Konsertrecension: Julien Baker loopar sig fram till katarsis

Summary: Det är till stora delar becksvart när det queerkristna underbarnet Julien Baker loopar sin gitarr och sjunger imponerande långt från mikrofonen, men hon når fram till nåden.

Det är få som lyckas inleda en konsert lika kongenialt som Julien Baker, det tjugotvååriga, kristna och queera underbarnet från den amerikanska södern som med sina råa, avskalade sånger mejslat fram en egen värld av lidande och lindring, ensamhet och intimitet, hopplöshet och tröst. Till ett melodiöst, klinkande riff på elgitarren, som hon sedan loopar, öppnar hon på Kägelbanan med orden ”Wish I could write songs about anything other than death”, från titelspåret på debutalbumet ”Sprained ankle” (2015). I låten, ett slags manifest för hennes konstnärsskap, naglar hon fast den fysiska ångesten och tyngden i varje andetag – men också sin vilja att göra musik också av de låga, icke klädsamma, känslorna. Julien Baker är en ovillig artist, eller en maratonlöpare med stukade vrister – för att låna hennes egen metafor, som går rakt in i skärselden när hon metodiskt bygger sina intrikata låtar om flyktbeteenden, missbruk och sökande efter självrespekt i lager på lager, med främst en loopad elgitarr från scenkanten, för att sedan ta ner dem igen och börja om. Det är modigt, stundtals innehållsligt becksvart. De sceniska distraktionerna är få, ljussättningen enkel och stringent och det enda som sticker ut rent visuellt är gitarrens regnbågsfärgade axelband mot Bakers helsvarta kläder. Det finns ingenting att gömma sig bakom, vilket ger desto mer utrymme till Julien Bakers helt fantastiska sångteknik, där hon till stor del sjunger på ett imponerade avstånd från mikrofonen. I flera av låtarna får hon sällskap av violinisten Camille Faulkner, som medverkar på Bakers andra, mer orkestrerade skiva ”Turn out the lights” (2017). Så också i konsertens absoluta höjdpunkt, där Baker förflyttar sig till keyboarden och låter sångerna ”Televangelist” och ”Go home” kulminera i ett frenetiskt hamrande över tangenterna. Och där den sistnämnda sången liksom markerar den brutala botten i lidandet, så vittnar de efterföljande ”Appointments”och ”Turn out the lights” om att det finns en katarsis, rentav en nåd, i att acceptera sina egna tillkortakommanden och därmed andras. Julien Baker Scen: Kägelbanan, Stockholm 4  Läs fler musikrecensioner av Alexandra Sundqvist, till exempel om hur Animal Collectives musik ger intryck att det är den som får havets regnskog att dansa.


Åkesson vägrade gå in i tv-huset – deltog från grannhuset

Summary: Jimmie Åkessons (SD) bojkott mot SVT påverkade också SR:s valvaka från tv-huset. Partiledaren ville inte sätta sin fot i tv-huset och deltog i stället från en studio i Radiohuset, som ligger i samma kvarter.

Bakgrunden till SD-ledarens bojkott av SVT är public service-bolagets avståndstagande från Jimmie Åkessons påstående om att ”invandrare inte passar in i Sverige” under SVT:s slutdebatt. Åkessons bojkott påverkade också Sveriges Radios valvaka som hölls i samma hus som SVT:s. – Beskedet var att han inte skulle åka till tv-huset där vi också hade vår valvaka. Då erbjöd vi honom i stället att delta från en studio i Radiohuset, säger Sveriges Radios publiceringschef Klas Wolf-Watz. Enligt Wolf-Watz är det alltid bättre om intervjun görs ansikte mot ansikte. – Vi hade föredragit att han kommit till vår valvaka, men nu fick vi lösa det så här i stället, säger Wolf Watz. Stefan Löfven (S) deltog heller inte i valvakan i tv-huset utan intervjuades i stället på Socialdemokraternas valvaka. Närmare två miljoner människor följde med SVT:s valvaka under söndagskvällen och förutom att Jimmie Åkesson vägrade prata med SVT påverkades bolagets valvaka inte nämnvärt av bojkotten. – Vår bevakning hade blivit bättre om vi hade fått en intervju med Åkesson, men vi kunde vara med på SD:s valvaka, vi filmade talet och kunde intervjua flera personer inom SD förutom Åkesson, säger SVT:s ansvariga utgivare för valvakan Mikael Pettersson. Pettersson tog över uppgiften efter att den tidigare ansvariga utgivaren Eva Landahl i lördags meddelade att hon inte kommer att vara ansvarig för valvakan. Det direkta skälet till att Landahl inte fortsatte som ansvarig utgivare för valprogrammen var två SD-kritiska inlägg på Twitter som hon “gillat”. Pettersson säger att SVT:s deltagande på SD:s valvaka förlöpte väl och att bemötandet från partiledningen var professionellt. – Visst var det lite kantigt, och en del ville diskutera det som hände i fredags. Men vi fick inga rapporter om att det var någon hotfull stämning, säger Pettersson. Pontus Mattsson var SVT:s utsände på SD:s valvaka. Han bekräftar att bemötandet överlag var professionellt. – Vid ett skede satte någon upp en banderoll vid vårt bord där det stod ”SVT regimmedia”. Den syntes inte i bild men de som stod i salen såg det och skrattade lite åt vårt håll. Men de tog bort den då vi sa till, säger Mattsson. Enligt Mikael Pettersson har diskussionen kring SVT:s agerande under slutdebatten i fredags fortsatt internt under helgen. – Det är givetvis en diskussion som förs. Var drar man gränsen? Hur hanterar man situationer som denna i sändning? Eva Landahl skrev själv på SVT:s nyhetsblogg att alla är ense om att man hade kunnat hantera det på ett annat sätt trots att SVT menar att agerandet var i enlighet med demokratiparagrafen, säger Pettersson. Jimmie Åkesson meddelade i intervjun med Sveriges Radio att orsaken till att han inte befann sig i tv-huset var att han ”avböjt medverkan i Sveriges television av kända skäl”. DN söker Sverigedemokraterna för en kommentar.


Hanna Fahl: Nu går metoo-männen tillbaka till jobbet – så vad har egentligen förändrats?

Summary: En efter en återvänder de metoo-anklagade männen, senast komikern Louis C K. Det väcker en känslomässig respons, ett avgrundsvrål av besvikelse. Har något förändrats i praktiken?

För tio månader sedan anklagades den amerikanska komikern Louis C K för att ha utsatt kvinnor, främst kollegor i komedi- och mediebranschen, för sexuella övergrepp och trakasserier. Bland annat ska han ha dragit ned byxorna och onanerat framför två kvinnor. Det råder inget tvivel om att berättelserna är sanna; det erkände han själv i ett uttalande. För två veckor sedan gjorde han comeback på en komediklubb i New York. Aziz Ansari, skådespelare och komiker, har också legat lågt sedan i vintras. Anklagelserna mot honom är mer komplicerade, och handlar egentligen inte om regelrätta övergrepp utan om oförmåga att läsa signaler och korrekt bedöma samtycke. Händelserna väckte en intensiv debatt i främst USA om gränsdragningar. Ansari gjorde sin smygåterkomst till ståuppscenen (samma klubb som Louis C K uppträdde på, för övrigt) redan i maj, och nu har han annonserat en ny septemberturné. De båda männens synbarligen obekymrade och snabba välkomnande in i rampljuset igen har väckt starka känslor. Många, huvudsakligen kvinnliga, komikerkolleger reagerade kraftigt på Louis C K:s comeback. Medan otaliga kvinnor och rasifierade kämpar för att komma in i branschen, påpekade skådespelaren och komikern Kathy Griffin, får ”Louis bara glida tillbaka på sina egna villkor”. ”Jösses, det betalar sig verkligen att vara medlem i pojkklubben”, skrev hon på Twitter. Det är känslomässiga argument. Samtidigt är de lätta att förstå. I de enskilda fallen kan man resonera rationellt: det är knappast möjligt att förbjuda Louis C K att jobba. Hur skulle det gå till? Han är inte dömd, det finns inget straff att avtjäna. Men i ett större perspektiv är det omöjligt att känna att det är rätt. Inte ens ett år har gått sedan metoo, inte ens ett år sedan många, många tusen kvinnor världen över till slut vågade berätta det som så länge varit omöjligt att säga högt – och nu är det som om inget hänt. De fall som berör kända män blir symboliska för mängden: alla de anonyma vittnesmål om vad som pågått på arbetsplatser och i hem, de var inte kostnadsfria för kvinnorna. Nu går männen tillbaka till jobbet, en efter en. Vad har då egentligen förändrats, i praktiken? Louis C K:s och Aziz Ansaris återkomster må vara oundvikliga och nästan omöjliga att argumentera framgångsrikt mot, men de föder också en nästan outhärdlig frustration, ett kollektivt avgrundsskri av besvikelse. Man kanske inte kan kräva, men man kan önska individuellt ansvar. Louis C K säger sig känna ärlig ånger, säger sig självrannsaka. Han skulle kunna agera också. Komikern Jenny Yang postade strax efter hans comeback en handgriplig guide: ”Så du har erkänt att du sexuellt trakasserat komiker i en arbetskultur där dina gelikar med makt agerade för att se till att offren inte fick jobb och höll tyst om överträdelserna så att du kunde tjäna miljoner och fortsätta arbeta. HUR SONAR DU DINA SYNDER?” Yangs förslag är befriande praktiska: Be om ursäkt privat till dina offer. Räkna ut hur mycket de hypotetiskt hade tjänat om de kunnat fortsätta sina karriärer, betala dem det beloppet. Donera pengar till organisationen Rape, Abuse & Incest National Network. Det finns en detalj här som sticker extra, en särskild mörk ironi. Louis C K:s comeback på källarklubben i New York var oannonserad. Han dök bara upp och körde sitt korta set, publiken visste inte att de betalat för att se honom. Det hade varit smakfullt att se till att de som exponerades för Louis C K:s komik, åtminstone samtyckte. Läs fler texter av Hanna Fahl, till exempel om hur Elon Musk påminner om vikten av att hålla käften.


Bokrecension: Eva Ströms ”Rakkniven” är en roande jagberättelse

Summary: I ”Rakkniven” skriver Eva Ström en fri fortsättning på ”Fröken Julie”. Leif Zern läser en roande jagberättelse i Julies mun som inte överraskar.

Hur gick det sen? Alla välsorterade läsare av skönlitteratur vet att det är en otillåten fråga. En diktad figur har inget liv utanför pärmarna eller teaterscenen. Sant, men varför skulle vi över huvud taget läsa och gå på teater om det inte vore för att leka med tanken? I dag när puritanismen har släppt taget om det litterära kretsloppet har omdiktningar och tilldiktningar av kända romaner blivit en populär genre. Filmen följer efter med fantasifulla kloningar, medan teatern försöker hålla jämna steg och samplar gamla Bergmanfilmer till digitala nyskapelser. Eva Ström är sedan länge en av landets mångsidigaste författare, lyriker, prosaist, kritiker och dramatiker, tillika en lysande översättare av Shakespeares sonetter. Ingen borde bli förvånad när hon skriver en fortsättning på ”Fröken Julie”, Strindbergs pjäs om en herrgårdsfröken som en hektisk midsommarafton tar livet av sig med rakkniv. Hur vet vi det? Julie får rakkniven av betjänten Jean, går ut genom dörren och… Ridå. Nora – Henrik Ibsens hjältinna – har ofta blivit föremål för spekulationer av samma slag, fast i hennes fall handlar det om ett öppet slut. Ibsen ville att vi skulle spekulera, det låg i hans dramatiska instinkt att vara osäker, väga för och emot. Han var själv noga med att understryka att hans pjäser bara kunde förstås som en helhet, där varje nytt stycke var en delsanning. Med Strindberg förhåller det sig annorlunda – han hade alltid rätt i det ögonblick han tog till orda. Det gör det naturligtvis intressantare att gå svaromål. Eva Ströms nya roman, ”Rakkniven”, är en jagberättelse i Julies mun som redan efter några sidor avslöjar att hennes självmord inte nödvändigtvis var ett misslyckat självmordsförsök. Kanske griper Julie bara detta tillfälle att få komma ut i världen, bort från den råa dimman som låg över de skånska stubbåkrarna i oktober och november. Medvetet eller omedvetet? Det behöver vi inte bekymra oss om, resultatet är i alla händelser en roande hypotes, lika tänkvärd som någon annan i författarens eller läsarens fantasi. Lägg märke till titeln – en vass egg som skär i något mjukt. Eva Ström har alltid rört sig i ett spänningsfält mellan det faktiska och det ömtåliga, som i titlarna på flera av hennes diktsamlingar och prosaböcker (”Steinkind”, ”Kärleken till matematiken”, ”Utskuret ur ett större träd”, ”Revbensstäderna”, ”Kniv och flod”). I den aktuella romanen spelar rakkniven en liknande symbolisk roll, gömd i fållen på Julies kappa ända till slutscenen. Ström plockar en och annan poäng i de diskret instuckna referenserna till Strindbergs drama, som att Jeans fantasier om en lönande hotellframtid i Schweiz (”första klassens kunder”) infrias med råge när Julie gifter sig med en viss Monsieur Neckerwasser och blir hotellvärdinna på riktigt. Det håller läsaren på gott humör. Svårare att förlika sig med är det raster av objektivitet som ligger över skildringen, som om det vore någon annan än huvudpersonen som höll i pennan. Det bidrar till en paradoxal korrekthet när Julie med upphöjt lugn berättar om den Europaresa som slutar som en lycklig dementi på Strindbergs tragedi. Visserligen känner man pulsslagen under den vassa rakkniven i de inledande sjukhusscenerna från danska Skovsborg och klostervistelsen hos Birgittasystrarna i Rom, där en viss Axel Munthe gästspelar i ett viktigt ingripande. Men stilnivån ligger närmare sjukhusjournalen än den privata dagboken, möjligen med baktanken att åstadkomma en spegelvändning av Strindbergs rasande subjektivitet. Ett exempel: ”Vi vigdes borgerligt på den schweiziska ambassaden några veckor senare, när alla erforderliga papper hade skickats efter, vilket tog sin tid.” En tankelek utan överraskningar, så trygg att man önskar att någon kom på idén att skriva en omdiktning av Eva Ströms omdiktning, det vill säga en tredje väg mellan katastrof och upprättelse; mindre tanke, mer livsfarlig lek. Strindberg hade blivit förvånad.


”The play that goes wrong” når Malmö: ”Det värsta som kan hända är att folk tror vi är dåliga på riktigt”

Summary: När den brittiska pjäsen “The play that goes wrong” sattes upp i Londons West End gick det mesta fel även bakom kulisserna. Sven Melander hoppas på bättre tur när han sätter upp komedin i Sverige i höst.

Åtta skådespelare. En premiär. Vad kan gå fel? Tydligen väldigt mycket. Det bevisas i denna komedi om ett amatörteatersällskap som ska sätta upp ett klassiskt mordmysterium i Agatha Christie-stil. I pjäsen glöms repliker, rasar dekorer och skådespelarna ramlar omkull på scen. Allt som kan gå fel gör det – men ingen i ensemblen väljer att avbryta. De kämpar in i det sista för att slutföra föreställningen. När Sven Melander såg “The play that goes wrong” i London för två år sedan fastnade han direkt för humorn. I den svenska versionen har handlingen förflyttats till Tekniska högskolan. Det är studentkårens teaterförening som ska spela vad de ännu inte vet kommer att bli en katastrofal komedi. Melander tror att karaktärernas amatörskap kommer väcka sympati hos publiken. – Man måste tycka om de som spelar i pjäsen och det gör man. För att oavsett hur jävla illa det går så försöker de fortsätta som om allting var helt normalt. Och det är ju heroiskt, konstaterar han bakom sina tjocka blå glasögonbågar. Det är förstås inte riskfritt att medverka i en pjäs där allt går åt fanders. Flera skådespelare i den första Londonproduktionen gjorde sig illa under arbetet med föreställningen: en axel gick ur led, en fot bröts och en av de stackars aktörerna fick flera hjärnskakningar. Det rapporterade New York Times inför pjäsens Broadway-premiär. Dessbättre har det inte gått så illa för den svenska ensemblen. Skådespelaren Susanne Thorson är förvånad över de många skadorna i den brittiska uppsättningen. (Så många att ensemblen tvingades använda ”cabbage”, kål, som säkerhetsord om pjäsen måste avbrytas eftersom “stoppa pjäsen” återkommer flera gånger i manuset.) – Min karaktär är en av de mest utsatta, så det är bra att vara varnad, säger Thorson och skrattar. Då den svenska produktionen ännu inte har haft premiär har de inte hunnit tala om behovet av ett eget säkerhetsord. Några i ensemblen har dock fått lättare skador, då de har missbedömt avstånd under repetitionerna. – Jag har ju blåmärken över hela kroppen men det är så det är. Det har jag räknat lite med när jag ska göra en sådan här roll. Det får man ta, säger hon. Thorson lockades till “The play that goes wrong” dels för att få arbeta med Melander som regissör, men också för att uppleva de farhågor hon har haft före tidigare premiärer. – Nu får vi plötsligt uppleva hur det känns när mardrömmarna slår in och saker går fel på riktigt. Efter det här kommer jag se större möjligheter när olyckan är framme. Det är rätt häftigt att få prova på, säger hon. Dramatenskådespelaren Andreas T Olsson åker ofta till London för att se teater. Sven Melander beskriver det som att han “har ett klippkort till flyget”. När Olsson såg komedin första gången i England föreställde han sig vem han skulle spela om pjäsen någonsin skulle sättas upp i Sverige. Det var rollen som regissören/kommissarien han fastnade för. Karaktärerna passar honom ganska bra med hans, som han beskriver det, “lite besserwisseraktiga sätt”. Men det var också avsaknaden av fara som lockade honom. – Jag hade nog inte kunnat spela någon av de andra rollerna, utan jag tycker de här passar mig väldigt bra. De är dessutom på en lagom skadenivå, jag är inte den mest utsatta. “The play that goes wrong” är som en dansföreställning på det sättet, det ser värre ut än vad det är – förhoppningsvis, tillägger han. Likt de andra i ensemblen spelar Olsson en karaktär, i hans fall regissören, som i sin tur spelar en karaktär, kommissarien. Han ser det som en utmaning att göra det tydligt för publiken att han spelar två roller, men han tycker att ensemblen har lyckats med de distinktionerna. – Det värsta som kan hända är att folk tror att man är så här dålig på riktigt. Men det får man väl leva med i sådana fall, säger han och skrattar. Fast en dålig skådespelare är väl precis vad din karaktär är? – Ja exakt. Jag har ett favoritcitat av Barry Humphries: ”Man måste skratta åt sig själv, annars går man miste om århundradets skämt.” Det tycker jag vi kan bjuda på faktiskt, det viktiga är att folk har roligt – till vilket pris som helst.  "The play that goes wrong" “The play that goes wrong” har premiär på Nöjesteatern i Malmö den 14 september och på Lorensbergsteatern i Göteborg den 8 november. Sven Melander står för regin samt översättningen av manuset skrivet av Henry Lewis, Henry Shields och Jonathan Sayer. Ensemblen består av Andreas T Olsson, Sanna Persson Halápi, Susanne Thorson, Robin Stegmar, Cornelius Löfmark, Robert Rydberg, Niklas Jönsson samt Simon “Chippen” Svensson. “The play that goes wrong” hade premiär i Londons West End 2014. Den spelas fortfarande där i dag och vann 2015 Laurence Olivier Award som bästa nya komedi. Publiksuccén togs sig över Atlanten och sattes 2017 upp på Broadway, med bland annat producenten JJ Abrams (som bland annat har regisserat och producerat “Star Wars: the force awakens” och “Star Trek”). Pjäsen har även uppförts i Kina, Nya Zeeland och Australien.


Martina Montelius: Jag vittnade om Kulturprofilen

Summary: I en intervju i P4 Extra berättar författaren Martina Montelius att hon är en av de 18 kvinnor som i DN:s artikel i höstas vittnade om den så kallade Kulturprofilens sexuella trakasserier. – Metoo har gjort att det inte är stigmatiserat på samma sätt att ha blivit utsatt, säger hon till DN.

I november 2017 skrev DN om 18 kvinnor som vittnade om att de blivit utsatta för sexuella trakasserier och övergrepp av den så kallade Kulturprofilen. Mannen har nekat till samtliga anklagelser. Nu berättar författaren Martina Montelius i en intervju med P4 Extra att hon är en av de kvinnor som berättade anonymt om Kulturprofilens trakasserier. Till DN säger hon att det hon berättade om i artikeln skedde på 90-talet, och att det inte var något ”medvetet ställningstagande” att nu gå ut med sitt namn. – Jag var i Borås för att intervjua Alexandra Pascalidou inför publik, och vi började prata om metoo på scen. Det var ett fritt samtal, så på ren impuls tog jag bladet från munnen. Ibland berättar jag saker för publiken som jag inte hade berättat i rikstäckande medier. Men P4 Extra fick höra att jag hade sagt det, och frågade om jag ville prata om det i intervjun med dem, så jag tänkte – varför inte, egentligen? Varför ska det vara så hemligt? Varför valde du att vara anonym i den ursprungliga artikeln? – Jag har nog inte känt att det här med Kulturprofilen, eller andra saker som har hänt mig, är något som folk som inte känner mig behöver veta. Och när metoo exploderade var stämningen oerhört upptrissad. Först nu ser man de långtgående effekterna av det, och en av dem är att det inte är stigmatiserat på samma sätt att ha blivit utsatt. Det har metoo ändrat på i väldigt stor utsträckning, säger Martina Montelius. Bara dagar efter att artikeln med de 18 kvinnornas vittnesmål publicerats skrev Svenska Akademien i ett pressmeddelande att ”ledamöter, ledamöters döttrar, ledamöters hustrur och personal vid Akademiens kansli har utsatts för oönskad intimitet eller opassande behandling” av Kulturprofilen, något som också den dåvarande ständiga sekreteraren Sara Danius sade till medierna efter ett av Svenska Akademiens sammanträden. Martina Montelius är dotter till akademiledamoten Kristina Lugn, men säger att hon inte pratat med sin mamma om saken. – Jag läste om det som Sara Danius sa, men jag vet faktiskt inte om det är jag som åsyftas. Många i Svenska Akademien har döttrar, vad jag förstår. Jag vet att vi inte pratade om det som hände när det hände, i alla fall. Under allt som hänt med Svenska Akademien har vi inte heller pratat om det. Vad vet du om det som nu pågår inom Svenska Akademien? – Samma saker som alla som följer med i nyheterna vet. Det är faktiskt sant. Jag vet inte mer än någon annan.


Per M: Samarbete över matgränserna

Summary: Kåseri. Man kan äta bättre och billigare i Frankrike än i Sverige. Men stekt strömming har de inte.

Du äter bättre och billigare i Frankrike, hemma såväl som på restaurang. Det man betalar för en frugal lunch på krogen i Stockholm räcker här för en mättande, välsmakande måltid och, om man har lust, också till ett lätt rus. Ett kilo absolut levande ostron i vår sydfranska stad betingar priset av en enda ynka och långt ifrån lika färsk mollusk på Stureplans krogar. Man kan välja mellan ett stort antal olika bläckfiskarter i fiskdisken, eller, om man inte tycker om dessa blötdjur, på fler fina firrar än man trodde fanns. Inga av djurens styckningsdelar eller inälvor saknas, och jag har hittat min favoritslaktare bland de fem köttbutikerna som ligger närmast vårt hus, alla på ett par minuters promenadavstånd Också bagerier är det gott om i grannskapet. Fransmännen tvekar inte – endast lydfolk i avsaknad av poesi kan acceptera annat än dagsfärskt bröd. Men lyckan är ändå inte fullständig. Jimmie Åkesson kan vad mig anbelangar behålla krusbären, men sant är att blott Sverige svensk stekt strömming har, och sådan kan jag längta halvt ihjäl mig efter. Skarpsill i form av svensk ansjovis får man också leta förgäves efter. Men hållbar sådan kan man dock ta med sig från Sverige på burk. Och det gör vi med besked. Således kunde vi bjuda vänner i staden på något så exotiskt som Janssons frestelse, La tentation de Jansson. Och till vår glädje gick en äkta Jansson hem i det gastronomiskt förfinade Frankrike. Det finns ju olika och omstridda berättelser om rättens ursprung, men jag underhöll gästerna med den om operasångaren Pelle Janzon som bjöd sina vänner på denna gratäng som vickning i slutet av artonhundratalet, kanske i sin vindskupa på Grand Hôtel i Stocholm. Knäckebröd hade vi också med oss från Sverige, men emmentaler var det närmaste vi kunde ersätta en äkta västerbotten med. Den norska uppfinningen osthyvel väckte fascination, även om gästernas teknik förvandlade osten till brant kälkbacke. Öl och snaps hör också Jansson till, men det finns gränser för vad en fransman eller fransyska kan acceptera, så det fick bli det torra och mineralmättade, ”krispiga”, lokala Languedoc-vinet Picpoul de Pinet (en bra bit över hundringen för en flaska genom Systembolaget, knappt hälften så mycket här för en bra butelj). Det gick alldeles utmärkt. Ett vin som kan förena sig med ostronens sälta kan också njutas till Jansson. Gästerna tog vänskaplig revansch i sann federalistisk anda med den medhavda desserten; citronsorbet med några droppar calvados över. Svenskt och franskt blev sålunda sant. Vad jag och Europa mår bra av? Samarbete över gränserna.


Per Wästberg: Uteslutet med utomstående i Nobelkommittén

Summary: Nobelstiftelsen har krävt att Svenska Akademien inrättar en självständig Nobelkommitté – ett krav som avvisats av Akademien. Ledamoten Per Wästberg säger i en intervju med DN att en intensiv dialog nu pågår. ”Att ta in några utomstående tror jag nu anses som uteslutet från båda hållen”, säger han.

DN har tidigare, efter att ha tagit del av flera brev, avslöjat detaljer i det förslag som Nobelstiftelsen har lagt fram för att Svenska Akademien ska kunna återuppta arbetet med litteraturpriset. Nobelstiftelsen vill att en självständig Nobelkommitté inrättas, utan ledamöter som är ”direkt komprometterade av det senaste halvårets händelser”. Dessutom kräver stiftelsen att kommittén ska involvera ”både medlemmar med tidigare erfarenhet av Nobelprisarbete och utomstående adjungerade sakkunniga”. Kraven avvisades dock av Svenska Akademien, efter att de aktiva ledamöterna samlats till ett extramöte i början av augusti. Man hänvisade i sitt beslut bland annat till att det skulle ”strida mot Nobelstiftelsens grundstadgar”. Akademien föreslog i stället att nya möten skulle hållas mellan institutionerna. Under sommaren har intensiva diskussioner förts mellan företrädare för institutionerna, samt den medlare som kallats in för att hjälpa till. På onsdagen publicerade Kristianstadsbladet ett utdrag av det förslag som medlaren tidigare lagt fram, där flera namn på utomstående finns omnämnda. Per Wästberg säger till DN på torsdagen att det förslaget inte längre är aktuellt. – Det är gamla uppgifter från tidigt i juli. Detta förslag har förkastats av Akademien och det har Nobelstiftelsen godtagit. Det kan kallas en försöksballong om man så vill, men den har vi övergett. Det skedde för åtminstone en månad sedan. Detta var ett av flera förslag. Vi för en vidare, fruktbar vågar jag påstå, dialog med Nobelstiftelsen och den är inte klar, säger han till DN. Vilka deltar i detta arbete? – Just nu är det i första hand Anders Olsson, vår ständige sekreterare, och från Nobelstiftelsen Lars Heikensten. Vilka lösningar för arbetet med att utse kommande Nobelpristagare diskuteras nu? – Det kan jag inte gå in på, det pågår en dialog fram och tillbaka, men det är en lösning som ligger mycket närmare Akademien. Att ta in några utomstående tror jag nu anses som uteslutet från båda hållen. På torsdagen den 6 september samlas Svenska Akademien för höstens första sammankomst. Per Wästberg uppger att det nya förslaget på en möjlig lösning kommer att diskuteras antingen vid denna eller nästa veckas möte. Akademien har också framfört sin förhoppning om att under hösten välja in fyra nya ledamöter till den i dag decimerade institutionen. Är du hoppfull om en snar lösning på denna situation? – Jag vill inte kalla den snar, men jag är hoppfull. Akademiens Nobelkommitté har flera uppdrag i arbetet med att ta fram kandidaterna till Nobelpriset i litteratur. I arbetet ingår bland annat att lägga fram slutgiltiga rekommendationer inför prisbeslutet.


Konsertrecension: Nick Mason lyfter fram ett helt annat Pink Floyd

Summary: Tjugofyra år efter Pink Floyds sista turné tar trummisen Nick Mason upp tråden igen, med ett nytt band som fokuserar på gruppens tidiga år. Och gör det mer stabilt än svängigt.

Ingen kan säga att de kvarvarande Pink Floyd-farbröderna är inaktiva, alla tre har fortsatt med sina olika projekt genom åren. Men man kan också behöva använda en annan tidsskala än för andra band, eftersom så mycket går så långsamt. Så kom till exempel Pink Floyds sista album ut 2014, färdigställt drygt tjugo år efter de ursprungliga inspelningarna. Roger Waters turnerar just nu med fjolårets soloalbum, hans första på tjugofem år. Och David Gilmour ger ut ett album per decennium, ungefär. Som trummis och bara sällan sångare är Nick Masons musikaliska profil mindre tydlig, även om han är den enda som har varit med genom samtliga Pink Floyds upplagor. Han har gjort ditt och datt genom åren, och var trummis med jazztrumpetaren Michael Mantler på en liveskiva så sent som 2008 (inspelad året före). Men senast han turnerade var med Pink Floyd 1994. Nu har han ett nytt band med fyra något yngre kumpaner, inklusive Pink Floyds sentida basist Guy Pratt och gitarristen Gary Kemp från Spandau Ballet (av alla otippade kopplingar). Bandnamnet är hämtat från Pink Floyds andra album 1968, som en signal om vad man kan vänta sig. Jo, det handlar om Pink Floyd, men bara om de tidiga åren. Före megasuccén med ”The dark side of the moon” 1973, som gjorde gruppen till en av rockhistoriens absolut största. På Cirkus – som är turnépremiär, efter lite uppvärmning i London i våras – bjuds vi således få av stapelvarorna men däremot en förvånansvärt omväxlande uppsättning låtar från hela sex av gruppens album plus en handfull singlar och den på sin tid outgivna ”Vegetable man” som nu gjorde livedebut. Många psykedeliska popnummer i kort och knyckig stil, ett stycke småklumpig nästan-metal i ”The Nile song” och hela tjugotreminuterssviten ”Atom heart mother” ihopkrympt till ett femminuters mellanspel i singer/songwriter-balladen ”If”. Redan öppningen med de hårdpsykedeliska kioskvältarna "Interstellar overdrive” och ”Astronomy domine” visar upp både för- och nackdelarna. De är tidlösa paradnummer spelade med kraft och entusiasm, men också en smula stela och trögrörliga. Den högelektriska oförutsägbarhet som fanns hos det unga Pink Floyd är ersatt av godmodig stabilitet. Som hos ett älskvärt pubrockband. Och som hos många sådana coverband är kasten tvära; det finns få likheter mellan Syd Barretts excentriskt detaljerade pop och den väldiga instrumentalpompa som började växa med just låten ”A saucerful of secrets”, men det här bandet kliver lugnt och säkert över alla sådana skarvar. Ja, allra bäst fungerar de faktiskt i några av de mest infernaliskt ihopskarvade låtarna, som den kantigt arenarockiga "Let there be more light” eller den rent nipprigt urbrittiska ”Bike”. Det är väl just denna stabilitet som behövs där, kantänka. Att man understundom undrar om inte Nick Mason själv borde ha spelat trummor lite oftare genom åren är en annan sak, det sväng som – mot mångas förmodan – brukar bo i botten av Pink Floyds olika långsamheter har svårt att uppstå här. I gengäld får vi variation, och inte minst chansen att alls höra en klase rockklassiker som fått orättvist lite uppmärksamhet i skuggan av de där mer kända Pink Floyd-kolosserna. Läs fler musikrecensioner av Nils Hansson, till exempel om den säregna americanaduon Jolie Holland & Samantha Parton.


Svenska Institutet lägger ner Twitterkontot @sweden

Summary: Svenska Institutets projekt Curators of Sweden, som publicerats på Twitterkontot @sweden, läggs ner efter sju år.

I december 2011 startades twitterkontot @sweden av Svenska Institutet och Visit Sweden. Sedan dess har 356 svenskar, en i veckan, fått ”låna” kontot och twittra om livet som svensk, med syftet att öka intresset för och kunskapen om Sverige utomlands. Läs mer: DN:s Fredrik Strage tar över Sveriges Twitterkonto Men efter snart sju år lägger Svenska Institutet nu ner projektet, skriver de på sin hemsida. – Sedan Curators of Sweden startade har nätet och sociala medier utvecklats enormt, och det gäller även vårt utbud av digitala kanaler. Varje projekt har ett slut och nu efter sju år är det dags att gå vidare för att kunna utveckla nya format där vi kan nå ut både brett och till andra länder än tidigare, säger Anna Rudels som är chef för avdelningen för digitalisering och kommunikation på Svenska Institutet i en kommentar. Den 30 september publiceras det sista inlägget på Twitterkontot @sweden, som under årens lopp producerat över 200.000 tweets och just nu har 146.000 följare.


Kära svenskar, vägra bli ett förråat land

Summary: I riksdagsvalet nästa söndag kommer det att vara 80 procent av befolkningen som inte röstar på Sverigedemokraterna. Det är dem det gäller att stödja, och Sveriges chanser är bättre än Danmarks. Svenskarna har så många gånger visat att det inte är någon skillnad på att vara stolt över sitt land och att känna ett ansvar för världen. Det skriver den danske författaren Carsten Jensen i den sista delen av ”Den danska läxan”.

Den danska läxan/3 Kära svenska medborgare, europeiska medborgare, världsmedborgare, Oavsett om Sverigedemokraterna blir näst störst eller störst i ödesvalet nästa söndag riskerar ni att i fortsättningen likna Danmark. Ni blir ett förråat land där ett parti med väljarpotential på omkring 20 procent, tack vare ett opportunistiskt medlöperi från medier och mittenpartier, med tiden kan tvinga in den offentliga debatten i trångsynta frågor och en halvrasistisk retorik där etniska minoriteter pekas ut. I ett land som ert, med betydligt fler invandrare än Danmark, kommer resultatet att bli en katastrofal polarisering. Läs del 1 av den danska läxan: Lär av oss danskar – kapitulera inte för SD Populismen har inga svar på tidens mest påträngande frågor. På vilket problem, från klimatförändringarna över EU:s kris till den växande ojämlikheten är stängda gränser ett svar? Framtiden finns helt enkelt inte inom dess horisonter, det gör den för övrigt inte heller i mittenpartiernas, vars strategier aldrig räcker längre än till nästa val och rivaliteten med de andra partierna. I Danmark är det 80 procent som väljer att inte rösta på Dansk Folkeparti. De blir dagligen svikna av sina egna politiker, som i lagförslag och språkbruk agerar som om de redan hade kapitulerat för extremismen. Även i Sverige kommer det att vara 80 procent av befolkningen som inte röstar på Sverigedemokraterna. Det är dem det gäller att stödja, och Sveriges chanser är bättre än Danmarks. Ni är ett land där humanismen har djupare rötter och utblicken mot världen är vidare. Därför är det så avgörande viktigt att fortsätta att politiskt isolera Sverigedemokraterna samtidigt som en rad av de problem de aktualiserar tas på allvar, men med andra lösningar än sådana som består i att förfölja och exkludera människor. I Danmark har vi i många år ansett att Sverige underkastat sig den politiska korrekthetens diktatur, och att det därför inte rått någon yttrandefrihet utan tvärtom talförbud när det gällt invandringens oöverstigliga problem. Sverigedemokraternas explosiva framgång ses av danska medier och politiker med stor skadeglädje som en seger för sanningen. I mitt land har tvärtom den politiska inkorrektheten segrat, och resultatet av denna triumf för yttrandefriheten är att man inte längre diskuterar. Att tala om etniska minoriteter som kulturellt mindervärdiga och omöjliga att integrera har blivit den enda giltiga tillträdesbiljetten till den politiska debatten. Det är en decennielång tillvänjningsprocess vars ingredienser är lika delar förråelse, avtrubbning, apati och resignation, och som i dag sträcker sig långt in i den välutbildade medelklassen. Man ska på förhand förklara sig överens om att integrationen av såväl invandrare som flyktingar har ”slagit fel”. Alla andra synpunkter avvisas som ogiltiga, trots att siffrorna berättar att allt fler anhöriga får arbete och utbildning, liksom att kriminaliteten sjunker. I en ström av nedsättande generaliseringar förtiger vi alla dessa positiva tecken på en lyckad integration. När det gäller invandring har vi blivit en succé- och framgångsförnekande nation. Priset är inte enbart att ett stigande antal välutbildade unga av en annan etnisk härkomst förlorar tron på möjligheten att över huvud taget finna en plats i det danska samhället. Priset är också att ett stigande antal danska väljare som inte delar den alltmer främlingsfientliga retorik som dominerar från den yttersta högern och långt in i den politiska mitten, känner sig politiskt hemlösa. Inom socialdemokratin är det till allt annat så att de få folketingskandidater som inte röstar för de mest extrema åtstramningarna på invandrarområdet fråntas sina ordförandeposter eller rentav motarbetas om de vill ställa upp igen i nästa val. Partiet vill framstå som helt sprickfritt när det gäller alliansen med den yttersta högern. Läs del 2 av Den danska läxan: Så drev S sina väljare i famnen på högerpopulismen Hotar populistiska partier som Sverigedemokraterna och Dansk Folkeparti demokratin? Sverigedemokraterna har fascistiska rötter. Fascinationen för fascismen har vi lyckligtvis sluppit i Danmark, eftersom vi till skillnad från Sverige upplevde den tyska ockupationen under andra världskriget och insåg att vi stod på judarnas sida och inte på de rasdyrkande nazisternas. Den populistiska versionen av demokratin är ungerske Viktor Orbáns illiberala demokrati där minoritetens rättigheter avskaffats till förmån för majoritetens envälde, och maktens tredelning såväl som pressens frihet inte längre respekteras. I Dansk Folkeparti finns en stigande sympati för Putins Ryssland, samtidigt som partiet, som är motståndare till EU, orienterar sig mot de så kallade Visegrad-länderna Polen, Ungern, Tjeckien och Slovakien, där demokratin överallt står under press. Det är förmodligen i samma riktning Sverige skulle röra sig under inflytande från Sverigedemokraterna. Vi talar dessa år ofta om demokratins kris, men uttrycket måste preciseras om det ska ha någon mening. Den direkta demokratin stortrivs i form av medborgarinitiativ och gräsrotsrörelser. I Danmark har föreningen Venligboerne, som aktivt engagerar sig i lokala flykting- och invandrarfrågor, fått 150.000 medlemmar, fler än samtliga politiska partier sammantagna. Aldrig förr har så många människor mobiliserat och engagerat sig så aktivt i samhällslivet som nu, inte bara i protest, utan också för att demonstrera helt nya sätt att göra saker på. Det är den representativa demokratin krisen handlar om, med stelnade partistrukturer som uppstod i och ännu återspeglar helt andra samhällen, präglade av konflikter vi har lagt bakom oss. Partiernas horisont dikteras inte av samtidens utmaningar, utan uteslutande av andra partier, interna intriger och ett taktiskt maktspel som i självbevarelsens namn tycks ta alla krafter i anspråk. Vad är lösningen? Att utvandra från partierna? Eller att invandra i dem, som hundratusentals unga gjorde i det brittiska Labour-partiet när de röstade Jeremy Corbyn till makten? Strategin som går under namnet Momentum, är i alla händelser radikalt annorlunda än den som 68-generationen formulerade när den med ett lån från Mao talade om den långa marschen genom institutionerna, som bara ledde till fastanställningar i institutionerna. På ett eller annat sätt är det tvingande nödvändigt att åter knyta ihop banden mellan den direkta demokratin och den representativa, och det innebär också en återupptäckt eller kanske till och med ett återuppfinnande av själva tanken med att vara medborgare i en demokrati. I dag förs det inte längre en kamp om välfärdsstaten, utan en kamp till försvar för den mot främmande intränglingar. I denna defensiva position, där den hyllas utan frågor, har välfärdsstaten förlorat sin dynamik. Den ska inte längre utvecklas utan befästas, och i sin nya funktion som snabbt har den blivit sin egen motsats. Den stängda dörren, inte den öppna, har blivit välfärdsstatens symbol, och det är alltid dess överlevnad som används som argument när utlänningar ska hållas borta från landets gränser. Det går ingen väg tillbaka, varken till nationalisternas dröm om ett skyddat land bakom stängda gränser eller, för övrigt, till den klassiska välfärdsstaten. Det finns bara en väg, och den går framåt. Välfärdsstatens nödvändiga efterföljare vill jag i väntan på det officiella dopet kalla Klimatstaten, och det är bara för att jag just nu inte har något bättre namn. Klimatstaten har en annan uppgift än den välfärdsstat som skulle ställa skeppsbrutna befolkningar på fötter igen efter andra världskriget. Den ska förhindra en hel arts kommande utplåning. Liksom välfärdsstaten måste en kommande klimatstat ständigt vara uppe till förhandling om den inte ska förlora sin dynamik och öppenhet eller stelna i dogmatik och diktat som till sist inte kommer gå att skilja från diktatur. Det civila samhället kommer också ha en roll att spela i form av gräsrotsrörelser som sträcker sig från medborgarinitiativ till banker som bojkottar investeringar i fossila bränslen. Men en omfattande och tvingande statlig lagstiftning som både uppmuntrar och förbjuder kommer att bli oundviklig enbart av det skälet att tidsperspektivet är så alarmerande. Klimatstaten kan av uppenbara skäl inte begränsas till nationalstaten. Lagstiftning måste på en gång vara lokal och internationell och följas upp med ekonomiska incitament där man kan tänka sig mäktiga internationella organisationer som Världsbanken och Internationella Valutafonden omdöpta till Klimatbanken och Internationella Klimatfonden, utan att de mister vare sig sitt rådgivande inflytande eller påtryckningsmöjligheter. Ska vi överleva planetens kris finns ingen plats för ett småskuret dom-eller-vi-tänkande. Vi måste räcka varandra handen över alla gränser. Populismen, de 20 procentens vanmäktiga uppror, är bara ett tillfälligt gupp på vägen och det är på tiden att vi inser att vi står inför utmaningar som bara kan mötas om vi törs ställa upp större mål för oss än att behaga Jimmie Åkesson. Flyktingar och invandrare har en naturlig plats i den värld vi måste skapa tillsammans, och jag föreställer mig, kära svenska medborgare, att ni, även vad det beträffar, trots er tillfälliga kris är unikt placerade för att gå före. Ni har så många gånger visat att det inte är någon skillnad på att vara stolt över sitt land och att känna ett ansvar för världen. Är inte ert land känt framför allt för att era tankar, budskap och handlingar väcker en universell genklang? Som få länder i den västliga världen har ni förmått skapa respekt för ert land inte genom att vända världen ryggen, utan genom att öppna er för den och omfamna den. Varje gång ni gör Sverige större gör ni också världen större. Anslut er inte till oss andra. Bli inte en småskuren nation i en värld av småskurna nationer. Fortsätt att gå er egen väg. Med hopp om bästa möjliga val sänder jag mina varmaste hälsningar, Carsten Jensen Översättning från danska: Lars Linder


Björn Wiman: Mystiken tätnar kring det nya beskedet från avhopparna

Summary: Kjell Espmark, Peter Englund och Sara Danius vill ta tillbaka tidigare uppgifter om sitt återvändande till Svenska Akademien. Men varför tog det sådan tid?

Den såpaliknande utvecklingen i dramaserien ”Svenska Akademien” fortsätter. Fram till fredagens morgon kunde DN:s läsare ta del av nyheten att de avhoppade ledamöterna Kjell Espmark, Peter Englund och Sara Danius skulle återvända till Akademien för att, åtminstone temporärt, hjälpa den i sitt återuppbyggnadsarbete. Uppgifterna, som ursprungligen publicerats i Svenska Dagbladet, bekräftades av Kjell Espmark i DN:s egna samtal med honom och vidarebefordrades av alla större mediekanaler i Sverige. DN (och gissningsvis alla andra medieföretag) gjorde också ihärdiga försök att under torsdagskvällen nå både Peter Englund och Sara Danius, dock utan resultat. Den stora nyheten togs emot med förvåning – inte minst av dem som för två veckor sedan hörde Sara Danius Sommar-program i P1, där hon blottlade en rad mindre smickrande strukturer i Svenska Akademien. Varför ville Danius nu plötsligt ”hjälpa” denna institution, trots att hennes och kollegernas tidigare ”oavvisliga” villkor inte var uppfyllda? Svaret kom på fredagens morgon i form av tre olika dementier från i tur och ordning Englund, Danius och sedan de tre tillsammans. Det handlade alltså inte om något återvändande till Akademien, utan om att man ”möjligen” kunde delta i vissa ”viktigare” omröstningar. Mystiken tätnar ytterligare runt frågan varför de tre avhopparna lät det gå över ett halvt nyhetsdygn innan de klämde fram detta förtydligande. Det senaste dygnets turbulens visar dessvärre bara en sak – men det med desto större tydlighet. Svenska Akademien är inte betjänt av någon hastigt påkommen handpåläggning, utan av en omfattande rekonstruktion. Läs mer: Krisen i Svenska Akademien – detta har hänt Läs mer: De tre ledamöterna: Inga planer på att återvända till Svenska Akademien


Bokrecension: Arne Dahl ”Mittvatten”

Summary: Jan Arnalds ”Mittvatten” är den tredje kriminalromanen med Sam Berger och Molly Blom. Den har gått som följetong i DN under sommaren. Den imponerar rent tekniskt men innehåller för mycket av allt, skriver Magnus Eriksson.

Det finns en inneboende paradox i Arne Dahls gärning. Som Jan Arnald är han en skicklig kritiker, litteraturvetare och författare som tagit intryck av poststrukturalistiska idéer om skriftens upplösning av subjektet, även av författarsubjektet. Under sin pseudonym Arne Dahl skriver han i stället i en genre som helt baseras på författarens kontroll och avsikt, alltså deckaren; låt oss bortse från koketta idéer om att ”deckaren” borde kallas ”krim” eller något annat fånigt. Man kunde se det som oärlighet och opportunism, men också som ett försök att skriva trots allt, att skapa fiktioner som upplöser idén om upplösningen. Jan Arnalds nya roman under pseudonymen, ”Mittvatten”, är hans tredje om Sam Berger och Molly Blom. Den inleds med att de två befinner sig i ”Deep Shit, Arkansas”, för att citera Susan Sarandons gestalt i ”Thelma och Louise”. Fast Arne Dahl förlägger sina hjältars mödoträsk till Mellansverige, där Molly Blom är medvetslös och Berger efterlyst för mord. Sedan är det full rulle i en konspiratorisk våldsfantasi som innehåller det mesta från sadistiska mord, terrorism och förräderi till internationell vapenhandel och dunkla budskap överförda på de mest bisarra sätt. Och så rejäla doser av litterära allusioner; Hamlet, Johannesevangeliet och Molly Blooms monolog är bärande intrigelement. Det är lätt att imponeras av Arne Dahls fingerfärdighet, både i hanterandet av det genremässiga hantverket och i sättet som han integrerar lärdomsstoffet på. Men det är också ett problem att det så tydligt rör sig om just ett lärdomsstoff, om en uppvisning i litterära allusioner i Dorothy Sayers anda, som ett led i deckargenrens tävling där författare söker lyfta verket över traditionen genom referenser till vad som helst utom andra deckare. Problemet för Arne Dahl blir också tydligt när han efter halva boken genom sina gestalter förklarar namnet ”Molly Blom” och låter dem tala om Molly Blooms inre monolog ur James Joyces ”Ulysses” så att citaten från den inte blir löst hängande på sidorna. Men det är inte bara allusionerna som förklaras. Ofta gör Arne Dahl en paus i det dramatiska förloppet för att hans gestalter ska reda ut vad som skett och sker, och varför det sker. Inget av detta borde behövas. Att förklara en allusion är ett intellektuellt nederlag, att förklara vad som händer ett gestaltningsmässigt. Det senare kanske kan ses som författarens försök att återta kontrollen över en fantasi som löper amok eller över ett skeende som utvecklas enligt sin egen logik. Kanske ligger det också ett problem i att Arne Dahl i sina böcker släpper lös ett bestiarium av genreklichéer som han sedan leker med. Det kan bli för mycket, särskilt när allt måste förklaras. Howard Hawks lär ännu tjugo år efter sin filmatisering av Raymond Chandlers ”The big sleep” sagt att han inte visste vem som begick ett av morden. Det vore bäddat för en sådan oklarhet även hos Arne Dahl, om inte annat så för att understryka en möjlig idé i hans snudd på oöverblickbara konspirationsfantasier, alltså att skeendet drar sig undan de inblandade. Det är synd att han så omsorgsfullt förklarar allt. Arne Dahls ”Mittvatten” publicerades i år som sommarföljetong i DN. Romanen recenseras därför av Magnus Eriksson, kritiker på Svenska Dagbladet.


Komikerkolleger kritiserar Louis C K:s comeback

Summary: Komikern Louis C K gjorde oväntad comeback på ståuppscenen i helgen, något som väckt starka reaktioner. Bland annat menar flera komikerkolleger att det är alldeles för tidigt att välkomna honom in i värmen mindre än ett år efter att han anklagats för, och erkänt, sexuella övergrepp.

På söndagskvällen gjorde komikern Louis C K oväntad comeback på ståuppscenen. Mindre än ett år efter att han i samband med metoorörelsen anklagats för, och erkänt, sexuella övergrepp och trakasserier mot kvinnor, gjorde han ett oannonserat uppträdande på New York's Comedy Cellar. Enligt New York Times ska den 115 personer stora publiken ha tagit emot honom med öppna armar och gett honom ”en ovation innan han ens började”. Enligt New York Times berörde Louis C K inte anklagelserna i sitt ståupp-set. Framträdandet har väckt starka reaktioner under veckan. Bland annat har flera komikerkolleger kritiserat att Louis C K så snabbt välkomnats in i värmen igen. Skådespelaren och komikern Kathy Griffin skrev bland annat att det ”betalar sig att vara med i pojkklubben... de vita pojkarnas klubb”. Komikern Sarah Lazarus påpekade att det gått så kort tid sedan övergreppsanklagelserna att hon inte ens hunnit göra slut på sitt schampo. Komikern Aparna Nancherla menade att applåderna för Louis C K säger allt om ”hur samhället applåderar mäktiga män för att de gjort mindre än vad anständigheten kräver”. Och tv-programledaren Padma Lakshmi listade en lång rad andra komiker att lyfta fram i stället för Louis C K. Författaren och komikern Roxane Gay skrev om comebacken i New York Times, bland annat om hur lång, eller kort, tid som Louis C K fått pausa sin karriär: ”Hur länge bör en man som Louis C K betala för det han gjort? Minst lika länge som han arbetade för att tysta kvinnorna han trakasserade.” Men inte alla var kritiska, utan framhöll att alla är värda en andra chans. Skådespelaren, regissören och komikern Michael Ian Black välkomnade till exempel Louis C K:s försök att göra comeback. Det var i november förra året som fem kvinnor i New York Times riktade anklagelser mot Louis C K – bland annat ska han ha onanerat framför två kvinnor, och riktat ovälkomna sexuella frågor till flera andra. Louis C K bekräftade senare att anklagelserna stämde i ett skriftligt uttalande i tidningen Entertainment Weekly: ”Dessa berättelser är sanna”, skrev han bland annat. ”Makten jag hade över dessa kvinnor är att de såg upp till mig. Och jag utövade den makten oansvarigt.”


Uppgifter: Neil Young och Daryl Hannah har gift sig

Summary: Musikern Neil Young och skådespelaren Daryl Hannah har gift sig, enligt uppgifter till The Guardian.

Den kanadensiske singer-songwritern Neil Young och den amerikanska skådespelaren Daryl Hannah uppges ha gift sig. Det hela ska ha skett under en mindre tillställning i Atascadero i Kalifornien under den gångna helgen, rapporterar The Guardian. Gitarristen Mark Miller verkade gratulera paret på Facebook, men förtydligade senare att han inte själv hade deltagit vid bröllopet. – Jag kände bara till det för att en av mina vänner deltog i ceremonin i Atascadero och skrev det på sin sida, sa Mark Miller enligt tidningen. Även den person som har ansvaret för att uppdatera Neil Youngs blogg lyckönskade paret. Neil Young och Daryl Hannah uppges ha varit ett par sedan 2014.


Försvaret: Ökning av Twitter-botar som försöker påverka väljarna

Summary: Antalet konstgjorda Twitterkonton har ökat kraftigt inför valet, visar en ny studie. De sprider framför allt högerpopulistiska budskap. – Antalet delningar kan ses som en typ av legitimitet, och då är folk kanske inte lika kritiska till innehållet, säger FOI-forskaren Johan Fernquist.

Antalet automatgenererade politiska inlägg från så kallade botar på Twitter har ökat kraftigt inför valet, visar en ny studie från Totalförsvarets forskningsinstitut, FOI. De politiska botarna tycks verka huvudsakligen i den högerpopulistiska och nationalistiska änden av spektrumet. En bot är ett datorprogram som skapats för att utföra tidskrävande uppgifter, det vill säga att automatisera en process, i det här fallet att skapa och sprida Twitterinlägg. Innehållet kan ha producerats av antingen en människa eller en dator, men spridningen sker automatiskt. Antalet konstgjorda bot-konton som twittrar om svensk politik fördubblades mellan juli och augusti, från drygt 600 till drygt 1.200, visar studien, som SR var först att rapportera om. Ungefär 6 procent av alla konton som deltar i Twitterdiskussionen om det svenska valet är botar, och de står för 12 procent av innehållet. Samtidigt har antalet konton som tagits bort av Twitter minskat kraftigt sedan i våras, helt enkelt eftersom det sociala mediet inte hunnit med. Om man antar att alla de konton som tagits bort också är botar är andelen 17 procent. Är den här andelen botar stor i förhållande till Twitter i sin helhet? – Det finns väldigt olika uppgifter om hur stor andel av alla konton som är botar. Vi uttrycker ingenstans att botarna här är extremt många jämfört med andra mängder, säger Johan Fernquist, forskare på FOI och projektledare för studien. Forskargruppen har tankat ner material på Twitter om det svenska valet med hashtaggar (ämnesmärkning) som ”#svpol” och ”#val2018” under tidsperioden 5 mars till 20 augusti. – Vi ser tydligt vilka partier dessa konton stöder, och det är framför allt Sverigedemokraterna och Alternativ för Sverige, säger Fernquist. Det är 40 procent vanligare att botarna uttrycker stöd för Sverigedemokraterna än att de äkta kontona gör det, enligt FOI:s rapport, och majoriteten av de konton som blivit avstängda eller borttagna av Twitter uttrycker traditionella, auktoritära och nationalistiska åsikter. Botarna länkar procentuellt sett mer till bloggen Samhällsnytt och tidningen Fria tider än vad äkta konton gör. – Men det uttrycks mer kritik mot partier än stöd för dem, och kritiken hamnar framför allt på Socialdemokraterna. Av den partikritik de automatiserade kontona genererar riktas 42 procent mot S, medan 15 procent vänds mot Vänsterpartiet och 8 procent mot Miljöpartiet. Moderaterna får ta emot en större del av kritiken från automatiserade konton än MP, 12 procent. Vilka är riskerna med dessa politiska botar? – Om visst innehåll får väldigt stor spridning kan man tro att det är mer delat än det faktiskt är, och då kan man få uppfattningen att det är mainstream. Antalet delningar kan ses som en typ av legitimitet, och då är folk kanske inte lika kritiska till innehållet, säger Johan Fernquist. FOI-forskarna har inte gjort någon kvalitativ analys av hur mycket folk faktiskt påverkas. Men det finns tidigare forskning, framhåller Fernquist, som visar att ett påverkansförsök blir mindre effektivt om mottagarna är medvetna om att det pågår ett försök till påverkan. Hur kan man skydda sig? – Framför allt att genom inte se antalet delningar som en typ av legitimitet utan vara källkritisk och inte bygga alla sina uppfattningar från en källa. – Vi gjorde det här för att öka medvetenheten, så att fler medborgare kan fatta sina beslut utan att ha blivit påverkade, säger Johan Fernquist.


Politikerna om Åkessons P3-uttalande: ”Ett totalt angrepp mot public service”

Summary: Efter Jimmie Åkessons uttalande om att vilja lägga ner P3 reagerar nu flera politiker. – Det hör inte hemma i ett land med fria medier, säger Vänsterpartiets Jonas Sjöstedt.

På onsdagsmorgonen var Jimmie Åkesson gäst i programmet ”Morgonpasset i P3.” Han var starkt kritisk mot kanalen. – Hade jag varit chef här hade jag lagt ner P3 för länge sedan, för jag tycker det är vänsterliberal smörja rakt igenom. Efter Åkessons uttalande har många politiker reagerat. Vänsterpartiets ledare Jonas Sjöstedt är mycket kritisk. – Sverigedemokraterna menar allvar när de vill ge sig på public service och tysta kritisk kultur. Det här följer ett mönster från Polen och Ungern som i någon mån är SD:s föregångsländer, men även Danmark där nationalistiska Dansk Folkeparti gjort upp med Danmarks moderata parti Venstre om att skära kraftigt i budgeten för dansk public service. Sjöstedt tycker att Åkesson kliver över en linje med sina åsikter om innehållet i public service. – Det visar att det står så mycket på spel i det här valet, för public service har i uppdrag att granska oss politiker. Att då vilja tysta och lägga ner kanaler, det hör inte hemma i ett land med fria medier. Sjöstedt vill se en politisk åtgärd där man grundlagsskyddar public service oberoende och finansiering. – Det är inte första gången SD-företrädare talar om att tysta public service eller att dra ner på anslagen. Det här speglar deras medie- och kultursyn. Det är därför vi inte vill att de ska få inflytande över Sveriges budget för att kunna göra det här. Gunilla Carlsson (S) är vice ordförande i kulturutskottet. Hon är kritisk mot Åkessons uttalande. – Det är ett totalt angrepp mot public service; ett politiskt styrande. Det blir väldigt anmärkningsvärt att han som politiker ska tala om vilka kanaler Sveriges Radio ska ha. I sitt arbete i kulturutskottet ser hon ofta exempel på SD:s kulturpolitiska hållning gentemot public service. – SD hävdar ofta att de står upp för ett rakt oberoende public service. Men det här uttalandet visar tydligt att SD väldigt gärna skulle vilja styra public service mycket mer. Det finns också exempel på det i motioner från deras ledamöter, som till och med lägger förslag på vad till exempel P3-kanalen ska syssla med, vilken musik som ska spelas. Om man nu vill stå upp för ett fritt och oberoende public service så visar de en helt annan sida med det här uttalandet, säger Carlsson. Liberalernas gruppledare i riksdagen, Christer Nylander säger att uttalandet följer ett tydligt spår. – Särskilt om man ser på hur partier nära SD i andra länder agerar mot media så är uttalandet inte förvånande. Men jag blir bekymrad, och det stärker min övertygelse om att vi måste stärka medias oberoende från politiker så långt det bara är möjligt. Man måste som ledande politiker kunna klara av satir. Man kan inte vara så lättkränkt att man gör utfall och vill lägga ner radiokanaler bara för att man utsätts för satir. Han anser att uttalandet är signifikativt för SD:s kultur- och mediesyn. – Utan tvekan. Det finns en anledning att SD ägnar så mycket tid åt kulturpolitik: det är för att kultur och media enligt dem ska syfta till att gynna den typen av samhälle som de vill ha, där det som inte passar in ska motarbetas. Jag ser utfallet som ett tydligt exempel på det. Olof Lavesson (M) är ordförande i kulturutskottet. Han skriver i ett sms till DN om Åkessons utspel: – Fria medier är grundbulten i vår demokrati, oavsett om det handlar om public service eller andra medieföretag. Alla kan ha synpunkter på vad man tycker om eller inte, men att som politiker hota med nedläggning för att man inte gillar innehållet är oacceptabelt. Så uppför sig inte ledare från seriösa partier. – Tyvärr känns detta igen från SD:s övriga kulturpolitik där man bara vill släppa fram finansiering till kultur som gynnar den egna politiska agendan. Utrikesminister Margot Wallström (S) var också förfärad över Åkessons kommentar, och jämförde honom på Twitter med Ungerns premiärminister Orbán: Malin Ullgren: Vad gör man när raseriet sitter i riksdagen och härjar? Jimmie Åkesson: ”Jag hade lagt ner P3 för länge sedan”


Fyra författare nominerade till Nya akademiens litteraturpris

Summary: Neil Gaiman är överraskningsnamnet bland de fyra författare som nu kämpar om att vinna Den nya akademiens litteraturpris 2018.

Den ideella föreningen Den nya akademien bildades i svallvågorna av krisen i Svenska Akademien. Under våren lät de Sveriges bibliotekarier välja ut 47 författare som kandiderade om att vinna Nya akademiens eget litteraturpris, som enligt dess medlemmar ska fylla det tomrum som uppstår då Nobelpriset i litteratur inte delas ut i år. Av de 47 författarna har nu fyra nominerade silats fram genom en internationell omröstning på nätet. De fyra nominerade författarna är: Den prisbelönta författaren Maryse Condé från Guadeloupe, fantasyförfattaren Neil Gaiman från Storbritannien, den ofta Nobelpristippade Haruki Murakami från Japan och den sydvietnamesiska flyktingen och författaren Kim Thúy som numera är kanadensisk medborgare. – Det är en spännande och intressant grupp. De skiljer sig från varandra både genremässigt och varifrån i världen de kommer, säger författaren Sara Larsson som varit aktiv inom priskommittén i Den nya akademien. Läs mer: Bianca Kronlöf: Nya Akademien en motkraft till allt jävligt som har hänt Larsson säger att det riktiga överraskningsnamnet var Neil Gaiman. – Jag själv har inte läst honom, men han är jättestor bland fantasyläsare, säger Larsson. Neil Gaimans mest kända bok är ”Amerikanska gudar”, som också blivit tv-serie. Nu läser en expertjury på fyra personer de nominerades författarskap och den tolfte oktober tillkännages pristagaren på stadsbiblioteket i Stockholm. Själva prisutdelningen sker i december och målet är att pristagaren ska vinna en summa på en miljon kronor, om Nya akademien får in tillräckligt med pengar genom sponsorer och gräsrotsfinansiering. – Tanken är att pristagaren ska vara en författare som skriver på ett sätt som kan överbrygga kulturer och få läsaren att vidga sina världar, säger Larsson. Efter prisutdelningen kommer Den nya akademien att upplösas.


SVT kritiseras för Hitlerdokumentär

Summary: JK kritiserar SVT för att ha sänt dokumentären ”Hitlers sista tid” vid en tidpunkt då många barn tittar på tv. Dokumentären innehöll bland annat bilder på ”avhuggna huvuden och huvudlösa kroppar”.

Dokumentären ”Hitlers sista tid” sändes i Kunskapskanalen klockan 18.25 i december förra året. Det strider mot radio- och tv-lagen, menade Granskningsnämnden, som anmälde händelsen till justitiekanslern, JK. Nu har ärendet prövats, och JK kritiserar SVT för sändningen. I radio- och tv-lagen står att program med ”ingående våldsskildringar av verklighetstrogen karaktär” inte får sändas vid en sådan tidpunkt där det finns ”betydande risk” att barn kan se programmen. Enligt Granskningsnämnden innehöll ”Hitlers sista tid” sådana våldsskildringar – bland annat bilder på ”avhuggna huvuden och huvudlösa kroppar” och en sekvens där ”ett flertal döda kroppar skyfflades undan med schaktmaskin”. Justitiekanslern delar nämndens bedömning. SVT har som försvar framhållit att dokumentären sändes i en kanal som är ”profilerad med faktaprogram av hög kvalitet”, och att man varnade för skrämmande skildringar innan sändningen. JK menar dock att det fanns en betydande risk att barn skulle se programmet, och att det inte förelåg några särskilda skäl som gjorde tidpunkten för sändningen försvarlig. För att JK ska utfärda ett föreläggande krävs dock upprepade överträdelser, och JK kommer inte att vidta några vidare åtgärder mot SVT.


Donald Trump om Google: ”Tystar konservativa röster och gömmer bra nyheter om mig”

Summary: I två inlägg på Twitter går USA:s president Donald Trump till attack mot sökmotorn Google – och anklagar dem för att dölja ”bra nyheter” om presidenten till förmån för ”DÅLIGT” material från ”fake news-media”.

Tidigt på tisdagsmorgonen, amerikansk tid, anklagade USA:s president Donald Trump sökmotorn Google för att vara riggad till presidentens nackdel. I två inlägg på presidentens favoritforum för att kommunicera med omvärlden, Twitter, går han till attack mot Google och anklagar sökmotorn för att skruva sina algoritmer så att fler negativa än positiva nyheter om presidenten dyker upp när man söker på ”Trump news”. Donald Trump frågar sig vidare om det påstådda ”riggandet” av sökresultaten rent av skulle kunna vara olagligt.  Läs mer: Pratshowjättar svarar Trump tillsammans ”Googles sökresultat för ’Trump news’ visar enbart fake news-medias rapportering. Med andra ord har de RIGGAT resultaten, för mig och för andra, så att nästan allt som dyker upp är DÅLIGT. Fake news-CNN är framträdande. Republikansk/konservativ och rättvis media stängs ute. Olagligt?”, skriver USA:s president, och fortsätter: ”96 procent av sökresultaten för ’Trump news’ är från nationell vänstervriden media, väldigt farligt. Google och andra tystar konservativa röster och gömmer information och bra nyheter. De kontrollerar vad vi kan och inte kan se. Det är en väldigt allvarlig situation – som kommer att tas om hand!” Google har ännu inte kommenterat presidentens påståenden. Vilka sökresultat Google visar beror delvis på vad man tidigare sökt på och vilka sidor man brukar besöka.


Astrid Lindgrens dotter kritisk mot filmen ”Unga Astrid”

Summary: Astrid Lindgrens dotter riktar kritik mot den kommande filmen ”Unga Astrid” i en intervju med tidningen Vi, enligt Expressen.

”Unga Astrid” kretsar kring Astrid Lindgrens liv på 1920-talet och tar bland annat upp författarens graviditet utanför äktenskapet. I en intervju i septembernumret av tidningen Vi säger dottern Karin Nyman bland annat att filmen aldrig hade kunnat göras medan Astrid Lindgren levde. Hon ifrågasätter också att filmen kretsar kring den unga Astrid Lindgren. – Jämför med filmerna om exempelvis Borg och Churchill som berättar vad dessa män åstadkom i livet... medan en biopic om Astrid handlar om hennes privatliv – och då några år av hennes mest intima privatliv – tjugo år innan hon skriver den bok som gör henne berömd. Är det inte rätt tvivelaktigt? Som om det vore det enda intressanta med henne, säger Karin Nyman i intervjun enligt Expressen. Regissören Pernille Fischer Christensen säger i en kommentar till Vi: – Det är kvinnor som Astrid, deras livsval och konstnärskap, som har banat väg för de liv vi kvinnor kan leva i dag. Det är så viktigt att vi kommer ihåg de kvinnliga föregångarna, att vi förstår varifrån vi kommer för att förstå våra egna liv och vad vi måste värna om. ”Unga Astrid”, med Alba August i rollen som Astrid Lindgren, har biopremiär den 14 september. Alba August om filmen: ”Astrid Lindgren var en rebell”


Sara Zacharias släpper duett med pappa Ted Gärdestad

Summary: Sara Zacharias sjunger en duett med sin pappa Ted Gärdestad i ny version av ”Jag vill ha en egen måne” producerad av Peter Nordahl.

Det är ett unikt projekt. Sara Zacharias sjunger i en duett med pappa, den avlidne popstjärnan Ted Gärdestad, klassikern ”Jag vill ha en egen måne”, ackompanjerad av en symfoniorkester. Gärdestads sång är framtagen ur en gammal studioinspelning. Det är dirigenten och producenten Peter Nordahl, som tidigare gett ut ett helt album där han låtit en symfoniorkester ackompanjera Ted Gärdestads sång från gamla inspelningar, som står bakom arrangemanget. – Efter att vi uppträtt med ”Jag vill ha en egen måne” på några konserter föddes idén om att göra en duett av den. Jag frågade Sara Zacharias och hon blev smickrad och glad över chansen att få sjunga en duett med sin pappa, säger Nordahl som uppträder med Gärdestads musik på Konserthuset i Stockholm på söndag. Zacharias sjunger mittversen i låten, vilket enligt Nordahl låter som ett rop på dialog. – Textraden går ”Utom när jag ska förklara, hur jag känner mig”, vilket förstås inte går längre. Jag visste inte hur hon skulle reagera då hon sjöng versen, men hon kunde ta det till sig och leverera i studion. Vi är båda nöjda med resultatet och hon sa att hennes pappa skulle vara stolt. Låten ”Jag vill ha en egen måne” släpps den 31 augusti.


Dick Bengtssons konst upprör finländare

Summary: Dick Bengtssons målning ”Negrer” upprör besökare på Åbo konstmuseum som kräver att den ska tas bort. Men museet vägrar.

Den svenska konstnären Dick Bengtssons (1936–1989) verk rör upp känslor på en utställning i Åbo konstmuseum i Finland, enligt tidningen Turun Sanomat. En person som besökt utställningen krävde att Bengtssons tavla ”Negrer” från 1977 tas bort eftersom hen upplevde att verket var rasistiskt. Museet ville inte ta bort målningen, men lade till följande text bredvid tavlan: ”Verket är döpt av konstnären själv och titeln reflekterar inte Åbo konstmuseums värden. Verkets titel är pejorativ och rasistisk och kan såra museigäster.”


”Big bang theory” slutar efter nästa säsong

Summary: Den kommande tolfte säsongen blir den sista för Sheldon och gänget. I ett pressmeddelande som bland annat Variety har tagit del av meddelar Warner Bros, CBS och serieskaparen Chuck Lorre att nästa ”Big bang theory”-säsong blir den sista.

Nu står det klart att den kommande tolfte säsongen blir den sista för Sheldon och gänget. I ett pressmeddelande som bland annat Variety har tagit del av meddelar Warner Bros, CBS och serieskaparen Chuck Lorre att nästa ”Big bang theory”-säsong blir den sista. ”Vi är för evigt tacksamma för våra fans och för att de har stöttat 'Big bang theory' de senaste tolv säsongerna. Vi, tillsammans med skådespelarna, manusförfattarna och resten av medarbetarna, är otroligt tacksamma för seriens framgångar och siktar på att leverera en sista säsong, en avslutning på serien, som tar 'Big bang theory' till ett episkt kreativt slut.” ”Big bang theory” handlar om de geniala fysikerna och rumskamraterna Sheldon (Jim Parsons) och Leonard (Johnny Galecki) och deras vänner. En lång rad kända namn har spelat sig själva i serien, bland andra Star wars-skådespelaren Carrie Fisher, fysikern Stephen Hawking och Steve Wozniak, en av Applegrundarna. Den sista säsongen har amerikansk premiär den 28 september.


SD kuppade in Vilks på Fotografiska

Summary: Sverigedemokraterna nekades visa Lars Vilks rondellhund på Fotografiska – men dök upp tillsammans med både konstnären och hans verk på vernissagen. – Nu kom den innanför tröskeln, säger Vilks till Expressen.

När Fotografiska bjöd in samtliga riksdagspartier att välja ut fem bilder var för att visa sin vision om vilket Sverige de vill se efter valet slutade det med att Sverigedemokraternas ramar gapade tomma. Partiet valde nämligen fyra pixlade bilder och en femte som visade deras motiv – Lars Vilks satiriska teckning av Muhammed som rondellhund. Men när det var dags för vernissage på tisdagskvällen dök partiet upp tillsammans med Vilks och originalteckningen. – Jag fick veta att de ville ställa ut den här bilden, och tänkte ”äntligen”. Fotografiska är ju ett bra ställe dessutom. Sedan fick de då beskedet att den inte fick visas, det tillhör det vanliga. Då tyckte jag att det var intressant att vara med här, det är ju en del av rondellhundens äventyr. Nu kom den innanför tröskeln, säger Vilks till Expressen. Läs mer: Lars Vilks överklagar dom till HD ”Först stod vi helt frågande: Är Sverigedemokraternas vision att det ska sättas upp rondellhundar över hela Sverige? Men sen fattade vi: Sverigedemokraterna väljer att, i stället för att visa väljarna sin vision, skapa ett läge där de ska uppfattas som offer för censur och sätta fokus på muslimska extremister”, skriver Per Broman, vd för Fotografiska, i ett pressmeddelande. För Expressen förklarar Joakim Wallerstein, kommunikationschef för Sverigedemokraterna, sin idé: – Vad är en relevant bild att visa i det här sammanhanget? Då kom vi att tänka på den här bilden, som inte kunnat ställas ut ordentligt. Då är vår vision att i ett framtida Sverige, som vi styr, ska man kunna hänga ut sådana här tavlor utan att riskera att attackeras. Han tror inte att Fotografiska nekat deras bilder för att ”jävlas” med partiet eller Vilks, utan för att de är rädda. – De vågar inte och kan inte, jag förstår det, säger Wallerstein. ”Självklart ställer vi inte ut detta material, dels för att det inte alls uppfyller utmaningen som vi gav alla partier: Visa vilket Sverige vill ni se efter valet! Dels för att det, som alla vet, är förenat med fara att visa denna teckning. Vilket förstås är avskyvärt – att vissa extremister utövar våld som förtrycker yttrandefriheten – men det är den tid vi alla lever i”, säger Broman. SD skriver i ett pressmeddelande att man inte har skickat in ”fem pixlade bilder och en teckning” och att Lars Vilks rondellhund är en vision av en framtida yttrandefrihet. Läs mer: Lars Vilks döms för bygge på ”Nimis”


Maria Schottenius: En vänskap som vem som helst får njuta av

Summary: Anne Sofie von Otter är en av vännerna till både Bengt Forsberg och Johannes Brahms och sjöng på kammarmusikfestivalen i Allhelgonakyrkan på Söder i Stockholm i helgen.

”Brahms och hans vänner” är temat när den lilla träkyrkan på Allhelgonshöjden på Söder i Stockholm senaste augustihelgen bjöd på kammarmusikfestival. "Blixtrande och frimodig" som DN:s kritiker Johanna Paulsson skriver (19/8). ”Bengt Forsberg och hans vänner” skulle man också kunna kalla denna exklusiva festival som känns som en halvhemlig, privat, musikfest. Pianisten Bengt Forsberg har hållit igång kammarmusik i sin kvarterskyrka i trettio år och eftersom han och hans kompisar råkar vara Sveriges skickligaste musiker är det på den nivån vi hamnar — även om de gamla träbänkarna i någon mån håller kvar kroppens kontakt med verkligheten. Jag var där i lördags och bland stadens virtuosa artister, som rann in i och ut ur kyrkan stod även mezzosopranen Anne Sofie von Otter, vän med både Brahms och Forsberg vid flygeln och sjöng ett antal Brahmssånger. Märkvärdigt med denna röst som inte verkar åldras. Och som gör Brahms musik så avskalad och äkta.


TU kräver möte med Kristersson om Bali

Summary: Tidningsutgivarna krävde på måndagen ett möte med Moderatledaren Ulf Kristersson – efter att riksdagsledamoten Hanif Bali (M) flera gånger har gått till angrepp mot medier. – Att som riksdagsledamot skriva om krig mot DN är högst olämpligt och uppseendeväckande, säger Jeanette Gustafsdotter, vd på TU. Moderaterna skickade partisekreterare Gunnar Strömmer till mötet med TU, som ägde rum sent på måndagskvällen.

I fredags lade Hanif Bali ut en bild på Twitter där han poserar med ett vapen på en skjutbana som han skriver ligger i en grundskola. Han skriver att han vill ge DN en ”hjärtinfarkt” med denna bild. Inlägget skrevs efter att DN i en ledarartikel kritiserat Sara Skyttedal (KD), kommunalråd i Linköping, för att ha delat en bild där hon poserar med ett vapen. Det är dock inte första gången Hanif Balif går till angrepp mot DN. Riksdagsledamoten har tidigare delat en bild där han beskriver att han är i krig med DN – efter att DN publicerat en faktagranskande artikel på Faktiskt.se. Under måndagen krävde TU ett möte med Moderaternas partiledare Ulf Kristersson. I ett pressmeddelande skriver Jeanette Gustafsdotter, vd på TU, att hon på måndagen kontaktade partiledare Kristersson ”angående de anspelningar på krig och hot mot medier som partiets riksdagsledamot Hanif Bali uttryckt i sociala medier”. Läs mer: ”Konstigt att Bali inte tagit bort båda bilderna” I ett mejl till Ulf Kristersson och Gunnar Strömmer skrev Jeannette Gustafsdotter att hon, ”önskar snarast ett möte med Ulf Kristersson alternativt med Gunnar Strömmer gällande pressmeddelandet”. – Vi tar det här på högsta allvar. I förra veckan väcktes åtal mot en man, som är misstänkt för förberedelse till mord på två journalister. Att en riksdagsledamot poserar på bilder med vapen, eller skriva om krig mot DN i dessa tider tycker vi är högst olämpligt och uppseendeväckande, säger Jeanette Gustafsdotter och tillägger: – Det här vill vi tala med Ulf Kristerson om eller med någon annan i partiledningen. Moderaterna uppger för DN på måndagskvällen att de skickar partisekreterare Gunnar Strömmer till mötet med TU, som äger rum sent på måndagskvällen. Varför inte Kristersson själv, han är ju partiledare? – Ja, och Gunnar Strömmer är partisekreterare. TU har ställt frågan till dem båda och den som träffar TU är Strömmer, säger Ina Kokalari, presskontakt för Gunna Den åtalade mannen som Jeannette Gustafsdotter nämner ovan är en nazist som misstänks för förberedelse till mord efter att i flera år samlat information om sabotage och hur man begår mord. Mannen hade också kartlagt ett antal journalister, varav en är Gefle Dagblad och Hela Hälsinglands chefredaktör samt ansvarige utgivare Anders Ingvarsson. Den åtalade mannen hade också en ombyggd väska som innehöll en pistol och ljuddämpare. Jeanette Gustafsdotter säger att det finns flera exempel på hur politiker och andra partipolitiskt anslutna valt att medvetet misskreditera medier för deras nyhetsprioritering och utförda arbete. – Visst får man vara kritisk, men det här handlar om att underminera journalisternas arbete, säger hon. Gustafsdotter säger också att det är mediernas ledarskribenter och krönikörer som är extra utsatta. – Hoten är redan allvarliga i dag. Förvärras situationen kan det leda till katastrof. Titta bara på vad som hände på en tidningsredaktion i Annapolis i Maryland där en man gick in och sköt ihjäl fem journalister, säger hon och tillägger: – Vi måste sätta stopp för den här utvecklingen redan nu. Därför vill vi ha en diskussion med Ulf Kristersson. Ulf Kristersson kommenterade ärendet i Expressen på måndagskvällen: – Jag har inte sett den där bilden, men jag brukar ju påpeka att jag tycker att man ska vara varsam och respektfull i sociala medier – och i traditionella medier. Den signalen går till lite olika människor i lite olika sammanhang. En del borde tänka mer på hur de uppträder i sociala medier, andra människor borde tänka mer på hur de uppträder i traditionella medier. – Jag tycker att man ska vara varsam och respektfull, och det gäller alla medier. Jag kan inte förstå varför någon vill posera med vapen och skapa hotfulla situationer över huvud taget.


Nigerianska myndigheter förbjuder cover på Childish Gambinos ”This is America”

Summary: Nigerianska rapparen Falzs cover på Childish Gambinos ”This is America” förbjuds av en statlig myndighet i landet. Covern, som lyfter samhällsproblem i Nigeria, anses vara för vulgär, skriver CNN.

”This is Nigeria” är namnet på rapparen Falzs cover på Childish Gambinos omtalade original. En nigeriansk radiokanal som spelat låten har nu fått böter. Låtens text är ”oanständig och vulgär”, enligt den statliga National Broadcasting Commission (NBC), som reglerar radio och tv i landet. I covern lyfter Falz problem som det utbredda missbruket av opioider i landet, de saknade flickorna som förts bort av jihadister från en skola i Chibok och den eskalerande konflikten i landets centrala delar. Videon till ”This is Nigeria” har visats över tolv miljoner gånger på Youtube och har hyllats som en brännande politisk kommentar om Nigerias utmaningar. – Det är mycket som pågår som måste talas om, även fast många inte vill höra sanningen, säger Falz i ett uttalande, enligt CNN När covern släpptes fick den internationell uppmärksamhet, då hiphopmusikern och entreprenören Diddy delade den på sin Instagram. Läs mer: Helena Lindblad: ”This is America” gör kaos med stereotyperna Den nigerianska organisationen för muslimers rättigheter har hotat att stämma Falz. De anser att videon innehåller referenser som ”demoniserar nigerianska muslimer”. Organisationen tycker även att kvinnliga dansare i videon förvränger bilden av de flickor som kidnappats från en gymnasieskola i Chibok i nordöstra Nigeria. Musiker i Nigeria har sällan tydliga politiska budskap i sin musik, på grund av en rädsla för förföljelse från toppolitiker och regeringen. Falz, var riktiga namn är Folarin Falana, menar att det inte finns något vulgärt med låtens text. – Jag är inte glad över NBC stoppar folket från att lyssna på ett så starkt budskap som behöver få höras. Jag kommer inte ge efter och det är därför som mitt nästa album är viktigt, säger han, enligt CNN. Läs mer: Donald Glover om ”This is America”: ”Jag väntade mig inte den här uppmärksamheten” Childish Gambinos orginal ”This is America” kom upp i över 100 miljoner visningar på Youtube på bara en vecka. Bakom artistnamnet är skådespelaren och artisten Donald Glover.


Sara Danius: En av de största kulturskandalerna i modern tid

Summary: Berättelserna om den så kallade Kulturprofilen är ”en av de största kulturskandalerna i modern tid”, enligt Svenska Akademiens senaste ständiga sekreterare Sara Danius. I Sommar i P1 berättar hon på lördagen frispråkigt om turerna inifrån.

Efter den turbulenta våren i Svenska Akademien och sommarens efterföljande tystnad sommarpratar den tidigare ständiga sekreteraren Sara Danius på lördagen. ”Illamående”, säger Danius om känslan efter att ha läst DN:s avslöjande artikel den 21 november förra året, ”18 kvinnor: Kulturprofil har utsatt oss för övergrepp”. – Det blev telefontrafik den kvällen. Jag gjorde ett par intervjuer och samtalade med ledamöter. Det var allvar, men riktigt hur allvarligt läget var kunde ingen begripa. I själva verket stod Svenska Akademien på tröskeln till en av de största kulturskandalerna någonsin i modern svensk historia, fortsätter Sara Danius om dagen då artikeln publicerades. Danius säger att alla akademiledamöter prisade hennes initiativ att koppla in en advokatbyrå. Horace Engdahl, säger hon, skrev till henne från Gyldene Freden två dagar efter artikeln att ”vi har just läst pressmeddelandet här på Freden. Det är utmärkt. Vi kollade även uttalandet på DN:s webbsida. Situationen verkar något ljusare. Du har skött dig förbannat bra. Kanske vi trots allt överlever. Varma hälsningar, Horace”. Tonen är markant annorlunda än en månad senare då han vid en sammankomst kallat henne ”inkvisitor”, att hon ”egenmäktigt” ägnat sig ”syndabocksjakt”, enligt källor till DN, och Danius säger att hon än i dag undrar vad som hänt Engdahl under juluppehållet. Hon bjuder lyssnarna på fördjupande definitioner av ord som ”jäv” och ”vänskapskorruption”. Den lexikala lektionen har en mycket tydlig bäring på ett par av hennes tidigare kollegor i Svenska Akademien. Läs mer: Horace Engdahl: Sara Danius bryter brevhemligheten Danius hävdar att det finns fall av sekretessbrott i Akademien och att Kulturprofilen har ingått i detta, åtminstone i hennes eget fall som är det enda hon berättar om i radion. Två veckor innan dåvarande ledaren Peter Englund ringde henne om att bli ledamot hade Kulturprofilen kontaktat henne för att få hennes meritförteckning. Därtill, berättar hon, att advokatbyrån med stöd i vittnesmål kommit fram till att Frostenson läckt pristagares namn vid minst sju tillfällen. Läs mer: Englund: Jag har inte sett Danius cv Under våren har det blivit mycket känt att Engdahl har starkt negativ inställning till Danius. I en debattartikel i Expressen skrev han i april att hon ”är den av alla sekreterare sedan 1786 som har lyckats sämst med sin uppgift”. I radion kommenterar hon saken med att det inte ankommer på någon sekreterare att recensera någon annan – historien är den enda domaren, säger hon, och historien kommer inte vara Engdahl nådig ”i den mån han över huvud taget blir hågkommen”. Sara Danius lämnade sin post som ständig sekreterare i Svenska Akademien den 12 april. I maj meddelade Svenska Akademien att man inte kommer att dela ut något Nobelpris i litteratur i år, och att priset i stället skjuts upp till 2019.


Nobelstiftelsens vd: ”Problemen ligger hos Akademien”

Summary: Med anledning av krisen i Svenska Akademien har Nobelstiftelsen övervägt en ändring av föreskrifterna kring litteraturpriset. Det bekräftar vd Lars Heikensten i en intervju efter DN:s avslöjande. ”Det är Akademien som måste lösa sina problem nu”, säger han.

DN kunde på fredagen berätta om den brevväxling som förts mellan Nobelstiftelsen och Svenska Akademien kring möjligheterna att dela ut litteraturpriset. Stiftelsen kräver där att en ny Nobelkommitté inrättas, ett förslag som dock avvisats. Nobelstiftelsens vd Lars Heikensten bekräftar att han tidigare i veckan mottog brevsvaret från Akademien. Han säger att man ännu inte beslutat om man ska agera eller huruvida ett möte med ledamöterna är aktuellt. – Det har vi inte hunnit ta ställning till men i allt väsentligt ligger bollen hos Svenska Akademien. Det är Akademien som måste lösa sina problem nu. Det är oklart för mig vad ett möte egentligen ska leda till men vi har inte avvisat något och en fortsatt dialog kommer vi alldeles säkert att ha, säger Lars Heikensten. Läs mer: Så gick det till när Nobelpriset i litteratur stoppades Han berättar att anledningen till Nobelstiftelsens brev, som skickades den 15 juni, var att man då gjorde bedömningen att Svenska Akademien inte hade den trovärdighet som en prisutdelande institution bör ha. – Och vi var oroliga för att det inte skulle vara möjligt för en institution som var så sargad att förbereda arbetet för ett pris 2019. Vi ville föreslå en lösning som vi tyckte var lämplig för att hantera den här situationen, för att hjälpa dem att komma ur det här dilemmat, säger Heikensten och fortsätter: – De säger i sitt brev att det där kan väcka juridiska frågor. Ja, det är mycket i det här som kan väcka juridiska frågor, men det är vår övertygelse att om man vill hitta en lösning enligt de principer vi skissar i brevet så går det bra att göra det. Det är vi fortfarande övertygade om. Där har vi kanske en annan uppfattning än Akademien, jag vet inte hur långt de skulle gå. Björn Wiman: Horace Engdahls bunkergäng är berett att förtvina Lars Heikensten berättar också att stiftelsen har diskuterat flera olika juridiska vägar för att hantera situationen om Akademien inte skulle lyckas återvinna sitt förtroende. – Ja, men vi vill naturligtvis att de ska göra det. Vi kommer fortsätta dialogen för att se till att de gör allt de kan för att lösa sina problem. Det är oerhört viktigt att komma ihåg att problemen ligger hos Akademien. Han bekräftar samtidigt att ett alternativ är permutation. Det är en juridisk term för beslut om tillstånd att göra ändringar eller upphäva villkor i exempelvis gåvobrev eller testamenten. För att stiftelser ska få ändra sina föreskrifter krävs allt som oftast tillstånd från Kammarkollegiet eller länsstyrelsen. I det aktuella fallet skulle det handla om möjligheten till permutation kring stiftelsens föreskrifter kring litteraturpriset. – Ja, det är en av flera möjligheter. Men sedan kan en permutation innebära alla möjliga saker också. Det kan vara långsiktigt, tillfälligt och av olika innebörd. Det innebär egentligen bara att man begär tillstånd, säger Lars Heikensten. Läs mer: ”Vi tror att extern hjälp skulle vara bra för Akademien” Lars Heikensten vill i övrigt inte kommentera innehållet i breven men säger att kravet på att den nya Nobelkommittén ska involvera ”utomstående adjungerade sakkunniga”, skulle kunna innebära att det också ingår personer som inte är ledamöter i Akademien. Ni hoppas att en ny kommitté ska finnas hösten 2018. Det är snart hösten 2018 nu. Tror ni att det kommer att finnas en ny kommitté då? – Jag hoppas fortfarande att de ska hitta en lösning på det här framöver, säger Lars Heikensten. DN har sökt Anders Olsson, tillförordnad ständig sekreterare i Svenska Akademien.


Krisen för Nobelpriset: Akademien säger nej till Nobelstiftelsens nya krav

Summary: Konflikten kring utdelandet av Nobelpriset i litteratur har ställts på sin spets under sommaren. Nobelstiftelsen kräver att Svenska Akademien skapar en ny Nobelkommitté för att utse pristagaren. Akademien har efter ett extramöte i förra veckan avvisat kravet och vill i stället välja in fyra nya ledamöter. Det visar brev mellan de båda institutionerna som DN har tagit del av.

Försöken att reda ut krisen i Svenska Akademien har pågått i det tysta sedan Akademien hade sitt senaste möte i slutet av maj. Brevväxlingen visar att det fortfarande finns en splittring i synen på vilka åtgärder som krävs för att Svenska Akademien ska fullgöra sitt mest prestigefyllda uppdrag, att utse Nobelpristagaren i litteratur. Detta efter vårens kris då fyra ledamöter utträdde ur Akademien medan fyra andra ledamöter lämnade arbetet. Dessutom ställdes utdelandet av årets litteraturpris in. Björn Wiman: Horace Engdahls bunkergäng är berett att förtvina Den 15 juni, drygt två veckor efter Akademiens sista sammankomst för våren, skrev Nobelstiftelsen – den paraplyorganisation som ansvarar för Nobelpriserna – ett brev till Akademien, undertecknat av vd Lars Heikensten och styrelseordförande Carl-Henrik Heldin. De skriver att vårens kris påverkar Akademiens förtroende och legitimitet och framför att händelserna haft en ”påtagligt negativ effekt på Nobelprisets ställning, inte minst internationellt”. Nobelstiftelsen lyfter i brevet fram tre delar som man anser nödvändiga för möjliggöra utdelningen av ett Nobelpris: “kompetens, legitimitet och förtroende”. Men efter krisen i Akademien menar stiftelsen att två av dessa delar i nuläget saknas: legitimitet och förtroende. Och DN kan nu, efter att ha läst brevet, avslöja att Nobelstiftelsen därför lagt fram ett förslag som krav för att Akademien ska kunna återuppta arbetet med litteraturpriset. Nobelstiftelsen skriver i brevet att ”… Svenska Akademien måste utse en ny Nobelkommitté som kan verka så länge Akademien som helhet inte har restaurerats på ett sätt som återställt förtroendet”. Akademiens Nobelkommitté består i dag av antingen fyra eller fem ledamöter, som har uppdraget under en treårsperiod. I deras arbete ingår bland annat att lägga fram slutgiltiga rekommendationer inför prisbeslutet. Nobelstiftelsens nya förslag handlar dock inte bara om att byta ut dessa ledamöter utan i brevet till Akademien ställer man dessutom upp tre krav: För det första ska kommittén arbeta och fatta beslut om Nobelpriset ”helt självständigt” från Akademien i övrigt. För det andra ska det ingå ledamöter i kommittén ”som inte är direkt komprometterade av det senaste halvårets händelser”. För det tredje ska den nya kommittén involvera ”både medlemmar med tidigare erfarenhet av Nobelprisarbete och utomstående adjungerade sakkunniga”. Läs mer: Svenska Akademien tar hjälp av medlare Anledningen till kraven är, skriver Nobelstiftelsen, att man måste ”ställa höga krav på Nobelprisarbetets kvalitet”. Man vill också ”förbehålla sig rätten” att kontrollera huruvida processen “möter stiftelsens krav på kompetens, legitimitet och trovärdighet”. Nobelstiftelsens förhoppning är att den nya kommittén ska vara klar i början av hösten. Därefter ska man göra en ”samlad bedömning” om huruvida 2019 års litteraturpris ska delas ut. Enligt DN:s uppgifter har brevet följts av intensiva diskussioner mellan Nobelstiftelsen och utvalda ledamöter i Akademien, där även den medlare som Akademien sent i våras kallades in, advokat Eric Runesson, har deltagit. Minst ett av dessa möten ägde rum på Gotland och pågick enligt uppgifter i flera timmar. Läs mer: Så gick det till när Nobelpriset i litteratur stoppades En lösning har dock inte nåtts och förra måndagen, den 6 augusti, kallades Svenska Akademiens ledamöter till ett extramöte för att diskutera kraven från Nobelstiftelsen. Det framkommer i det brevsvar som den tillförordnade ständige sekreteraren Anders Olsson skrev den 9 augusti och som skickades till Lars Heikensten och Carl-Henrik Heldin. DN kan, efter att ha läst brevsvaret, avslöja att institutionen just nu inte är beredd att möta kravet på en inrätta en ny, självständig Nobelkommitté. I brevsvaret skriver Anders Olsson att man är överens om att Akademien måste arbeta för att återupprätta sitt förtroende, men att kompetensen i prisarbetet inte har påverkats av krisen. ”Såvitt vi förstår framställs detta förslag utan att någon kritik riktats mot prisarbetet eller kompetensen inom Nobelkommittén. En majoritet av Svenska Akademiens ledamöter menar att det inte är Nobelstiftelsen som ska utkrävas ansvaret för prisbeslutets kvalitet. Det är ju Svenska Akademien som enligt stiftelseförordnandet är det externa organ som utsetts att fatta prisbeslut”, skriver Anders Olsson i brevet. Han skriver också att man efter juridisk konsultation förstått det som att ”det skulle strida mot Nobelstiftelsens grundstadgar” om prisbeslutet togs av en ”extern” Nobelkommitté. Man menar också att det skulle kunna ”ifrågasättas rättsligt” samt att det ”lätt kan uppfattas som ett omotiverat erkännande av brister i själva prisarbetet”. Akademien välkomnar dock till viss del kravet på att utformningen av Nobelkommittén ska förändras och menar det skulle kunna göras med de nya ledamöter som man planerar att välja in. I brevet framkommer nämligen att Akademien under hösten vill välja in fyra nya ledamöter: en jurist, samt tre författare eller litteraturkännare. Invalsfrågan har under våren vållat debatt. Hovet har uppgett att Akademien behöver 12 aktiva ledamöter för att inval ska kunna godkännas av kungen. Nobelstiftelsens vd: ”En allvarlig och svår situation” Brevet avslutas med att Svenska Akademien bjuder in Nobelstiftelsen till ett möte med ledamöterna för att diskutera frågorna kring en ny kommitté. Akademiens förhoppning är då att även flera av de ledamöter som lämnat arbetet, Kjell Espmark, Sara Danius och Peter Englund, ska vilja delta. ”Det vore utomordentligt om detta möte kunde äga rum inom en snar framtid”, skriver Anders Olsson i brevet. Carl-Henrik Heldin vill inte kommentera innehållet i breven när DN når honom på fredagen. – Vi håller på att diskutera hur vi ska svara Akademien och vad vi ska göra. Innan vi är färdiga med den diskussionen har jag inga kommentarer att ge, säger Carl-Henrik Heldin till DN. När är ni färdiga med den diskussionen? – Vi tänker inte dra fötterna efter oss, säger han. Svenska Akademiens två första sammankomster för hösten äger rum tidigare än vanligt, den 6 och 13 september, och enligt DN:s uppgifter ska man då i första hand fokusera på frågan om inval av nya ledamöter. DN söker Svenska Akademien och Nobelstiftelsen. Läs mer: ”Vi tror att extern hjälp skulle vara bra för Akademien” Detta har hänt Under våren har fyra ledamöter utträtt från Svenska Akademien: Lotta Lotass, Kerstin Ekman, Klas Östergren och Sara Stridsberg. Tre ledamöter, Kjell Espmark, Sara Danius och Peter Englund lämnade arbetet och har krävt att sittande ledamoten Horace Engdahl avgår. Ledamoten Katarina Frostenson, som är gift med den så kallade Kulturprofilen, har också lämnat arbetet på obestämd tid. Den 4 maj offentliggjordes att 2018 års litteraturpris reserveras till nästa år. DN har tidigare avslöjat att det var Nobelstiftelsen som drev förslaget. Sara Danius är Sommarvärd i Sveriges Radio P1 på lördag, den 18 augusti, och har sagt att hon ska tala om ”... konsten att knyta en knytblus, Svenska Akademien och annat i den vägen”. Läs alla DN:s artiklar om Svenska Akademien här.


Banksy om utställning i Moskva: ”Vad i helvete är det där?”

Summary: Den anonyma gatukonstnären Banksy upprörs över en utställning i Moskva där besökarna måste betala för att se konstnärens verk. ”Vad i helvete är det där?”, skriver Banksy i en chattkonversation som publicerats på sociala medier.

Det var i juni som den första utställningen med Banksys verk öppnade i Moskva. Utställningen innehåller 25 originalverk, och fler än 200.000 besökare har varit där sedan öppningen, skriver The Guardian som hänvisar till ryska medier. Läs mer: Anrik utställning svängde om Banksy-verk Utställningen, som sponsrats av flera stora företag, har dock anordnats utan gatukonstnärens godkännande. På Banksys officiella Instagramkonto har nu en chattkonversation publicerats där konstnären skriver med en icke namngiven samtalspartner som skickat en bild på utställningslokalen. ”Du är rolig. Vad i helvete är det där?”, svarar Banksy på meddelandet. Chattkonversationen fortsätter med att Banksy får information om att det kostar pengar att besöka utställningen (inträdet är egentligen 10 dollar). Konstnären säger sig då inte ha något med utställningen att göra och skriver att han aldrig skulle ta betalt av människor för att se konsten ”såvida det inte finns ett pariserhjul”. Läs mer: Nya Banksy-målningar i Paris blev övermålade Banksy ställer sig dock tveksam till huruvida det hade varit lyckat att gå ut offentligt med sin syn på utställningen: ”Hmm, inte säker på att jag är den bästa personen att klaga på personer som sätter upp bilder utan tillåtelse”, skriver konstnären. Chattpartnern lägger då fram förslaget att Banksy i stället kan publicera en skärmbild av konversationen, något konstnären gjorde på onsdagen. Organisatörerna i Moskva säger i ett uttalande att man aldrig har marknadsfört utställningen som godkänd av Banksy själv, eller att man har tillstånd att visa verk som ägs av konstnären, rapporterar nyhetsbyrån AFP. En av organisatörerna, Alexander Nachkebija, har i en tidigare intervju med rysk statlig tv beskrivit konstnären som en rebell som fortfarande gör mycket relevant konst, skriver The Guardian.


Konstnär stämmer produktionsbolaget bakom ”The square”

Summary: Konstnären Lola Aria stämmer Ruben Östlunds produktionsbolag Plattform, rapporterar SVT Kulturnyheterna. Hennes advokat vill förbjuda fortsatta visningar av filmen ”The square”.

Konflikten mellan den argentinska konstnären Lola Arias och Ruben Östlunds produktionsbolag Plattform fortsätter. DN rapporterade tidigare i år att konstnärens Berlinbaserade advokatbyrå planerade att stämma Plattform inför Oscarsvisningen. Bakgrunden är att Lola Arias i filmen ”The square” utpekas som upphovsman till det fiktiva konstverket ”Rutan”, en installation hon själv beskriver som banal. ”Ruben Östlund har stulit mitt namn”, skrev hon i en debattartikel i DN Kultur. Nu har SVT Kulturnyheterna tagit del av en stämningsansökan som har lämnats in till en regional domstol i Berlin. Målet med ansökan är enligt hennes advokat Jakob Braeuer att förbjuda Plattform att fortsätta visa filmen i sin nuvarande form, oavsett om det sker på biograf, dvd eller genom strömningstjänster. Om filmen ändå fortsätter att visas kan Plattform dömas till böter på 250.000 euro, förutsatt att utfallet i rätten blir som Lola Arias önskar. Ruben Östlund svarade på Lola Arias kritik i februari när avsikten att stämma Plattform blev känd. Han menade då att konstnärens kritik bottnar i en besvikelse över att vara bortklippt. ”Kanske minns hon allting fel”, skrev han i en mejlintervju.