nominerad i den prestigefulla kategorin bästa regi. Antalet nominerade kvinnor var en aning högre jämfört med tidigare år – men endast 30 procent av de nominerade till priser för arbete bakom kameran var kvinnor. ”Här är vita män fortfarande de som har makten. Trots mindre framsteg för kvinnor och färgade regissörer sedan vår förra rapport har båda grupper fortfarande en lång väg att gå innan de kan uppnå något som ens kommer i närheten av en proportionerlig representation på denna viktiga arena”, skriver rapportförfattarna. Som Nina Jacobson, producent och tidigare chef för Disneys Buena Vista Motion Pictures, uttrycker det för USA Today: – Oavsett hur mycket saker förändras åt rätt håll så hittar man oftast en vit snubbe när man kommer till toppen av de här mediebolagen. Makten bakom är fortfarande vit och manlig, och när det kommer till att verkligen ge facklan vidare, har man inte gjort det. Men samtidigt är många överens om att metoo har öppnat många människors ögon. Och att det inte är möjligt att återgå till hur det var tidigare. – Kulturen i Hollywood har redan förändrats. Och det var kvinnorna som åstadkom förändringen. Men vi har en lång bit kvar, sade den legendariska juristen Gloria Allred till DN:s Martin Gelin när domen mot Harvey Weinstein kom. Hon representerade tre av de kvinnor som anklagat Weinstein för övergrepp, och har tidigare företrätt kvinnor som anklagat bland andra Bill Cosby, Roman Polanski och USA:s nuvarande president Donald Trump. Även om det är en lång väg kvar till att Hollywood förändras i grunden är det fler kvinnor i branschen som ser positivt på framtiden i och med att Harvey Weinstein nu dömts och strukturerna börjat luckras upp. Kirsten Schaffer, chef för Women in Film, beskriver för US Today hur kvinnor hon pratat med känner kring att Weinstein dömts: – Lättade. Stolta. Rörda. Jag blev själv rörd när jag hörde nyheten i morse. Hoppfulla. Och samtidigt vet vi att vi behöver arbeta hårt på jämställdhetsfronten, särskilt när det kommer till kvinnor i maktpositioner, beslutsfattande och jämlika löner. Även Rose McGowan, hon som skrev Twitterinlägget om den icke namngivna studiochefen som senare visade sig vara Weinstein, är försiktigt positiv. – Om jag tror att alla därute plötsligt är bra människor? Nej, men jag tror att de vet att de har ögonen på sig, så att de i alla fall måste verka som bra människor. Och jag tror att många fler människor i dag skulle vara mycket mindre benägna att spela med, säger hon till Ronan Farrow.


Jonathan Safran Foer ställer in Sverigebesök

Summary: Den amerikanska författaren Jonathan Safran Foer ställer in sitt planerade besök i Sverige med anledning av det nya coronaviruset. Även författaren Helle Helle meddelar att hon hoppar av Littfest i Umeå, som inleds på torsdagen.

Beskedet att författaren ställer in Sverigebesöket kom i ett uttalande på måndagen: ”Jonathan Safran Foer ställer in sin medverkan med anledning av Coronaviruset. Med hänsyn till sina barn kan han inte riskera att fastna i Europa vid en eventuell karantän. Jonathan är givetvis oerhört bedrövad över att behöva ställa in sin resa till Sverige, han hade sett mycket fram emot att få möta sin svenska publik. Han skickar sina varmaste hälsningar och hoppas att han får möjlighet att besöka Sverige vid ett annat tillfälle”, står det i uttalandet. Jonathan Safran Foer skulle ha besökt Sverige för att marknadsföra sin nya bok, ”Det är vi som är klimatet” som nyligen utkom på svenska på Norstedts förlag. Foer skulle bland annat delta i ett författarsamtal på Konstakademien i Stockholm arrangerat av Judisk kultur i Sverige. Safran Foer skulle även ha medverkat vid litteraturfestivalen Littfest i Umeå, som äger rum under veckoslutet. Han är dock inte ensam om att lämna återbud. Arrangörerna för festivalen meddelade på måndagen att även den danska författaren Helle Helle uteblir på grund av ”liknande skäl” som de Jonathan Safran Foer framfört. – Vi har givetvis förståelse för deras beslut, även om det förstås är väldigt tråkigt för festivalen och för våra besökare, säger Elenor Nordström, en av koordinatorerna för Littfest, i ett pressmeddelande. Arrangörerna meddelar samtidigt att de följer utvecklingen kring coronaviruset, men att man i nuläget avser att genomföra Littfest som planerat.


Max von Sydow är död – 90 år gammal

Summary: Filmgiganten Max von Sydow är död. Han blev 90 år gammal. ”Han var den starkaste skådespelaren, den mest älskvärda och käraste vän”, minns kollegan Gunnel Lindblom.

Tidningen Paris Match skriver att dödsfallet bekräftas av hustrun Catherine von Sydow. Även von Sydows manager bekräftar uppgifterna för Aftonbladet. ”Det är med brustet hjärta och oändlig sorg vi med stor smärta måste meddela att Max von Sydow gått bort”, skriver hustrun Catherine von Sydow i ett uttalande till franska medier. Max von Sydow föddes 1929 i Lund. Han gick på Dramatens elevskola och arbetade därefter bland annat på Malmö stadsteater, under 1950-talet ofta i Ingmar Bergmans uppsättningar. Han blev sedan en av Bergmans flitigast anlitade skådespelare i filmer som ”Vargtimmen”‚ ”Jungfrukällan” och ”Det sjunde inseglet”. Skådespelaren och regissören Gunnel Lindblom arbetade tillsammans med Max von Sydow redan i slutet av 1950-talet, och minns honom i dag som en av Sveriges främsta skådespelare. – Han var den starkaste skådespelaren, den mest älskvärda och käraste vän och den bästa medspelare jag haft. Han var så mänsklig, så ödmjuk, och hade trots det en oerhörd styrka och självklarhet när han spelade och arbetade. Han var samtidigt otroligt generös, säger Gunnel Lindblom till DN. Max von Sydow hade flera egenskaper som bidrog till hans stora framgångar, menar Gunnel Lindblom. – Han hade en otrolig närvaro, en stark utstrålning och var också noggrann i sitt arbete. Han kunde göra flera olika typer av karaktärer och gick in dem på riktigt. Han läste manus noggrant, och intresserade sig också för medspelarna på ett sätt som inte är självklart för alla skådespelare, säger hon. Jan Troell regisserade von Sydow i ett flera filmer, bland andra ”Utvandrarna” och ”Invandrarna” samt ”Ingenjör Andrées luftfärd” och ”Hamsun”. Han berättar att von Sydow betytt oerhört mycket för honom, inte minst i hans val av yrke. De arbetade ihop första gången 1965, i novellfilmen ”Uppehåll i myrlandet”. – Jag hade inte haft yrket jag har nu utan honom faktiskt. Att han accepterade att göra huvudrollen i en liten spelfilm med en okänd amatörfilmare var en fantastisk fin upplevelse. Han blev min mentor. Hur var han att jobba med? – Så enkelt det kan vara. Han var som de bästa skådespelarna; i stort sett självgående och behövde bara veta situationen. Det liv han gav åt scenen, det kändes alltid äkta. För mig var det en idealisk utgångspunkt eftersom jag inte hade någon teatererfarenhet eller hade jobbat med skådespelare innan, säger Jan Troell. Skådespelaren Inga Landgré spelade mot Max von Sydow i filmen ”Det sjunde inseglet”, och menar att hans närvaro i arbetet var hans stora styrka. – Mitt minne av honom är väldigt positivt. Han utstrålade någon slags trygghet. Jag tyckte om honom och han var en bra aktör, säger Inga Landgré. Katinka Faragó, scripta och filmproducent, arbetade med Max von Sydow i en rad filmer ända sedan Ingmar Bergmans ”Ansiktet” 1958 bland annat i ”Smultronstället”, ”Såsom i en spegel” och ”Sjunde inseglet” – En rolig sak var att han ringde mig när han just spelat in skräckfilmen ”Exorcisten” och bad mig att inte gå och se den. Varför? Han tyckte den var för otäck. Vad var hans främsta styrka? – Han kunde spela allt. Hans mästerskap var ju den begåvningen. Och hans röst. Var man än satt i teatern så hörde man varje stavelse, säger Katinka Faragó. Marie Göranzon spelade mot von Sydow när hon debuterade på Dramaten i Shakespeares ”Troilus och Cressida” – Jag vara bara 24 år då. Det var väldigt mycket män med i den pjäsen, män och herrar som var mycket äldre än jag. Men den som hjälpte mig och verkligen läxade upp några av de männen var Max von Sydow. Några år senare spelade vi ihop i en pjäs om Ådalen-kravallerna och då passade jag på att tacka honom för det. För mig betydde han väldigt mycket. – Jag upplevde honom som en oerhörd gentleman. Han hade dessutom civilkurage att säga ifrån, jag brukar dra upp det när jag träffar på sådana historier i dag. Den internationella karriären tog fart med rollen som Jesus i den amerikanska filmen ”Mannen från Nasaret” (1965), och han arbetade därefter framgångsrikt i Hollywood. Han har medverkat i filmer av en lång rad regissörsgiganter såsom Lars von Trier, Wim Wenders, Woody Allen, Steven Spielberg, Julian Schnabel, Martin Scorsese och Ridley Scott. När DN:s Nicholas Wennö intervjuade Max von Sydow 2012 sade han att han ofta fått spela ”män med auktoritet”, men att han aldrig upplevde att han behövde identifiera sig med sina rollfigurer. – Nej, men detta betyder absolut inte att jag inte är känslomässigt engagerad i dem. Jag har ingen patenterad standardmetod, men jag försöker alltid ta reda på deras bakgrund: Vad vill de uppnå? Varför gör de så här? Och vad vill de andra rollfigurerna? Om sin förmåga att spela lidande rollfigurer sade han då: – Jag har ju levt några år, man samlar på sig minnen, saker som hänt mig och människor runt omkring mig. Människor jag har läst om. Sedan handlar det om att hitta figurernas story. Jag är fortfarande fascinerad av varför vi människor beter oss så underligt. Bland Max von Sydows största filmer finns ”Det sjunde inseglet”, ”Exorcisten”, ”Pelle Erövraren” och ”Utvandrarna”. Han Oscarsnominerades för sina roller i ”Pelle Erövraren” 1988 och ”Extremt högt och otroligt nära” 2012. Bland de sista rollerna han gjorde var i ”Star wars: The force awakens” (2015) och i tv-serien ”Game of thrones” (2016). Han spelar också huvudrollen i den grekiska filmen ”Echoes of the past”, regisserad av Nicholas Dimitropoulos, som ännu inte är släppt. Max von Sydow var sedan många år bosatt i Frankrike. Han sörjs av hustrun Catherine von Sydow och fyra barn. I sociala medier uppmärksammas Max von Sydows död bland annat av skådespelaren och aktivisten Mia Farrow, som skriver: ”Jag ser Max framför mig i himlen, i sin vita linnekostym, med Sven [Nykvist], Ingmar Bergman och Bibi Andersson, skrattandes och älskandes varandra”. Författaren Joyce Carol Oates skriver på Twitter om Max von Sydows ”vackra” men ”skräckinjagande” ansikte och presenterar en teori om blondhetsfobi. Komikern och pratshowvärden Seth Meyers hyllar honom för hans insats i den kanadensiska kultkomedin ”Strange brew” från 1983. Den brittiska filmregissören Edgar Wright kallar honom ”en ikonisk närvaro på vita duken sedan sju decennier tillbaka” och ”en gud” på Twitter. Regissören Kevin Smith skriver också han på Twitter: ”Du spelade i mycket mer respekterade filmer än ’Strange brew’ och ’Flash Gordon’ men jag älskade dig först och främst för just dem.” Läs mer: Max von Sydow prisades på Stockholms filmfestival Läs DN:s intervju från 2012 med von Sydow


Språkkrönika: Iskallt nej till svensk trippelteckning

Summary: Är en glasskål en glas-skål eller en glass-skål? Trippelteckning av samma konsonant är inte accepterat i svenskan. Men i flera grannspråk är trippelteckning norm, konstaterar Anders Svensson i språkkrönikan.

Braskande rubriker om coronaviruset, flyktingkrisen och supertisdagen dominerade den gångna veckan. Men den bjöd också på en språkvårdsdebatt i mikroformat. Det började med att en tidning av misstag skrev om en flytttrend från storstäderna. En språkvårdare som vurmar för trippelteckning av konsonanter jublade. Men tidningen pudlade på Twitter med motiveringen att det inte såg ”så snyggt ut”. En annan språkvetare reagerade med besvikelse på ursäkten: ”Neeej våga leda den språkliga utvecklingen!” Det korrekta hade varit att skriva flyttrend. Om det skulle vara oklart om det rör sig om en flyt-trend eller en flytt-trend är rekommendationen att använda bindestreck. Trippelteckning av samma konsonant är alltså inte accepterat i svenskan. Undantaget är avstavningar som till-låta. Det här problemet kan bara uppstå i sammansatta ord. Är en glasskål en glas-skål eller en glass-skål? För det mesta avslöjar dock sammanhanget hur ordet ska tolkas. Det finns ingen naturlag som säger att trippelteckning inte är snyggt. Vi är bara inte vana vid det. I flera grannspråk är trippelteckning norm. I isländskan finns sammansättningar som upppantaður, ’bokad’, dökkklæddur, ’mörkklädd’, grunnnám, ’grundutbildning’, fimmmenningur, ’femmänning’, och krosssaumur, ’korssöm’. I färöiskan hittar vi ord som sigaretttubak, ’cigarettobak’, villlaksur, ’vildlax’, och bygggreytur, ’korngröt’. Trippelteckning var en av nyheterna i 1996 års tyska stavningsreform. Schiffahrt, ’sjöfart’, blev till exempel Schifffahrt. Införandet av trippelteckning var ett avgörande skäl till att reformen floppade. Många vägrade att rätta sig efter de nya reglerna. Målet att förenkla stavningen nåddes inte heller. I den tyska grundskolan fördubblades antalet stavfel i elevuppsatser. Lärare hävdade att osäkerhet om stavningsnormerna var orsaken. Åtskilliga tysktalande tyckte helt enkelt inte att trippelteckning av konsonanter såg snyggt ut. För islänningar och färingar är det däremot en självklarhet. Den som saknar trippelteckning i svenskan kan kanske trösta sig med zoooordning och Råååål – ål som finns i Rååån i Helsingborg – som visar att vi åtminstone kan ha kvadrupelteckning av vokaler. Anders Svensson är chefredaktör på Språktidningen. anders@spraktidningen.se 1 fråga om språket Svenska har flera språk i språket Vad är det för skillnad mellan fackspråk och allmänspråk? Kim Svar: Stora språk som svenska består av många olika, mindre ”språk i språket”. Här finns bland annat olika slags fackspråk och gruppspråk, som skiljer sig mer eller mindre från allmänspråket. Allmänspråket är, förenklat sett, de ord och uttryck som merparten av talarna av ett språk kommer i kontakt med. Fackspråken är alla de sätt att tala och skriva som fackexperter använder för att kommunicera med varandra på ett effektivt sätt. Hit hör alla uttryck knutna till olika yrken och intresseområden, från exempelvis juridik, medicin och lingvistik till religion, sport och matlagning. Det mest utmärkande för fackspråken är de ord som används. Orden i fackspråken kallas termer och har ofta en innebörd som inte är känd utanför fackområdet. Men det kan också finnas skillnader i allt från uttal, stavning och böjning av ord till hur texter och samtal ser ut. Experterna utvecklar ofta vardagliga sätt att tala om sin verksamhet, med slangord och förkortningar – en jargong. I formellare texter använder de ofta andra, mer etablerade uttryck och överenskomna termer. I kommunikation med icke-experter kan de använda mer pedagogiska uttryck. Det som kirurger sinsemellan kallar för appendicit, eller app som jargongord, beskriver de i kontakt med patienterna som blindtarmsinflammation. Gränsen mellan fackspråk och allmänspråk är inte alltid tydlig. Ibland hämtar fackexperter ord från allmänspråket och ger dem nya, mer specialiserade betydelser. Ordet besök används i allmänspråket om en tillfällig vistelse hos någon, men inom hälso- och sjukvården står det för ett möte som en patient och exempelvis en läkare har om ett visst hälsoproblem. Ibland vandrar termer över till allmänspråket. Då tappar de ofta sin specialiserade betydelse och får en mer allmän betydelse. I allmänspråket är trauma en svår psykisk påfrestning, ofta som en följd av chock eller sorg. Men den fackspråkliga betydelsen i medicinska sammanhang är ’fysisk eller psykisk skada som uppkommer till följd av yttre orsaker’. Här står trauma alltså även för fysiska skador, allt från en stukad fot till livshotande skador efter en olycka. Åsa Holmér Veckans språkfrågor publiceras i samarbete med Språktidningen och Språkrådet. Du kan få svar på många andra språkfrågor i Språkrådets Frågelådan. Här finns även kontaktinformation till Språkrådet. Gör veckans språktest: Vad betyder orden?


Tre improvisationsmusiker sätter av så att man får hålla i hatten

Summary: När sångerskan Lindha Kallerdahl, basisten Ingebrigt Håker Flaten och trummisen Andreas Werliin bildar band blir resultatet något annat än man hade kunnat föreställa sig.

Det är alltid intressant när musiker man känner väl till bildar en ny konstellation. Som så ofta blir också kombinationen av sångerskan Lindha Kallerdahl, basisten Ingebrigt Håker Flaten och trummisen Andreas Werliin någonting delvis annat än man hade kunnat föreställa sig. Jag hör en form av improvisationsmusik, med en av flera utgångspunkter i jazzen. En annan är om inte direkt rock, så i alla fall singer/songwritertraditionen. Det senare beror mycket på Kallerdahls sång och på texterna, samtidigt som det egentligen ligger i hela hennes uttryck att utmana genrer och andra begränsningar. På ett parallellt plan både renodlar och öppnar det spara, ibland närmast karga sound som kommer av instrumenteringen. Låtarna görs relativt korta och linjära, som skissade i en rörelse och utan att på något sätt ställa sig in hos lyssnaren. Man får hålla i hatten. Bästa spår: ”The old country” Läs fler musikrecensioner av Johannes Cornell, till exempel om hur Fredrik Ljungkvist Trio samtalar med tidigare generationer.


Därför är kvinnorna i fokus i årets Melodifestival

Summary: När tittaren själv får välja brukar det bli en man som vinner. Men i år är de förhandstippade favoriterna alla kvinnor. Kan Dotter, Hanna Ferm, Anna Bergendahl eller The Mamas bryta Melodifestivalens manliga dominans?

Inte sedan Sanna Nielsen vann Melodifestivalen 2014 har Sverige skickat en kvinnlig segrare till Eurovision song contest. De senaste fem åren har den manliga dominansen varit stark: Måns Zelmerlöw 2015, Frans 2016, Robin Bengtsson 2017, Benjamin Ingrosso 2018 och förra året John Lundvik. Men nu syns ett trendskifte. Förvisso är sju av tolv finalister på lördag män, men det är de kvinnliga finalisterna som på flera håll är segertippade. – Den stora grejen i år är att kvinnliga artister har låtar som har en chans att ta hem det. Det har vi inte sett de senaste åren, då det alltid har varit killar i toppen och männen även varit segertippade. Det är väldigt skönt att det har vänt, säger Ronny Larsson, chefredaktör för QX och skribent på bloggen Schlagerprofilerna. Vad tror du att vändningen beror på? – På en stor ansträngning från både SVT och skivbolagen att ge tjejerna bättre låtar. Men det är också en bredare trend inom musikindustrin. Till exempel Billie Eilish tror jag är en bidragande orsak till att folk i år är mer öppna inför coolare, yngre kvinnor. Nu förväntas de inte längre stå och le sig igenom hela låten, utan kvinnor kan vara tuffa, svåra eller coola popstjärnor i stället för glada schlagertjejer. Förhandsfavoriter sedan länge att vinna hela tävlingen är Dotter, Anna Bergendahl, Hanna Ferm och The Mamas. Tidigare var även Mariette en av de segertippade, men har den senaste veckan seglat ner på spelbolagens oddslistor. Ett av de främsta exemplen på en ny sorts kvinnliga bidrag tycker Ronny Larsson är Dotter: – En sån artist och ett sånt nummer hade aldrig gått vidare för två år sedan. Ett nummer som är relativt mörkt och där hon är cool och står i hotpants och slänger med håret i stället för att le sig igenom hela låten. Hanna Ferm är också ett bra exempel: att en tjej under 20 kan vara flirtig men samtidigt självsäkert äga som popstjärna, det känns mer MTV än glad schlager. Dotter, vars riktiga namn är Johanna Jansson, tror inte att tittarna i första hand tänker kön när de röstar, utan går på dem de tycker är bäst. – När jag har tittat själv så har jag alltid bara röstat på mina favoriter. Och kanske insett först efteråt att alla har råkat vara killar. Men går jag till vad jag lyssnar på annars så är det nästan uteslutande kvinnliga artister. Inte för att de är kvinnor, utan helt enkelt för att jag tycker att just de artisterna är bäst, säger Johanna Jansson. Har tjejerna fått bättre låtar i tävlingen i år? – Svårt att svara på, jag har ju skrivit min låt själv. Och den verkar ju ha gått hem, vilket är jättekul, säger Johanna Jansson. Även TV4:s Idol har präglats av stark manlig dominans. De senaste åren har fyra killar i rad vunnit tävlingen – lika många som antalet kvinnliga vinnare totalt i programmet. Och det finns en annan likhet mellan Idol och Melodifestivalen: artistuppställningen i början är en relativt jämnt könsfördelad grupp. Men när tittarna har sagt sitt blir det oftast en man som står ensam kvar på scenen och får framföra segerlåten. Sedan starten 2004 har det blivit en manlig vinnare i 71 procent av fallen. Karin Gunnarsson, tävlingsproducent för Melodifestivalen, intygar att utgångspunkten för Melodifestivalen varje år är en jämn könsfördelning av artisterna. – Vi har alltid en grundprincip om att det ska vara 50-50, en jämn könsfördelning av de 28 som ställer upp i startfältet. Vårt jobb är att ta fram ett så dynamiskt, engagerande och hitstarkt startfält som möjligt. Sedan är det upp till tittarna, säger Karin Gunnarsson. Samtidigt medger hon att de kvinnliga bidragen i år har haft en större genomslagskraft än vanligt. – Det som har hänt är att det är väldigt många tjejakter i år som har fått ett stort genomslag, inte bara i Sverige utan också i Europa. Om man tittar på bettingsajter så är det tjejerna som ligger i topp för att vinna, säger Karin Gunnarsson. William Lee Adams som driver sajten Wiwibloggs, den största europeiska nättidningen om Eurovision song contest, säger att även internationella fans har varit frågande kring mansdominansen bland de svenska vinnarna. – I utländska tittares ögon är Sverige starkt förknippat med kvinnors rättigheter och jämlik representation. Så för många är det lite underligt att Sverige alltid skickar män! För de internationella fansen har Sverige blivit ett stående skämt – stereotypen är att de svenska bidragen alltid är slicka, strömlinjeformade låtar som framförs av snygga killar. – Sverige sätter trender och följer trender – majoriteten av era låtar i år, oavsett om de sjungs av en kvinna eller man, är fortfarande slicka, polerade och samtida. Så stereotypen kommer att leva vidare. Men jag tycker nog att Anna Bergendahl och The Mamas känns lite mindre förutsägbara och har unika perspektiv på vad ”popmusik” är, säger William Lee Adams, som själv dock har Dotter som favorit till segern. Karin Gunnarsson säger att det är svårt att kommentera hur det svenska folket röstar. – Det kan vara så att folk känner att det är dags för en tjej. Men i slutändan handlar det om att ha ett starkt bidrag, en stark låt och ett starkt artistiskt framträdande. Har ni arbetat aktivt för att bryta den manliga dominansen? – Nej. Ingången till att sätta ihop tävlingen är att hitta starka låtar och tydliga uttryck på både tjejsidan och killsidan. Och det gäller oavsett vilket kön du har. Sedan är det upp till svenska folket som tittar och röstar hur de väljer att engagera sig, säger Karin Gunnarsson. Läs mer: Malou Prytz inlagd på sjukhus efter Melodifestivalen SVT ställer in Eurovisionmöte på grund av det nya coronavirusets spridning Kajsa Haidl: Ovärdiga prisutdelningar i Melodifestivalens Hall of fame


Spinn off-serien ”Better call Saul” utmanar originalet ”Breaking bad”

Summary: Femte säsongen av den strålande spin off-serien ”Better call Saul” börjar mycket lovande. När slutet börjar närmar sig ser Kerstin Gezelius hur de dramatiska trådarna håller på att börja lödas ihop med moderserien ”Breaking bad”.

Tv-serie ”Better call Saul 5” Serieskapare: Vince Gilligan, Peter Gould I rollerna: Bob Odenkirk, Rhea Seehorn, Jonathan Banks med flera Finns att strömma på Netflix Lite misstänksam blev jag när de första ryktena började spridas om en spin off till succéserien ”Breaking bad”, med Bob Odenkirks sliriga advokat Saul Goodman som central figur. Jag hade förstås fallit lika pladask för Saul som alla andra. Det var alltid en lättnad när han svepte in i sina grälla slipsar och med sin hänförande blandning av känslighet och total moralisk flexibilitet snackade sig ut och in ur de vidriga, pressande situationer som Walter White försatte honom i. Trots att portföljerna, så småningom säckarna och till slut balarna med sedlar vällde in från Whites droghandel så bytte han varken klädstil eller kontor. Ska man attrahera ett skumt klientel ska man ha mottagning i ett shoppingcenter, billig eau-de-cologne och en putslustig pseudonym (” ’s all good, man”) i stil med åttiotalets frisersalonger. Men kulten kring ”Breaking Bad” och upphetsningen i grabbpressen kring varje liten detalj hade vid det laget blivit så flåsig att det nästan gick ut över tittarupplevelsen, trots att serien var lysande och kommer att gå till tv-historien. Idén till en spinoff, dessutom en prequel, luktade inte bara kommersiell spekulation utan kultspekulation. Kanske till och med en ren oförmåga att släppa taget. Det verkade värdigare att sluta på topp. Jag hade totalt fel. Det var ju ingen slump att BB var bra. Författaren och showrunnern Vince Gilligan vet hur man gör för att sätta skruv på en serie genom fem säsonger. En av hemligheterna är att inte ge serien samma rytm och puls som huvudkaraktären utan tvärtom låta dem skava mot varandra från första bildrutan. Den reserverade, kontrollerande och metodiska kemiläraren Walter White, som (till en början) bara ville ha trygghet för sin lilla familj, fick en så våldsam och adrenalinstinn serie att det gjorde ont i kroppen. Saul Goodman däremot, eller Jimmy McGill som han egentligen heter; rastlös, speedad, ytlig och clownaktig, fick ”Better call Saul”, den kanske mest saktmodiga och melankoliska serien som gått på amerikansk tv. Melankolisk som en dörrknackares nacke när han lämnar ditt hus och packar in sina osålda varor eller påskrifter i bakluckan på en Nissan Estate, lättar på slipsen, öppnar en burköl och tittar ut på Albuquerques dammiga gator som verkar glida ihop med den beige öknen utanför. Extra melankolisk för publiken, som redan visste var han skulle landa och fick oväntat ont i hjärtat av att se honom försöka bli en respektabel advokat, stöttad av den genuint sympatiska flickvännen Kim Wexler (Rhea Seehorn), vars moraliska integritet är lika medfödd och självklar som Jimmy McGills inte är det. Under en period i säsong ett och två verkar han till och med hitta sin självklara plats, inte på sin brors superadvokatfirma men inte heller i rännstenen utan som advokat för gamla: tanterna älskade honom förstås och han älskade tanterna tillbaka. Men också den möjligheten glider sakta och obevekligt ur ”Slipping Jimmys” händer. För han är predestinerad för mörkare ting, inte bara av karaktär och öde, utan för att hans liv utspelar sig i en prequel och vi faktiskt vet hur det går. Kvaliteten har varit genomgående skyhög, på sitt eget lite lågmält jazziga sätt med spretande parallella storylines där gangstern Nacho och parkeringsvakten och mångsysslaren Mike har sina egna historier som ibland löper samman med de andras. Inget kommer visserligen att kunna mäta sig med säsong två och tre, där det gripande och komplicerade kriget mellan Jimmy och hans högpresterande men elallergiska bror Chuck , spelad med imponerande gravitas Michael McKean (i en klass för sig) stod i fokus. Men inte ens en opera kan bestå av bara arior. Också den femte säsongen är lovande. Det är nu allt ska börja lödas ihop, inte bara de dramatiska trådarna mellan de två serierna, det kommer Gilligan och hans team inte ha några problem med, utan deras atmosfär och tempo. Nu ska Jimmy och Kim liksom landa mitt i ”Breaking bad”-hajpen och serien bli något att plocka isär och analysera igen. Kommer den känslomässiga distansen och dramaturgiska briljansen i ”Breaking bad” att krocka med den mer jazziga och känsliga ”Better call Saul”? Lite av den predestinerade tyngden har lyfts från våra axlar. De svartvita små glimtarna av ett drama som utspelar sig efter ”Breaking bad” utlovade nu plötsligt fortsatt dramatik. Alla är i alla fall på plats nu för att ta emot Walter White och hans stackars medbrottsling Jesse Pinkman: Nacho, Gus, Tuco och Mike. I tisdags kom till och med Whites svåger, poliskommissarie Hank Schrader in i bilden och genast uppstod ett metasurr i rutan, en rolig Verfremdung som man hoppas inte helt ska dränka den ljuvliga melankolin i ”Better call Saul”. Men allt har sin tid, till och med den. Läs fler texter av Kerstin Gezelius och filmrecensioner i DN


En bortglömd men urskicklig illustratör

Summary: Den svenske illustratören Gustaf Tenggren blev berömd i USA, bland annat som medarbetare till Walt Disney. Jessica Kempe har sett hans i dag närmast bortglömda livsverk i en tankeväckande utställning på Millesgården.

Utställning Gustaf Tenggren: Folksagor & Disney Millesgården, Lidingö. Visas t o m 31/5 Första världskriget var över. 1920- och 30-talens uppblomstrande mediemarknad ropade efter skickliga illustratörer och reklamtecknare. USA lockade och bjöd in, suktade efter europeisk konst-, myt- och kulturhistoria. Det är välkänt hur Skandinaviens modernister drog till Paris. Det är mindre känt hur traditionalisterna istället drogs till New York och Los Angeles. Till den växande förlagsbranschen, tidningsvärlden, filmkonsten och produktindustrin. Och till fyrfärgstrycket. Den svenska konstnären och illustratören Gustaf Tenggren var en av dem som tog emigrantbåten Hellig Olav till Amerika – för att stanna. Nu ägnas hans livsverk en bred och tankeväckande utställning på Millesgården. För det som visas här berättar lika mycket om det tidiga 1900-talets gyllene illustrationsera, om tidens kommersiella bildvärld, om Disneystudions estetik och om John Bauers enorma inflytande - som om Gustaf Tenggren själv. Vida berömd i USA, nästan bortglömd i Sverige. När den 24-årige Gustaf Tenggren med hustru Anna anlände till New York 1920 hade han väskan full av pågående prestigejobb i Sverige. Vid konstnären John Bauers död 1918 övertog han uppdraget som illustratör för Åhlén & Åkerlunds praktböcker ”Bland tomtar och troll”. Arbetet pågick i ytterligare åtta år. Liksom illustrationsarbetet för Bröderna Grimms sagor. När Gustaf Tenggren steg iland i USA gjorde de amerikanska konstnärerna en motsatt studieresa. Med sitt bagage packat med vardagsrealism, vilda västern-mytologi och rassegregation drog de till Europa och kom hem med den brittiska illustratören Arthur Rackhams jugendlinjer, Wagners operor och Shakespeares Midsommarnattsdröm, med Peter Pan och Alice i Underlandet, nordiska troll, renässans och riddarromantik. Blandat med psykoanalys och rasbiologiska typläror. Den akademiskt skolade Gustaf Tenggren hade redan allt på sina fem fingrar. 1935 begav sig Walt Disney ut på sin egen stora Europatur. Vid hemkomsten, berättar Millesgårdens utställning, efterlevererades 335 bilderböcker med posten. Så bildar den europeiska folksagan, symbolismen och romantiken själva grundtemat i Disneystudions första långfilmer ”Snövit och de sju dvärgarna” och ”Pinocchio”. Walt Disney önskade sig hett den åldrade Arthur Rackham som konstnärlig stämningsskapare och affischkonstnär. Istället gick uppdraget till Gustaf Tenggren. Figurkaraktärerna skapades främst av tecknarna Joe Grant och Milt Kahl. När jag vandrar runt i Millesgårdens utställning ser jag Gustaf Tenggren som urtypen för den amerikanska drömmens formgivare – urskicklig, anpassningsbar och energisk, livsnjutande och mångstilistisk, både lojal och självgående, lika otrevlig som plikttrogen. Bilden framgår tydligt i Lars Emanuelssons och Oskar Ekmans digra biografi från 2014. Med virtuos distans låter Tenggren det internationella mytgodset smälta in i den nordiska naturmystiken: piraterna, krigshjältarna och drakarna tillsammans med orientaliska slavinnor och guldlockiga prinsessor. Samtidigt ser jag en kylighet som kan förklara varför jag slutade läsa de band av ”Bland tomtar och troll” som Gustaf Tenggren tog över efter John Bauer. När Bauer målar troll får de alltid en glimt av liv och förundran i sina pyttesmå ögon. Hos Bauer hör troll och människa ihop. Gustaf Tenggren troll är utan blick, de stirrar blint och vitt, likt döda fiskar. Hans troll är ickevarelser. Det mänskligas motsats. Lusten hos Tenggren tycks snarare ligga i ytan och representationen. Känslan läggs på hårlockar, bykyrkor i snöfall, sagoslott och trädgrenar med greppande figrar, ett inlån från Rackham. När han 1928 får i uppdrag att göra en reklammålning för det amerikanska strumpföretaget ”Blue Moon Silk Stockings” är han i sitt esse. Prinsessan som pinuppa och gudinna uppflugen på moder Marias månskära. Böjd över utställningsmontrarnas filmskisser, broschyrer och affischer tänker jag att det knappast är en tillfällighet att Gustaf Tenggren under sin tid hos Disney 1935-40 lade ner sin själ i landskapens årstidsväxlingar, dvärgarnas tyrolska stuga (Snövit) och i snickaren Geppettos träsnidade säng smyckad med fåglar och keruber (Pinocchio). En stor del av uppväxten tillbringade Tenggren i sällskap med sin farfar dekorationskonstnären i Magra socken i Västergötland. Fram till sin död 1970 producerar Gustaf Tenggren rader av barnboks-, sago- och tidningsillustrationer. Alltmer idylliskt renodlade. Ibland ytliga. ”Little Golden Books” gör honom berömd. Ännu år 2000 låg ”The poky little puppy” på första plats över USA:s genom tiderna mest publicerade bilderbok för barn. Den utkom även på svenska. Så varför glömdes Gustaf Tenggren bort? Millesgårdens presentation ger ett möjligt svar. Hans kommersiella stil passade inte in svensk illustrationstradition, präglad av konstnärerna Elsa Beskow, Tove Jansson och John Bauer.


SVT ställer in Eurovisionmöte på grund av det nya coronavirusets spridning

Summary: SVT ställer in sin medverkan i det årliga möte som hålls i Eurovisions värdstad efter Melodifestivalfinalen. – Vi har valt att avboka, som en ren försiktighetsåtgärd, säger Melodifestivalens projektledare Anette Helenius till DN.

Varje år efter Melodifestivalfinalen hålls ett möte i Eurovision Song Contests värdstad där delegationer från alla deltagarländer samlas för att presentera sina egna bidrag och ta del av andras. I år hålls mötet på måndag den 9 mars i Rotterdam i Nederländerna, där också ESC ska äga rum 12-16 maj. Men på grund av det nya coronavirusets spridning kommer SVT inte att skicka någon delegation i år. – Vi har valt att avboka, som en ren försiktighetsåtgärd. Vi tror att vi kan klara det mötet med digitala hjälpmedel, och då kändes det bara onödigt, säger Anette Helenius, projektledare för Melodifestivalen, till DN. Är det oro bland deltagarna som ligger bakom beslutet? – Nej, det är ingen oro. Det är ett ganska rutinartat möte för vår del. Vi har deltagit i det mötet årligen och vi vet vad som förväntas av oss och då tror vi att vi lika gott kan leverera det de behöver digitalt. Då kändes det som en ren försiktighetsåtgärd att inte behöva närvara. Mötet kommer att hållas ändå. SVT har enligt Anette Helenius fått ett brev där arrangörerna intygar att de har daglig koll på utvecklingen och att det inte finns någon anledning till oro för att delta i mötet. Hur många andra länder som kommer att delta är oklart i nuläget. Sveriges deltagande i Eurovision Song Contest 12-16 maj påverkas inte av detta beslut. – Vi hoppas att det får bli den fest som det har varit i så många år. Vad krävs för att den svenska delegationen ska ställa in sin medverkan i Eurovision Song Contest i Rotterdam? – Det är alldeles för tidigt att säga. Men vi följer utvecklingen som alla andra länder och det går inte att säga något i dag, men vi hoppas att det blir av. Hur allvarlig skulle situationen behöva bli för att ni ska ställa in er medverkan i Eurovision? – Det är upp till arrangörerna att göra bedömningen om finns någon anledning att ställa in evenemanget. Så vi väntar in deras rekommendationer. Jag ser ingen anledning att misstro deras omdöme. Men när det gäller mötet på måndag har ni gjort en annan bedömning än arrangörerna? – Ja, det har vi gjort. De vill att vi levererar material och vi vet vi också kan leverera det materialet digitalt. Då såg vi det som en ren försiktighetsåtgärd bara. Melodifestivalfinalen i Stockholm på lördag den 7 mars ska hållas som planerat. Än så länge finns enligt Anette Helenius ingen anledning att ställa in arrangemanget i Friends arena, som rymmer upp till 75.000 personer: – Inte som det ser ut i dag. Vi håller oss uppdaterade varje dag. Men i dagsläget ser vi ingen anledning att ställa in det.


Sparkad Grammychef attackerar ledningen

Summary: Nu river företaget Recording Academy kontraktet på riktigt med den före detta Grammychefen, Deborah Dugan. ”Jag är inte överraskad med tanke på företagets hantering av visselblåsare”, säger hon.

Den amerikanska Grammygalans högsta chef, Deborah Dugan, sparkas officiellt efter den ”administrativa ledighet” som bolaget bakom galan, Recording Academy, beordrade i mitten av januari. Beskedet kom bara tio dagar innan galan, sedan Dugan anklagats för ”olämpligt beteende” gentemot en kvinnlig medarbetare. Som svar på detta skickade Dugan in ett klagomål, där hon anklagade ledningen för att tysta ned att hon lyfte problem med sexuella trakasserier och brister i röstningsprocessen. Nu säger organisationen bakom galan att Dugan konsekvent haft problem med ”misslyckanden och brister i sitt ledarskap” och häver därför kontraktet med henne helt och hållet. ”Trots att jag är besviken över hur det utvecklat sig, är jag inte överraskad med tanke på företagets hantering av visselblåsare”, skriver Deborah Dugan, genom sina advokater, i ett brev. ”I stället för att försöka bekämpa korruptionen i institutionen inifrån kommer jag fortsätta att jobba för att de som gynnar sig själva, påverkar Grammy-röstningsprocessen och diskriminerar kvinnor och färgade ska få ta ansvar för sina handlingar”, fortsätter hon. Hon och hennes advokater meddelar att ledningen för Recording Academy kommer att ställas till svars, men mer än så avslöjar de inte. Läs mer: Tyler the Creator riktar kritik mot Grammyjuryn Candlemass och Tove Lo blev utan Grammy


De går vidare till finalen från andra chansen

Summary: Anis Don Demina, Paul Rey, Felix Sandman och Mendez feat. Alvaro Estrella går vidare till finalen i Melodifestivalen efter lördagens deltävling ”andra chansen”.

Förhandsfavoriten Anis Don Demina höll för trycket. Nu är han vidare till final i Melodifestivalen. Det är även Paul Rey, Felix Sandman, Mendez och Alvaro Estrella, som alla vann sina dueller. Anis Don Demina och hans ”Vem e som oss” tävlade mot Ellen Benediktsons och Simon Peyrons ”Surface” och var tidigt storfavorit hos spelbolagen. Bidraget är dessutom en av de mest strömmade på Spotify i årets tävling. Anis Don Demina tog sig vidare från den tredje deltävlingen i Luleå, där han det fartfyllda numret till trots tävlade med feber. I helgens Andra chansen var han däremot i toppform – och har dessutom lagt till pyroteknik för att lyfta numret ytterligare. Vi har jobbat jävligt hårt för det här, sade Anis Don Demina tidigare till TT. 26-åringen debuterade i Melodifestivalen som saxofonist i Samir & Viktors bidrag ”Shuffla” 2018, som slutade på en fjärdeplats i finalen. Förra året tävlade han tillsammans med Zeana och låten ”Mina bränder”. Det här är första gången han står på egna ben i tävlingen. Paul Rey och hans stillsamma ”Talking in my sleep” lyckades också knipa en finalplats i Andra chansen. Han slår därmed ut Malou Prytz och hennes ”Ballerina”. Paul Rey debuterade i Melodifestivalen i år, men är långt ifrån en nybörjare i musikbranschen. Tidigare har han samarbetat med bland andra Snoop Dogg och har miljontals strömningar på Spotify. 27-åringen från Lund har dessutom skrivit Ellen Benediktsson och Simon Peyrons bidrag i tävlingen. Årets medverkan i musiktävlingen ser han som ett sätt att etablera sig som artist även i Sverige. Felix Sandman trodde på förhand att Frida Öhrn skulle slakta honom i den tredje duellen – men tittarna ville annorlunda. Nu är han klar för final med bidraget ”Boys with emotions”. Felix Sandman tävlade senast i Melodifestivalen 2018 med bidraget ”Every single day”, där han också gick vidare till Friends Arena via Andra chansen. Den gången knep han silvermedaljen i tävlingen. I år tävlade Felix Sandman i den första deltävlingen i Linköping, och var en av de stora förhandsfavoriterna innan Melodifestivalen drog igång – men då räckte det inte hela vägen. Under repetitionerna i Eskilstuna har han förhållit sig ödmjukt till favoritskapet i duellen. Det är livsfarligt om man är någon form av favorit, för då tror folk att man är självklar. Och så åker man. Så folk måste rösta, sade han tidigare till TT. På förhand såg den sista duellen ut att bli årets jämnaste. Men Mendez och parhästen Alvaro Estrella lyckades med sin fartfyllda och färgglada latinlåt ”Vamos amigos” att slå ut Drängarna. Alvaro Estrella debuterade i Melodifestivalen 2014 med låten ”Bedroom”, och har även medverkat som dansare i musiktävlingen till Danny Saucedos ”Amazing” och Eric Saades ”Popular”. Mendez debuterade i Melodifestivalen 2002 och medverkade senast 2018 – där låten ”Everyday” blev en riktig radio- och strömningshit efter att ha gått vidare från Andra chansen. Men inför lördagens duell var Mendez långt ifrån säker på att han skulle lyckas återupprepa den tidigare succén. Om jag hade suttit hemma och tittat skulle jag ha haft svårt att välja mellan de här två akterna, sade Mendez tidigare till TT. De övriga finalisterna The Mamas med ”Move” Text och musik: Melanie Wehbe, Patrik Jean, Herman Gardarfve. Robin Bengtsson med ”Take a chance” Text och musik: Jimmy Jansson, Karl-Frederik Reichhardt, Marcus Winther-John. Dotter med ”Bulletproof” Text och musik: Dino Medanhodzic, Johanna Jansson (Dotter), Erik Dahlqvist. Anna Bergendahl med ”Kingdom come” Text och musik: Bobby Ljunggren, Thomas G:son, Erik Bernholm, Anna Bergendahl. Mariette med ”Shout it out” Text och musik: Thomas G:son, Cassandra Ströberg, Alex Shield, Mariette Hansson. Mohombi med ”Winners” Text och musik: Jimmy Jansson, Mohombi, Palle Hammarlund. Hanna Ferm med ”Brave” Text och musik: David Kjellstrand, Jimmy Jansson, Laurell Barker. Victor Crone med ”Troubled waters” Text och musik: Dino Medanhodzic, Benjamin Jennebo, Victor Crone.


Frånvarande Polanski överskuggar filmgala

Summary: Roman Polanskis film ”En officer och spion” belönades med priser på franska Césargalan. Men ingen var på plats för att ta emot utmärkelsen.

Den franska filmindustrins högtidsstund Césargalan möttes av starka protester när röda mattan rullades ut framför konserthuset Pleyel i Paris. Personer på plats vittnar om sammandrabbningar mellan polis och demonstranter medan tårgasen låg tung i luften. En grupp demonstranter lyckades ta sig förbi en avspärrning utanför konserthuset, men stoppades innan några av galans gäster hann anlända. De häftiga reaktionerna är riktade mot den kontroversielle regissören Roman Polanski, vars senaste film ”En officer och spion” är nominerad till tolv priser. ”En officer och spion” prisades tidigt under ceremonin, i kategorin bästa kostym. Men kostymören Pascaline Chavanne var inte på plats för att ta emot priset, då hela skådespelarensemblen och produktionsteamet bojkottar aftonen. I sin frånvaro tilldelades även Polanski priset för bästa manus efter förlaga. Roman Polanski hade meddelat inför galan att han inte tänker närvara av rädsla för ”att lynchas” av feministiska aktivister. Feministgruppen Osez Le Féminisme har ifrågasatt hur César kunde belöna en man som ”har begått övergrepp mot barn och som är på flykt för en våldtäkt”. Alain Terzian, som ledde den franska filmakademin, sade att den ”inte tar någon moralisk ställning” när den delar ut priser. Efter kritik från över 200 skådespelare och andra filmarbetare fick hela styrelsen avgå. ”En officer och spion”, som handlar om Dreyfuss-affären, har blivit en publikfavorit i Frankrike. Men pr-kampanjen kom av sig när den franska fotografen Valentine Monnier hävdade att hon också blivit våldtagen av regissören 1975, något som Polanski förnekar. Läs mer: Polanski skippar kampen om Césarpriserna – rädd för för att bli lynchad Filmrecension: Spännande skandalhistoria med perfekt tidskänsla