Kulturhuset Stadsteatern: Benny Fredriksson avslutade själv sitt liv

Summary: Kulturhuset Stadsteaterns förre vd och teaterchef Benny Fredriksson tog sitt liv. Det meddelar teatern i ett pressmeddelande.

I lördags kväll kom beskedet om att Kulturhuset Stadsteaterns förre vd Benny Fredriksson avlidit. I ett pressmeddelande från Kulturhuset Stadsteatern som gick ut på måndagseftermiddagen skriver man att Benny Fredriksson tog sitt liv: ”Nu har han själv avslutat sitt liv endast 58 år gammal. Kulturhuset Stadsteatern är i stor sorg och tankarna går främst till hans familj.” Sture Carlsson, vd på Kulturhuset Stadsteatern säger i meddelandet: ”Efter att under 16 års tid ha vigt sitt liv åt att leda och utveckla Kulturhuset Stadsteatern lämnade Benny Fredriksson abrupt sitt livsverk till följd av ett gränslöst mediedrev. Det var både fruktansvärt sorgligt och orättvist. Hos honom skapade det ett sår som icke gick att läka. Det är en stor tragedi.” Fredriksson lämnade posten som vd på Kulturhuset Stadsteatern i början av december efter en granskning i Aftonbladet av hans ledarskap på teatern. Detta rapporterade DN och flera andra medier om. I huset har man ställt ut minnesbord och kondoleansböcker i Klarafoajén, Stora scenens foajé och Plattanrummet, för de besökare som vill lämna hälsningar och uttrycka sin sorg. Hans fru sångerskan Anne Sofie von Otter skulle ha gjort tre konserter med Sydneys symfoniorkester, men har nu ställt in konserterna för att återvända hem efter sin makes död, skriver australiska medier. Konserthuset Stadsteatern och Stockholms stad tillkännagav på lördagen att Benny Fredriksson, dess tidigare vd och innan dess teaterchef, avlidit under resan till Australien med familjen. Anne Sofie von Otters manager gav på måndagen ett kort uttalande till Expressen. ”Familjen är förkrossad av förlusten av deras älskade make, far och farfar och ber att deras privatliv respekteras”, skriver managern i uttalandet. Leif Zern: ”Kanske var Benny Fredriksson den sista av sitt slag” Anne Sofie von Otter var ute på en internationell turné som också inbegrep konserter i Nya Zeeland och på en festival i Adelaide. ”Hela Sydney symfoniorkester sänder sina innerliga kondoleanser till Ann Sofie och hennes familj i denna fruktansvärt sorgliga tid. Det finns inga ord för att uttrycka chocken i dessa nyheter. Vi ska använda musik, vårt universella språk, för att förmedla vårt stöd, och vi kommer att tillägna våra föreställningar den här veckan till Anne Sofie, Benny och deras familj”, säger Emma Dunch, vd vid Sydney symfoniorkester i ett uttalande, som citeras av Broadway world Sydney. Teater-Sverige minns Benny Fredriksson: ”Ägnade hela sitt liv åt teatern” Benny Fredriksson var sedan 1989 gift med Anne Sofie von Otter. Han var från 2002 och nära sexton år framåt chef för teatern och vd för bolaget som driver Kulturhuset Stadsteatern.


Stadsteatern ställer in föreställningar efter Benny Fredrikssons död

Summary: Kulturhuset Stadsteatern är i chock efter beskedet att Benny Fredriksson, tidigare vd, avlidit. På söndagen ställs alla föreställningar utom ”Ronja Rövardotter” in. ”Det är ett våldsamt och smärtsamt besked”, säger teater- och scenkonstchefen Anna Takanen till DN.

Benny Fredriksson avled under en vistelse i Australien. – Det är väldigt mycket känslor och mycket vi behöver bearbeta under lång tid framöver. Benny Fredriksson har haft en enorm betydelse, och flera härinne har arbetat med honom under hela sitt teaterliv, säger Sture Carlsson, vd för Kulturhuset Stadsteatern till DN. – Av omtanke om vår personal har vi tagit beslutet att ställa in kvällens teaterföreställningar. Vi hoppas på förståelse från vår publik, säger Sture Carlsson. Omgående efter dödsbudet sammankallades en krisgrupp på Kulturhuset Stadsteatern, och på söndagen samlades många medarbetare för att samtala och stödja varandra. Ett beslut togs om att samtliga föreställningar, förutom barnföreställningen ”Ronja Rövardotter” skulle ställas in. I huset lades kondoleansböcker fram där både medarbetare och allmänheten har möjlighet att skriva hälsningar och uttrycka sin sorg. – Det är ett våldsamt och smärtsamt besked. Det är med stor sorg och mycket helig vrede som vi tagit emot beskedet att Benny inte finns med oss längre. Vårt största deltagande går till Bennys familj, hans hustru och två söner, säger Anna Takanen, teater- och scenkonstchef på Kulturhuset Stadsteatern, till DN, och fortsätter: – Skådespelarna ville spela ”Ronja Rövardotter” för den stora barnpubliken i Bennys anda, för att hedra honom. Vi spelar för barnen i dag och ställer in vuxenföreställningarna. Huset är i sorg, och alla ska få det stöd de önskar och behöver. Föreställningarna som ställs in är ”Du & jag”, ”Åtta kvinnor” och ”My fair lady”. Köpta biljetter kommer att återlösas, meddelar Kulturhuset Stadsteatern. På lördagen blev det känt att Benny Fredriksson avlidit i Australien, där han befann sig med sin fru, sångerskan Ann Sofie von Otter. Han blev 58 år gammal. Benny Fredriksson tillträdde år 2002 som vd och teaterchef vid Stockholms stadsteater, där han tidigare även arbetat som skådespelare, regissör och konstnärlig ledare. Han blev kvar i verksamheten under nära 16 års tid, varav de sista åren som vd för bolaget som driver Kulturhuset Stadsteatern. Institutionen skördade stora framgångar under hans ledarskap: Publiktillströmningen ökade kraftigt, samtidigt som de ekonomiska resultaten vände uppåt. Benny Fredriksson fick i stunder utstå öppen kritik för sin ledarstil, något som under senhösten också ledde fram till att han avgick från chefsposten, efter en granskning i Aftonbladet som DN och flera andra medier rapporterade om. Många har dock ofta betonat styrkan i Benny Fredrikssons målinriktade arbete med att öppna upp teatern för en bredare publik, något som han själv beskrivit som en drivkraft han burit med sig sedan uppväxtåren i stadsdelen Midsommarkransen. – Jag sörjer en vän. En person som gjorde väldigt mycket för svensk teater, säger Madeleine Sjöstedt, tidigare kultur- och fastighetsborgarråd i Stockholm, som under nästan tjugo år arbetade nära Benny Fredriksson. – Han drevs av en oerhörd passion att kulturen skulle vara till för alla stockholmare, att alla skulle känna sig välkomna till Stadsteatern och senare Kulturhuset Stadsteatern. Han gjorde det genom en repertoar som var både folklig och av hög kvalitet. Han visade att det gick hand i hand, säger Madeleine Sjöstedt. Läs också: Björn Wiman: Benny Fredriksson tog svensk teater dit den är i dag


Skivrecension: Thomas Jennefelt suggererar fram mörkret

Summary: Nu finns Thomas Jennefelts körmästerverk ”Nocturnal singing” utgivet på ett album, som också bjuder hisnande vokala fantasier till fyra operor som ännu inte finns.

När jag hörde uruppförandet av Thomas Jennefelts ”Nocturnal singing” på radion sent i november 2010 blev jag så suggererad att jag för en sekund såg ut genom fönstret för att försäkra mig om att inte också hela staden låg i mörker. Nu finns detta körmästerverk på ett album som också bjuder på hisnande vokala fantasier till fyra tänkta operor: ”De bortkördas kör”, ”Midsommarnatten”, ”På festen” och ”Slutkör”. Här ställer Jennefelt ordens semantiska hårdhet mot en mjukhet i det meningsbefriade språk som bara musiken själv kan alstra. Som i den underskönt magiska ”Midsommarnatten” där en ursvensk ritual rekonstrueras utifrån en avlägsen framtid med hjälp av ihopklippta folkvisetexter som ingen längre vet vad de betyder. Bästa spår: ”Nocturnal singing”


Skivrecension: Sällskapet växer när Thåström har lämnat

Summary: Att Sällskapet varit mer än enbart Thåströms sidoprojekt blir tydligt nu när han har lämnat bandet. Musiken gnisslar med en nerv som Thåström själv inte längre kommer nära.

Det har alltid varit orättvist att betrakta Sällskapet som enbart Thåströms sidoprojekt. Att det postindustriellt släpiga soundet hänger minst lika mycket på gitarristen Pelle Ossler och keyboardisten Niklas Hellberg blir tydligt nu när sångaren lämnat bandet. Tredje albumet ”Disparition” känns snarare som en tyskspråkig pendang till fjolårets Osslerplatta ”Evig himmelsk fullkomning”, där gotiskt sensuell country noir breder ut sig i filmiskt grådisiga Ruhrmiljöer. Berlinbaserade vokalisten Andrea Schroeders sammetsmörka stämma bär Weltschmerztyngda texter över en musik som gnisslar, kränger och skälver med en nerv som Thåström inte längre kommer i närheten av. Hans frustande gästspel på ”L’autostrada” är den svagaste stunden på en makalöst bra skiva. Bästa spår: ”Wandler”


Skivrecension: Almas pop är trendig, upplyftande och smittsam

Summary: Efter genombrottet i finska ”Idol” har Alma hunnit finslipa sitt uttryck. Med gäster som Mø och Tove Styrke gör hon popmusik som Rihanna inte skulle skämmas för.

Efter historiens längsta vinter är Alma verkligen en vitamininjektion! Den tjugotvååriga finskan med neongult hår presenterade sig för hemlandets publik via ”Idol 2013”. Det halva decennium som gått sedan dess har hon tydligtvis ägnat åt att finslipa sitt uttryck så pass att hon nyligen hamnade på BBC:s prestigefyllda ”Sound of 2018”-lista. Medverkan där innebär inte sällan framtida världsberömmelse. Uppmärksamheten är välförtjänt. På ”Heavy rules mixtape” visar Alma alla tecken på att vara en artist redo att toppa listor. Tillsammans med gäster som Mø och Tove Styrke gör hon pop så trendig, upplyftande och smittsam att Rihanna inte skulle skämmas för att framföra den. Alla sex spåren är hits. Debutalbumet i höst kommer vara värt att vänta på. Bästa spår: ”Fake Gucci”


Konsertrecension: Apocalyptica hittar metalgenrens akustiska essens

Summary: Tjugotvå år efter debuten med Metallicalåtar spelar cellokvartetten Apocalyptica den från början till slut. Styrkan är att de aldrig försöker tvinga in Metallica i den klassiska musikens mall.

Den tuggande kraften när fyra finska cellister riffar loss i ”Enter sandman” ska inte underskattas. Stråkarna skriker, gnisslar och kvider genom effektpedaler och högtalarsystem. Aldrig har jag känt behov av öronproppar i samma rum som en stråkkvartett och det är förstås lysande. Efter att Metallica tilldelats årets Polarpris uppmärksammades en eventuell jävsituation eftersom en av jurymedlemmarna även är styrelseordförande för Live Nation. Misstankarna blir inte mindre av att konsertarrangören inte bara ansvar för Metallicas spelningar, utan också för Apocalyptica som slog igenom med cellocovers av just Metallicalåtar. Kanske är det därför det headbangande Helsingforsbandet undviker ämnet. Istället koncentrerar de sig på att framföra sitt tjugotvå år gamla debutalbum ”Apocalyptica plays Metallica by four cellos” från början till slut. Komplett med originalmedlemmen Antero Manninen som numera sitter i Lahtis symfoniorkester. Apocalyptica har hunnit ge ut ett antal album med eget material, delvis med sång. Men gruppen är bäst när de håller sig till det instrumentala och – som denna kväll – enbart Metallicalåtar. Efter paus återvänder de med trummis bakom ett trumset av ventilationsrör, mjölkkanna och metallspiraler. Låtar som ”For whom the bell tolls” och ”Until it sleeps” får en snyggt industrislamrande prägel och gitarrkänslan är särskilt påtaglig i ”Fight fire with fire”. Styrkan hos Apocalyptica är att de aldrig försöker tvinga in Metallica i den klassiska musikens mall, sådant som ofta gör symfonisk metal outhärdligt kitschig. I stället överför de metalgenrens essens till sina akustiska (men elförstärkta) instrument och bevarar hårdrockens sceniskt råa framtoning samt mellansnack. Arrangemangen belyser också den komplexa sidan av i synnerhet ett tidigt Metallica med vansinnestempon och barockmelankoliskt mellanspel i ”Master of puppets”, utan att behöva ta till musikhistoriskt okunniga och politiskt obetänksamma jämförelser med Wagner. Det blir aldrig stelt och pretentiöst, bara skickligt och fullständigt ohämmat i all sin ursinniga charm. Apocalyptica spelar Metallica Scen: Skandiascenen, Stockholm 4


Efter upphovsrättsproblemen: Kyrkohandboken stoppas tillfälligt

Summary: Upphovsrätten var inte löst för alla texter i nya Kyrkohandboken. Nu tvingas Svenska kyrkan hålla tillbaka den redan tryckta upplagan tills frågan är löst.

DN har tidigare rapporterat om den upphovsrättsliga tvist som Svenska kyrkan befinner sig i med sin nya kyrkohandbok. Nu tvingas man senarelägga distributionen av den redan tryckta boken. – Vi har valt att skjuta upp distributionen efter att vi i februari fick två skrivelser, från Anders Ekenberg och Christer Pahlmblad. De skriver att de har upphovsrätt till ett par av nattvardsbönerna i den nya kyrkohandboken, och den här upphovsrätten skulle sträcka sig tillbaka ända till ursprungsversioner av några nattvardsböner som i bearbetad form finns i 1986 års kyrkohandbok. Detta var ny information för oss som vi behövde titta närmare på, säger Maria Lundqvist Norling, Svenska kyrkans rättschef. – Utgångsläget för oss har ju varit att vi har kunnat använda oss av handboken från 1986 och därför kunnat ta många av texterna därifrån, säger Norling. Läs mer: Kyrkohandboken – en falsk nyhet utomlands Anders Ekenberg berättar att han och Christer Pahlmblads texter redan till den förra upplagan av kyrkohandboken bearbetades utan deras godkännande. – Det stora ingreppet skedde redan 1986, den versionen var inte heller godkänd. Det fanns inga kontakter mellan oss och Svenska kyrkan på den tiden heller så vitt jag minns. Sedan har de gjort ytterligare ändringar inför den här upplagan. Och då måste man fråga upphovsmannen. Ekenberg säger att han inte ser någon annan lösning än att hans text utesluts ur handboken. – I mitt fall gäller det ”Nattvardsbön sex”. Det är en text av den holländska teologen Huub Oosterhuis som jag översatte till svenska som Svenska kyrkan nu styckat upp. För mig handlar det om att skydda integriteten av en text som i alla fall för dåtiden var ganska så banbrytande och viktig. Sedan påstår jag inte att min översättning är idealisk i alla avseenden men sådana frågor är ju irrelevanta i upphovsrättssammanhang, säger han. Maria Schottenius: Risk att den nya Kyrkohandboken ratas av lokala församlingar Enligt Maria Lundqvist Norling kände kyrkan inte till att Ekenberg och Pahlmblad bidragit med texter till förra kyrkohandboken innan de hörde av sig. Men hon ifrågasätter inte de två teologernas uppgifter om detta. – Det finns inga namngivna upphovsmän till 1986 års handbok, ingen har heller gett sig till känna på de 30-tal år som har gått sedan dess, och därför har vi inte heller kunnat identifiera några. På Svenska kyrkans hemsida har det tidigare funnits en pdf-version av handboken innehållande Ekenbergs och Pahlmblads texter. Den har nu ersatts av en ny version där dessa texter plockats bort. – Det är av samma skäl som vi skjuter upp distributionen. Vi har alltid haft som ambition att vi ska göra rätt på det här området. Och då vill vi inte att det ska ligga kvar texter ute på nätet medan vi utreder frågan, berättar Norling. Att utesluta texterna ur den tryckta boken är också fortfarande möjligt. – Visst är det möjligt att göra förändringar om det skulle gå dithän men vi är inte framme vid en sådan lösning än. Vi måste ju också först ta kontakt med Ekenberg och Pahlmblad. De ska naturligtvis få svar på sina skrivelser. Men vi har lite egen analys kvar att göra innan vi kan återkomma till dem, säger hon. Även flera psalmförfattare har de senaste veckorna gått ut och kritiserat de ersättningar som Svenska kyrkan erbjudit dem. – Det senaste jag vet i den frågan är att vi är beredda att gå med på den ersättningsnivå som upphovsmännen och de här stiftelserna har velat ha. Det återstår nog bara att underteckna ett avtal, säger Norling. Boken var tänkt att börja distribueras till kyrkans församlingar den 12 mars. Trots att det nu senareläggs menar Norling att kyrkorna runt om i landet fortfarande kommer att kunna ta den nya handboken i bruk på pingstdagen som planerat. – Vi jobbar ju för högtryck nu och har prioriterat att göra klart den här utredningsfrågan och analysen. Men oavsett hur vi landar så kommer det finnas en ny kyrkohandbok att tas i bruk på pingstdagen. Det finns som sagt en digital utgåva och den går rätt enkelt att justera på det sätt vi nu har gjort. Men vi jobbar ju förstås på att det också ska finnas en tryckt handbok redo till dess.


Summary: Delar av förundersökningen mot Kulturprofilen läggs ned. Sju misstänkta fall har antingen preskriberats eller bedöms inte vara möjliga att bevisa. ”I ett av fallen fortsätter förundersökningen och i det fallet räknar jag med ett åtal”, skriver advokat Elisabeth Massi Fritz, som företrätt flera av kvinnorna, i en kommentar till DN.

Förundersökningen mot Kulturprofilen har pågått i nära tre månaders tid. Utredningen startades efter att minst åtta kvinnor polisanmält mannen, bland annat för sexualbrott. I ett par av de anmälda fallen hade preskriptionstiden passerat, men åtminstone fyra målsägande har företrätts av advokat Elisabeth Massi Fritz. Läs mer: Kulturrådet granskar sina utbetalningar till Klubben På onsdagen meddelade åklagaren Christina Voigt att delar i förundersökningen läggs ned. De nedlagda misstankarna avser sju ärenden gällande polisanmälda våldtäkter och sexuella ofredanden som uppgetts ha skett mellan mars 2013 och april 2015. Åklagaren motiverar beslutet dels med att några brott har hunnit preskriberas, dels med att det i vissa fall inte gått att bevisa vad som har hänt. – Vi har gjort de utredningsåtgärder som varit möjliga att göra. Utifrån det är min sammantagna bedömning att det inte går att styrka brott i de delar jag lagt ned, alternativt att de preskriberats. Men det kvarstår misstankar om brott och i de delarna råder fortsatt förundersökningssekretess, säger Christina Voigt till DN. – Generellt sett är det alltid uppförsbacke att utreda misstankar om brott som ligger bakåt i tiden. Ju längre tid som går till anmälan och till dess polisen kan starta en utredning, desto svårare blir det att utreda. Läs mer: 18 kvinnor anklagar Kulturprofilen för övergrepp Advokat Elisabeth Massi Fritz har företätt flera av de målsägande kvinnorna. Hon skriver i en kommentar efter beslutet att förundersökningen fortsätter i ett fall och att hon i det fallet räknar med åtal: ”Angående övriga nedlagda beslut har jag inget att säga än vad åklagaren har motiverat i nedläggningsbeslutet. Det är svåra fall, några gärningar har också hunnit preskriberas och jag avser inte att göra överprövning i dessa fall”, skriver Elisabeth Massi Fritz. Kulturprofilen är gift med en ledamot i Svenska Akademien och tillsammans har de drivit den så kallade Klubben, som varit en central plats i Stockholms kulturliv under nära tjugofem års tid. I slutet av november publicerades DN:s granskning, där 18 kvinnor anklagade mannen för sexuella övergrepp och trakasserier, händelser som ska ha skett mellan åren 1996 och 2017. Kulturprofilen har inte velat svara på frågor kring utredningen utan i stället hänvisat till sin advokat Björn Hurtig som meddelat att mannen nekar till samtliga anklagelser. Hurtig var på onsdagen nöjd med åklagarens beslut: – Jag tycker det är helt korrekt. Det var delar som var preskriberade, det var delar som låg väldigt nära preskription och så var det delar där bevisningen var väldigt svag. Det är gärningar som ligger långt tillbaka i tiden och då är det svårt för en åklagare att komma vidare, säger Björn Hurtig. Vad händer nu? – Som jag förstått det så kvarstår en misstanke och i den delen har åklagaren begärt att det ska vidtas ytterligare utredningsarbete. Så vi får se om vi blir kallade till något nytt förhör.


Nobelpriskandidaten Ko Uns dikter rensas ut efter metooanklagelser

Summary: Den sydkoreanska poeten Ko Un har under de senaste månaderna anklagats för sexuella trakasserier och övergrepp i sitt hemland. Nu rensas hans poesi ut ur sydkoreanska skolböcker, och ett bibliotek döpt efter ett av hans verk stänger.

I december publicerade en sydkoreansk tidskrift en dikt av poeten Choi Young-mi, där hon anklagade en ej namngiven poetkollega för att trakassera unga kvinnor. I en intervju i den engelskspråkiga tidningen Korea Times berättade Choi Young-mi senare att poeten i fråga var Ko Un, en av Sydkoreas mest framgångsrika poeter och ofta nämnd i Nobelprissammanhang. Enligt Choi Young-mi är Ko Uns sexuella trakasserier en ”välkänd hemlighet” i Sydkoreas litterära kretsar. Hon hävdar i intervjun att ett stort antal kvinnliga författare, redaktörer och förläggare har råkat ut för hans ”dåliga vana”, som enligt henne ska ha pågått under flera decennier. Ko Un i DN-intervju: ”Mitt liv och min poesi är en produkt av döden” Som en följd av anklagelserna har nu den sydkoreanska utbildningsministern Kim Sang-gon lovat att kontakta de förlag som ger ut skolböcker, för att se till att ett antal av Ko Uns dikter i framtiden inte finns med i undervisningsmaterial för mellan- och högstadieelever. Ett bibliotek i Seoul, döpt till ”Maninbang” efter Ko Uns trettio volymer långa diktsamling ”Maninbo: Ten thousand lives”, tvingas också stänga på grund av anklagelserna mot poeten. Ko Un har även, enligt Korea Times, behövt avsäga sig sina professorstitlar vid Dankookuniversitetet och Korea Advanced Institute of Science and Technology. Den senare av de två tilldelades han så sent som 2017. Läs mer: Ko Un ställer in Sverigebesök I veckan skulle Ko Un ha besökt Sverige och litteraturfestivalen Littfest i Umeå, men till följd av sjukdom tvingades han ställa in sin Europaresa. Den 84-åriga poeten har nyligen opererats flera gånger för en tumör. I ett uttalande till brittiska The Guardian förnekar Ko Un anklagelserna om upprepade sexuella trakasserier. ”Jag har redan uttryckt ånger över den smärta mitt beteende kan ha orsakat, men jag förnekar att jag vanemässigt skulle ha betett mig opassande, såsom vissa individer menat”, säger han i uttalandet. Bokrecension: Ko Uns ”Stundens blomma” ”Till mina utländska vänner, som inte lika lätt kan ta reda på fakta i frågan, vill jag säga att jag inte har gjort något som skulle föra skam över mig eller min hustru. Allt jag kan säga just nu är att jag tror att mitt skrivande kommer att fortlöpa, med min heder som människa och som poet intakt.” I Sydkorea har metoorörelsen vaknat till liv under de senaste månaderna, och ett stort antal offentliga personer i landet har anklagats för sexuella övergrepp.


Maria Schottenius: Vad skulle Martin Luther ha sagt om kyrkans ”prislistor”?

Summary: Påve Franciskus motsätter sig kravet om att katolska kyrkan ska ta betalt för nattvarden. Vad skulle Martin Luther ha sagt, undrar Maria Schottenius.

Betala för att få nattvarden? Het fråga i den katolska kyrkan. I italienska La Stampa berättas att påven motsatt sig kravet på avgift för att människor ska få ta nattvarden. Maria Schottenius: Påven är en helvetespredikant som är värd att lyssna på ”Ni behöver inte betala för nattvarden, om ni vill ge en gåva, gör det, men ni måste inte”. Påven Franciskus var tydlig när han för några dagar sedan riktade sig till den gudstjänstfirande församlingen i Vatikanen. Det förekommer på flera håll ”prislistor” för sakramenten. 20 euro är vanligt för särskild nattvardsmässa. En gregoriansk mässa, då anhöriga väljer en särskild präst för att under en månad dagligen förrätta mässa åt en namngiven person, går ofta loss på 400 euro. En rekommenderad summa för dop, bröllop eller begravning är 10 euro. Hur som helst brukar prästen efter förrättningen få ett litet kuvert med sedlar. Maria Schottenius: Varken stat eller kyrka har särskilt mycket makt i dag Ringer det en klocka? Avlatsbrev. Undrar vad Martin Luther skulle ha sagt?


Högerextrema förlag välkomna på tysk bokmässa: Tack gode gud att vi inte är i Göteborg

Summary: Berlin. Alla förlag som håller sig inom lagens ramar är välkomna när bokmässan i tyska Leipzig slår upp portarna i veckan, även de högerextrema. Bokmässechefen Oliver Zille har med förvåning har följt turerna kring den svenska författarbojkotten mot bokmässan i Göteborg. – Ärligt talat tror jag inte att det skulle kunna ske i Tyskland.

Göteborg i slutet av september i fjol. Det är ovanligt glest bland besökarna inne på Bokmässan. Fler än 200 svenska författare, översättare och akademiledamöter har skrivit under ett upprop om att inte medverka så länge den högerextrema tidningen Nya Tider är välkommen. Alternativa bokmässor arrangeras runt om i staden. Två veckor senare öppnar världens största bokmässa i tyska Frankfurt am Main. Det lilla högerförlaget Antaios bjuder in politikern Björn Höcke till ett seminarium. Höcke är ökänd för sina kontroversiella uttalanden långt ut på högerkanten och tumult uppstår. Framför scenen drabbar hans anhängare samman med motdemonstranter som skanderar ”ut med nazisterna”. I Leipzig följer Oliver Zille händelserna på den svenska västkusten och i Frankfurt med oro. Som chef för bokmässan i Leipzig – Tysklands näst största med fler än en kvarts miljon besökare och 2.500 utställare – är det hans ansvar att förhindra liknande scener när mässan slår upp portarna senare i denna vecka. Årets tema är Ordens mångfald och rumänskspråkig litteratur. Men det är närvaron av förlagen Antaios, Compact och tidningen Junge Freiheit med kopplingar till högerextremism som väcker mest uppmärksamhet. Till skillnad från sina svenska kollegor, som nyligen bestämde att Nya Tider portas från årets upplaga av bokmässan i Göteborg, välkomnar Oliver Zille alla förlag som håller sig inom lagens ramar. – Bokmässan har en klar hållning. Vi företräder en humanistisk människosyn och kämpar för ett öppet samhälle. Men det innebär inte att vi kan säga nej till förlag vars politiska inriktning vi inte delar, hur obekväma dess åsikter än är. Även de omfattas av yttrandefriheten så länge de inte bryter mot lagen, säger Oliver Zille när DN träffar honom i Berlin. Vänsterpartiet Die Linke, som är näst största parti i Leipzigs lokala parlament, gjorde nyligen ett misslyckat försök att driva igenom ett förbud för högerextrema förlag att närvara på bokmässan. Ett initiativ som kallar sig Förlag mot högern (Verlage gegen Rechts) har kallat till en demonstration på onsdagskvällen. Men Oliver Zille har svårt att föreställa sig ett liknande scenario som i Göteborg: att delar av den tyska författareliten går samman för att bojkotta mässan. – Man ska naturligtvis inte säga att det aldrig kan ske, men jag har faktiskt svårt att föreställa mig en sådan situation. Ärligt talat förvånade det mig att man i Göteborg så entydigt tog avstånd från mässan, säger han. – Tack gode gud är vi inte Göteborg. Erfarenheterna av 1900-talets två tyska diktaturer spelar in. – Tyskland är ett större land och debatten är mer nyanserad. Press- och yttrandefriheten har en extremt stark ställning, säger han. Men är det inte viktigt att markera mot extremism? - Jo, och allt som inte håller sig inom lagen agerar vi direkt mot. Men vi är inga lagstiftare och det är inte vår uppgift att bestämma vilka åsikter som inte är välkomna.  Leipziger Buchmesse Bokmässan i Leipzig hålls årligen och är Tysklands näst största efter den i Frankfurt. I år väntas uppemot 280.000 besökare och omkring 2.500 utställare till mässan. Den drivs som ett offentligt bolag i regi av staden Leipzig och delstaten Saschen-Anhalt. Genom ett nära samarbete med polis, säkerhetspersonal och författningsskyddet vill arrangörerna garantera säkerheten inne på mässan. Den pågår 15–18 mars.


Johan Croneman: ”Svenska nyheter” är ett typexempel på feg och uddlös satir

Summary: Med högljudda ”Svenska nyheter” satsar SVT på politisk satir efter amerikansk förebild. Men bra satir skapas inte av begåvade komiker – utan av snillrika manusförfattare.

Man kände sig lite tom efteråt. Förstummad. SVT har spänt musklerna för att göra vass politisk satir. Överansträngt är nog det vänligaste man kan säga efter de första krumbukterna i fredags. Det är inledningsvis särskilt svårt att förstå varför Jesper Rönndahl, som är en komiker med egen originell tajming och begåvning, gallskriker sig igenom 30 minuter av ”Svenska nyheter”. Dessutom ackompanjerad av en hysterisk, dompterad publik. Vi pratar inte om publik som skrattar på fel ställen, vi pratar om publik som skrattar oavbrutet, oavsett vad som sägs. Verkar vi tittare så otroligt korkade? Läs fler krönikor av Johan Croneman Behovet av politisk satir är en tv-historisk konstant, manusförfattarna har faktiskt också med regelbundenhet funnits där och vi har genom åren haft många fina komiker som levererat. Brett med bett har varit framgångsrikt. Det är å andra sidan inte helt fel att bara göra det man måste göra, utan att snegla, och sedan se hur det landar. SVT måste inte alltid ha både hängslen och livrem. Smalt och svårt kan också fungera för många tittare, pröva gärna. Bred satir funkade bra för ”Helt apropå” (1985-1992) och även ”Snacka om nyheter” (1995-2003). ”Lorry” (1989-1994) ägnade sig åt superskarp satir på överraskande små ytor, och när vi (och de själva) så småningom förstod vad Killinggänget egentligen sysslade med, så fick de klassikerstatus, Det var också förödande och förlösande samtidssatir. Alla vet vilket fantastiskt genomslag Grotesco har haft (även om jag själv inte tillhör hardcorefansen). Det finns annan klipsk svensk humor också. Men: Bra, skarp, elak, vass politisk satir, skapas inte i steget av begåvade komiker, eller smarta programledare. Bra politisk satir skriver man. Allt av genialitet i genren bygger på originella manus, långt, envetet funderande, idéer som tröskats, stötts och blötts, som testats, provats, omprövats, förkastats – ”Svenska nyheter” saknar helt den där särskilda unika känsla för samtiden som är grunden för all bra satir, de saknar uppenbart folk som är politiskt kunniga, och som sedan gemensamt vågar ta ut svängen så att vi precis kan hålla oss kvar i tv-soffan. Litar man enbart på sin högljuddhet är det lätt att bli plump – och Jesper Rönndahl blir ofta superplump. ”Svenska nyheter” är på sin höjd en något skruvad variant av världens snällaste och goaste ”Robins” – men där Robin Paulsson var naiv, snäll och godhjärtad är Jesper Rönndahl bara påhittat taktlös. Han försöker sätta eld på 40-talisterna (hur många gånger kan de brinna i helvetet), kulturtanter (snark), vänsterklyschor, Stefan ”Dunderklumpen” Löfven – inte en enda överraskande vändning, inte ett enda ställe där det plötsligt svängde, och man riskerade något enda litet. Vi tvingas aldrig sätta ett skratt i halsen eller ett skämt på tvären. Ingenting får oss att må lite dåligt, vi känner oss aldrig träffade, eller utpekade eller utmanade. Jesper Rönndahls ösregnslånga monolog om vad kvinnor egentligen vill ha (svin) kunde ha lyfts från vilken manlig logementstillställning som helst, men manusförfattarna vågar inte ens nu utmana, bara bekräfta genom att säga det h-ö-g-t (som om det fortfarande var modigt och chockerande att fjärta i tv). I mina öron är det enbart konserverande, bakåtsträvande, alltså: Reaktionärt. Man vågar ingenting. Och vad är satir som inte vågar?! Det är ingen – alls. Men så är det, tyvärr. Snubbla på ett bananskal anses snart vara subversivt. Vi lever i Tårtgeneralernas tid. Ingenting får skava eller ta emot. Ett par utsvängda jeans är roligt.


Kusligt röstlik – men Di Leva borde göra Bowies låtar till sina

Summary: Rymdblomman från Gävle har aldrig vuxit särskilt långt från barndomsidolens scenfigurer. I krogshowen om David Bowie lägger hans sig kärleksfullt nära originalet.

Scenografin består av videoskärmar med animationer och en ljussättning som stämningsfullt får snön att falla över scenen. När Thomas Di Leva talar om det svarta hålet som öppnade sig i hans hjärta den där dagen för två år sedan då David Bowies dödsbud kom är det lätt att relatera. Men utan att dröja kvar vid sin inledande berättelse om utanförskap går han rakt på musiken med öppningslåten ”Ziggy Stardust”. Di Leva har uppnått krogshowsåldern, men är så pass mycket av en särling på den svenska pophimlen att en helt egen show nog vore svårsåld utan den brittiske musikikonen som krok. Ett tema som det samtidigt hade gått att göra betydligt mer av. Listan över personer som varit inblandade i regi, iscensättning och manusbearbetning är förvånansvärt lång. Men det är svårt att begripa vad de egentligen har gjort utöver att klämma in Di Leva i en Bowiekostym och strama upp kosmiska irrfärder. Sådant som brukar vara både charmen och irritationsmomentet med Di Leva. Rymdblomman från Gävle har ju aldrig vuxit särskilt långt från barndomsidolens spektakulära scenfigurer — om än med en flummigare framtoning än förebilden. Nu står Di Leva där och förundras över att vi fått leva samtidigt som Bowie och låter lika vördnadsfull som om han talade om Jesus. Kärleksfullt berättar han om mötet med sin första Bowieskiva och om att våga vandra gatan fram i rosa fuskpäls och platåskor. Däremellan satsar han och bandet på att återskapa soundet från skivorna så nära det bara går. Från allsångskrämig glamrock till den ödesmättat skeva stämningen i svanesången ”Lazarus”. Många gånger har Di Leva också en närmast kuslig röstlikhet med originalet. Inte minst i ”Life on Mars?”, låten han framförde under Diggiloo-turnén 2016. Men det är en sak att spela ett enstaka hyllningsnummer och en annan att sätta ihop en hel krogshow. För att inte bara bli en modern motsvarighet till begreppet Elvisimitatör hade Di Leva behövt tillföra något mer och vågat göra låtarna till sina. ”Res på er, vi ska dansa över himlavalvet tillsammans i kväll”, säger han mot slutet av en tämligen 80-talstrogen ”Let’s dance” som bara blygsamt nalkas den elektroniskt spejsade version han spelade in på coveralbumet ”Lovestar”. Di Leva och hans kreativa team har samtidigt haft ambitionen att säga något om nuet. Som när en suggestivt skimrande ”This is not America” faktiskt blir en aktuell samtidskommentar. Elegant inramad av gitarrfiguren från ”The man who sold the world” samt funderingar kring vägskälet mellan rädsla och kärlek som världen just nu står inför. Men nog är det ironiskt att en ständigt föränderlig artist som Bowie hyllas med så pass konventionellt upplagd coverkonsert kring de mest kända hitsen. Jag kommer att tänka på vad idéhistorikern Karin Johannisson skrev i sin essäbok ”Nostalgia — en känslas historia”: att den kollektiva nostalgin är starkast i perioder av just uppbrott och förändring. Kanske är det snarare mot den bakgrunden man måste förstå vår tids Bowiehyllningar i allmänhet och en Di Leva-show som ”Changes” i synnerhet.


Skivrecension: Luft fångar musikernas närvaro i varje ögonblick

Summary: Namnet Luft är rimligt på saxofonisten Mats Gustafssons duo med säckpipeblåsaren Erwan Keravec, musiken består av luft som trycker sig fram genom motstånd.

Så sent som i slaget vid El Alamein 1943 användes den skotska säckpipan för att identifiera olika regementen och förvirra fienden med sitt läte. Några liknande strategier föreligger kanske inte här, men säckpipeblåsaren Erwan Keravec och saxofonisten Mats Gustafsson utgör åtminstone en udda duo. De improviserar med en rad alternativa tekniker på respektive instrument, men förväntningarna på säckpipans mytomspunna, suggestiva sound införlivas ändå på flera håll. Bandnamnet Luft känns också adekvat; det är luft som strömmar och pressas, hålls tillbaka och trycker sig fram genom olika grader av motstånd. Luften blir ljud blir musik. Abstrakt i viss mening. Men förtätad av både ljudens pregnans och förnimmelsen av musikernas koncentration och närvaro i varje ögonblick. Bästa spår: ”And lay broken”


Frida Kahlo-barbie upprör släktingar

Summary: Det amerikanska företaget Mattels nya Barbie-docka i form av Frida Kahlo uppskattas inte av den mexikanska konstnärens efterlevande.

Släktingarna anser att leksaksföretaget inte har rätt att använda Kahlos identitet och att bolaget förvrängt hennes utseende och ignorerar vad hon stod för. – Jag önskar att dockan hade karaktärsdrag mer lika Fridas, inte som den här dockan med ljusare ögon. Jag önskar att hon hade sammanväxta ögonbryn, att hennes kläder hade gjorts av mexikanska hantverkare, säger Kahlos syster Cristinas barnbarn Mara Romeo. – Det borde vara en docka som står för allt som min gammelfaster stod för, hennes styrka. Det borde vara en Frida som representerar Mexiko. Kahlo-släktingarna hotar att vidta ”nödvändiga åtgärder” mot den amerikanska tillverkaren. Det amerikanska företaget Frida Kahlo Corporation, som samarbetat med Mattel, insisterar dock på att det har rättigheterna till konstnärens namn och identitet. Frida Kahlo, som dog 1954, betraktas som en 1900-talets stora målarkonstnärer och är särskilt känd för sina självporträtt. De senaste åren har bilden av konstnären förekommit på en växande mängd produkter, enligt Romeo helt utan familjens tillstånd. Kahlo-dockan är en del av en samling nya Barbie-dockor av kända ”inspirerande kvinnor” som Matell presenterade inför internationella kvinnodagen.


Attiya Khan: ”Att få läka är rättvisa för mig”

Summary: Kanadensiska Attiya Khan gästar Tempofestivalen i Stockholm med ”A better man”, en stark och drabbande dokumentär där hon söker upp sin tidigare pojkvän som misshandlade henne dagligen under två år.

En kvinna står framåtböjd vid ett hyreshus och kämpar mot spyorna. Bakom henne står en man och stryker henne tafatt över ryggen: ”Gör det något att jag står här?” Det är Attiya och Steve. De är på återbesök där de en gång hyrde en lägenhet tillsammans. I två års tid överöstes Attiya med knytnävsslag, sparkade, skallade, strypte henne tills hon svimmade. Dagligen. Scenen är hämtad från Attiya Khans smärtsamma dokumentärfilm "A better man" där hon träffar sin gamla pojkvän Steve (som inte förekommer med sitt efternamn) och pratar om hur hon fruktade för sitt liv innan hon ens blivit myndig. — Jag känner så många saker i dag, säger Attiya Khan på telefon från hemstaden Toronto några dagar innan hon ska flyga till Stockholm och Tempo-festivalen. — Det är spännande att dela med mig av den här historien, det är ju så vi lär oss, av varandras erfarenheter. Men jag blir också utmattad. Jag arbetade med filmen i nästan fyra år och jag var så koncentrerad bara på att få den klar så jag förberedde mig inte på hur det skulle kännas när andra skulle se den och jag prata om den, säger hon och skrattar hjärtligt. ”A better man” är en speciell film, kanske till och med unik. Attiya och Steve är nu i fyrtioårsåldern, det är två decennier sedan som hon en kväll i Ottawa sparkade av sig klackskorna och bokstavligen sprang ifrån honom. När hon sedan flyttade till Toronto för att plugga stötte hon ihop med Steve igen. Och igen. Slutligen ställde hon frågan: ”Ställer du upp om jag gör en film om övergreppen?”. —Steve ställde upp för att kunna visa andra män att tjugo år efter övergreppen lider båda två svårt av dem, förklarar hon. Filmen erbjuder varken några dramatiseringar eller suddiga bilder i nattliga miljöer som ackompanjeras av en mörk berättarröst. Inga skyltar med fakta över våld i nära relationer. Egentligen inget annat än samtalen. En del hos en terapeut som driver dem framåt. —Jag och min medregissör Lawrence Jackman var överens om att inget som andades sensationslystnad skulle förekomma. Bara en respektfull berättelse, förhoppningsvis pedagogisk utan dramatiseringar och siffror. Så Attiya berättar, på fik och i taxibilar och hos terapeuten, hur hon släpas över golvet, hur Steve kastar sig över henne och hur hon tänker ”Nu dör jag”. Och Steve, han kämpar med minnena och mot tårarna, försöker förklara, hur han kunde vakna på morgonen galen av vrede. Tystnaden som ideligen uppstår mellan dem är hemsk. — Efter visningar kommer folk fram och berättar om egna erfarenheter, offer som öppnar sig för första gången. Till och med de som berättar att de själva varit förövare. Man vill verkligen prata, göra något åt det här jätteproblemet - tack och lov... ”A better man” har också blivit del av ett utbildningspaket för skolungdom i regionen Ontario (där Toronto är huvudstad) och att fler regioner nu hör av sig. — Vi var så unga, jag tänker ofta på vem som kunde ha hjälpt oss. Jag visste inget om kvinnojourer, telefonstöd, kriscenter – ingenting. Steve visste hur vidrigt han betedde sig, men inte hur han skulle ta sig ur det, säger hon och fortsätter: — Och omvärlden normaliserar, en del resonerar att ”men om det är så allvarligt, varför lämnar hon honom inte?” För att man inte lämnar någon som man vet blir ännu mer desperat, som man är övertygad då förvandlar misshandeln till mord. Det pratas om vikten av att förlåta. Blev du frestad att förlåta Steve, och vad du tror att det i så fall hade gjort? —Det är en jätteintressant fråga. Jag tycker inte att det är offrets sak att förlåta, den som har skadat ska ta ansvar, förstå vad han gjort. Men innebär det straff? Rättvisa är komplext. Här i Nordamerika ser många bara kedjan brott – gripande – rättegång – straff. Men har offret då fått rättvisa? Och har förövaren tagit ansvar eller förnekat handlingen när han försökt undvika fängelse? — För varje gång som jag och Steve satt ned så läkte jag litegrann, mardrömmarna försvann, jag slutade snegla över axeln. Att prata fick smärtan som tyngt ner mig i två decennier att börja lätta. Det är rättvisa för mig, att få läka. Din film blev färdig samma höst som #metoo-upproret startade. Säger det något om något? — Allt handlar om att bryta tystnaden, berätta sanningen. Att bli hörd och trodd och omhändertagen. Jag tror att det bär kraften att börja förändra maktförhållandena. Men det krävs action också. Alla offer hörs inte, alla har inte sociala medier, alla får inte göra en film. — Det jag inte hör är HUR ska vi få förändring. Jag menar att vi måste få in fler män i diskussionen och vidga den, få folk att våga ingripa i våldsamma relationer som en del tror är en privatsak. Och vi måste prata med våra barn. Här i Kanada är det mycket snack med ungdomar om hälsosamma förhållanden, men jag tror att man bör visa motsatsen – "det här är övergrepp!" I din och Steves historia fanns även rasism? — Det var ett av övergreppen, ja. Rasism lever jag med konstant och när jag utsätts för den påminns jag om vad Steve kallade mig, ovanpå allt annat. Rasism drabbar en så personligt, det är så isolerande. Jag är brun ... jag kan inte göra något åt det. Kan alla "bad men" bli "better men"? — Jag tror ju att det bara finns människor och inte monster. Alla har vi kapaciteten att skada andra, men vi alla kan vi också förändras – om vi får hjälp att göra det. Steve säger att hur svårt det än varit för honom att göra filmen har han blivit hjälpt av den. Så, ja, alla kan bli bättre människor.


Kvinnliga artister från Norden klättrar på globala topplistor

Summary: Zara Larsson, Tove Lo, Icona Pop och First Aid Kit är de svenska artister som omvärlden helst lyssnar på. Det visar ny statistik från Spotify.

Kvinnliga artister från Norden uppmärksammas internationellt och klättrar på topplistor över hela världen. I samband med Internationella kvinnodagen och under hela mars uppmärksammar Spotify kvinnorna som formar musikvärlden. Färsk statistik över strömningstjänstens globala topplista visar att Zara Larsson ligger på plats 33, Tove Lo på plats 38, danska MØ på plats 46, norska Astrid S på plats 48, finska Alma på plats 120, Icona Pop på plats 134, norska Sigrid på plats 148 och First Aid Kit på plats 154. Högst upp på Spotify-användarnas globala topplista ligger Taylor Swift, Camila Cabello och Dua Lipa. Svenska Spotify-fans lyssnar helst på Sia, Dua Lipa och vår egen Zara Larsson. Veronica Maggio och författaren Astrid Lindgren spelas också flitigt i Sverige.  Spotifys listor Här är de kvinnliga artister som Spotify-användare lyssnar mest på just nu globalt: 1. Taylor Swift 2. Camila Cabello 3. Dua Lipa 4. Rihanna 5. Demi Lovato 6. Sia 7. Selena Gomez 8. Ariana Grande 9. Beyoncé 10. Shakira Här är kvinnorna som dominerar bland svenska lyssnare: 1. Sia 2. Dua Lipa 3. Zara Larsson 4. Taylor Swift 5. Rihanna 6. Beyoncé 7. Camila Cabello 8. Selena Gomez 9. Veronica Maggio 10. Astrid Lindgren Nordiska kvinnorna som är mest populära i Sverige: 1. Zara Larsson 2. Veronica Maggio 3. Astrid Lindgren 4. Astrid S 5. Sabina Ddumba 6. Miriam Bryant 7. Laleh 8. Molly Sandén 9. Kamferdrops 10. Carola * Topplistorna avser lyssnande på Spotify från augusti 2017 till januari 2018.


Krav på ny text: Tyska nationalsången är mansfixerad

Summary: BERLIN. Den tyska nationalsången är otidsenlig och mansfixerad, anser kritiker som vill byta ut texten. Kraven på en könsneutral nationalsång har fått såväl förbundskansler Angela Merkel som president Frank-Walter Steinmeier att blanda sig i debatten.

Inför den internationella kvinnodagen den 8 mars rasar en debatt i Tyskland om huruvida det är dags att ändra texten till den tyska nationalsången ”Deutschlandlied”. Dispyten började med att regeringens särskilda expert för jämställdhetsfrågor, Kristin Rose-Möhring, föreslog att orden ”fädernesland” och ”broderskap” ska bytas ut mot de mer könsneutrala ”hemland” och ”kurage”. Förlaget fördes fram i ett internt brev som skickades till medarbetare på familjeministeriet, och som tidningen Bild kommit över. I brevet pekar Rose-Möhring på hur grannlandet Österrike nyligen lagt till ordet "döttrar" i landets nationalsång, som tidigare endast hedrat sönerna. Även i Kanada finns planer att ersätta nationalsångens "söner" med ett "vi". I Tyskland möter dock idén att uppdatera nationalsången häftig kritik. Förbundskansler Angela Merkel har gett ett tydligt besked om att hon inte ser något behov av att ändra texten. Merkel ”är mycket nöjd” med nuvarande nationalsång, meddelar hennes talesperson Steffen Seibert. Även president Frank-Walter Steinmeier avfärdar kraven om förändring. Från familjeministeriets sida har en talesperson fått bedyra att förslaget var del av en intern diskussion och inget som departementet står bakom. Texten till ”Deutschlandlied” skrevs år 1841 av August Heinrich Hoffmann von Fallersleben, före Tysklands enande. Musiken hade tidigare komponerats av Joseph Haydn som en hyllning till den tyske kejsaren. År 1922 blev den Weimarrepublikens nationalsång och togs sedan över av nazistregimen. Under Adolf Hitler sjöngs den första, nationalromantiska versen "Deutschland, Deutschland über alles" som förbjöds efter andra världskrigets slut. Dagens nationalsång utgörs av den tredje versen om enighet och frihet för det tyska fäderneslandet. Eller om kritikerna får som de vill: hemlandet.


Martin Timell åtalas misstänkt för våldtäkt

Summary: Martin Timell, före detta programledare på TV4, som polisanmäldes i samband med metoorörelsen, åtalas för våldtäkt. Brottet som Timell misstänks för preskriberas i september, så åklagaren vill skynda på med rättegången. – Det är gott om tid dit, så jag bedömer att en rättegång kommer att kunna hållas, säger kammaråklagare Anna Bengtsson. Timell nekar till alla anklagelser.

Uppdaterad 2018-03-06. Texten har tillförts en rättelse. Förundersökningen mot programledaren, efter en händelse i september 2008 på Mjölkö i Österåkers kommun, har lett fram till ett betslut om åtal, skriver Åklagarmyndigheten. Målsägandeförhör, förhör med Martin Timell och vittnen har sammantaget lett till att bevisningen räcker för åtal, menar åklagaren. – Jag bedömer efter de vittnesmål som vi har fått in och det som de har berättat under förhör att det finns tillräckliga skäl för att väcka åtal, säger kammaråklagare Anna Bengtsson. Läs mer: TV4 avslutar allt samarbete med Timell Enligt åtalet kommer sju personer att kallas som vittnen till rättegången. Bland dessa finns flera av Timells medarbetare på TV4 och den då 24-åriga kvinnans sambo som var med vid händelsen, som utspelade sig i en badtunna på Martin Timells lantställe, under en sommarfest. De ska vittna om 24-åringens reaktioner på det som hände i tunnan, att hon blev upprörd och reste sig. Enligt de förhör som hållits med Martin Timell, och som Aftonbladet och Expressen tagit del av, förklarar Timell händelsen med att han kanske kommit åt kvinnans rumpa när hon skulle sätta sig i badtunnan. Men att han gjorde detta för att hjälpa henne då det fanns ett hett aggregat i närheten: – I så fall handlar det om mitt gentlemannamässiga beteende, att här sätter du dig säkert, sa Timell i ett förhör, skriver Aftonbladet. Timell förekar bestämt att han skulle ha rört kvinnans könsdelar: – Det är inte sant, säger han enligt Expressen. Kvinnan har tidigare berättat om händelsen, där Timell inför flera vittnen ska ha hållit fast henne och fört upp fingrar i underlivet på henne. Dagen efter ska Timell ha sagt åt henne att ”tänka sig för” om hon ville ha en fortsatt karriär i tv-branschen. Istället för hjälp fick kvinnan en löneförhöjning och produktionsbolaget Meters dåvarande vd försökte ursäkta det inträffade. – Jag trodde att hon skulle hjälpa mig, i stället fick jag bara höra ursäkter om att ”saker lätt kan missförstås när alkohol är inblandat”. Jag trodde att de skulle ge mig stöd. I stället fick jag en löneförhöjning. Jag tolkade det som ett sätt att köpa min tystnad, har kvinnan tidigare berättat för DN. TV4 kommenterade åtalet på tisdagen: – Som vi sagt tidigare välkomnar vi en juridisk prövning, det är bra att frågan utreds grundligt och att den hanteras av rättsliga instanser, men i övrigt har vi inget att tillägga, säger Magnus Törnblom, presschef på TV4 i en kommentar till DN. Det var i samband med Metoo-rörelsen i höstas som anklagelserna om den misstänkta våldtäkten kom fram. Martin Timell pekades då också ut för bland annat sexuella trakasserier mot andra medarbetare. Enligt kammaråklagare Anna Bengtsson nekar Timell till samtliga anklagelser. Timells advokat Hanna Lindblom säger till DN hon är förvånad över att åklagaren väckt åtal. – Vi är överraskade eftersom jag inte gör samma bedömning av materialet som åklagaren. Det är en anmälan 9,5 år efter en påstådd händelse. Sedan har man hört vittnen som sitter och berättar om något som ska ha ägt rum för nästan tio år sedan. Det är vanskligt, och uppgifterna spretar åt olika håll. Det som slagit mig är att man går till åtal med något som TV4 valde att inte ens polisanmäla. Man har känt till att det fanns, men inte velat gå vidare, eller inte tagit på allvar, säger Hanna Lindblom. Är det inte ett problem att så många vittnen har samstämmiga uppgifter? – Det kan man tycka men samtidigt ska de redogöra för andrahandsuppgifter. Det är inga direkta vittnesiakttagelser, de är inte åsyna vittnen. Det är ingen som sett Martin Timells hand i närheten av kvinnans underliv och det finns ingen teknisk bevisning. De vittnar om att kvinnan blivit mycket upprörd i badtunnan? – Ja, men det är andrahandsuppgifter. Det kan finnas många alternativa händelseförlopp. Om hon blivit så här upprörd i badtunnan kan hon ha blivit det av andra skäl. Det finns kanske uppgifter om det, det kommer att visa sig under resans gång. Att det finns andra anklagelser om sexuella trakasserier på arbetsplatsen och att Martin Timell kanske till och med utmålas som en otrevlig person ska inte spela in i den här processen, menar Hanna Lindblom. – Den här processen är ganska fyrkantig, tingsrätten ska pröva det som han anklagas för i det här fallet, det andra ligger utanför. Det kanske är en arbetsmiljöfråga som man får hantera, men det är en annan sak. Enligt Lindblom kommer Timell inte att uttala sig för medierna, han har ”väldigt klara minnen” av vad som hände på festen, och förnekar att han skulle ha fört upp fingrar i underlivet på kvinnan. Kvinnan arbetade tillsammans med Martin Timell på en produktion av Meter television. Bolagets vd Björn Persson säger till DN att det är bra att fallet prövas rättsligt, och betonar att den ledning som tog emot kvinnans första anmälan inte längre arbetar på bolaget. – Vi konstaterar att programmet inte finns längre, och att det här prövas rättsligt är precis som det ska vara. Jag har ingen anledning att kommentera det mer än så, säger Björn Persson. Rättelse: Tidigare angavs felaktigt att en chef på TV4 försökte ursäkta det inträffade. DN har sökt Martin Timell.


Johan Croneman: ”Den där filmen får ni aldrig visa”, sade Ingmar Bergman

Summary: Missa inte de sex kortfilmerna om Ingmar Bergman som nu finns att se på SVT Play. Otroligt välspelade. Men först två personliga minnen om demonregissören.

En gång ringde jag Ingmar Bergman. Det var hustrun Ingrid som svarade. ”Hej, jag heter Johan Croneman, är Ingmar hemma?” ”Jadå, ett ögonblick”. Det var på våren 1982, jag och några kompisar tänkte arrangera en minifestival på gamla Hagabion i Göteborg. Vi ville visa några kända svenska regissörers allra sämsta film — deras mest intressanta misslyckande, så uttryckte vi saken när vi lade fram den för vederbörande. ”Ja, det är Ingmar”, sade Ingmar. Det var liksom inget fel på tillgängligheten. Ingmar småskrattade under hela samtalet. ”Den där filmen får ni aldrig visa!” Läs fler krönikor av Johan Croneman Filmen vi ville visa var ”Sånt händer inte här”, en antisovjetisk politisk thriller från 1950 som Ingmar Bergman bara ville glömma. Han ägde rättigheterna till sina verk, och den där skitfilmen skulle han begrava för alltid! ”Det finns några filmer som jag skäms för, eller av olika skäl tycker mycket illa om. 'Sånt händer inte här' är den första. Den gjordes under häftigt inre motstånd”, skrev han senare i sin självbiografiska ”Bilder”. Quiz: Kan du din Ingmar Bergman? Vi hade ett långt, underhållande, telefonsamtal. Han tyckte (till skillnad från andra tillfrågade regissörer) att tilltaget med vår festival var kul, men nej tack. ”Men om du själv får komma ner till Göteborg och presentera filmen”, försökte jag? ”Nejdu den gubben går inte”. Bergman-året har annars knappt börjat innan man är urless och får lust att säga något helt på tvärs. Hade en äldre släkting som trodde IB hette Ingvar Bergman. Det var hädiskt roligt. Läs mer: Ingmar Bergman – den ofrivillige dramatikern När jag var ung på 70-talet tyckte vi att Bergman var en bracka, som geggade runt i borgarklassens redan tomma innandöme. Lätt oförståndigt, men ändå lite hälsosamt respektlöst. Vi hade inte heller riktigt koll på hans rykte som internationell megastjärna. När AC Milan kom till Sverige i november 1963 för att möta IFK Norrköping i Europacupen (Champions League på farfars tid) tog de sig en eftermiddag i buss upp till Röda Kvarn i Stockholm för att kolla in Ingmar Bergmans senaste film, ”Tystnaden”. Lagledaren Nils Liedholm skall ha hjälpt till med att simultantolka. Där satt världsstjärnor som Trappatoni, Maldini, Rivera & Altafinio och lät sig hänföras av Ingrid Thulin — sexscenerna var lite starka för deras katolska uppfostran, tyckte några efter visningen. Det blev 1-1 på Idrottsparken, jag var där med farsan givetvis, sedan 2-5 på San Siro. Mycket tveksamt om Ingmar någonsin såg en fotbollsmatch. Läs mer: Så ska Ingmar Bergman firas världen runt En grupp svenska regissörer och manusförfattare fick 2016 i uppdrag att göra sex kortfilmer till Bergmanåret — alla finns nu att se på SVT Play. Man behöver i och för sig knappast be en svensk filmskapare att förhålla sig på något särskilt sätt till Den Store, alla tycks ha honom i sin konstnärliga genuppsättning, Bergmankomplexen kan dock se väldigt olika ut. Jag tycker ni skall se alla sex på raken, det skapar en extra dimension och motsvarar i tid en normal långfilm. Jane Magnussons och Liv Strömquists animerade och mycket roliga ”Fettknölen” (Thorsten Flinck gör Ingmars röst, sagolikt bra) har nått internationell ryktbarhet — Pernilla August & Cilla Naumann (manus) och Tomas Alfredson & Jesper Waldersten har också gjort filmer som förtjänar internationellt ljus. Tomas Alfredson floppade svårt med sin ”Snömannen” i höstas, skönt att han snabbt får visa upp sin säregna genialitet i en skamlöst rolig Bergman-pop-video. Ett litet mästerverk, mycket Walderstenskt också! Filmerna är kollektivt bergmanska i en betydande mening: Otroligt välspelade. Allihop.


Bokrecension: När döden blir som tinnitus

Summary: ”Det är som att inte bara Josef utan även författaren har svårt att närma sig den döde Alexander”, skriver Andreas Palmaer om ”Döden är inget skämt”.

UNGDOMSBOK Karl Modig ”Döden är inget skämt” Gilla böcker I Annica Hedin och Per Gustavssons nya bilderbok ”Stig” uppenbarar sig en död släkting som ett litet svart hål, det följer huvudpersonen genom boken som ett slags Mållgan. I Karl Modigs ungdomsbok ”Döden är inget skämt” finns något liknande, men här är det 19-årige ståuppkomikern Josef som stirrar ut i publiken och söker med blicken efter brodern Alexander, han som alltid stod vid exakt samma plats i bakre hörnet av lokalen, men där finns bara ett tomrum dit Josef inte vågar titta. Alexander är död, och det är där boken tar sin början. Precis som ”Stig” utspelar sig ”Döden är inget skämt” när allt är över. Alexander skymtar bara i korta tillbakablickar. Men där ”Stig” låter sorgen ta plats handlar större delen av Karl Modigs bok om bortträngning. Josef gör allt för att hålla förtvivlan stången, och hans metod är att bete sig som en typisk svensk ungdomsbokskaraktär. Josef super, ligger runt och har kulturella ambitioner, samtidigt som han är sluten och gåtfull. Den döde brodern är ett slags tinnitus som han inte låtsas om. Det här är ingen bok med smart intrig eller oväntade vändningar. Allt utvecklar sig precis som förväntat. Det medvetna valet gör gestaltningen livsviktig, och här är resultatet blandat. Karl Modig har en släng av övertydlighet, känslor uttalas och förklaras gärna i en mening för mycket. Karaktärerna är julgranar som Karl Modig pryder med nutidsmarkörer, kompisen Björn är impotent eftersom han tittat för mycket på nätporr, och så vidare. Samtidigt finns här enskilda partier där allt fungerar lysande, men det är oftast under en utekväll eller på Josefs extrajobb i lågstadiet, scener som inte har med sorg att göra. Det är som att inte bara Josef utan även författaren har svårt att närma sig den döde Alexander.


Kristian Hallberg: ”Jag vill göra människorna så mänskliga som möjligt”

Summary: Kristian Hallberg är en av landets mest produktiva dramatiker. I sin nya pjäs ”Ur svenska hjärtans djup”, som har urpremiär Galeasen i Stockholm på måndagskvällen, blandar han nationella och personliga sorger och trauman från Palmemordet fram till 2015.

Hur många pjäser bör man ha skrivit när man fyllt 35? Dramatikern Kristian Hallberg har tagit det säkra före det osäkra med drygt 40 pjäser uppsatta på olika teatrar runt om i Sverige. Man skulle kunna säga att Hallberg, född 1982, är Staffan Göthe 2.0. Göthes 23 pjäser från 1900-talet, samlade i volymen ”Lysande eländen” 2003, spelades återkommande på de flesta svenska scener, inte minst familje- och folkhemskrönikan ”En uppstoppad hund”. Den pjäsen slutar med att modern Linnea Cervieng sitter död i en fåtölj och familjehunden Lady anländer i uppstoppad form i en pappkartong till tonerna av att Carola sjunger ”Främling”. Staffan Göthe skrev pjäsen 1986, det år statsminister Olof Palme mördades. Det är där Kristian Hallbergs nya pjäs "Ur svenska hjärtans djup" tar vid. Den inleds med att familjehunden Diggiloo är död, påkörd av en smitare. Precis som i Staffan Göthes pjäs utspelar sig ”Ur svenska...” i en avkrok, ett litet samhälle långt ifrån det officiella Sverige där ”de viktiga” besluten tas. – Grundidén med pjäsen var att den skulle vara en sorts uppföljning på ”En uppstoppad hund” som ju visar hur ett folkhem sakta monteras ned under 30 år. Nu har det gått 30 nya år sedan ”En uppstoppad hund” skrevs, vad har hänt med Sverige sedan dess? Kristian Hallbergs pjäs börjar två dagar efter mordet på Olof Palme 1986, och slutar 2015. Vi får följa en familj vid sidan av ett antal nationella trauman och politiska skeenden som mordet på Anna Lind, Ny demokratis intåg i riksdagen, terrorattacken i World Trade center och ett uppmärksammat mord på en ung kvinna på Kinnekulle. – Jag ville fånga in en familj som upplever de här händelserna, fast ur sitt perspektiv. Även om Sverige befinner sig i landssorg och allting talar för att det är en politisk kris, hur påverkar det mig? – Maten måste fortfarande stå på bordet och hunden måste rastas. Och det är en större katastrof när hunden dör. Och det gör familjens hundar. Efter att Diggiloo dött kommer Carola, Perelli och Loreen. De nya hundarna är också ett sätt att markera att tiden går i pjäsen. – Men det är inte bara därför, jag har egentligen alltid varit besatt av Melodifestivalen och det sägs ju att man brukar skriva om saker man har koll på, säger Kristian Hallberg. Hundarna och schlagern, den lilla orten i periferin, de stora händelserna speglade genom en familj, man skulle kunna säga att din pjäs på vissa sätt liknar en hommage till Staffan Göthe? – Han har betytt väldigt mycket för mig. I gymnasiet och efteråt, när vi startade teatergruppen Torstenson, var han vår förebild. Vi läste hans pjäser och fascinerades av hans drömska realism och världarna han skapade. – Det är väldigt romantiskt med något oerhört svenskt över sig. Han skildrar ett Sverige som försöker hålla ihop bilden av sig själv, det vi tror oss vara och som sakta trasas sönder. För vi är inte bättre än så här. Ändå tror Kristian Hallberg inte att han helt förstod Göthes pjäser som ung. Det han förstod var stämningen. Men ”En uppstoppad hund” har han burit med sig, tid som går och att människan är föränderlig. – Det där tror jag går igen i både min och Staffans dramatik. Människan är komplex. Vi ändrar oss, vi säger emot oss själva och det är ingen fara. Vi behöver inte hugga saker i sten. Det är nog det som jag vill med min dramatik, att försöka göra människorna så mänskliga som möjligt. Och i min värld är det komplexitet. Du är ju så otroligt produktiv. Skriver du varje dag? – Nej, men jag springer varje dag. Ska snart springa mitt tredje maraton, i Barcelona. Jag skriver lite när jag vill, men jag tänker varje dag. Jag tror att jag mår bra av att reta mig själv med att inte skriva utan försöka samla allt i huvudet. Det som kommer ut sedan är det som var värt något. Han pressar aldrig fram någonting, utan låter det komma lite av sig självt. Däremot skriver han en sorts flödessynopsis där han går igenom scener och ser ungefär vad han vill att det ska handla om. – Jag försöker skriva precis det jag tänker. Om jag inte får syn på det jag vill i texten så skriver jag inte mer den dagen utan slänger igen datorn. Men historien tror jag alltid på, den har bara tillfälligt hamnat på villovägar. Kristian Hallberg har skrivit sedan han var liten. Från början skrev han nya texter till låtar han hört i Melodifestivalen eller på radio. Han gick teaterlinjen på gymnasiet i Malmö, men tyckte själv att han sög. – Jag var ingen bra skådespelare. Jag är för hämmad, tror jag, för att våga göra utflykter utanför min trygghetszon. I stället började han göra projekt med två klasskompisar, där en ville regissera och en ville skådespela, så Kristian fick ta rollen som den skrivande. – Det blev min roll, snarare än att det var mitt livsval. Efter gymnasiet startade han och hans två teaterkompisar amatörteatergruppen Torstenson, som höll på mellan 2001 och 2006. Under den tiden skrev han åtta pjäser som de satte upp tillsammans. – Det var en bra skola, att få se det man skrivit på en scen så snabbt, jag såg direkt vad som funkade och vad som behövde strykas. Där fick han en bas, och ett konstnärligt självförtroende. Kristian Hallberg kommer inte från någon kulturfamilj, men han har alltid fått föräldrarnas stöd i att gå sin egen väg, och har dessutom haft tur med lärare, som peppat honom att skriva, trots att det fanns en hel del att klaga på både vad gäller hans grammatik och hans engagemang. – Jag har ett ganska kasst självförtroende också, apropå den mänskliga komplexiteten. Men jag tänker att livet inte är så farligt, att saker och ting löser sig. Dessutom har jag alltid sett till att omge mig med fina människor. I nästan alla dina pjäser är det fler kvinnliga än manliga roller. Är det ett medvetet val? – Kanske handlar det om att det är mer intressant med saker som ligger lite längre bort från mig. Fast jag tror snarare att rollerna söker sitt kön. Det börjar alltid med att det är två som pratar med varandra. Jag bygger inte karaktärerna, jag är inte intresserad av psykologin, jag är intresserad av det som sägs. När karaktärerna börjar prata så märker han efter ett tag vilket kön de har, och kanske till och med vad de heter. Men i rollistan benämns de som mannen, kvinnan, systern och så vidare. – Jag ser heller aldrig några miljöer framför mig när jag skriver. Möjligtvis ett tomt rum. Som mest två stolar. För mig blir det starkare att allt sker i mötet. Vi är bara det vi säger till varandra. Vissa menar att de skriver för att få bestämma, för att få ”leka gud”. Det där har Kristian Hallberg aldrig förstått. – För mig handlar det mer om att jag vill leka människa. Jag vill inte skriva det perfekta, jag vill hellre fånga det trevande samtalet, och möta mina repliker i ögonhöjd. Andra politiska uppsättningar valåret 2018 Unga Klara: ”Torget” av Athena Farrokhzad. Undersöker demokratibegreppet. Vad innebär det att vara en medborgare? Spelas på turné i klassrum. Malmö stadsteater: ”Vinnaren tar allt”. Nina Persson går i täten för medborgarorkestern i en politisk kabaret. Hämtar inspiration från ett liknande evenemang inför det amerikanska presidentvalet. Folkteatern i Gävle: ”Drömmar och demokrati”. Ett stort demokratiprojekt som reser runt i Gävleborg och ställer frågor om drömmar och visioner. Riksteatern: ”Sång till välfärden”. Den svenska välfärden och det svenska körundret speglas genom att lokala körer medverkar på varje ort. Teatr Weimar: ”Död åt välfärdsstaten”. Resumé över Sveriges nutidshistoria, från Erlander via Reinfeldt fram till i dag. Familjen Kaos: ”De redan frälsta” är en politisk show med gänget bakom "Full patte", systrarna Bianca och Tiffany Kronlöf och Thom Gisslén. Går på turné genom landet i Riksteaterns regi.  Fakta Kristian Hallberg Aktuell: Hans senaste pjäs ”Ur svenska hjärtans djup” har urpremiär på teater Galeasen i kväll i regi av Tobias Hagström-Ståhl. Bakgrund: Startade Teater Torstenson i Malmö 2001. Har skrivit drygt 40 pjäser som satts upp runt om i landet. Gick på DI:s dramatikerlinje mellan 2007 och 2010. Har satts upp på bland annat Dramaten, Unga Klara, Folkteatern i Göteborg och Malmö stadsteater. Har översatts och spelats i Frankrike, Estland, Finland, Tyskland och Danmark.


Ingen Oscar för Ruben Östlunds ”The square”

Summary: Det blev ingen Oscar för svenska Ruben Östlund och hans ”The square”. I stället gick priset för Bästa icke-engelskspråkiga film till den chilenska ”En fantastisk kvinna”.

Den svenska regissören Ruben Östlund var nominerad till en Oscar för sin film ”The square”, och har länge talat öppet om hur gärna han vill vinna en Oscar. Läs mer: Årets gala blev utan stora överraskningar Men på årets gala blev han utan. Istället gick priset för Bästa icke-engelskspråkiga film till den chilenska ”En fantastisk kvinna”, som på förhand var vinsttippad. Till TT säger Ruben Östlund: – Vi är glada ändå, vi hade ju detta lite på känn. Det har varit roligt att vara här i Los Angeles, vi har scoutat mycket för nästa film. Och det har varit så roligt att bara hänga med teamet och ha kul med dem. Läs mer: Reaktioner i sociala medier under Oscarsgalan Regissören verkar inte ta förlusten så hårt, med tidigare uttalanden i åtanke. Han fortsätter: – Det var så svårt att förutse vinnare, så jag hann inte bygga upp några riktiga förväntningar, jag kände att ”En fantastisk kvinna” var svårslagen baserat på ryktena. Men det var väldigt fint att höra jublet när de visade ”The square” där inne, då kände vi oss som vinnare. Sen gick det väldigt fort och sen kände vi oss inte som vinnare. Ruben Östlund har ägnat dagarna inför Oscarsgalan åt att, som han säger, "scouta": träffat skådespelare och ha möten med potentiella investerare. Tanken är att nästa film, till skillnad från "The square", ska bli helt engelskspråkig. – Så den kan inte tävla i bästa icke engelskspråkiga utan det blir andra kategorier då. Och tja, det vore väl på sin plats att säga att vi ska sikta på det till nästa gång, men Oscars är inte riktigt så viktigt för mig. Min producent Erik (Hemmendorff) säger att vi såklart ska sikta på det. Men vi får se, säger han till TT. Sebastián Lelios film ”En fantastisk kvinna”, med Daniela Vega i huvudrollen, fick en fyra i betyg av DN:s kritiker Wanda Bendjelloul. Läs mer: Kimmel önskar sig ”fler män som Oscar i Hollywood”


Kenneth Gärdestad är död

Summary: Låtskrivaren Kenneth Gärdestad har gått bort efter en tids sjukdom. – Vi var på sjukhuset varje dag den sista tiden, berättar sonen Christofer Gärdestad.

Den kände svenske låtskrivaren och arkitekten Kenneth Gärdestad avled på sjukhus under lördagsmorgonen, skriver Expressen. Detta bekräftas av sonen Christofer Gärdestad för Dagens Nyheter. – Han har ju haft cancer, lymfom, som det senaste halvåret inte gått åt rätt håll. Han har långsamt blivit svagare. Sen i samband med Grammisutdelningen blev han akut sjuk och fick åka in med ambulans till Karolinska där det konstaterades att han hade influensa och också utvecklad lunginflammation. Sen har han legat där i ungefär tre veckor och gick bort tidigt i morse, säger Christofer Gärdestad till Dagens Nyheter och fortsätter: – Vi var på sjukhuset varje dag den sista tiden. Han har haft underbar sjukhuspersonal och de har varit ett stort stöd både för honom och för familjen. Kenneth Gärdestad led av hudcancer och latent lymfom under en längre tid och vårdades under flera perioder på sjukhus för sjukdomarna. – Jag har svårt att äta och får näringsdropp varannan dag. Jag tycker inte om maten. Det är en vanlig konsekvens av behandlingen, sade han i en intervju med Aftonbladet i juni förra året. Läs mer: Björn Ulvaeus: Jag såg verkligen upp till Kenneth Gärdestad Christofer Gärdestad berättar att många vänner och bekanta till familjen hört av sig. – Han har ju haft det jobbigt med sjukdomen länge och det har varit väldigt jobbigt sista halvåret. Men han har alltid haft saker att se fram emot. Filmen om Ted som kom upp på biograferna, han har haft Evert Taube-priset, skivan med Peter Nordahl och han har haft konstant kontakt med fans och människor som helt enkelt uppskattar musiken och verkligen visar uppskattning. Det är någonting som har gett honom mycket och fått honom att kämpa vidare. Sen till slut når man väl en punkt där det inte går längre, men det hade inte gått så här långt utan allt stöd han fått, säger han. Kenneth Gärdestad var bror till artisten Ted Gärdestad, som dog 1997. Tillsammans komponerade de flera populära visor och sånger under 1970-, 80- och 90-talet. Läs mer: Kenneth Gärdestad: ”Orden var jätteviktiga för både mig och Ted” Kenneth Gärdestad föddes 1948 och utbildade sig till arkitekt vid Kungliga tekniska högskolan och MIT i Boston. Sedan 1976 arbetade han som arkitekt parallellt med musiken. Han engagerade sig för att sprida kunskap och förståelse om psykiska sjukdomar ur anhörigperspektiv. Kenneth Gärdestad blev 69 år.


Minnesstund för mördad journalist ordnas i Stockholm

Summary: Under fredagen hålls en minnesstund för den mördade slovakiske journalisten Ján Kuciak och hans flickvän Martina Kušnírová, utanför den slovakiska ambassaden i Stockholm.

Runt om i Europa och världen hålls under fredagskvällen minnesstunder för den tjugosjuårige slovakiske journalisten Ján Kuciak och hans flickvän Martina Kušnírová, som båda hittades mördade i sin lägenhet strax utanför Bratislava i slutet av förra veckan. Ján Kuciak var enligt uppgifter på väg att släppa en granskning av korruption på hög politisk nivå i Slovakien. Enligt tidningen SME ska granskningen ha kretsat kring kopplingar mellan slovakiska politiker och italienska affärsmän med potentiella band till ’Ndranghetan, den syditalienska maffiagrupperingen. Jonathan Lundqvist: ”EU måste markera mot mordet på den slovakiske journalisten” På svensk mark hålls minnesstunden utanför den slovakiska ambassaden i Stockholm, på Arsenalsgatan 2 vid Raoul Wallenbergs torg, mellan klockan 17 och 18 på fredagskvällen. Liknande minnesstunder ordnas i tolv andra storstäder runt om i världen, bland annat i Berlin, London, Paris, Vancouver och Peking, och i tio slovakiska städer. Det gräv som Ján Kuciak arbetade på när han mördades har nu publicerats i engelsk översättning av den engelskspråkiga slovakiska tidningen The Slovak Spectator.


Skivrecension: En av de främsta svenska symfonier som gjorts

Summary: Västerås sinfonietta gör ren magi av Anders Nilssons orgiastiskt flödande fjärde symfoni. Men tonsättaren visar också sin styrka i en lekfull pianokonsert en svit ur operan om Zarah Leander.

Det är alltid en fröjd att höra ett nytt verk av Anders Nilsson. I vilken genre det än må vara. I allt från mindre solostycken till storskalig opera slås man av vilken otroligt bra tonsättare han är. Och verken på denna fullmatade cd är inga undantag. Här hör vi den spänstigt fjädrande och lekfulla Pianokonserten, den beslöjat lugubra och aggressivt marscherande ”Zarah-sviten” ur operan om Zarah Leander och den Franz Liszt-osande ”Chaconne” för solopiano. Men framför allt får vi hans organiskt flödande fjärde symfoni från 2016 med sitt underbart stigande fyrtonstema som vandrar från horisont till horisont, och som Västerås sinfonietta under Eva Ollikainen gör till ren magi. Det här måste vara en av de främsta svenska symfonier som gjorts. Bästa spår: ”Symphony No. 4”


Polisräder i östra Slovakien efter mordet på granskande journalist

Summary: Flera italienska affärsmän har frihetsberövats vid polisräder i Slovakien, rapporterar nyhetsbyråerna AFP. Insatsen riktas mot personer som kopplas till den italienska maffian, efter mordet på journalisten Ján Kuciak som granskade korruption på hög nivå.

Slovakisk polis bekräftar att räder och omhändertaganden under torsdagen genomförts på flera platser i östra delarna av landet, rapporterar AFP. Insatserna riktas mot personer som omnämns i en granskning av Kuciak, däribland flera italienska affärsmän. Polisoperationen kopplas samman med mordet på Kuciak och hans partner, som på söndagen hittades ihjälskjutna i sitt hem i Velká Maca, öster om huvudstaden Bratislava. Ján Kuciak har under flera år arbetat med granskande journalistik, bland annat med den så kallade Panamaläckan. Ján Kuciaks senaste granskning handlade om korruption på hög politisk nivå, där han undersökte kopplingar mellan slovakiska politiker och italienska affärsmän med misstänkta band till den syditalienska maffian 'Ndrangheta. På onsdagens publicerade europeiska upplagan av Politico och sajten Aktuality.sk, där Kuciak arbetade, ett utkast av granskningen. I artikeln framkommer att personer med nära band till 'Ndrangheta etablerat sig i östra delarna av Slovakien. Jonathan Lundqvist: EU måste markera mot mordet Enligt AFP, som hänvisar till uppgifter i slovakiska medier, är en av personerna som frihetsberövats en italiensk affärsman som gjort affärer med två högt uppsatta regeringstjänstemän. Personerna, som stått premiärminister Robert Fico nära, valde på onsdagen att lämna sina platser. De tillbakavisade dock anklagelserna om kopplingar till maffian, rapporterade BBC, och menade att beslutet delvis tagits för att deras namn inte ska användas i en politisk kamp mot premiärministern. Dubbelmordet i Slovakien har väckt starka reaktioner, och följts av en rad internationella fördömanden. På onsdagen avgick även Slovakiens kulturminister Marek Madaric, som förklarade sitt beslut med att han inte kunde stå ut med att en journalist mördades under hans ämbetstid.


Slovakiens kulturminister avgår efter journalistmord

Summary: Efter helgens mord på den slovakiska journalisten Ján Kuciak, som undersökte korruption på hög nivå, avgår landets kulturminister Marek Madaric.

I helgen mördades den slovakiske journalisten Ján Kuciak, som var på väg att släppa en granskning av korruption på hög politisk nivå. Där länkade han bland annat samman slovakiska politiker från regeringspartiet och italienska affärsmän med den syditalienska maffian 'Ndrangheta, vilket i Slovakien har lett till omfattande presspekulationer kring motiv. Läs mer: ”Italiensk maffia utpekad för mord i Slovakien” Nu meddelar den slovakiska kulturministern Marek Madaric att han avgår, rapporterar den internationella nyhetsbyrån Reuters. – Det är helt enkelt så att jag som kulturminister inte kan stå ut med att en journalist mördas under min ämbetstid, sa ministern på en presskonferens. Marek Madaric stod sedan länge nära premiärministern Robert Fico, som utfäst en belöning på tio miljoner kronor till den som kan bidra med information i fallet. Läs mer: ”Jonathan Lundqvist: EU måste markera mot mordet på den slovakiska journalisten” Ján Kuciak blev tjugosju år gammal, och sköts till döds tillsammans med sin flickvän Martina Kušnírová. Precis som den maltesiska journalisten Daphne Caruana Galizia arbetade han även med Panamadokumenten, som avslöjade hur brevlådeföretag användes för att gömma tillgångar i skatteparadis. Han har tidigare blivit hotad av en affärsman för sina granskningar av ekonomisk brottslighet för nyhetssajten Aktuality, och skrev enligt The Guardian i oktober förra året på sin Facebooksida att: ”Det har gått 44 dagar sedan jag lämnade in en formell anmälan … för hotelserna. Och fallet har förmodligen inte ens tilldelats en polis.”


Frej Larsson utreds för hot mot polis

Summary: Frej Larsson är misstänkt för olaga hot alternativt hot mot tjänsteman efter ett inlägg artisten gjort på Instagram. Det misstänkta hotet riktas mot en chef inom polisen som beslutade om ett tillslag mot Frej Larssons fest på Kägelbanan. Frej Larsson nekar själv till brott.

I ett Facebookinlägg skriver artisten Frej Larsson, känd som både soloartist och från grupper som Slagsmålsklubben, Maskinen och Far & son, att han suttit frihetsberövad och att en ”jävligt spännande rättegång” kommer äga rum där han ska företrädas av advokaten Viktor Banke. Banke bekräftar för DN att han åtagit sig uppdraget att försvara Larsson, som är misstänkt för olaga hot alternativt hot mot tjänsteman. Om det blir rättegång är ännu inte klart. Det var förra veckan som Frej Larsson anmäldes för hot mot tjänsteman alternativt olaga hot. En förundersökning inleddes. – Han lade ut ett inlägg på Instagram som vi tolkade som ett hot mot en av våra medarbetare, säger Peter Ågren vid polisen på Södermalm. – Han har även skrivit en låt som innehåller hot och handlar om polisen, säger Ågren. I helgen släppte Frej Larsson låten ”Då ska hon skjutas”, tydligt riktad mot chefen vid Stockholmspolisen som gjorde ett tillslag på en fest på Kägelbanan i Stockholm. Festen hölls för att fira att Larsson friats i en rättstvist med ryska staten, efter att han i tv-programmet ”Samhällsjudo” tillsammans med programledaren Simon Gärdenfors byggt en gayklubb på ryskägd mark. I låten rappar Larsson att polisen låtit beslagta hans dator och inte återlämnat den: ”Ge tillbaka min dator med skivan i annars kommer jag skriva / xx (polisens namn) är en ful fisk och då ska alla små fiskar få lida”. Banke bekräftar att det inte är texten till låtarna utan andra uttalanden som ligger till grund för brottsmisstanken. – Det är inte brottsligt, det han har gjort. Även om jag skulle vilja kan jag inte säga vad uttalandena handlar om men vi anser att det är inom ramen för hans konstnärliga verksamhet. Polismyndigheten har uppenbarligen en annan syn på det, säger Banke. – Vår inställning är att det inte har begåtts brott – han är en yvig konstnär och som sådan har han ett ganska stort spelrum, så det är en fråga om konstnärlig yttrandefrihet. I inlägget på Facebook säger Larsson även att han ska ”fly landet” så att han ”slipper förhandla från en galonmadrass nästa gång”. – Det kan jag inte kommentera eftersom det är saker mellan oss som inte ingår i uppdraget, säger Viktor Banke. Artistens konto på Instagram har stängts ned efter anmälan, men han har öppnat ett nytt. – Han har ånyo lagt ut saker på sociala medier. Vi ska uppmärksamma Spotify på låten men vet sedan inte riktigt hur vi går vidare. Han bara fortsätter, det är en knepig situation, säger polisen Peter Ågren. Hoten anmäldes till Arbetsmiljöverket för en knapp vecka sedan. Den hotade polisen är i tjänst och arbetar som vanligt. – Personen tas om hand enligt de rutiner vi har för poliser som hotas och får stöd och skydd. Sociala medier är ett bekymmer för alla när det handlar om förtal, hot och trakasserier, säger Peter Ågren.


Bokrecension: Förutsägbara noveller om arbetssökande

Summary: Jacob Sundberg debuterar med en novellsamling om nio personer på anställningsintervju. ”Han vill gärna vara rolig, det är fint, dock hade det underlättat om vitsen inte förklarats i förväg”, skriver Anna Hallberg.

NOVELLER Jacob Sundberg ”Vi hör av oss” Atlas, 187 sidor Affärsutvecklaren Jacob Sundberg debuterar med ”nio lättigenkännliga noveller”, som det står i baksidestexten. Där informeras vi också om att i dessa texter ”bekantar vi oss med människor som alla befinner sig på en anställningsintervju”. Upplägget är alltså glasklart. Det fortsätter det att vara boken igenom. Första novellen heter ”En exotisk touch”. Där ska Alfred Hansson på ”Ice Consulting” intervjua den arbetssökande Said Ansari. Ni förstår vad som ska komma? Precis, Hansson tillskriver sig själv en mer vidsynt människosyn än vad han har och Said visar sig vara smartare än Alfred. Och det är det som är poängen! Nästa novell heter ”Känsla för form”. Första meningen lyder: ”Jenny Sundin kunde en hel del om inredning.” Men hon har inte tillräckligt med självförtroende (eller klassbakgrund, status) för att göra karriär. Och det är det som är poängen! Sen kommer ”Hjärna och hjärta” där en Sebastian Lund tror att han är överintelligent och förstår sig på allt och alla. Men vet ni vad? Det gör han inte! Förlåt, jag måste avvika ett ögonblick för att dunka huvudet i väggen. Nu är jag tillbaka. Ursäkta avbrottet. Man ska inte skälla för mycket på en debutant, och till det yttre är det mycket som är riktigt. Anställningsintervjun är ett väl valt tema som passar för att gestalta möten och motsättningar mellan människor. Novellerna rymmer frågor om sociala konfliktytor som stad/land, ung/gammal, man/kvinna, rik/fattig, teoretiker/praktiker, och så vidare. Här finns också en uppenbar ambition att vända på maktordningen. Sundberg vill gärna vara rolig, det är fint, dock hade det underlättat om vitsen inte förklarats så utförligt i förväg. Stilen är lättläst och milt varierad. Ibland med ett träffande bildspråk, som när den välmående entreprenören Einar Barsk ”slet av halva bullen i ett bett, liksom med nackmusklerna”. Den som tycker att det är viktigt med samtidsmarkörer och att den unga prosan signalerar i vilken tid den befinner sig, kan också känna sig nöjd. Klongljusstakar, långkok och Body Balance-träning passerar förbi. Formatmässigt finns inte heller mycket att anmärka på. Alla noveller är nästan exakt lika långa: 20, 21, 19, 21, 21, 17, 20, 22 och 21 sidor. De flesta novellerna följer en formel, som kan sammanfattas så här: Grundkonflikten presenteras i titeln. Huvudperson och miljö introduceras för läsaren. Huvudpersonens självbild krockar med sammanhanget. Läsaren inser detta och kan känna sig smart. Problemet är att det gör hon inte. Hon känner sig som en idiot. Eller upplever att hon blir behandlad som en. Eftersom Jacob Sundberg med dessa noveller ändå visar något slags välvillig driftighet, skulle jag vilja ge några råd för framtida skrivande: 1. Ge upp försöken att helgardera texten. Det är lockande, och mänskligt, men fungerar inte i skönlitteratur. Som författare måste man vara beredd att ta risker, vara svag, bombastisk, förlora kontrollen, tappa ansiktet. Sätta, åtminstone någonting, på spel. Klarar man inte det är det bättre att syssla med copy och skriva ”content”. 2. Det är för all del bra att ha en plan och veta vart man ska. Då kan man jobba med motspänning, sidställning och undertext. Små och stora variationer som är avgörande för att en text inte ska bli endimensionell. 3. Undvik helst att hovra femhundra meter ovanför texten, bara en vansinnigt skicklig stilist klarar av det. Kliv ner i stället, in i berättelsen och låt gestalterna bli människor, inte funktioner. 4. Skaffa gärna en redaktör som gillar litteratur.


Segertåg för Hilma af Klint på andra sidan Atlanten

Summary: Konstnären Hilma af Klint har på senare år erkänts som en abstrakt pionjär. Efter den internationellt hyllade utställningen på Moderna museet 2013 ska hennes verk nu visas stort i São Paulo, New York och Los Angeles.

Stiftelsen Hilma af Klints verk + Moderna museet = sant. Efter ett mångårigt samarbete, som resulterade i den magnifika utställningen på Moderna museet 2013, så har stiftelsen nu ingått ett långsiktigt samarbetsavtal med museet. I en korridor på museet hänger redan en stor målning ur Hilma af Klints Svan-serie från 1915, flankerad av en rad små abstrakta målningar ur två lite senare serier. Intill hänger en abstrakt jättemålning av Ann Edholm. – Vi kommer kontinuerligt att göra omhängningar med Hilma af Klints målningar. Tanken är att para ihop dem med verk av andra abstrakta pionjärer eller av nutida konstnärer som är inspirerade av hennes verk, berättar museichefen Daniel Birnbaum. Han sitter i Hilma af Klint-stiftelsens styrelse, nu officiellt med hedersuppdraget att knyta internationella kontakter och målet att visa hennes konst utomlands. Och där har Birnbaum lyckats med besked. – Det blir en otrolig turné, i Syd- och Nordamerika, berättar han. Den 3 mars öppnar ”Hilma af Klint : Possible Worlds” på Pinakoteket i São Paulo, Brasilien; den första utställningen med hennes konst i Latinamerika. Urvalet av 130 verk är gjort av museichefen Jochen Volz i samarbete med Birnbaum. Och den 12 oktober öppnar berömda Guggenheim Museum i New York den första stora separatutställningen i USA med ett omfattande urval verk av af Klint, enligt museet ”en länge undererkänd nyskapare inom abstrakt konst”. – Frank Lloyd Wrights Guggenheimmuseum är som gjort för Hilma af Klints måleri, han pratar om att skapa ett tempel för den andliga konsten och använder spiraler som går igen i hennes verk, säger Daniel Birnbaum. Nästa vår tar MOCA i Los Angeles över utställningen från Guggenheim, som blir ett slags revansch för Hilma af Klint. När Museum of Modern art i New York gjorde jätteutställningen ”Inventing abstraction” 2012-13 uteslöts den svenska pionjären av någon anledning, trots att hennes banbrytande arbete då var väl känd i museikretsar. Läs mer: Konsthistorisk skräll på Moderna Hilma af Klint Konstnären Hilma af Klint (1862-1944) studerade på Konstakademien i Stockholm 1882–1887 och målade främst landskap och porträtt. Men redan 1906 lämnade hon ett föreställande måleri bakom sig. Enbart under åren 1906-15 tillkom närmare 200 abstrakta målningar, många i monumentala format. Därmed var hon tidigare med ett abstrakt måleri än Wassily Kandinsky, som länge ansetts vara först. Likt många andra förgrundsgestalter inom den abstrakta konsten intresserade sig Hilma af Klint för dåtidens andliga strömningar, som spiritismen, teosofin och senare antroposofin. Hilma af Klint efterlämnade över 1 000 målningar, akvareller och skisser. Hon vägrade visa sitt abstrakta måleri under sin livstid och föreskrev i sitt testamente att hennes banbrytande verk fick visas offentligt först tjugo år efter hennes död, först då trodde hon att människor skulle vara redo att förstå deras betydelse. Moderna Museets retrospektiva utställning 2013 är den mest internationellt omskrivna utställningen i museet historia. Den visades på flera platser i Europa men inte i USA. Utställningen "Hilma af Klint – Mundos Possiveis" visas på Associacao Pinacoteca Arte e Cultura – APAC, i São Paulo, Brasilien, 3/3 – 16/7. 160 verk av Hilma af Klint ska visas på Solomon R. Guggenheim Museum i New York, USA, 12 /10 – 27/1 2019. Mer information om konstnären på hilmaafklint.se och modenamuseet.se


Skivrecension: Stravinskys ”Våroffer” på två helt olika sätt

Summary: När Riccardo Chailly tolkar ”Våroffer” får han Stravinskys mästerverk att sjunga snarare än morra. Medan Marc-André Hamelin och Leif Ove Andsnes visar hur mycket brutalare det kan bli med bara två pianon.

När de femtioåtta orkesterstämmorna till Stravinskys ”Chant funèbre, Op 5” återfanns i ett arkiv på Sankt Petersburgskonservatoriet 2015 var det en stor sensation. Verket, som är en sorgesång över Stravinskys läromästare Nikolaj Rimskij-Korsakov, hade varit försvunnet sedan uruppförandet 1909. Stravinsky ansåg själv att det var hans bästa verk före ”Eldfågeln”. Och det har tveklöst en stark emotionell verkan, från inledningens dimmiga mörker som spräcks av en sordinerad trumpet till det magnifikt mollstämda och ödesmättat stapplande slutet. Att det är komponerat av en stor tonsättare i vardande går inte att ta miste på. Nu finns detta verk inspelat på skiva för första gången i en ypperlig tolkning av den italienske maestron Riccardo Chailly och Luzerns festivalorkester – kopplat med de än tidigare verken ”Le faune et la bergère, Op 2”, ”Scherzo fantastique, Op 3” och ”Feu d’artifice, Op 4”. Men det som gör detta album till ett måste är den helt briljanta tolkningen av mästerverket ”Våroffer” från 1913. Här finns en lekfull elegans, fart och sinnlighet samt en rytmisk perfektion som framkallar ett närmast neoklassiskt uttryck. En ovanligt kultiverad slankhet och svalka i detta verk som snarare får det att sjunga och tala (lyssna på de inledande blåsarmotiven!) än att morra och ryta. Mitt under lyssnandet kommer jag på mig med att vilja ge allt för att höra dem göra Wilhelm Stenhammars ”Serenad för orkester, Op 31”. Ja, man kan hamna i brytpunkten mellan det mediterrana och det nordiska i denna tolkning. Att ”Våroffer” i ett arrangemang för två pianon kan låta långt brutalare och mera ociviliserat primitivistiskt än för orkester blir tydligt när det framförs av superpianisterna Marc-André Hamelin och Leif Ove Andsnes på ett album som även det är helt ägnat åt Stravinsky. Förutom ”Våroffer” bjuder de på ”Madrid” (1928), ”Konsert för två pianon”(1935), ”Tango” (1940) och den ”Circus polka” (1942) som fick elefanterna att nästan löpa amok när den framfördes under ett cirkusnummer i USA. Alltsammans musik med ett tidlöst underhållningsvärde. Men det är givetvis ”Våroffer” som tar andan ur en. Med makalös finess och ursinnigt kraftspel får de musiken att verkligen utspela sig i naturen, i en för-alfabetisk värld av magiska ljud, läten och signaler (lyssna även här på de inledande blåsarmotiven!) Det är oerhört organiskt framfört och med en teknisk kontroll som är förutsättningen för att de tycks våga allt. Ett dödsförakt som släpper lös den mest våldsamma av vårar. Men det som framför allt gör detta så levande är den ytterst lyhörda interaktionen mellan två pianister med olikartade temperament, där Hamelin är den stramt exakte och Andsnes den mer lyriskt elastiske. En kontrast som kan påminna om hur ”Våroffer” lät allra första gången, året före det skandalösa uruppförandet med orkester och balett i Paris, då Stravinsky framförde det vid pianot tillsammans med Claude Debussy inför en intim krets av minst sagt förbluffade vänner. Bästa spår: ”Introduction” (Chailly), ”Dancing out of the earth” (Hamelin och Andsnes) Fem andra vårfloder 1. Antonio Vivaldi: ”Våren” ”Förvånande mängd av violiner som legat gömda i snön! Nu öppnas fodralen”, skriver Werner Aspenström i ”Våretyd för två fingrar”. Och hur en ”silversträng” får allt i naturen att vibrera och härma vartannat. Just som hos Vivaldi. 2. Robert Schumann: ”Vårsymfoni” Här anländer inte våren med ett kvitter utan med en dånande fanfar. Ett uppvaknande som skakar om allt i sin väg och förvandlar det till ett framforsande flöde. En bild för förälskelsen som spränger alla fördämningar. 3. Richard Wagner: ”Valkyrian” I samma ögonblick som avståndet slutligen bryts mellan Sieglinde och Siegmund i första akten gör våren entré i ett enda våldsamt slag. Ett skifte som skingrar allt som är dunkelt och trevande till förmån för full extas. 4. Olle Adolphson: ”År” Visan beskriver en man som tröstefullt beger sig ut i vårljuset, men som utan förvarning får ett tungt klubbslag bakifrån – som av en slägga – så att han stupar med näsan i gruset. En grym visa om den destruktiva kraften hos våren. 5. John Adams: ”The Gospel according to the other Mary” I finalen av detta oratorium anländer våren med en djup klarinettmelodi som väcker en kör av drillande flöjter. Men det är inte fåglar som hörs utan kväkandet från hundratals grodor. Återuppståndelsens glupska drillar.


Konsertrecension: Alice Boman bärs på en våg av värme

Summary: Trots sin sparsamma utgivning har Alice Boman nått världsrykte, och när hon sjunger sina sorgliga sånger efter varandra är det både vackert och mäktigt – och rent av roligt ibland.

Sjuttio minuter med Alice Boman och det uppstår ett slags humor när hennes sorgliga sånger avlöser varandra och det till slut nästan blir för mycket av det goda; av all självutplånande nattlig kärlekslängtan. Jag är ganska säker på att Alice Boman bjuder på det, för även om få gör musik som låter så naken och uppriktig som hon så anar jag också en distans där i mörkret. Och den kommer sig säkert i sin tur av den våg av värme som möter henne när hon kommer upp på scenen på ett fullsatt och väldigt trångt Fasching. Alla älskar Alice. Hon ser blyg ut men har ändå klätt sig i en silveroverall och hon inleder och avslutar ensam vid sitt piano. Det är modigt för att komma från någon som inte ens tänkte ge ut sin musik till att börja med. Alice Boman skrev och spelade in sånger hemma i lägenheten, tyst för att inte störa grannarna, men var rädd för att möta en publik. Hennes demo hamnade ändå i händerna på ett litet skivbolag som var smart nog att inse att demons brusiga, viskande kvaliteter faktiskt var en styrka och gav ut den som den var. Fem år senare har hennes sparsamma utgivning – fortfarande inget fullängdsalbum – gett henne något av ett världsrykte och musiken har använts i soundtracket till diverse kreddiga tv-serier. Det som tilltalar, vid sidan av hennes uppenbara låtskrivarbegåvning, är givetvis den osmetiga sentimentaliteten, och det svartaste svarta. ”When hope dies, that is what hurts the most”, sjunger hon i nya singeln ”Dreams”. Resten av sången är en bön om att det ska finnas en plats där drömmar kan få liv. Även i mörkret finns den naiva fantasin om lyckan. Om så bara i form av en dröm. Efter den första ensamma sången kommer det lilla bandet upp på scen. Gitarr/kör, synt/flygelhorn och trummor. Kompet är väldigt försiktigt och det är aldrig tal om att ta i. Men det både svänger och låter mäktigt ibland, på ett väldigt konsekvent och minimalistiskt vis. Det är vackert hela tiden. Och roligt. Som i den avslutande nya sången ”Heart on fire” där hon med dystert anlete och entonig röst sjunger om hur hennes hjärta brinner.


Harvey Weinstein vill använda Meryl Streep som bevis för oskuld: ”Patetiskt”

Summary: Meryl Streep är inte glad över att Harvey Weinsteins advokater inkluderat hennes uttalanden om filmproducenten som bevis för att han är oskyldig till sexuella övergrepp. ”De brottsliga handlingar han är anklagad för att ha begått mot kvinnors kroppar är hans ansvar”, säger hon i en intervju.

Filmstjärnan Meryl Streep har flera gånger tidigare uttalat sig till stöd för de kvinnor som anklagat filmmogulen Harvey Weinstein för övergrepp och trakasserier. Samtidigt har hon kritiserats för att hon sagt att hon inte kände till anklagelserna, trots att de arbetat ihop i filmer som ”En familj – August: Osage county” och ”Järnladyn” – något många ifrågasatt eftersom historierna om Harvey Weinstein har varit vitt spridda i filmbranschen. I nya dokument som framkommit, som Weinsteins advokater förberett till försvar för filmproducenten, förekommer enligt uppgift till Page Six Meryl Streeps uttalande om att Harvey Weinstein aldrig betett sig mot henne som han ska ha gjort mot andra kvinnor. Även ett liknande uttalande från Jennifer Lawrence lyfts fram i dokumenten. Läs mer: Meryl Streep kallar kvinnor som talar ut om Weinstein ”hjältar” Meryl Streep värjer sig i en intervju i Deadline mot att bli använd som bevis på Harvey Weinsteins oskuld i frågan. ”Att Harvey Weinsteins advokater använder mitt (sanna) uttalande – att han aldrig gick över några sexuella gränser eller var våldsam i vår yrkesrelation – som bevis för att han inte begick övergrepp mot många andra kvinnor är patetiskt och hänsynslöst”, säger hon i intervjun. ”De brottsliga handlingar han är anklagad för att ha begått mot kvinnors kroppar är hans ansvar, och om det finns någon rättvisa kvar i systemet kommer han att få betala för dem – oavsett hur många bra filmer, gjorda av bra människor, Harvey har varit tursam nog att ha gjort eller finansierat”. Läs mer: Här är kvinnorna som anklagar Harvey Weinstein för övergrepp Dokumenten där Meryl Streeps uttalande förekommer är en del av processen som Harvey Weinsteins advokater driver för att få ett mål nedlagt, där sex relativt okända kvinnliga skådespelare anklagar Weinstein för sexuella trakasserier.


De kan få Nordiska rådets litteraturpris

Summary: Agneta Pleijels roman ”Doften av en man” och Gunnar D Hanssons diktsamling ”Tapeshavet” är de svenska nomineringarna till Nordiska rådets litteraturpris 2018.

”Doften av en man” är en självbiografisk roman om en ung kvinnas liv i sextiotalets Göteborg, ”en salt guldålder” som Ulrika Milles kallade det i sin recension (DN 24/4 2017). Intervju med Agneta Pleijel: ”Att skriva en bok är som intern forskning” I Gunnar D Hanssons säregna poesibok syftar titeln på en strandlineförhöjning vid Skagerack och Kattegatt, och boken innehåller allsköns dagboksanteckningar, botanik, geologi och annat. ”Rörigt? Ja, men på ett underbart sätt,” skrev Rebecka Kärde (DN 26/9 2017). Ytterligare tio titlar är nominerade av bedömningsgrupper från Island, Norge, Finland, Danmark, Färöarna, Åland och Grönland. Nordiska rådets litteraturpris delas ut varje år, även i kategorin barn- och ungdomsböcker. De nomineringarna offentliggörs senare. Vem som får priset avslöjas vid Nordiska rådets session i Oslo den 30 oktober. Övriga nominerade är åländska Carina Karlsson med romanen "Algot", finlandssvenska Susanne Ringell med kortprosan "God morgon", finska Olli-Pekka Tennilä med diktsamlingen "Ontto harmaa", danskarna Vita Andersen med romanen "Indigo: Roman om en barndom" och Caroline Albertine Minor med novellsamlingen "Velsignelser", norska Carl Frode Tiller med romanen "Velsignelser" och Roskva Koritinsky med novellsamlingen "Jeg har ennå ikke sett verden", isländska Audur Ava Ólafsdottir med romanen "Ör" och Sigurdur Pálsson med diktsamlingen "Ljod muna rödd" samt färöiska Jóanes Nielsen med diktsamlingen "Gudahøvd".