Summary: I lördags gick den svenska MMA-stjärnan Alexander ”The Mauler” Gustafsson en ny match. Och det finns mer under den våldsamma ytan till denna omstridda sport. Livet liknar MMA mycket mer än vad vi vill erkänna, skriver psykologen Jonas Olofsson.

Livet, skriver författaren och boxningsfantasten Joyce Carol Oates, liknar en av dessa långa boxningsmatcher som liksom vindlar framåt, rond efter rond, utan att någonsin definitivt avgöras. Kampsporternas symbolik har berikat västerländsk populärkultur och litteratur även i perioder där intresset för sporterna dalat. I dag växer kampsporterna snabbt i popularitet, särskilt hybridsporten MMA, mixed martial arts, som innefattar element från boxning, brottning, jujutsu och andra kampsporter och som utövas i en åttakantig bur. Alexander ”The Mauler” Gustafsson, MMA-sportens svenska affischnamn, gick den 3 september upp i ringen igen efter två raka förluster. Matchen hade stor betydelse inte bara för Gustafssons karriär utan även för den hårt kritiserade sportens ställning i Sverige. Debatten om MMA har rasat i snart ett decennium, till synes utan att leda till en bättre förståelse av fenomenet. Vad händer egentligen i buren? Alexander Gustafssons livshistoria illustrerar sportens lockelse. I boken ”The Mauler” berättar Leif Eriksson och Martin Svensson om hur Gustafsson gick från ett liv som gatuslagskämpen ”Bond-Ove”, kallad så efter Arbogatraktens största avelstjur, till världskänd MMA-stjärna. Gustafssons uppväxt behandlas utförligt, med sorgliga minnen av en alkoholiserad, frånvarande pappa, adhd och skolkande, eskalerande fyllor, bilstölder och våld. I bokens mittenrond når han botten, både bokstavligt och metaforiskt. På en dykningsövning, organiserad av behandlingshemmet Västkustfamiljen, slocknar lampan och han sjunker till botten, trettio meter under ytan. Då simmar en liten självlysande bläckfisk förbi, likt ett förebud om kommande stjärnglans. Veckan därefter introduceras Gustafsson till MMA. Hans historia är knappast unik, och påminner bland annat om Mike Tysons, som skildrats av Joyce Carol Oates i essäsamlingen ”On boxing”. Precis som Tyson upptäcktes i ungdomsfängelse och fick en manlig förebild i tränaren och adoptivpappan Cus D’Amato, så upptäcktes Gustafsson av en instruktör på Västkustfamiljen och fick en manlig förebild i metodistkyrkans Wiggo Karlsson. Våra vägar korsades på Stockholm Fighter Centre samtidigt som Alexander började resan mot toppen i Ultimate Fighting Championship, UFC. Organisationen är världens största kampsportsorganisation och såldes nyligen, för den som fortfarande behöver övertygas om sportens popularitet, för fyra miljarder dollar. Att boxas med Gustafsson är som att vara nära ett lejon som bestämt sig för att leka med maten. Men de mjuka sidor som lyfts fram i ”The Mauler” är också bekanta. Han var tystlåten, målmedveten och omtyckt av alla. På kampsportsgym i Stockholm och senare i Chicago träffade jag personer som kämpade för att hantera svårigheter och förändra sina liv till det bättre. Jag vet av erfarenhet att kampsporten kan förändra utövaren. Påståendet att kampsport ger utlopp för aggressivitet har visserligen inget stöd i emotionspsykologisk forskning. Dess välgörande effekter består nog snarare i att den som utsätts för psykiskt och fysiskt obehag under kontrollerade former slutar att vara rädd för detta. Litteraturen om västerländsk kampsport domineras av historiska och dokumentära skildringar. Kasia Boddys ”Boxing: A cultural history” står ut genom sin mästerliga redogörelse för kampsportens symboliska och kulturella betydelse från antiken till i dag. För att förklara kampsportens egendomliga lockelse använder hon begreppet ”deep play”. Innebörden är att de fysiska risker som kampsporterna medför egentligen gör utövandet svårmotiverat, men att just detta faktum leder till att den symboliska laddningen fördjupas och betydelsen förstärks. Vi kan alltså inte förstå kampsportens lockelse utan dess kulturella symbolik. Särskilt intressant är Boddys beskrivningar av hur svarta och judiska boxare har bidragit till att bekämpa rasistiska och antisemitiska stereotyper. Den kanske främsta studien av kulturen i ett boxningsgym gjordes av den franske sociologen Loic Wacquant. Hans ”Body & soul: Notebooks of an apprentice boxer” är en lysande etnografisk rapport från boxningsgymmet Woodlawn boys club i Chicagos fattiga och våldsdrabbade South side. Wacquant blottlägger genom de vardagliga rutinerna och snacket på Woodlawn ett litet universum där mäktiga sociala krafter manifesteras. Boxaren förkroppsligar för Wacquant Karl Marx beskrivning av människan som en varelse som definieras av sin relation till lidandet. Den varma gemenskapen hjälper individen att hantera lidande i och utanför ringen. Gymmet representerar den disciplinerande kraft som Emile Durkheim kallade moralisk utbildning. Den monotona träningen liknar arbetet vid ett löpande band, och i denna biologiska fabrik skapas det trygga och förutsägbara rum som ofta saknas utanför dess väggar. Wacquant beskriver hur etniska kategorier och andra kollektiva identiteter obönhörligt bryts ned och ersätts av pugilismens arbetsmoral. Kanske är det därför som huliganism, rasism och misogyni tycks vara mindre utbredd inom dagens kampsport än inom fotbollen?   Många av mina forskarkollegor har ett annat perspektiv. Ledande hjärnforskare på Karolinska institutet krävde för några år sedan på DN Debatt att MMA skulle uteslutas ur Riksidrottsförbundet på grund av att sporten uppmuntrar till ”mellanmänskligt våld” och därmed bryter mot Riksidrottsförbundets ideal. Det folkliga motståndet mot MMA tycks också främst vila på liknelser vid misshandel och gatuvåld. Låt mig därför uppehålla mig vid våldsbegreppet – och bilden av en enkel boxningsring i betong, vars grund lutar betänkligt. En sådan skulptur restes 2010 tillfälligt i Berlins Kreuzbergdistrikt till minne av Johan Trollmann, tysk mästare 1933 i lätt tungviktsboxning. Trollmann, som tillhörde folkgruppen sinti, mötte motstånd i 30-talets alltmer korrumperade och rasistiska tyska idrottsvärld. Trollmann hånades som en ”dansande zigenare” och beordrades av nazistregimen att boxas ”tyskt” – det vill säga att inte använda sitt bländande fotarbete för att undvika motståndarens slag. Den ”tyska” stilen, upphöjd som ädelmodig av nazisterna, var i själva verket en återgång till primitiva engelska regler från 1700-talet. Nazisterna satte Trollmann i koncentrationsläger, där han fram till sin död, alltmer undernärd och sjuk, användes som slagpåse åt SS-officerare. Den lutande boxningsringen förblir en påminnelse om att förnedringen och orättvisan som kännetecknar verkligt våld i själva verket är kampsportens antites. Trettio år senare kunde Cassius Clay, med ett efternamn som härstammade från förfädernas slavägare, bli ”niggern som den vite mannen inte kunde fånga”. Den nyligen avlidne Muhammad Ali förfinade Johan Trollmans flyktiga stil. Den initierade betraktaren ser bortom den våldsamma ytan. Till skillnad från sporter som simning eller tyngdlyftning är motståndarens styrkor i MMA endast en reflektion av de egna svagheterna, och vice versa. Därför är spegeln sportens viktigaste träningsredskap, och därför kan sporten inte ha något annat mål än självförverkligande. Den fysiska styrkan har mindre betydelse än strategin, ”the game plan”. Sporten liknar en sten-, sax- och påselek där boxning besegrar jujutsu, som i sin tur besegrar brottning, men där brottning ändå besegrar boxning. Sporten trotsar liksom den transitiva logiken, och strategibytet, mer än någon särskild teknik, är mästarens signum. Men försök göra det i buren! I MMA vinner den nederlagstippade i fyra matcher av tio. Rankinglistorna, som ger illusoriskt sken av hierarkisk ordning, kan sällan förutsäga resultat. ”Styles make fights”, säger matcharrangörerna. Förmågan till förändring har räddat Alexander Gustafsson, såväl i ringen som i privatlivet. Efter karriärens första förlust, mot det amerikanska brottaresset Phil Davis, flyttade Gustafsson till San Diego för att träna med sin överman. Den tekniska distansboxningen har så med tiden skickligt anpassats för MMA genom att kompletteras med överrumplande brottningsgrepp. Hans nästa utmaning är att lära sig de oortodoxa rörelsemönster som fört träningskamraten i San Diego, Dominick Cruz, till UFC:s mästarbälte i bantamvikt. Boken om Alexander Gustafsson avslutas i moll, med motivationsproblem efter tunga förluster. Han är rädd för hjärnskador, men mest av allt att halka tillbaka i gamla banor när karriären är över. Matchen på lördagen kan innebära att ett nytt kapitel skrivs. Kanske är vi också på väg bort från det våldsnarrativ som ensidigt präglat den svenska MMA-debatten, mot en berättelse om det djupa spelet och dess grundelement, rädsla, kamp, disciplin och frigörelse. Livet liknar MMA mer än vad vi vill erkänna. Sporten kan ge liv, men också ta det tillbaka, och däremellan är ingenting avgjort. Jonas Olofsson är docent och lektor i psykologi vid Stockholms universitet. Foto i text: Mark Blinch / AP


Historia med framåtblick

Summary: I det nyss självständiga Nigeria skapades den moderna musiken i en smältdegel från tiden före soul och funk. Femton år senare kom discon. Nya samlingar fångar båda epokerna.

Afro ”Nigeria freedom sounds! Calypso, highlife, apala, mambo, juju: Popular music and the birth of independent Nigeria 1960–63” Betyg 5 (Soul Jazz/Border) ”Nigeria soul fever: Afro funk, disco and boogie. West African mayhem!” Betyg 4 (Soul Jazz/Border) Det är så vansinnigt länge sedan. Man ser det på alla annonser som finns med i den medföljande lilla boken, där olika typer av företag år 1960 lyckönskar den nya nationen Nigeria till sin självständighet, med hopp om goda affärer i framtiden. Textil- och speditionsföretag, varuhus och cykelhandlare, bryggerier och oljebolag. Alltsammans så tidspräglat att det liknar kitsch. Över hela Afrika drog den moderna tiden fram och kolonialvälden vecklades ihop, i skarven mellan 50- och 60-tal blev nya länder självständiga på löpande band; det mesta tycktes ännu möjligt. Man hör det också på musiken, där finns en optimism som återspeglas i långt mer än en titel som ”Freedom highlife”. Framtiden stod för dörren, utvecklingen av en modern afrikansk populärmusik var i full gång. Men det mesta som vi i dag förknippar med en sådan moderniserad musik ligger ännu i framtiden. I Västafrika vid 60-talets början är det inte soul, funk och elektrisk rockmusik som står för de nya, internationella influenserna. Snarare handlar det om generationen före, om afrokaribisk musik som mambo eller calypso. Vilken gärna ingår förening med den jazzinfluerade highlifemusiken, behagligt loj i rytmen, med akustiska gitarrer och blåssektioner. Som en mer distinkt nigeriansk motströmning kommer jujumusiken, mer rytmbaserad, ibland med dragspel som bärande instrument. Och så finns den mer traditionella apala, som håller sig strikt till slagverk och sång och ratar västerländska instrument – men gärna tar till sig lite kubanska rytmer. Rör man ihop allt detta får man en sorts smältdegel med massor av kulturella ingredienser, men allt ter sig i efterhand så egenartat mjukt och solvarmt. Det låter mer förmodernt än urbant och hippt, vilket nog säger mer om dagens öron än dåtidens – även om inget kan få mig att tro att dåtidens highlife svängde lika beskedligt live på en fullsmockad dansklubb. Under alla omständigheter är ”Nigeria freedom sounds!” en fullkomligt fascinerande tidsresa till en bubblande musikvärld där många trådar går att spåra till i dag, men helheten känns förunderligt avlägsen. Londonbolaget Soul Jazz står bakom, med sedvanligt kärleksfull grundlighet, och man kan bara hoppas att det är fler volymer på väg. I väntan på det tycks bolaget ha bestämt sig för en större satsning på just Nigeria, och nästa vecka kommer en djupdykning i hur landet svarade på discovågen som svepte över hela världen i slutet av 70-talet. Då har det bara gått femton år sedan musiken på ”Nigeria freedom sounds!” men skillnaden är som natt och dag, det är elektriskt, funkigt, rytmiskt hårdare. Tonvikten ligger på namn som har förblivit obskyra utanför Nigeria, trots alla retrosamlingar med afrikansk musik som har getts ut på senare år. Även om den Joni Haastrup som lyfts fram allra mest här också har funnits representerad tidigare. Hans inledande ”Free my people” framstår hur som helst som den självklara discoversionen av Fela Kutis afrobeat. Och näst på tur står Tee Mac – som på två låtar här låter som en kusin till 2013 års retrofynd William Onyeabor – med ett helt album från 1980, som återutges om tre veckor. Bästa spår: ”Onye oma Rosa” med Ishie Brothers och ”You cheat me” med Godwin Omobuwa and his Soundmakers från ”Nigeria freedom sounds!”, ”Do the funkro” med Joni Haastrup från ”Nigeria soul fever” 1 IK Dairo Isaiah Kehinde Dairo gick med i sitt första band som tolvåring och hade femton års erfarenhet när han 1957 bildade sin egen orkester. 1961 vann han en tv-sänd jujutävling och fick en rejäl knuff i karriären, här hörs han i fyra låtar med yster talkörssång och stunsig gitarr – eller ettrigt dragspel. 2 Haruna Ishola Det främsta namnet inom den muslimskt rotade slagverksmusiken apala, som ursprungligen förknippades med slutet på fastemånaden ramadan men utvecklades till en brett populär genre. Tillsammans med IK Dairo grundade han Star Records, Afrikas första artistägda skivbolag. 3 EC Arinze Ogbueshi Eleazar Chukwuwetalu Arinze dog så sent som i fjol, åttiofem år gammal och en av de äldsta överlevarna från highlifemusikens tidiga guldår. En trumpetare med spetsig ton vars fem spår från 1961 framför allt visar ett förföriskt mjukruffigt gitarrgroove. 4 Tex Dandies Dance Band Gitarristen Tex Ubong Henry kallade sig även Tex Soul och skulle på 70-talet spela i en rad mer rockinfluerade grupper som Frank Fyne Rock Express Group, The Vibrations och The Bayonets, men med ”O bo mi ebe mi” skapade han 1962 den mest ljusglittrande highlife. 5 Sammy Akpabot När Samuel Ekpe Akpabot 1959 återvände från sina musikstudier i London hade han redan siktet inställt på att bli klassisk tonsättare med afrikansk identitet, men den glättiga calypson ”Save for a rainy day” låter inte ana några sådana ambitioner.


Tecknaren Pontus Lundkvist förvånas av reaktionerna på #mitthakkors

Summary: En satirbild i Aftonbladet med hashtaggen #mitthakkors har skapat stor debatt. Serietecknaren Pontus Lundkvist själv säger att reaktionerna förvånar honom.

Den 29 augusti publicerade Aftonbladet en satirbild signerad serietecknaren Pontus Lundkvist. På bilden syns en person som har ett kors målat på sin haka. Till bilden står texten ”Kampanjen går ut på att man i solidaritet med förföljda kristna har ritat ett kors på sin haka, men det är som folk vill missförstå” syns mannen på bilden säga. Under bilden finns hashtaggen #mitthakkors. Satirbilden fick snabbt stark kritik från flera håll. Detta då den driver med kampanjen #mittkors, en kampanj som startade i slutet av juli och där man uppmanar personer att lägga upp bilder på sociala medier där de bär kors för att visa solidaritet med förföljda kristna i världen. Flera röster har jämfört publiceringen av Pontus Lundkvists satirbild med Lars Vilks kontroversiella rondellhund, och publiceringen av Muhammedkarikatyrerna.   Annika Borg, en av initiativtagarna till kampanjen #mittkors skrev så här på sin Facebooksida. ”Jag har bara ett ord för detta: Vidrigt. All världens vidrighet ligger samlade i den hatsymbol de nu vill associera med oss och med korset. Det är att relativisera och trivialisera andra världskrigets fasor.” Åsa Linderborg, Aftonbladets kulturchef, fick själv försvara publiceringen av bilden i en krönika. Där skriver hon att "satir bygger på överdrifter. I det här fallet kommenterar Pontus Lundkvist, som gärna arbetar med ordvitsar, en infekterad debatt. Att så många tagit illa vid sig, visar ju bara att #mittkors har en politisk agenda.” Själv är serietecknaren Pontus Lundkvist förvånad över de starka reaktionerna som bilden fått. Till DN säger han att han inte förväntade sig att folk skulle bli så arga. – Jag trodde att jag gjorde en harmlös ordvits, och i nästa ögonblick är folk jättejättearga. Jag blev alltså ganska snopen först, men när bordet väl var dukat har allt följt den vedertagna koreografin. Tyckare leker upprörda och kastar anklagelser mot varandra, medan deras anhängare gräver sig djupare ner i sina diken, skriver han i ett mejl till DN. Vad tycker du om kritiken? – Jag önskar jag kunde vara generös och säga att den är rimlig, men jag måste nöja mig med att konstatera att folk får tycka vad de vill och det är ju bra. Det är ett alltför vanligt fusk att fiska upp groteska exempel från motståndarnas absoluta bottenskikt och låta dessa representera en hel grupp, så det ska jag inte göra, men redan ytskiktet är tokigt nog i det här fallet. Vi delar kort sagt inte uppfattning om vad skämtet gick ut på. Samtidigt tycker Pontus Lundkvist att de starka reaktionerna från redaktörer och religiösa ledare är förvånansvärda. – Om alla vanliga nissar som rasar i kommentarsfält tänker jag ungefär förlåt dem, ty de veta icke vad de göra, men jag kan önska mig en lite högre grad av ansvarstagande från redaktörer och religiösa ledare. Inget farligt har hänt nu, men om en svensk satiriker av valfri politisk färg en dag blir mördad av terrorister så kommer det vara som en direkt följd av att en svensk ledarskribent gjort en massa väsen av ingenting för att denne tycker om att mucka gräl, skriver han.


Peter Jezewski förlorar jobb efter SD-uttalande

Summary: Den tidigare Boppers-sångaren Peter Jezewskis julspelningar i Karlstad ställs in efter att sångaren i samband med Sverigedemokraternas sommarfestival uttalat sig positivt om partiet.

Under Sverigedemokraternas sommarfestival uppträdde den tidigare Bopperssångaren Peter Jezewski. I samband med spelningen sade han i en intervju med Expressen att han ”håller med om stora delar av Sverigedemokraternas politik”. – Jag vill inte hymla med det, jag står för det. Sen vet jag att många inom kultur och media inte gillar det. Men de som inte kommer och lyssnar på mig på grund av det här, de kommer i alla fall inte tror jag, sade han i intervjun. Uttalandet har gjort att hotell Gustaf Fröding i Karlstad valt att ställa in de fem julspelningar som Jezewski skulle ha gjort på hotellet. – Vi hoppades att det skulle vara ett misstag, men han stod fast vid det han sa och det står emot allt som vi står för, säger Åsa Larsson, hotellchef till Nya Wermlands-Tidningen. Flera Sverigedemokratiska politiker uppmanar nu till bojkott av hotell Gustaf Fröding efter beslutet om att ställa in spelningarna. ”Stöd Peter! Bojkotta hotell Fröding! PS: var kan man köpa hans musik så pengarna går till honom direkt?” skriver bland andra Kent Ekeroth på Facebook. Inför sommarfestivalen i Sölvesborg hoppade flera av de bokade artisterna av. Black Ingvars och Jan Johansen var två akter som bokats till festivalen, men som valde att hoppa av då de insåg att Sverigedemokraterna stod bakom festivalen. Något som ledde till att de fick motta flera hot. Huvudnumret på festivalen, som arrangörerna menade var opolitisk, blev partiledaren Jimmie Åkessons eget band Bedårande Barn.


”En man som heter Ove” blir Sveriges Oscarsbidrag

Summary: Biosuccén ”En man som heter Ove” blir det svenska bidraget till 2016 års Oscarsnominering. – ”Filmer med dödstema blir ofta rörande berättelser”, säger regissören Hannes Holm till DN.

Det blir Hannes Holms ”En man som heter Ove” som blir Sveriges bidrag till 2016 års Oscarsnominering i kategorin för bästa icke engelskspråkiga film. Det meddelade Svenska Filminstitutets vd Anna Serner och Oscarskommitténs ordförande Pia Lundberg vid en presskonferens på Filmhuset i Stockholm på torsdagen. Bidraget valdes ut av den svenska Oscarskommitténs sju ledamöter. –”En man som heter Ove” är en nationell särart med ett tema som alla kan relatera till. Alla känner en man som heter Ove. Filmen är också, som amerikanerna säger, en ”crowdpleaser”, säger Pia Lundberg. Filmrecension: ”En man som heter Ove” Filmen om den vresige Ove baseras på Fredrik Backmans succéroman från 2012 och har haft drygt 1,7 miljoner biobesök. Därmed ligger den på tredjeplats över de mest sedda filmerna på bio i Sverige sedan Filminstitutet började med sina mätningar. – Jag tycker att det var ett bra val. Det är en film med hög angelägenhet och den film som har störst chans att vinna, vilket är vad vi vill, säger Anna Serner, vd vid Filminstitutet. Regissören Hannes Holm säger att han ser sig själv som en underdog och att nomineringen därför kommer som en chock. Styrkan i filmen tror han ligger i det vardagliga. –”En man som heter Ove” har visat hur långt en film i svensk radhusmiljö kan gå. Jag hoppas att det kommer fler magiska berättelser ur den svenska vardagen. Sedan är det också en historia med döden som ingrediens. Filmer med dödstema blir ofta rörande berättelser, säger han. Vid den senaste Guldbaggegalan fick filmen stor uppmärksamhet och kammade hem ett flertal priser. Filmen har också chans till att vinna pris på European film awards som äger rum i Polen i december. Den 30 september lanseras den i 40 städer i USA och producent Annica Bellander tycker att Oscarsnomineringen är vältajmad: – Alla goda nyheter är bra inför en lansering. Framför allt är det ärofyllt, Oscars är så stort det kan bli, säger hon. På frågan om det var en enig jury säger Oscarskommitténs Pia Lundberg: – Det är alltid intressant att diskutera filmerna och det var spretigt i början. Skådespelaren Filip Berg spelar rollen som Ove som ung, något han tycker var en utmaning. – Det var skräckinjagande och helt fantastiskt. Eftersom att så många hade läst boken gällde det att möta det som människor hade i sitt huvud. Jag tror att många gillar Ove även om han är sur och bitter och snäser av folk. Det är en gubbe som finns överallt och det handlar om att förstå varför han har blivit så, säger han. Förra årets svenska representant var Roy Anderssons ”En duva satt på en gren och funderade på tillvaron”, som inte nådde fram till de slutgiltiga nomineringarna. Oscarsjuryns val kommer att presenteras drygt en månad innan Oscarsgalan äger rum den 26 februari 2017. Svenska Oscarsbidrag Den är tolv år sedan en svensk film nominerades i kategorin bästa icke engelskspråkiga film. Då var det Kay Pollaks ”Så som i himmelen”. Det är 33 år sedan en svensk film vann guldstatyetten i kategorin – det var ”Fanny & Alexander” av Ingmar Bergman. De senaste tio årens svenska Oscarsbidrag: 2015: ”En duva satt på en gren och funderade på tillvaron” (regi: Roy Andersson) 2014: ”Turist” (Ruben Östlund) 2013: ”Äta sova dö” (Gabriela Pichler) 2012: ”Hypnotisören” (Lasse Hallström) 2011: ”Svinalängorna” (Pernilla August) 2010: ”I rymden finns inga känslor” (Andreas Öhman) 2009: ”De ofrivilliga” (Ruben Östlund) 2008: ”Maria Larssons eviga ögonblick” (Jan Troell) 2007: ”Du levande” (Roy Andersson) 2006: ”Farväl Falkenberg” (Jesper Ganslandt) Källa: TT Svenska Oscarshistorien 14 svenska filmer har blivit nominerade till en Oscar för bästa icke engelskspråkiga film. Tre har vunnit. Här är hela listan: ”Jungfrukällan” (regi: Ingmar Bergman, 1960, vinnare) ”Såsom i en spegel” (Ingmar Bergman, 1961, vinnare) ”Kvarteret Korpen” (Bo Widerberg, 1964) ”Käre John” (Lars-Magnus Lindgren, 1965) ”Ådalen '31” (Bo Widerberg, 1969) ”Utvandrarna” (Jan Troell, 1971) ”Nybyggarna” (Jan Troell, 1972) ”Ingenjör Andrées luftfärd” (Jan Troell, 1982) ”Fanny & Alexander” (Ingmar Bergman, 1983, vinnare) ”Oxen” (Sven Nykvist, 1991) ”Lust och fägring stor” (Bo Widerberg, 1995) ”Under solen” (Colin Nutley, 1999) ”Ondskan” (Mikael Håfström, 2003) ”Så som i himmelen” (Kay Pollak, 2004) Fotnot: Svensk/danska ”Pelle Erövraren” vann priset för bästa icke engelskspråkiga film 1988. Men den klassar Oscarsakademin som dansk. Källa: TT


Inga västerländska värderingar i kinesisk tv

Summary: Kinesisk film och tv som främjar västerländska värderingar och inte bidrar till en ”positiv energi” kommer att förbjudas, enligt nya statliga regler i Kina.

Enligt nya regler från den kinesiska press-, radio-, film- och tv-myndigheten (SAPPRFT) får kinesisk tv inte längre sända material som inte ger en ”positiv energi”. Det står att läsa i nya regler som offentliggjordes under måndagen. Tv-program och filmer ska enligt de nya reglerna inte skämta om kinesiska traditioner, parodisera klassiska kinesiska verk, uppmana till en dekadent livsstil eller främja västerländska värderingar, skriver The Guardian. Riktlinjerna säger också att man inte ska upphöja miljardärer eller internetpersonligheter genom sina produktioner. Produktionerna får inte heller glorifiera kändisskap eller framhäva själviskhet som någonting bra. De produktionsbolag som inte följer reglerna kan bli av med sina tv-licenser. I Kina arbetar man också på ett lagförslag om att filmarbetare ska ”sträva efter förträfflig professionell skicklighet och moralisk integritet, och försöka uppnå socialistiska kärnvärden”. Tidigare i år rapporterade DN om att den kinesiska tv-myndigheten ville förbjuda kändisbarn att medverka i realityserier. Detta för att alltmer populära program där kända personer gör saker tillsammans med sina barn enligt myndigheten uppmanar till kändiskult.


Eva Dahlgren missnöjd med Jimmie Åkessons cover

Summary: Jimmie Åkessons band Bedårande Barn har släppt en cover på Eva Dahlgrens låt ”Ung och stolt” från 1987, utan att fråga artisten själv om lov. Nu är Eva Dahlgren starkt kritisk mot hur låten används.

Under måndagskvällen dök en version av Eva Dahlgrens ”Ung och stolt” från 1987 upp på Spotify och Itunes. Versionen är en nysläppt cover från Jimmie Åkessons band Bedårande Barn. Samtidigt lade man även ut en video på sin Youtubekanal som märkts som ”officiell”. När Sverigedemokraterna i helgen höll festival i Sölvesborg, där Bedårande barn var huvudakt efter flera avhopp, spelade gruppen också ”Ung och stolt”. Men Eva Dahlgren, som står bakom originallåten uppskattar inte att bandet gjort en cover. På Instagram skriver hon att det sätt låten nu används är ”oförenliga med textens budskap och min syn på världen”. Nu ska Eva Dahlgren skänka de intäkter hon får från covern till människor som jobbar för ett mångkulturellt Sverige. Förra året släppte Bedårande Barn en cover av Simon Ådahls låt ”Jag tänker be för Sverige”. Inte heller då frågade man upphovsmannen om lov. Även han valde då att skänka bort de intäkter han fick från covern, då till arbete för flyktingar.


Johan Croneman: ”Fråga Lund” kan få reda ut de intellektuellas dåliga minne

Summary: Man skall ju inte göra alltför mycket research i den här typen av diskussioner, men vid en jämförelse var den akademiska nivån för nya ”Fråga Lund” kanske till och med något högre än för gamla.

Också intellektuella kan bli ofrivilligt komiska – till och med ovanligt komiska, och ilskna, särskilt när någon försöker sig på att skapa underhållning om något de själva betraktar som väldigt akademiskt. Och svårt, och viktigt. Det är verkligen inget att skoja om. Fråga Lund. Jäklars vilket liv det blev. Äntligen reagerade den svenska intelligentian som ett kollektiv. Som man har längtat efter denna stora fråga, något att samlas kring. Jag råkade, närmast i förbifarten, betrakta ännu en SVT-upplaga av ”Fråga Lund” som en rätt oförarglig bagatell, ganska bra underhållning till och med, när en ny spännande, smart generation forskare och lärda från Lund gav tittarna och Kristian Luuk svar på traditionsenligt (!) rätt larviga frågor. I just det här fallet blev det som sagt lite extra roligt eftersom de upprörda akademikerna tveklöst, och tvärsäkert, dristade sig till att jämföra nya fråga Lund med gamla fråga Lund, och som de minns det var 60-talsupplagan minsann folkbildande, och respektfull, och uppfostrande och höll sig på mycket ”hög” akademisk nivå. Kristian Luuk och samtiden och tittarna (faktiskt, dom också) hade gemensamt lyckats fjanta till det å det grövsta. Jag fick mejl från upprörda läsare (akademiker) som skulle sluta läsa Dagens Nyheter: Nu fick udda vara jämt, Hur kunde jag understå mig. Man skall ju inte göra alltför mycket research i den här typen av diskussioner, eller vad det nu är, risken är att man blir poänglös innan man ens hinner säga ”Lund” högt, en enda gång: Jag ramlade via SVT:s utmärkta arkiv in i ett högst vanligt ”Fråga Lund” från 1962 och där satt Jan-Öjvind Swahn och en ung David Ingvar och hela lärdomen i sin svartvita prydo och svarade på frågor om varför man hälsar med höger hand och inte vänster, de fick frågan om vad mörkrädsla var för något – och de redde noggrant ut varför rött eventuellt var en bättre varningsfärg än blått. Vid en jämförelse var den akademiska nivån för nya ”Fråga Lund” kanske till och med något högre än för gamla. Kanske kan nya fråga Lund reda ut varför just intellektuella ibland tycks ha så mycket sämre minne än helt vanligt folk – eller bara minns det som för tillfället passar. Och vad som lönar sig att ha en åsikt om. Mest upprörd över ”Fråga Lund” var nog Expressens Jens Liljestrand, föga förvånande faktiskt, eftersom han tillhör den sortens kulturskribenter som när som helst på dygnet kan fås att skriva en klipsk (givetvis!), lärd och indignerad drapa om exakt vad som helst som är på tapeten. Alltid en skarp åsikt i luften. Och alltid på rätt sida. Varför inte ett ”Fråga Liljestrand” som seriös fredagsunderhållning? Svar på allt du aldrig bett om att få veta. Domare: Sven-Eric Liedman, intellektuell nestor som (med Ida Östenberg) också skrev en indignerad artikel i SvD om nya ”Fråga Lund” – dock utan att ha sett programmet. Det oroade dem inte nämnvärt. Nya ”Fråga Lund” är den vattendelare i debatten, och i tiden, vi sökt så länge. Så jädrans typisk SVT också, eller hur? Och så sade han (Luuk) det där plötsligt onämnbara när läkaren Henrik Widegren stoppade in en kamera i näsan på sig själv för att kolla hur det såg ut på insidan, och alla såg exakt vad det såg ut som, och det var ju illa nog, men så måste då absolut Kristian Luuk också tvångsmässigt säga exakt det som vi alla tänkte, nämligen att det var väldigt likt en... humhumhum. Skandal är ordet, sade Bill. Jag rasar, sade Bull. Sätter ner foten, sade Jens. Nästa torsdag kan det förresten vara populärkulturellt très chic att upphöja ”Ullared” eller ”Paradise hotell” till stor konst. Man kan aldrig vara helt säker. Skandal är ordet, sade Bill. Jag rasar, sade Bull.


Författaren Bengt Nerman död

Summary: Författaren och journalisten Bengt Nerman avled den 14 augusti. Han blev 93 år gammal.

Bengt Nerman föddes 1922 i Stockholm. Han blev känd som författare, poet, samhällsdebattör och journalist. Under 60-talet gav han ut tre diktsamlingar i snabb följd, bland annat ”Talade dikter” där han skrev i den nyenkla stilen. Efter de tre diktsamlingarna fortsatte Nerman med att skriva debatterande texter. 1962 gav han ut debattboken ”Demokratins kultursyn” där han kritiserade kulturklimatet i Sverige. Bengt Nerman arbetade också som lärare på Journalisthögskolan i Stockholm. Där skapade han det egna ämnet ”massmedieretorik” där studenterna undersökte mediebranschens villkor och på vilket sätt journalister skapade en bild av samhället. 1973 skrev han boken ”Massmedieretorik” där han framförde stark kritik mot journalistutbildningen. Bengt Nerman var son till journalisten och politikern Ture Nerman och avled den 14 augusti, 93 år gammal.


Björn Skifs akut till sjukhus

Summary: Artisten Björn Skifs fick föras akut till sjukhus efter sitt framträdande på Skansen på fredagskvällen.

– Han ligger inne för observation och går igenom undersökningar på sjukhus just nu. Vi har ingen information om vad han drabbats av men han fick åka ambulans till Södersjukhuset i natt, säger Åsa Holmgren, producent på Göta Lejon. Skifs var även inlagd på sjukhus under två dygn innan han bedömdes vara i tillräckligt gott skick för att kunna uppträda på Skansen tillsammans med Tommy Körberg på fredagen. Medicinsk personal fanns närvarande bakom scenen, men artisten kunde genomföra sitt uppträdande innan hans tillstånd förvärrades under fredagsnatten. Björn Skifs ställer in sina konserter på Skansen den 27 och 28 augusti. Arrangörerna undersöker möjligheten att genomföra konserterna längre fram. – Björn är så ledsen för det. Att ställa in var det sista han ville, säger Åsa Holmgren. Tommy Körberg säger till Expressen att Skifs ska vara kvar på sjukhuset till på måndag.


Förbud mot rapmusik på skolbussar kritiseras

Summary: I ett meddelande till skolbussförare i Portland förbjuder skoldistriktet rapmusik på bussarna när barn är ombord. Country, pop och jazz anses däremot okej. Nu får förbudet stark kritik av föräldrar som menar att det är rasistiskt.

I påbudet som gått ut till Portlands skolbussförare räknas godkända radiokanaler, som förarna får lyssna på när barn finns i bussen, upp, skriver Washington Post. Radiokanaler som spelar country, jazz och pop finns med på listan, medan man skriver att rapmusik är ”opassande”. ”Den här listan exkluderar alla radiokanaler som kan vara kränkande mot studenter som åker skolbuss. Radiokanalerna som är opassande inkluderar religiösa kanaler, rapmusik och pratshower” står det i meddelandet från distriktet. Efter att meddelandet spridits på sociala medier har det fått stark kritik från föräldrar i Portland, som menar att förbudet mot rapmusik är rasistiskt. – När man bannlyser en typ av musik som är speciell för en viss grupps moderna kultur, säger man i grund och botten att de inte är välkomna. De av oss som lever i mångkulturella samhällen i Portland förstår att det jämlikhetssnack som pågår enbart är för kamerorna. Det finns ingen substans bakom, säger Ryan-Onken, förälder till en elev i en av Portlands skolor till tidningen The Oregonian. Att just rapmusik förbjudits, medan pop och country är tillåtet är något som många reagerat på. En elev på en skola i Portland säger till den lokala radiokanalen KGW att förbudet visar på rasism. – Det verkar väldigt rastiskt och kulturrasistiskt för mig, säger Nic Speed. Efter den starka kritiken ber skoldistriktet om ursäkt för hur påbudet kommunicerats. ”Vår målsättning var att skydda eleverna mot religiösa läror, svordomar och våldsamma texter. Transportstyrelsen kommer att se över sina riktlinjer till busschaufförer för att bli mer inkluderande av olika typer av musik, säger Portlands skoldistrikts talesperson Courtney Westling till Washington Post.


Nytt stipendium till Lars Gustafssons minne

Summary: Vestmanlands Läns Tidning instiftar ett stipendium för unga inom kulturområdet som verkar i författaren Lars Gustafssons anda.

Vestmanlands Läns Tidning, VLT, instiftar ett stipendium för unga inom kulturområdet som verkar i författaren Lars Gustafssons anda. Författaren Lars Gustafsson avled i april i år, 79 år gammal. Den Västeråsfödde författaren hann ge ut ett 80-tal böcker under sin karriär. Förutom att skriva både poesi och prosa utdelade han skarp kritik mot det svenska samhället. Nu inför VLT, där Lars Gustafsson som ung själv var reporter, ett stipendium i hans minne. Stipendiet ska delas ut varje år på hans födelsedag, och gå till en ung person mellan 16 och 21 år som utmärkt sig inom kulturområdet och arbetar i Lars Gustafssons anda, skriver VLT. Stipendiet är ett gemensamt initiativ med tidigare kommunalrådet Lars Luttropp och kommer att vara på 25 000-50 000 kronor. – För Lars Gustafsson var det viktigaste att varje människa får växa i frihet. Det känns stort, viktigt och roligt att få hedra hans minne genom att bidra till att unga kreativa och begåvade människor får växa i sitt skapande och tänkande, säger VLT:s kulturredaktör Erik Jersenius i VLT.


Universal stoppar skivsläpp på enbart en musiktjänst

Summary: Efter att Frank Ocean släppte sina album ”Endless” och ”Blonde" exklusivt för Apple Music stoppar nu Universal Music group sina bolag från att släppa album via enbart en strömningstjänst.

I ett nyhetsbrev till cheferna för Universal Music Group-koncernens bolag skriver vd Lucian Grainge att man är färdig med albumsläpp som sker på bara en plattform, enligt Billboard. Beskedet kommer efter att Frank Oceans senaste album ”Blonde” släpptes exklusivt för Apple Music i helgen. Det är dock inte säkert att beslutet tagits som en direkt konsekvens av Oceans albumsläpp. Frank Ocean är en i raden av artister som har valt att släppa sina album på bara en strömningstjänst. Beyoncés ”Lemonade” och Rihannas ”Anti" släpptes båda bara på Jay Z:s tjänst Tidal. Även Kanye West släppte ”The Life of Pablo” för Tidal innan han ändrade sig och släppte den genom fler tjänster. Spotify, marknadens största strömningstjänst, har länge kritiserat de exklusiva släppen som de menar är negativa både för fans och artister. Chefer för flera större skivbolag har menat att de exklusiva släppen är negativa då de leder till mer piratkopiering.


Jonas Gardells Facebookinlägg tillbaka

Summary: En bild från Jonas Gardells Facebookprofil togs bort av Facebook som menade att den bröt mot deras gemenskapsregler. Men nu är inlägget tillbaka.

Jonas Gardell gjorde under onsdagen ett inlägg på Facebook. Inlägget bestod av en bild på en kvinna i Nice som tar av sig sin slöja omringad av polise och fick snabbt spridning i sociala medier.  Bilden delades över 7000 gånger innan Facebook valde att ta bort inlägget, som de menade bröt mot deras gemenskapsregler Men under torsdagseftermiddagen skrev Jonas Gardell på sociala medier att Facebook, som under dagen inte velat kommentera varför man tog bort bilden, har lagt tillbaka bilden igen:


Alice Bah Kuhnke ska besöka Mittmedia

Summary: Efter förra veckans nyheter om möjliga nedskärningar hos Mittmedia bjöd Gefle Dagblads chefredaktör in Alice Bah Kuhnke till ett besök på redaktionen. Nu har kultur- och demokratministern tackat ja till till inbjudan.

Förra veckan rapporterade DN om en möjlig plan för nedskärningar hos tidningskoncernen Mittmedia. Något som kultur- och demokratiminister ansåg vara mycket allvarligt. – Medierna står vid kanten av ett stup, sade hon i en intervju med DN angående avslöjandena. Under måndagen skrev Mittmedias ordförande Jan Friedman ett öppet brev till Alice Bah Kuhnke i DN, och samtidigt bjöd Gefle Dagblads chefredaktör Anna Gullberg in ministern till ett besök på redaktionen, via Instagram. – Jag har länge tänkt bjuda in Alice Bah Kuhnke till oss. Men igår gick det inte att skjuta upp längre. DN:s kulturchef Björn Wiman skrev en längre text om Gefle Dagblad och Mittmedia, och situationen för medier. Han uppmanade kulturministern att logga ur instagram och engagera sig i frågan. Det hoppas jag verkligen att hon gör. Men jag tycker att det är bra att hon finns på Insta, och söker en ny dialog, säger Anna Gullberg i Gefle Dagblad. Och på tisdagen svarade Alice Bah Kuhnke på inbjudan - via Instagram, rapporterar Journalisten. Där skriver hon att samtal med journalister och ägare om mediernas roll är något som är en gemensam utmaning, och något som hon behöver lägga mycket tid på: ”Med andra ord vill jag förstås gärna tacka ja till din inbjudan och ser till att någon av mina medarbetare tar kontakt. Jag önskar dig en bra dag!” avslutar hon inlägget. Anna Gullberg är nöjd med resultatet av sin inbjudan: – Jag vet ännu inte när hon kommer men det är sagt att hon ska ta kontakt med mig om en tid så får vi se. Jag hoppas att hon kommer så snart som möjligt eftersom det är angelägna tider nu när Medieutredningen ska fram i november, säger hon till tidningen Journalisten. Mittmedia Mittmedias plan kan slå hårt mot lokaltidningar Fram till 2018 kan lokaltidningskoncernen Mittmedia säga upp 75 procent av sina journalister – enligt en av två planer som presenterades för koncernstyrelsen i juli. ”Medierna står vid kanten av ett stup” Kultur- och demokratiminister Alice Bah Kuhnke (MP) ser allvarligt på situationen för de svenska medierna, som hon menar står vid ruinens brant. ”Skulle slå ut stora delar av svensk lokaljournalistik” DN:s avslöjande om den framtidsplan som presenterades för Mittmedias styrelse har väckt stor uppmärksamhet. AnnaKarin Lith: Mittmedias styrelse ville se en ”big bang” Enligt koncernens tidigare redaktionella chef är det ett skarpt förslag, framtaget av Per Bowallius själv. Alice Bah Kuhnke svarar Mittmedia Kulturdebatt: Kulturminister Alice Bah Kuhnke svarar Jan Friedman om Mittmedia.


Ny bok om Trump sågas av Trump själv

Summary: Två Washington Post-reportrar har skrivit en ny bok om Donald Trump som utgörs av granskande material och intervjuer. Men själv ger presidentkandidaten inte mycket för deras arbete. ”Tråkig”, skriver han om boken på Twitter.

Den nya boken ”Trump revealed: An American journey of ambition, ego, money, and power”, som ges ut under tisdagen, har skrivits av de två Washington Post-reportrarna, Michael Kranish och Marc Fisher som tagit hjälp av ett trettiotal Washington Post-medarbetare för att ta fram material om presidentkandidaten. Detta i ett försök att kartlägga Trumps liv som finansmogul och presidentkandidat. ”Historierna i boken är baserade på rapporteringen för 'Trump revealed', en bred och övergripande undersökning av den republikanska presidentkandidatens liv” skriver Washington Post om boken. Trump gav enligt Washington Post de två reportrarna 20 timmar av sin tid för att intervjua honom inför bokens utgivning. Det trots att Washington Post sedan juni är bannlysta från att bevaka Trumps presidentkampanj inifrån. I ett uttalande skrev man då om tidningen att de "inte har någon journalistisk integritet och skriver falskt om Mr Trump. Mr Trump har inget emot en dålig historia, men den måste vara ärlig”, och drog tillbaka deras ackrediteringar. Boston Globe skriver om den nya boken att den är ”den mest kompletta och nyanserade om Trumps liv än så länge” och menar att det största problemet med boken är att den tar slut för tidigt. ”Alla väljare som inte redan är hängivna Trumpfans kommer att hitta många anledningar till att tänka länge och väl på om de skulle vilja stötta honom efter att ha läst den här boken”, skriver USA Today. I boken, som samlat ihop rättegångsprotokoll och ekonomisk information, finns berättelser om hur Trump vägrar läsa längre rapporter utan bara vill ha muntliga genomgångar, hur han varje dag går igenom alla nyheter om sig själv och hur han ser på bilden av honom själv. ”Trump menade att den kändisbild han kultiverat i medierna gjorde mer för att slipa hans rykte än de utredningar som gjordes av regeringstjänstemän eller skeptiska journalister gjorde för att förstöra det", står i ett utdrag från boken som sajten Politico publicerat. I ett annat utdrag beskrivs Trumps syn på vilka som är hans vänner. ”Han hade aldrig haft nära vänner. (I en juni-intervju med författarna namngav han tre män som han haft affärsuppgörelser med två eller fler decennier tidigare, men som han sällan sett under senare år.)” Och hans rädsla för bakterier: ”Han började dricka sin lightläsk genom ett sugrör, och bara när de kom från Norma Foerder, hans assistent, för att han var för rädd för andras bakterier. Donald Trump själv är inte sen med att recensera boken om honom. Och han verkar inte nöjd med reportrarnas arbete enligt en uppdatering på Twitter: ”Snabbt ihopsatt jobb om mig – sammanställt av kopior av deras gamla felaktiga historier. Köp den inte, tråkig!”


Lars Bohman gallery går ihop med finländska Galerie Forsblom

Summary: De två gallerierna Lars Bohman gallery i Stockholm och Galerie Forsblom i Helsingfors slås ihop. Ägarna hoppas nu att Norden ska bli en allt viktigare marknad inom konstvärlden.

Lars Bohman gallery i Stockholm firar i år 35 år och Galerie Forsblom i Helsingfors fyller 40. Samtidigt slås de båda gallerierna ihop till ett nytt storgalleri. På Galerie Forsblom i Helsingfors har man just visat en utställning av den kinesiske konstnären Ai Wei Wei. Några av de internationella konstnärer som i dag är knutna till galleriet är Jacob Hashimoto, Joel Shapiro och Chantal Joffe. Lars Bohman gallery, Sveriges största galleri, har svenska konstnärer som Lena Cronqvist, Maria Miesenberger, Linn Fernström och Ernst Billgren knutna till sig. – Att vi slås ihop gör att det blir en större marknad för de konstnärer som är knutna till de båda gallerierna. Dessutom kan vi få mer resurser att ha utställningar med internationella konstnärer när de kan visas både i Stockholm och i Helsingfors, säger Kaj Forsblom på Galerie Forsblom om hopslagningen. Jan Hansen, som äger Lars Bohman gallery håller med, och menar att det faktum att man samarbetar just med Forsblom är ett naturligt nästa steg efter den senaste expansionen 2013 då man gick ihop med Angelika Knäpper Gallery och flyttade in i den tidigare konsthallen Jarla Partilagers lokaler. – Vi har samma position i våra respektive länder och samarbetar redan med ett antal konstnärer – både svenska och internationella namn. Därför är det naturligt att gå vidare, bli mer internationella och starkare och kunna göra fler utställningar. Att två gallerier slår sig ihop över nationsgränserna är ingenting ovanligt. Under de senaste åren har det snarare varit en trend att gallerier samarbetar mer och mer internationellt. Gagosian Gallery, som startade 1979 i New York, har i dag gallerier på sexton olika platser, bland annat London, Paris, Aten och Los Angeles. David Zwirner gallery finns i både London och New York och Galerie Thaddaeus Ropac har gallerier både i Paris och Salzburg. Det är bara några exempel på gallerier som har fått ökad internationell verksamhet. – Eftersom konstmarknaden har blivit så mycket mer internationell i dag krävs det att man har viss styrka för att driva ett galleri. Och nu blir vi dubbelt så stora över en natt, säger Jan Hansen. Kaj Forsblom hoppas att hopslagningen av Bohman och Forsblom ska kunna stärka den nordiska positionen i konstvärlden: – Det här ger mycket utrymme för nordisk konst i Skandinavien, och ger möjlighet att visa internationell konst som är ganska unik här. Vi får större köpkraft, och får möjlighet att visa sådana konstnärer som man sällan ser i Norden. På det viset behöver man inte åka till Berlin för att kunna se en fin utställning, utan kan göra det på hemmaplan. Planeringen kommer att göras under hösten, och först till januari kommer de två gallerierna att ha gemensamma program. Det betyder dock inte att man ska visa samma utställningar i Helsingfors och Stockholm. – Vi kan ställa ut en konstnär på våren i Helsingfors och på hösten i Stockholm, men då får man också möjlighet att visa mer av deras konst, och olika kollektioner på de olika gallerierna, säger Kaj Forsblom. Maria Miesenberger är en av de svenska konstnärer som är kopplad till Lars Bohman gallery. Hon tycker att det ska bli spännande att se vad hopslagningen med Galerie Forsblom leder till, både för henne själv och för Stockholm. – Det känns som det här öppnar upp möjligheter till internationell exponering som kanske inte hade funnits om det fortsatt precis som innan. Det ger både visningsmöjligheter och möjligheten att hitta andra samlare och nya kunder. Forsblom tar också med sig nya spännande konstnärskap in i galleriet, som blir kul att visa även i Stockholm. Läs mer: Birgitta Rubin: Allt större spelare stryper de mindre Lars Bohman gallery och Galerie Forsblom. Till Lars Bohman gallery hör i dag bland andra konstnärerna: Ernst Billgren, Marie-Louise Ekman, Lena Cronqvist, Maria Miesenberger. Den 25 augusti till den 24 september visas Jarl Ingvarssons utställning ”Åtta fönster”. Galerie Forsblom representerar konstnärer som: Jacob Hashimoto, Joel Shapiro, Chantal Joffe, Donald Baechler och Johanna Ehrnrooth. Den 25 augusti till den 25 september visas både Heikki Marilas ”Paintings” och Adam Winner.


Hédi Fried: Svenska värderingar finns inte

Summary: En av de frågor jag fått under åren är om det tagit lång tid för mig som invandrare att lära mig de svenska värderingarna. Min slutsats är att det inte finns några typiskt ”svenska värderingar”.

I Sverige har jag återfunnit samma värderingar jag kände till från både mitt tidigare hemland och andra demokratiska länder. Dess kärna, att inte mörda och inte stjäla, att inte göra mot andra det du inte vill att andra ska göra mot dig, återfinns med olika formuleringar och på olika språk i världens alla religioner. ”Värdering” är ett mycket vidsträckt begrepp som oftast förväxlas med kultur. Moralen kan vara mer eller mindre elastiskt i olika länder, beroende på om den rådande kulturen är en skamkultur eller en skuldkultur. Skamkulturer utmärks av att individen tillåter sig icke förbjudna handlingar så länge hen inte blir ertappad. Att bli ertappad är skamligt, och innebär samhällets dom. Skuldkulturen präglas av Luther – skulden du känner när du utför förbjudna handlingar håller dig ifrån att genomföra sådana. Jag kommer från en skamkultur, och 1945 mötte jag ett Sverige som var en skuldkultur. Det förstod jag när vissa handlingar kommenterades med: ”Så gör man inte i Sverige.” Blommor som hänger utanför grannens staket fick inte plockas, man får inte vara sen när man är bjuden på middag, man går inte in i ett hem med skorna på med mera. Vid ett första möte med Sverige är det mycket som är ovant, rent av förbluffande, men det hör till den svenska kulturen – inte speciellt ”svenska värderingar”. Jag minns mina första tabbar, men de var kulturbrott, inte brott mot svenska värderingar. En sommar fick jag anställning på en skärgårdsbåt. Jag hade till uppgift att städa kaptenens hytt och servera i båtens kafeteria. Jag gjorde så gott jag kunde, men när månaden var slut fick jag inte ut min lön med motiveringen att jag städade slarvigt. Det kanske var sant, och nu skämdes jag, men hade jag fått någon anmärkning hade jag nog bättrat mig. När jag framhöll det svarade min arbetsgivare att i Sverige anmärker man inte på en anställd – men den som inte utför det åtagna arbetet tillfredsställande har inte förtjänat att få betalt. Det har tagit ganska lång tid att lära mig leva i en svensk kultur, men grundvärderingarna hade jag med mig i det bagage jag förde hit. Det har skett en hel del invandring under åren, och vi kan se hur kulturutbytet har pågått. Sverige öppnade sig, bjöd till möjligheter för invandrare, som i sin tur anpassade sig. De tog till sig den svenska kulturen medan Sverige berikades av den utrikiska. Inga speciella svenska värderingar står i vägen för en lyckad integration, det handlar bara om människors goda vilja. Det går inte fort, speciellt när myndigheternas kvarnar mal långsamt. Det är av stor vikt att förkorta väntetider och intensifiera möjligheterna för svenska och invandrarungdomar att samlas och lära känna varandra under lustbetonade former. De enstaka försök som pågår, visar sig ge goda resultat. Israel är ett bra exempel för integration av ungdomar från världens alla hörn. Gruppsamvaron under militärtjänsten sammansvetsar dem till en enhetlig nation. Sverige kan också bli en smältdegel, om staten utvecklar de privata ansatserna som i olika lustfyllda aktiviteter sammanför invandrare och svenskar. Om skribenten. Hédi Fried är författare och psykolog.


Marina Abramovic beskylls för rasistiska memoarer

Summary: Ett utdrag från performancekonstnären Marina Abramovics kommande memoarer har fått stark kritik i sociala medier. I passagen beskriver hon aboriginer som ”märkliga” och skriver att de ser ut som ”dinosaurier”.

Ett foto av ett utdrag ur Marina Abramovic kommande memoarbok ”Walk through walls” som visar dagboksanteckningar från 1979 där performance-konstnären beskriver aboriginer i nedsättande ordalag har fått stor spridning. Nu får Abramovic stark kritik på sociala medier, skriver The Guardian. ”Aboriginer är inte bara den första rasen i Australien. Det är den första rasen i världen. De ser ut som dinosaurier”, påbörjar Abramovic anteckningarna som skrevs under de sex månader hon tillbringade med Pitjantjatjarastammen i Australien 1979. Hon fortsätter med att beskriva sitt första möte med aboriginer: ”De är väldigt märkliga och annorlunda, och de ska behandlas som levande skatter. Men det gör de inte. Samtidigt, när man träffar dem, måste man anstränga sig. För det första ser de hemska ut för västerländska ögon. Deras ansikten är som inga andra ansikten på jorden: de har stora överkroppar (ett dåligt resultat av deras möte med västerländsk civilisation och dess sockerrika diet som gör att deras kroppar sväller) och pinnliknande ben”, skriver hon i anteckningarna. Bokförlaget bakom memoarerna har nu sagt att det aktuella avsnittet kommer att strykas från de färdiga memoarerna. Och själv försvarar Abramovic sig i ett uttalande på sin Facebooksida med att utdraget är ett icke-korrekturläst utdrag ur hennes dagbok från 70-talet som handlar om hennes första reaktion vid mötet med aboriginer. Hennes attityd har sedan dess förändrats, skriver hon: ”Jag har den största respekt för aboriginer, vilka jag är skyldig allt. Tiden jag tillbringade med personer ur Pijantjatjara- och Pintubi-stammarna i Australien var en omvälvande upplevelse för mig, och har djupt påverkat mitt liv och min konst”, skriver hon.  Men kritikerna menar att Abramovics ursäkt inte räcker. Under hashtaggen #Theracistispresent vädrar ett stort antal personer sin kritik mot konstnären. ”Jag bryr mig inte om Abramovic menar att passagen kommer från hennes dagbok på 70-talet. Hon hittade ändå en sida för den i sin bok från 2016”, skriver en Twitteranvändare.


Ungdomsbok stoppas efter kritik om kränkande dialekt

Summary: Utgivningen av e.E Charlton Trujillos ungdomsbok ”When we was fierce” skjuts upp, efter att flera kritiker på sociala medier beskrivit den påhittade dialekt som boken är skriven i som djupt kränkande mot afroamerikaner.

Boken ”When we was fierce” av den amerikanska författaren E E Charlton-Trujillo handlar om en tonåring som ser ett gäng attackera en handikappad pojke och väljer att ingripa. Boken, som skulle ha släppts den 9 augusti, är skriven på en gatuslang som författaren själv har hittat på. – Slang kan så snabbt bli daterad, så jag hade en unik möjlighet att använda slang tillsammans med en helt ny dialekt, sade författaren Charlton-Trjuillo i en intervju med Booklist under arbetet med boken. Men efter att ha fått fina förhandsrecensioner skjuts boken nu upp. Detta efter att kritik framkommit på sociala medier och bokbloggar just på grund av den påhittade slangen, som flera anser vara djupt kränkande mot afroamerikaner, skriver The Guardian. I en av recensionerna av boken, på bibliotekarien Edith Campbells blogg, skriver recensenten Jennifer Baker, som arbetar för mångfald i bokvärlden, att ”When we was fierce” visar ”hur afroamerikaner fortfarande porträtteras i barnlitteratur, och hur språket, ett uttryck för en kulturs uppfattning av sin makt, görs om efter en författares infall”. Själv skriver bibliotekarien Edith Campbell så här om boken: ”Vem hittar på ett språk när den porträtterar riktiga människor som lever i ett nutida samhälle?” Författaren e.E Charlton Trujillo själv menar att hon skrivit berättelsen baserat på berättelser och erfarenheter hon fått när hon arbetat med marginaliserade ungdomar. ”I arbetet med att få ungdomar i riskzonen att ta kommando över sina berättelser genom att skriva i traditionella och alternativa skolor, bibliotek, fritidsprogram och ungdomsanstalter har jag sett ett djupt behov av en bok som ”When we was fierce”, som handlar om att göra val och ha svåra konversationer,” skriver hon på förlagets hemsida. Men på grund av kritiken har alltså nu bokförlaget Candlewick reagerat, och offentliggjort att boken blir fördröjd. Enligt The Guardian ska beslutet ha tagits i samråd mellan förlag, agent och författare. Nu ska bokens framtid diskuteras.


Filip och Fredrik kan ta hem sex priser på Kristallengalan

Summary: Nomineringarna till årets bästa insatser i svensk tv är klara. Och i år dominerar tv-duon Filip och Fredrik, som kan ta hem sex av priserna.

Kristallengalan hålls årligen och hyllar dem som gjort de bästa insatserna inom svensk tv. Nu är nomineringarna klara till årets gala, som hålls den fjärde september. Och tv-duon Filip och Fredrik dominerar bland nomineringarna. De kan vinna priser i sex olika kategorier, bland annat för bästa manliga programledare. Där tävlar de mot David Hellenius, Patrick Grimlund och Magnus Hedberg och Måns Zelmerlöw för hans insats i Eurovision Song Contest. På damsidan har Gina Dirawi möjlighet att för tredje gången bli utnämnd till årets programledare. Där är även Carina Berg och Christine Meltzer, Tilde de Paula Eby och Malin Gramer nominerade. I år kommer årets sport-tv-profil att bli en kvinna. Det står klart efter att endast kvinnor, för första gången, är nominerade till priset. Johanna Ojala, Anna Brolin, Karin Frick och Frida Nordstrand har alla möjlighet att ta hem priset. Medan priserna för årets program, årets kvinnliga och manliga programledare och årets sport tv-profil röstas fram av tittarna under sändningen utses övriga 13 priser av en jury. Galan direktsänds den fjärde september på Kanal 5. Kristallengalan. Alla nomineringar Årets barn- och ungdomsprogram ”Familjen Rysberg”, SVT, Nordisk Film tv ”Livet i mattelandet”, UR, Patrik Sthlm ”Läsmysteriet”, UR, UR ”Min bror kollokungen”, SVT, Bob Film & Bleck Film ”Tusen år till julafton”, SVT, Thelma & Louise Årets dokumentärprogram ”Det är inte så dumt att bli gammal: Livet börjar vid hundra”, SVT, SVT ”Gåtan Christer Pettersson”, TV4, Stål television ”My life my lesson”, UR, Film and Tell ”Taikon”, SVT, Gellert Tamas Filmproduktion ”Trevligt folk deluxe”, Kanal 5, Nexiko/Thelma & Louise Årets dokusåpa ”Bachelor”, Sjuan, Warner Bros ”Bonde söker fru”, TV4, Fremantle Media ”Jakten på storsäljaren”, Kanal 5, Strix ”Mästarnas mästare”, SVT, Meter ”Ung & bortskämd”, TV3, Baluba Årets fakta- och aktualitetsprogram ”Absolut svensk”, SVT, SVT ”Breaking News”, Kanal 5, Nexiko ”Det handlar om dig”, UR, UR ”Nyhetsmorgon”, TV4, Nyhetsbolaget ”Vi kallas tiggare”, SVT, SVT Årets granskning ”Den hemliga kontrollen - Kalla Fakta”, TV4, Nyhetsbolaget ”Dokument inifrån: Experimenten”, SVT, SVT ”Uppdrag granskning: Legitimerad”, SVT, SVT ”Uppdrag granskning: Panama-dokumenten”, SVT, SVT Årets humorprogram ”Boy machine”, TV4, FLX ”Full patte”, SVT, Eyeworks ”Inte ok”, TV3, FLX ”Partaj”, Kanal 5, Baluba ”Solsidan”, TV4, FLX/Jarowskij Årets kvinnliga skådespelerska i en tv-produktion Alexandra Rapaport (”Gåsmamman”), Kanal 5 Cilla Thorell (”Det mest förbjudna”), SVT Djuangjai Hirunsri (”30 grader i februari”), SVT Maria Kulle (”Fröken Frimans krig 2”), SVT Shima Niavarani (”Boy machine”), TV4 Årets livsstilsprogram ”Det sitter i väggarna”, SVT, Titan ”Ska vi göra slut”, Kanal 5, Nexiko ”Skilsmässohotellet”, Sjuan, Warner Bros ”Sommar med Ernst”, TV4, OTW ”Vänligen Lars Lerin”, SVT, Nexiko Årets manliga skådespelare i en tv-produktion Johan Rheborg (”Solsidan”), TV4 Jonas Karlsson (”Boy machine”), TV4 Kjell Bergqvist (”Springfloden”), SVT Kjell Wilhelmsen (”30 grader i februari”), SVT Krister Henriksson (”Modus”), TV4 Årets realityprogram ”Gift vid första ögonkastet”, SVT, Baluba ”Gympaläraren”, SVT, Nexiko ”Heja Sverige”, TV4, Nordisk Film tv ”Jorden runt på 6 steg”, Kanal 5, Nexiko ”Parneviks”, TV3, Elk Entertainmnent Årets tv-drama ”Black widows”, TV3, Moskito ”Bron”, SVT, Filmlance & Nimbus Film ”Det mest förbjudna”, SVT, GötaFilm ”Gåsmamman”, Kanal 5, Endemol Sverige ”Modus”, TV4, Miso Film Årets tv-personlighet Dagny Carlsson (”Det är inte så dumt att bli gammal”), SVT Karin Laserow (”Bytt är bytt”), TV4 Lars Lerin (”Vänligen Lars Lerin”), SVT Miriam Bryant (”Så mycket bättre”), TV4 Patrik Andersson (”Trevligt folk deluxe”), Kanal 5 Årets underhållningsprogram ”Berg & Meltzer på Oscars”, Kanal 5, Fremantle Eurovision Song Contest - finalen, SVT, SVT ”Let's dance”, TV4, Mastiff ”På spåret”, SVT, SVT ”Så mycket bättre”, TV4, Mastiff Årets program ”Gympaläraren”, SVT, Nexiko ”Jorden runt på 6 steg”, Kanal 5, Nexiko ”Så mycket bättre”, TV4, Mastiff ”Parneviks”, TV3, Elk Entertainment Årets kvinnliga programledare Carina Berg och Christine Meltzer, Kanal 5 Gina Dirawi, SVT Tilde de Paula Eby, TV4 Malin Gramer, TV3 Årets manliga programledare David Hellenius, TV4 Filip Hammar och Fredrik Wikingsson, Kanal 5 Måns Zelmerlöw, SVT Patrick Grimlund och Magnus Hedberg, TV3 Årets sport-tv-profil Anna Brolin, TV4 Johanna Ojala, SVT Karin Frick, Kanal 5 Frida Nordstrand, TV3


Tuva Novotny gör roll i filmen om Björn Borg

Summary: Tuva Novotny gör en av de stora rollerna i filmen om Björn Borg. Hon ska spela Borgs exfru, Mariana Simionescu, i filmen där Sverrir Gudnason spelar tennislegenden.

Tuva Novotny kommer att spela en av de stora rollerna i långfilmen ”Borg”, om Björn Borgs liv. Novotny ska spela den rumänska tennisspelaren, tillika Björn Borgs exfru, Mariana Simionescu, enligt ett pressmeddelande. – Vi är oerhört glada över att Tuva ska vara med. Hon är helt perfekt i rollen som Mariana. Hon är en fantastisk skådespelare, säger Fredrik Wikström Nicastro, producent, till Aftonbladet. Tuva Novotny har varit med i filmer som ”Smala Sussie”, ”Bang bang orangutang” och ”Bröllopsfotografen”. Hon har också gjort karriär som skådespelare i Norge. Sverrir Gudnason spelar huvudrollen som Björn Borg i filmen, och den amerikanska skådespelaren Shia LeBeouf spelar hans största rival John McEnroe. – Varje cell av McEnroe är jag. Jag identifierar mig med alla aspekter av hans liv. En av anledningarna till att jag tog rollen var att jag såg parallellerna, sade Shia LaBoeuf till DN i maj om rollen. Janus Metz står för filmens regi. Han har tidigare regisserat filmen ”Armadillo” och flera avsnitt av TV-serien ”True Detective”. Under tisdagen börjar man spela in filmen i Prag. Senare kommer inspelningen fortsätta i bland annat Göteborg, London och Monaco.


Nu är Brendan Dassey nära att bli fri

Summary: Brendan Dassey från dokumentärserien ”Making a murderer” kan han komma att släppas fri. Nu får hans advokat hård kritik av en federal domare.

Den federala domaren säger i sitt beslut att det var fel av polisen att förhöra den då 16-årige Dassey utan en vuxen närvarande och att man låtsades vara på den unge mannens sida. Flera förhör genomfördes också utan att Dasseys advokat var närvarande. Polisens förhörsledare lurade också Dassey att tro att man visste exakt hur mordet hade gått till, vilket inte var sant. Domaren, William Duffin som lade fram sitt beslut i form av en 91 sidor lång rapport, riktade hård kritik mot Dasseys försvarare, Len Kachinsky, vars agerande han kallade för ”oförsvarbart”: – Hans agerande var oförsvarbart såväl taktiskt som etiskt. Det är en sak för en försvarare att visa för sin klient hur djupt hålet är som han befinner sig i. Men att att hjälpa åklagarsidan att göra hålet ännu djupare går rakt emot de juridiska principer som en försvares roll bygger på. Len Kachinsky själv har svarat på kritiken genom att säga att domarens beslut visar att han gjorde sitt jobb. För ett par dagar sedan blev det känt att den tidigare morddömde Dassey skulle släppas fri inom 90 dagar efter ett nytt domslut. TMZ har talat med åklagarens kontor i Wisconsin där man uppger att man ännu inte tagit något beslut om hur man ska agera i fallet. Brendan Dassey dömdes till 41 års fängelse för mord och sexövergrepp 2007 tillsammans med sin morbor Steven Avery. Hela rättsprocessen och historien om Averys kamp för en rättvis prövning dokumenterades i serien ”Making a murderer” som släpptes på Netflix i slutet av 2015.


Två anmälda ofredanden på Way out west

Summary: Trots en satsning på trygghet anmäldes två fall av sexuella ofredanden på helgens Way out west. – Två fall är två fall för mycket, säger festivalens marknadschef Joakim Skoglund.

Inför årets Way out west satsade man extra på tryggheten, efter sommarens uppmärksammade sexuella övergrepp på festivaler i Sverige. Men när festivalen nu är slut har två personer anmält sexuella ofredanden till polisen. Det ena ofredandet ska ha skett på Bananpiren, och det andra i anslutning till scenen på huvudområdet, enligt GP. – Det stämmer, det har kommit in två anmälningar om sexuella ofredanden på festivalen. Så det är tydligt att vi inte lyckades förhindra det här helt och hållet, säger Joakim Skoglund, marknadschef på Luger till DN. Han menar samtidigt att det är bra att liknande brott anmäls i allt högre grad: – Vi välkomnar att sådana här brott polisanmäls. Vi måste få bort alla mörkertal och debattera det samhällsproblem som gör att den rådande mansnormen skapar män som tar sig sådana här friheter, säger han.   Enligt GP beskriver polisen annars festivalen som lugn. Trots över 30.000 besökare omhändertogs bara två berusade personer utanför området. Joakim Skoglund hoppas att de flesta besökare har kunnat känna sig trygga på festivalen: – Två fall av sexuellt ofredande är två fall för mycket. Men över lag hoppas jag att de flesta besökare har kunnat känna sig trygga på festivalen, säger han. Förra året rapporterades ett sexualbrott i anslutning till Way out west, enligt polisens sammanställning.


Teaterbesökare med andrahandsbiljetter avvisas från Harry Potter

Summary: En biljett till pjäsen ”Harry Potter and the cursed child” finns till försäljning på en andrahandssajt för 68.000 kronor. Personal på teatern har avvisat över 60 personer med andrahandsbiljetter för att stoppa utvecklingen.

Biljetterna till pjäsen ”Harry Potter and the cursed child” på Palace Theater i London sålde slut nästan direkt när de släpptes. I dag säljs biljetterna på andrahandssajter. På en andrahandssajt kostar en biljett till föreställningen, som normalt ska gå för strax under 800 kronor, motsvarande 68.000 kronor. Men att dyka upp på teatern med en andrahandsbiljett kan bli en tråkig historia. Personal på teatern har nämligen fått order om att avvisa besökare med andrahandsbiljetter för att stoppa de överdrivna biljettpriserna, skriver BBC.  Producenterna Sonia Friedman och Colin Callender säger i ett uttalande att de tar informationen om de uppdrivna biljettpriserna på största allvar: ”Vår prioritet är att skydda våra kunder, och vi gör allt vi kan för att motverka detta. Tillgänglig prissättning har varit av största vikt för oss från starten”, skriver man. En av andrahandssajterna säger till BBC att priserna på biljetter bara reflekterar ”tillgång och efterfrågan”· Sedan föreställningen började visas har ungefär en person per dag blivit avvisad från teatern på grund av att ha köpt biljetter på andrahandssajter. Enligt uttalandet kommer endast biljetter köpta från de officiella återförsäljarna att accepteras. DN:s Johan Hilton recenserade pjäsen som han kallade för ”förkrossande teaterunderhållning”. Och efter förhandsvisningen hyllade Harry Potter-fans pjäsen på sociala medier.


Solen sken över årets DN-konsert i det gröna

Summary: Årets DN-konsert i det gröna hölls under strålande sol. Nästan 40.000 personer hade samlats utanför Sjöhistoriska i Stockholm för att njuta av klassisk musik från Kungliga Filharmonikerna och solon av Peter Jöback.

Förmiddagens olycksbådande regnmoln hann med god marginal lätta inför årets DN-konsert i det gröna utanför Sjöhistoriska i Stockholm. Så även den 41:a konserten i ordningen hölls i strålande sol över scen och publik. Strax innan klockan ett vallfärdade människor med picknickkorgar och campingstolar över Gärdet för att se och höra Kungliga filharmonikerna under ledning av Carina Canellakis spela i augustieftermiddagen. Kattis Ahlström guidade förtjänstfullt genom evenemanget - och som solist syntes Peter Jöback, som förutom flera stycken översatta från franska, sjöng den egna låten ”Stockholm i natt”. – Nu blir det Stockholm på dagen, men det passar ju perfekt, sade han till DN strax innan konserten. Klockan fjorton hälsade DN:s kulturchef Björn Wiman alla, nästan 40.000, besökare välkomna till detta ”en av årets största folkrörelser” som han liknade vid lördagskvällens folkfest i samma storleksordning, Midnattsloppet. Årets DN-konsert hyllade bland annat kvinnliga kompositörer i historien. Kattis Ahlström rådde alla yngre tjejer i publiken att titta lite extra på dirigenten Carina Canellakis, som hon kallade för en inspiration för de som vill ta sig in i den fortfarande mansdominerade dirigentbranschen. Ela Sörenssen i hemgjord tidningshatt. Foto: Emma Eriksson En av de som bänkat sig på gräset nära scenen var Ela Sörenssen från Stockholm i hemgjord tidningshatt. Hon hade tagit med några vänner på besök i Stockholm för första gången, från Polen. – Man måste ju vara med när sådana här stora och fina evenemang hålls i Stockholm, och jag vill visa för mina vänner hur bra det här evenemanget är och så älskar jag klassisk musik, sade hon. Traditionsenligt fanns också flera aktiviteter för den yngre publiken. I DN:s tält kunde man bli ansiktsmålad och bredvid fanns möjlighet att prova på att spela olika instrument under ledning av Stockholms kulturskola. Alexandra Firth, fyra år, såg lycklig ut när hon blev målad till en grå kanin. Hon och hennes familj hade snubblat över evenemanget men fick snabbt lägga mer pengar på parkering för att kunna stanna på konserten. Alexandra Firth blev målad till en grå kanin. Foto: Emma Eriksson – Det är så imponerande i Sverige att det alltid finns så bra aktiviteter för familjer, sade Alexandras pappa. Förutom klassiker som Tjajkovskijs ”Danse russe” och Claude Debussys ”Fêtes” bjöds det bland annat på allsång till ”Beethovens Månaderna”. Medan molnen åter hopade sig bjöd Peter Jöback publiken på ett extranummer i form av det första framförandet av ”Nattens musik” från höstens uppsättning av Fantomen på Operan. För den fick både han och orkestern stående ovationer, innan de tackade för sig. Foto i text: Emma Eriksson DN-konserten Peter Jöback: Det finns inget mäktigare än att stå i en orkester och sjunga Efter att ha spelat ”Fantomen på operan” på världens musikalscener ska Peter Jöback nu göra den i Stockholm. På söndagen uppträder han på DN:s stora konsert i det gröna, framför Sjöhistoriska museet. Kattis Ahlström: Alla ska få chans att upptäcka klassisk musik Hon gillar klassisk cello men också rap, musikal och metal. Det är tvära kast som gäller för Kattis Ahlström. Möt årets konferencier för DN:s konsert i det gröna. Björn Wiman: Den klassiska musiken är ingen kulturpolitisk konstruktion, den är en del av det mänskliga På söndag är det dags igen för årets DN-konsert utanför Sjöhistoriska i Stockholm. Men frågan om varför den klassiska musiken behövs är felställd.


Maggio är den mest lyssnade kvinnan på Spotify i Sverige

Summary: Med över en miljon lyssnare varje månad är Veronica Maggio den mest spelade kvinnan någonsin på Spotify i Sverige. Just nu är hon mest populär i Stockholm, Göteborg och, något otippat, Sölvesborg.

I år firar Veronica Maggio tio år som artist, och på lördagen gör hon en konsert på Stadion i Stockholm. Sedan hon slog igenom med singeln ”Dumpa mig” 2006 har hon släppt fem bejublade album. Och fansen verkar fortsatt älska popstjärnan, som enligt nya siffror från Spotify är den mest spelade kvinnan någonsin på strömningstjänsten i Sverige. Globalt har hon en miljon lyssnare varje månad. Men debutsingeln är i dag inte publikens favorit bland artistens låtar. När Spotify inför hennes spelning på lördagen tagit fram siffror på vilka av hennes låtar som är populärast är det, inte helt otippat, låtar från hennes senare skivor som faller lyssnarna i smaken. Mest populär är ”Vi mot världen” från senaste skivan. På andra plats kommer den betydligt äldre balladen ”Snälla bli min”. Men på tredje plats är det tillbaka till nutid med ”Den första är alltid gratis”. Maggios duett med Håkan Hellström ”Den första är alltid gratis” hamnar på en fjärdeplats av de mest populära låtarna. Mest populär är Maggio i storstäderna Stockholm och Göteborg. Men på tredje plats i topplistan och före Sveriges tredje största stad Malmö, kommer något otippade Sölvesborg i Blekinge.


Veronica Maggio inför spelningen på Stadion: Jag har glad panik

Summary: På lördag blir Veronica Maggio historisk. Som första svenska kvinnliga artist tar hon Stockholms stadion i anspråk i eget namn.

Genom sin konsert på Stadion i Stockholm på lördag, som tar runt 30.000 besökare, blir Veronica Maggio historisk som första kvinnliga svenska artist där. Men så har hon också släppt fem album under tio års tid, hyllade av både kritiker och publik. När DN når Veronica Maggio på telefon dagen innan konserten sitter hon på scenen på Stadion. – Jag tittar ut över de tomma läktarna och har lite panik – fast glad panik. Det känns så sjukt mäktigt. Jag är mest rädd att det kommer att gå så fort att jag sen kommer ångra att jag inte var mer närvarande. Men Veronica Maggio har faktiskt stått på Stadions scen en gång tidigare. Under ett nationaldagsfirande i början av hennes karriär framförde hon debutlåten ”Dumpa mig”. Läs även: Maggio är den mest lyssnade kvinnan på Spotify i Sverige – Det är så sjukt. Jag gjorde bort mig ganska mycket då. Till och med de som var där kan i dag säga att det inte lät så bra, det lilla jag gjorde. Så jag kunde aldrig tänka mig att jag skulle stå här igen nu. Det är få svenska artister som är så stora att de kan sälja ut Sveriges jättearenor. Men att man blir så stor som Maggio, och några andra, tror Eva Ossiansson, doktor i varumärkesbyggande vid Göteborgs universitet, har att göra med att artisten stärker hur deras fans vill bli uppfattade. – Att kunna fylla arenor och skapa hysteri handlar om att skapa tillhörighet, att göra så att folk vill vara delaktiga. Vissa artister lyckas stå för en symbolik som skapar mytbildning kring dem. Då vill fler och fler vara en del av det kultvärde som uppstår, och visa att de också är med i sammanhanget. Det är den tröskeln man måste komma över, säger hon. Det viktigaste är att få publiken att känna med det som sjungs, att artisten själv känns passionerad – och framför allt äkta och generös. – Det måste finnas en äkthet i det som görs. Framgångsreceptet är en kombination av texter som berör, att artisten känns äkta och verkar som att den älskar musiken och att stå på scen. Det får inte kännas fejk. Publiken vill att artisten är där för deras skull. Veronica Maggio har som få andra svenska artister lyckats med att skapa sammanhanget som gör att publiken kan relatera. – Det är en väldigt fin tanke att människor ändå dras till äkthet. Man är rädd för att folk ska vara lättduperade, och lockas av yta. Men det finns ju hopp för mänskligheten om det är precis tvärtom. Jag har aldrig strävat efter att ha någon fasad – det man får se är på riktigt, säger Veronica Maggio. Samtidigt har hon svårt att säga vad som gör just hennes artistskap så populärt. – Det är himla svårt att se sig själv utifrån men mycket handlar nog om tajmning. Många gör jättefina grejer som ingen vill ha ändå. Under spelningen kommer Maggio att gästas av flera artister. Som förband spelar Maja Francis, Miss Li och dj-duon Sharks. Men vilka gästartisterna är vill hon inte avslöja. – Jag kan säga att det kommer bli svårt för mig att inte börja gråta under några tillfällen. Det har till och med varit svårt under repetitionerna. Hur hon ska toppa Stadionspelningen har hon inte börjat tänka på ännu, men hon vet hur hon ska fira efter spelningens slut – om hon orkar. – Jag ska försöka förlora mig i natten med mina vänner. Jag hoppas att jag orkar dricka champagne och dansa tills det blir ljust. Foto i text: Jessica Gow/TT Veronica Maggio på Stadion 30.000 besökare kan se popstjärnan under lördagskvällen. Maggio har tidigare avslöjat att Maja Francis och Miss Li är förband. Även Även dj-duon Sharks kommer att värma upp publiken innan Maggio själv äntrar scenen. Under konserten kommer hon att ha flera gästartister, men vilka är än så länge hemligt. Kl 17.30 påbörjas konserten med Sharks. Veronica Maggio själv går på kl 21.


Lina Wolff: De polyglotta älskarna

Summary: Lina Wolffs ”De polyglotta älskarna” rymmer ovanligt sammansatta gestalter – som saknar facit. Jonas Thente läser en bärkraftig och komplicerad relationsroman.

Lina Wolff ”De polyglotta älskarna” Albert Bonniers förlag På sidan 54 drar den känsliga bokälskaren efter andan. Lina Wolff låter en av sina huvudpersoner kasta ett unikt bokmanuskript på brasan. Manuset heter ”De polyglotta älskarna” och är författaren Max Lamas magnum opus. Det är opublicerat, fläckigt och medfaret, och utlånat till en litteraturkritiker och Lamasspecialist för bedömning.   Man drar efter andan, men sympatiserar samtidigt med förövaren. Hon heter Ellinor och har nyss blivit våldtagen av litteraturkritikern, som hon träffat via en kontaktsajt på nätet. ”De polyglotta älskarna” är också titeln på Lina Wolffs nya roman. Den är byggd av tre sammanlänkande berättelser, tre olika berättarröster. Antalet bottnar är betydligt fler. De kyliga underströmmarna löper kors och tvärs i denna komplicerade relationsroman. Om man nu vill kalla den det. Relationerna är hur som helst alltid mellan kvinna och man. Här finns inga nära väninnor, inga manliga kamrater. Wolffs gestalter är solitärer som, när de upplever attraktion till andra människor, snarare drivs av besatthet och dunkla begär än av längtan efter närhet. De är också betydligt mer psykologiskt sammansatta än romangestalter brukar vara: inte bara ett knippe enklare egenskaper i bekväm harmoni under intrigens hårda regim, utan outgrundliga gestalter som saknar facit. Ta Ellinor till exempel. Hon är den första vi möter – en ganska alldaglig skåning i begynnande medelålder vars hobby är att slåss, som killarna i byn. ”De flesta blir inte förbannade för att de blir anfallna utan för att de inte kan försvara sig”, säger hennes första pojkvän och mentor Johnny. Så hon lär sig att försvara sig och mer än så. Det räcker emellertid inte när hon möter den ömklige litteraturkritikern Calisto som alltså förgriper sig på henne i ett anfall av något som inte står riktigt klart. Därefter somnar paret, men hon vaknar först och bränner manuskriptet. I centrum av den genom tre perspektiv löpande intrigen står manuskriptet. I bokens andra avdelning är det manusets författare som för ordet. I tredje akten handlar det om Lucrezia: ättling till en av Italiens ädlare familjer men nu utblottad och utmätt. Det är till familjens sommarpalats som författaren en gång kommit för att skriva boken ”De polyglotta älskarna” – ett projekt som ändat i skandal och katastrof. Den sortens porträtt som Lina Wolff har åstadkommit brukar inte presenteras på en så enkel, rak och realistisk prosa som hon framlägger. Jag associerar snarare till författare som Marguerite Yourcenar, Djuna Barnes och Angela Carter. Och kanske Michel Houellebecq, som är ett genomgående hatobjekt, eller objekt för fascination, i romanen. Manliga författare med grumlig kvinnosyn var föremål för aggression även i Wolffs förra roman, ”Bret Easton Ellis och de andra hundarna”. Sammantaget får man säga att Lina Wolff draperar symbolism i ett realistiskt hölje. Man kan grubbla länge på hur skeendet egentligen hänger ihop, vilka drivkrafter som styr de ofta märkliga val som Wolffs gestalter gör, och på huruvida namnet Calisto har något med den grekiska mytens Callisto att göra: nymfen som lägrades av Zeus i Artemis gestalt, och till straff förvandlades till björn. Eller på den mystiska, blinda sierska som då och då styr skeendet i romanen. Är hon rättvisan? Eller siaren Tiresias i sin kvinnliga skepnad? Man kan också grunna på spegelsymboliken som är framträdande romanen igenom. Det är fullt av speglar i ”De polyglotta älskarna”, och i förlängningen är tanken självklart också att gestalterna speglar sig i varandra. Därmed förblir de också ensamma, såvida inte relationen är affärsmässig. För att en sista gång återvända till den våldsamma scen som leder till manusförintelsen, så genomförs våldtäkten ovanpå skärvorna av en sprucken spegel. Det står emellertid helt klart att kvinnorna representerar det starka könet i denna dualistiska roman. På olika sätt framstår de som friare, mer i kontroll av sina egna öden än de unkna och havererade männen. Ibland känns det rent av som om Lina Wolff har vänt på de litterära konventionerna och låtit männen få rollen av gåtfulla, naturdrivna väsen, medan kvinnorna är mer redbara och rationella. Det finns mycket att upptäcka i ”De polyglotta älskarna”: en ovanligt bärkraftig roman, skriven såsom i en spegel.


Way out west höjer säkerheten efter sommarens ofredanden

Summary: Under torsdagen börjar Way out west i Göteborg. Förra året anmäldes få sexualbrott på festivalen, men efter årets uppmärksammade ofredanden på flera festivaler har man nu satsat hårdare på tryggheten.

När Nöjesguiden efter förra årets festivalsommar sammanställde flera av de största festivalernas brottsstatistik, hade ett sexualbrott anmälts under Way out west. Joakim Skoglund, marknadschef för Way out west, tror att de låga siffrorna för brott på festivalen har att göra med samarbetet man har med polisen och Göteborgs stad. – Vi har haft en ganska unik relation med polisen, Göteborgs stad och övriga myndigheter, och vi pratar hela tiden om hur vi kan utvecklas. Efter årets uppmärksammade sexualbrott i samband med festivaler har man satsat på att ytterligare stärka tryggheten på området. – Under året har det här hamnat tydligare och starkare på vår agenda. Det här är ett samhällsproblem snarare än ett festivalproblem. Men Way out west ingår så klart i samhället då ett stort antal människor kommer hit. Under onsdagen gick alla funktionärer och serveringspersonal en kurs för att lära sig hur man hanterar sexuella ofredanden. – De har pratat om hur man uppmärksammar ofredanden, och i värsta fall, om det faktiskt händer något, hur man bemöter offret. Det har varit väldigt praktiskt och användbart för vår personal. På Göteborgspolisen har man också tagit flera steg för att öka tryggheten på festivalen i år. Bland annat har man infört anmälningsmottagare som snabbt kan ta emot anmälningar om något skulle ske. – Det innebär att vi snabbt kan få ut signalement, plats och tid till ordningsvakter, funktionärer och poliser på plats och arbeta för att lokalisera en möjlig gärningsman. Det är något vi testar i år, säger Andreas Welin, insatsledare hos Göteborgspolisen. Andreas Welin tror att det låga antalet anmälda brott tidigare år har mycket att göra med att publiken är äldre än på många andra festivaler, att det är en stor andel kvinnliga besökare och att berusningsgraden är låg. Även att polisen är synlig på plats tror han påverkar antalet brott. – Sedan tidigare år har jag erfarenhet av att vi är uppskattade. Det arbete vi gör tillsammans med arrangör och funktionärer innebär att vi är många som syns i området, vilket ökar tryggheten. Samtidigt menar han att det är positivt att folk har blivit mer benägna att anmäla brott efter att sexuella ofredanden uppmärksammats under året. – Att anmälningarna från festivaler har ökat så mycket beror på att folk är mer upplysta i dag och att problemet har belysts och det är ju positivt, säger han. Lisen Andreasson Florman, grundare av Nattskiftet, kommer att vara på plats på festivalen. Även om organisationen inte har något samarbete med Way out west är hon positiv till att flera festivaler har börjat arbeta alltmer aktivt för att uppmärksamma frågan om sexuella ofredanden. – Jag ser att det händer saker, och även om man inte jobbar just med oss så märker man att folk pratar om våra frågor. Det innebär att vi lyckats med vår opinionsbildning om vad sexuella övergrepp är.


Rihanna och Anne Hathaway i spinoff till ”Ocean's Eleven”

Summary: Anne Hathaway, Rihanna och Helena Bonham-Carter ska spela i en spinoff till succéfilmen ”Ocean's eleven”. Sedan tidigare är Sandra Bullock och Cate Blanchett klara för filmen.

Sju av åtta titelroller i Warner Bros satsning ”Ocean's ocho” är fyllda. Filmen är en spinoff på succéfilmen ”Ocean's eleven” från 2001 där bland andra George Clooney och Brad Pitt orkestrerar en kupp mot ett casino. Men medan de allra flesta rollerna i den första filmen spelades av män, kommer ”Ocean's ocho” att handla om en kupp helt utförd av kvinnor, skriver Hollywood Reporter. Sandra Bullock och Cate Blanchett har länge ryktats spela stora roller i filmen. Nu är det även klart att skådespelarna Anne Hathaway och Helena Bonham-Carter kommer att vara med. Superstjärnan Rihanna kommer också hon att spela en roll i den nya filmen. Även artisten Awkwafina och skådespelaren Mindy Kaling, mest känd för sin roll i amerikanska tv-serien ”The office”, har några av titelrollerna. Steven Soderbergh, som regisserade originalfilmen, kommer enligt Hollywood Reporter att vara involverad även i spinoffen, som beräknas börja spelas in i oktober.


Anna von Hausswolff återvänder till Way out west

Summary: På torsdagen spelar Anna von Hausswolff på Linnéscenen på Way out west. Det var också här allting började: 2009, innan hon ens släppt sin första singel, spelade hon inför en fullsatt Annedalskyrka.

I november förra året släppte Anna von Hausswolff sitt tredje album ”The miraculous”. Sedan dess har hon haft ett späckat spelschema runt om i Europa. Men till Way out west återvänder Göteborgsdottern till där allt började. – Det blir alltid extremt emotionellt att spela i sin hemstad, nu har jag inte haft möjlighet att spela så mycket i Göteborg eftersom jag har behövt täcka de större områdena i Europa. Dessutom kommer min syster vara med på scen. Hon är en av de bästa sångare jag känner till, men hon är väldigt sällan med, så det blir speciellt, berättar Anna von Hausswolff på telefon. Redan 2009 spelade Anna von Hausswolff första gången på Way out west, också då tillsammans med sin syster, i Annedalskyrkan som en del i festivalens klubbprogram Stay out west. Det var innan hon ens släppt sin första singel. Men kyrkan blev snabbt full och i dag ser många på spelningen som avstampet i hennes karriär. – Det skrevs inte så mycket om den spelningen då, men senare blev det en sådan som folk pratade om. Det var bara jag med ett elektriskt piano och min syster som körade och spelade på en ”ghost tube tuner” som skapade spöklika ljud i kyrkan. Jag har inte många konkreta minnen från den spelningen, mest bara att jag var så nervös. Men det blev ett fint startskott för de släpp jag gjorde sedan, säger hon. Hur kunde du fylla Annedalskyrkan innan du släppt något? – Då trodde jag att folk gått fel. Men bandet som spelade efter mig var populärt och folk kom i god tid. Det var ju inte så många som kände till mig då. Sedan dess har karriären gått ganska rakt uppåt. 2013 nominerades Anna von Hausswolff till DN:s kulturpris, och för sitt senaste album nominerades hon till en Grammis i kategorin Årets rock och hyllades av recensenterna.   – Det har skrivits fina ord om skivan, och man är ju jättetacksam för det. Jag hade ingen aning om hur den skulle bli mottagen och fick kämpa lite med bolaget som inte tyckte den var lättillgänglig nog. När man spelar upp någonting första gången och får en ”nja”-reaktion blir man väldigt osäker. Men jag hade rätt, det fungerade, säger hon. Anna von Hausswolff försöker att avskärma sig från tyckanden under tiden hon skriver sin musik. Hon vill vara bortkopplad för att ha ett öppet sinne och utforska musiken, något som gör tiden inför ett släpp extra påfrestande. – Man är så isolerad, men plötsligt ska andra höra det man gjort. Jag längtar efter att dela med mig, men dagen innan albumet släpps kan vara så himla jobbig. Då är det inte mitt längre, utan tillhör alla. Men det finns något fint i det också. Sedan 2009 har Anna von Hausswolff återvänt till Way out west flera gånger. Året efter debutspelningen spelade hon som inhoppare på Linnéscenen, och 2012 ersatte hon ett avhopp på festivalens största scen, Flamingo. – Det var en slump att de tog in mig som ersättare, och jag hann inte helt förbereda mig för spelningarna. Båda gångerna har det varit den då största scen jag spelat på. Det är som att Way out west hela tiden har gått lite före i min karriär, säger hon med ett skratt. Efter att ha slagit igenom i Europa och släppt tre skivor är Anna von Hausswolff nu en av de ordinarie artisterna på tältscenen Linné under Way out wests tioårsjubileum. Den här gången har hon hunnit förbereda sig mentalt för att fylla sin plats. – Nu vet jag hur jag ska kunna fylla rummet och ta den plats på scen som jag borde. Det ska bli jättekul att presentera min nya skiva på en stor utomhusscen, där jag verkligen kan blåsa ut ljudet på så hög volym jag vill... nästan, säger hon.


Artisterna som spelas mest inför Way out west

Summary: På torsdagen inleds Way out west i Göteborg. Och enligt Spotifys siffror är det de svenska akterna som är mest populära att lyssna på inför festivalen.

Den tionde upplagan av festivalen Way out west inleds på torsdagen i Slottsskogen i Göteborg. På festivalen spelar artister som Zara Larsson, Sia, Seinabo Sey, P.J Harvey och The Libertines. När nu Spotify tagit fram siffror på vilka av festivalens artister svenskarna helst har velat lyssna på visar det sig att de svenska akterna dominerar bland lyssningarna. På första plats hittas ett av festivalens dragplåster, australiensiska Sia. Hon följs av Sveriges egen superstjärna Zara Larsson. Tredje mest populär är Daniel Adams-Ray som släppte ep:n ”För er” i juni i år. På fjärde plats kommer den kaliforniske rapparen G-Eazy som släppte skivan ”When it's dark out” 2015. Brittiske singer-songwritern James Bay hamnar på femte plats. Seinabo Sey, Cherrie, José Gonzalez och The Tallest man on earth är också de med på tio-i-topp-listan. Även Way out wests officiella spellista har spelats flitigt i anslutning till festivalen. 2,3 miljoner minuter musik från spellistan har spelats under veckan.


Dags igen för DN-konserten i det gröna

Summary: På söndag är det dags för den årliga DN-konserten i  det gröna på Sjöhistoriska i Stockholm. Peter Jöback är årets solist och Kattis Ahlström konferencier för konserten som anordnas tillsammans med Kungliga Filharmonikerna.

Förra året lockade den 40-årsfirande DN-konserten i det gröna över 40 000 besökare till Sjöhistoriska i Stockholm. På söndag den 14 augusti är det dags igen. Årets konferencier Kattis Ahlström kommer att lotsa besökarna genom programmet som arrangeras av Dagens Nyheter och Kungliga Filharmonikerna. – Jag har varit där många gånger, säger Kattis Ahlström till DN. Tvingat dit mina barn också och lockat med picknickkorgen, men sedan har det visat sig att jag inte behöver tvinga dem, för de har tyckt att det är lika kul varje gång. Under ledning av dirigenten Karina Canellakis framför Kungliga filharmonikerna sitt program tillsammans med årets solist, sångaren och musikalartisten Peter Jöback. Han kommer, tillsammans med Kattis Ahlström, att presenteras närmare i DN.s kulturdel på söndag. Bland tidigare solister finns Lisa Nilsson och Sarah Dawn-Finer. Vid 40-årsjubileet förra året sjöng Helen Sjöholm på konserten. DN:s utomhuskonsert hölls första gången 1975 efter inspiration från klassiska utomhuskonserter i Central Park i New York. Och intresset för att ta med sig picknickkorgen och lyssna på klassisk musik i gräset utanför Sjöhistoriska har bara vuxit. Med 40 000 besökare slog evenemanget publikrekord 2015. På plats är också Kulturskolan Stockholm som låter barnen prova på instrument inför konserten. Läs mer och bjud in vänner via DN-konsertens Facebook-event! DN-konserten 2016: Program 11.00: Start fo¨r aktiviteter i barnta¨ltet samt fo¨rsa¨ljning av mat och dryck. 13.00: Musik med ungdomar fra°n Konserthusets sommarmusiker. 13.30: Därför behövs den klassiska musiken. DN:s kulturchef Björn Wiman intervjuar musikkritikern Martin Nyström. 14.00: Kungliga Filharmonikerna och Peter Jo¨back.


Sverige skickar bloggare mot döden

Summary: Nästa vecka riskerar den sekuläre bloggaren Mishu Dhar att skickas tillbaka till ett Bangladesh där de som försöker diskutera religion och mänskliga rättigheter regelmässigt knivmördas, skriver Ola Larsmo, ordförande i svenska PEN.

Vad som just nu sker i Bangladesh kan inte ha undgått någon. I ett nyhetsflöde som dominerats av terrordåd har nyheterna från landet förekommit med skrämmande regelbundenhet. Ännu en bloggare, författare eller annan opinionsbildare brutalt mördad – därför att de försvarat den religionsfrihet som står inskriven i landets grundlag, kvinnors rättigheter eller något annat som är ett förbjudet samtalsämne för lokala, islamistiska terrorgrupper. Den kände författaren Avijit Roy höggs ned efter ett framträdande vid bokmässan i Dhaka i februari 2015. Bara ett par månader senare mördades en annan bloggare, Ananta Bijoy Das, på samma sätt. Das var inbjuden av svenska PEN att komma till Stockholm när han mördades – men hade i en första vända fått sin visumansökan avslagen. Det som förenar samtliga dessa mordoffer är att de har varit publicistiskt verksamma och att de har fört fram sekulära åsikter och försvarat grundläggande mänskliga rättigheter. På internet cirkulerar långa namnlistor över bloggare, med den öppna uppmaningen att mörda dem så fort som möjligt. Flera sekulära bloggare från Bangladesh har sökt sin tillflykt till Sverige. Jag har själv hört vittnesmål om hur radikala islamister beväpnade med machete bokstavligen stått utanför deras dörrar. PEN, Amnesty och andra organisationer har under de senaste åren gjort allt vi kunnat för att informera om vad som sker i ett land med 160 miljoner invånare – där de som försöker diskutera viktiga samhällsfrågor om religionens roll och minoriteters rättigheter regelmässigt knivmördas. Denna information har dock inte nått ända fram till Migrationsdomstolen. Nästa vecka ska den sekuläre bloggaren Mishu Dhar avvisas tillbaka till Bangladesh, där han redan utsatts för ett överfall. Dhar har regelbundet medverkat i en av de större religionskritiska bloggarna, Dhormockery, där han uttryckt sig mycket frispråkigt. Detta till trots anser Migrationsdomstolen att Bangladesh är ett säkert land och att hotbilden mot Dhar är försumbar. Det som hålls emot honom är att han när han först kom till Sverige på ett studentvisum inte omedelbart sökte asyl. Det skulle försvaga hans trovärdighet. Situationen är något som vi i PEN mycket väl känner igen; kulturellt aktiva och opinionsbildare som måste fly vill i det längsta hålla öppet för att kunna återvända till sitt eget språkområde – tills man tvingas inse att det är omöjligt. Situationen i Bangladesh har också kontinuerligt förvärrats. Migrationsdomstolen anför ett antal byråkratiska skäl för att avslå Dhars asylansökan. Men möjligheten att ompröva hans fall finns – om det är av stor principiell betydelse och skulle kunna påverka andra liknande fall. Och just här bränner det till. I Sverige finns i dag upp till ett tiotal aktiva, sekulära bloggare från Bangladesh som räddat sig ur landet. De följer detta fall med stor oro, och flera av dem har kommit till Sverige på liknande sätt. Avvisas Dhar till Bangladesh är hans liv i fara. Men hans fall riskerar också att bli ett prejudikat – och därmed riskera livet på flera bloggare som just nu är i säkerhet i Sverige. Internationella PEN har därför riktat en särskild appell till Migrationsöverdomstolen i Stockholm att ompröva Dhars fall på grund av dess stora principiella betydelse. Men tiden är kort. Redan under de närmsta två veckorna kan han komma att utvisas. Sverige och svenska myndigheter har nu en möjlighet att visa att vi menar allvar med våra upprepade utfästelser om försvar av grundläggande mänskliga rättigheter – den svenska tryckfrihetens jubelår 2016.


Egyptisk revolutionär uppträder i Stockholm

Summary: Ramy Essam blev internationellt uppmärksammad när hans revolutionära låtar blev signaturmelodier för revolutionen i Egypten. På torsdagskvällen spelar han i Stockholm.

När de folkliga protesterna utbröt i Egypten i januari 2011 var Ramy Essam en låtskrivare som lockade högst 300 besökare till sina spelningar. Men när egyptierna samlades på Tahrirtorget hamnade han i rampljuset med sina revolutionära texter. Hans låt ”Irhal” - som betyder avgå – blev en signaturmelodi för revolutionen. Med den uppträdde han på Tahrirtorgets provisoriska scen Éframför en publik på en halv miljon personer och samlad världspress. – Jag skrev mina låtar för att jag var missnöjd med den politiska situationen och min bror var aktivist, det var min enda koppling till politik. Men låtarna fungerade och fick människor att sjunga tillsammans. Låten ”Irhal” blev startpunkten för min involvering i revolutionen. Efter att vid flera tillfällen ha gripits och torterats för sina ställningstaganden är Ramy Essam sedan tre år i Malmö, där han har visum som fristadskonstnär. Han lämnade Egypten för att komma undan den militärtjänstgöring som alla män under 30 år ska göra i Egypten. – Militärtjänstgöring är farligt för alla. Men för mig hade det blivit riktigt farligt. Jag har tidigare arresterats av militären för mina sånger, så jag var tvungen att lämna landet snabbt, säger han. I oktober går hans visum som fristadskonstnär ut, men nu vill Ramy Essam förlänga visumet tills han fyller 30 år och kan komma undan militärtjänstgöringen. Därefter hoppas han kunna återvända till sitt hemland, men även då är han orolig över hur han kommer mottas. – Det skulle vara naivt av mig att tro att jag är säker där. Revolutionen gjorde regimen arg, och nu är det som att hantera ett skadat monster. De är arga och rädda för att slås ner igen. Därför vet jag inte om jag skulle vara säker, men jag vill se mitt land igen. Under sin tid i Sverige har Ramy Essam fått tid att fortsätta producera musik. På femårsdagen av revolutionen släppte han första låten från sitt nya album, och på torsdagskvällen spelar han på en musikkryssning i Stockholm. Samtidigt har han kunnat nå många via sociala medier, och turnerat runt i världen med sina politiska sånger. – Jag har fått en stor plattform, och kan nå personer i mitt hemland härifrån. Jag har haft tur och kunnat fortsätta göra min politiska musik. Om revolutionen hänt innan sociala medier hade regimen kunnat tysta mig igen. Men nu finns sociala medier som ett fönster mot förändring. Jag får bättre spridning härifrån än vad jag hade kunnat få om jag varit kvar i Egypten, säger han. Från Sverige har han lyckats bygga en internationell publik, och även få fans som inte talar arabiska – det språk han skriver sina texter på. – En stor del av min publik här är icke-arabisktalande. Folk kommer för att ta del av mina budskap, även om de inte kan språket. Det tycker jag är viktigt. Nu hoppas Ramy Essam på att en ny generation ungdomar kommer att ta vid efter den revolution som han menar aldrig fick ett slut. – Vi lever fortfarande med samma strid. Men jag tror något kommer hända inom fem år. Den generation som nu växer upp i Egypten har sociala medier, och kan få information som vi aldrig kunde få som unga. När jag ser 12-åriga tjejer kommentera på mina låtar på Youtube på ett mer vältaligt sätt än jag kunde när jag var 21 får jag hopp för mitt lands framtid.