Här är sommarens alla festivaler

Summary: Från helgens Brännbollsyran till Popaganda i september - här är Sveriges alla musikfestivaler i sommar och de artister man bör hålla ögonen på lite extra.

JUNI Brännbollsyran Pop/rock/arenahouse Var: Umeå. När: 1–3/6. Det som började som ett kringarrangemang för en brännbollscup har alltmer vuxit ut till att bli en vanlig musikfestival. Årets yra toppas av Zara Larsson  och har även i övrigt ett brett svenskt startfält, blandat med en del norskt (Kygo, Astrid S) och holländskt dansmusikinriktat med Yellow Claw, Oliver Heldens och Showtek. Summerburst Arenahouse Var: Göteborg/Stockholm. När: 2–3/6 och 9–10/6. Lägg rosévinet på kylning, vänd kepsen bakochfram och träna upp veva-med-handen-muskeln, för Summerburst är tillbaka. Lagom till skolavslutningarna turas artister som Tiësto, Steve Angello, Eric Prydz, Zara Larsson, David Guetta, Justin Bieber och Steve Aoiki om att fylla de svenska storstädernas luftrum med de allra fläskigaste arenahouse-rytmerna. Ett par artister, som kanadensiska Musse Pigg-look–a–liken Deadmau5, åker till och med kust till kust. Picknickfestivalen Pop/hiphop Var: Göteborg. När: 6/6. Krammärkt (festivalen uppmanar besökarna att kramas på bild och lägga upp på Instagram) gratisfestival som under devisen ”för mångfald och gemenskap” varje år arrangeras på nationaldagen. I år kan man öppna picknickkorgen till tonerna av bland andra triphoppiga Heartbeast och rapparen Quake Matthews. Sweden rock Hårdrock Var: Norje. När: 7–10/6. Två av de största namnen på hårdrocksnostalgi-meckat i Blekinge i år, Aerosmith och Scorpions, har sångare som fyller 70 år nästa år. Nej, man åker knappast till Sweden Rock för att se genrens återväxt säkras eller för att se ett gäng 19-åringar peka ut framtiden. Samtidigt samlar ingen annan festival lika många av hårdrockens genom tiderna allra största på ett och samma ställe år efter år.  Clandestino World music Var: Göteborg. När: 8-11/6 På alla sätt och vis gränsöverskridande festival som startade 2003 för att uppmärksamma papperslösas situation i världen och sedan har fortsatt arbetet genom att bjuda in konstnärer och musiker från hela världen. I år deltar bland annat Orchestre Poly-Rythmo de Cotonou, Nahawa Doumbia, Acid Arab, Madame Gandhi och José González (som också är med och curerar årets festival).   Putte i Parken Indie/pop/rock/schlager Var: Linköping, Karlstad, Leksand, Stockholm och Karlskoga. När: 15-17/6, 29/6-1/7, 13-15/7, 28-29/7, 3-5/8. Turnerande gratisfestival där många av artisterna återkommer, men där några också är exklusiva för varje stad. På någon ort kan man under en helg få uppleva såväl E-Type och Rein som Sean Banan och The Sounds. På en annan John de Sohn, Little Jinder och Frej Larsson. På en tredje Louise Hoffsten, Nordman och Shirley Clamp. Subkult Rock Var: Folkets park, Trollhättan. När: 16–17/6. ”Goth, synth, postpunk, indie, metal, punk, emo, lolita, industrial, elektronica och liknande” är utgångspunkten på festivalen för dem som vägrar tro att subkulturerna är döda. Artister som belgiska electropopöverlevarna Vive La Fête, finska rockarna The 69 Eyes och synthpopparna SPOCK står på scen, men även andra normöverskridande konstyttringar har sin plats på festivalen. JULI Båstad chamber music festival Klassiskt Var: Båstad. När: 26/6–1/7. Kammarmusikfestivalen i den svenska tennishuvudstaden fyller 25 år, dessutom är det sista året för konstnärliga ledaren Karin Dornbusch, och estniska Helena Tulve – Årets tonsättarprofil 2017 – är en av artisterna som firar. Bland andra schweiziska stråkkvartetten Gringolts Quartet och hovsångerskan Anne Sofie von Otter hör till de andra som kommer till Bjärehalvön. Bråvalla Pop/rock/hiphop/ arenahouse/ hårdrock Var: Norrköping. När: 28/6–1/7. Sveriges största festival fortsätter att erbjuda en så bred samling artister att man knappt ser någon riktning alls på utbudet. Folkhemsindie som Håkan Hellström (enda festivalspelningen i år) och Henrik Berggren blandas med hårdrock som Sabaton och System of a Down. Arenahouse som Bassjackers och Alesso samsas med busungerapparna Rae Sremmurd och hippa grimegiganter som Skepta och Stormzy. Mitt i alltihopa: eurotechnokungen Scooter. Vilket känns oväntat logiskt. Musik vid Siljan Folkmusik Var: Leksand, Rättvik, Mora. När: 1–9/7. Folkmusikveckan i orterna runt Siljan erbjuder ett 60-tal konserter med folkmusik, visor, kammarmusik och polskor. Programmet är i skrivande stund inte helt klart men innehåller just nu bland annat Bengan Jansson & Anne-Lie Rydé, Trio Fri och Ethno, världens äldsta folkmusikläger med unga musiker från bland annat Kambodja, Chile, Palestina och Zimbabwe. Skanka loss Indie/pop Var: Gagnef. När: 6–8/7. Festivalen med landets högsta åldersgräns (23 år) fortsätter att ytterst fingertoppskänsligt och ambitiöst sätta samman program med artister man inte kan se någon annanstans under sommaren. I år innebär det bland annat suggestiva Fuck Buttons- avknoppningen Blanck Mass, den strålande norska singer/songwritern Jenny Hval och ett sällsynt framträdande av västkustens finaste popduo The Embassy. BZZZ! International sound art festival Konstmusik Var: Harp Art Lab, Harplinge Väderkvarn, Halmstad. När: 7–8/7. Gammal arkitektur möter ny ljudkonst i den ombyggda kvarn utanför Halmstad där ett ljud- och konstlabb byggts upp. Festivalen BZZZ! där artister skapar nya verk, installationer och performancekonst arrangeras nu för fjärde gången. Årets program är ännu inte klart, men i fjol bidrog bland annat Laurie Tompkins och Klara Andersson med verk. Peace & love Svenskt/pop/rock/indie Var: Borlänge. När: 6–8/7. Efter att Rihannas oväntat dåliga dragningskraft fällde Sveriges då största festival och Peace & love försattes i konkurs 2013 har Borlängearrangemanget långsamt hämtat sig igen. De dyra utländska bokningarna är utbytta mot ett stabilt svenskt artistuppbåd med Miriam Bryant, Refused, The Hellacopters, The Sounds och Icona Pop. Vi som älskar 90-talet Eurotechno/pop/dansmusik Var: Stockholm, Göteborg, Kalmar, Malmö. När: 8/7, 15/7, 22/7, 29/7. Alternativrockens kommersiella genomslag, västkusthiphop, britpop, triphop och NME-hajper var bara den ena sidan av 90-talets musikliv. Den här turnerande minifestivalen berättar om den andra: eurotechniga och/eller tuggummipoppiga one-or-maybe-four-hit-wonders som Aqua, Vengaboys och Basic Element på rad efter varandra. Och, ja, Dr Alban och Haddaway gör ett gemensamt framträdande. Vad trodde du? Åmåls blues fest Blues Var: Åmål. När: 6–9/7. Sveriges mest ambitiösa bluesfestival är pigg och nytänkande där andra fastnar i gamla hjulspår. Genom att öppna upp genrebegreppet och tänka bortom traditionerna har man kunnat knyta spännande internationella gäster som maliska Songhoy Blues, brittiska Ian Siegel Band och argentinska Chino Swingslide till festivalprogrammet. Latitud 57 Soul/sop/rock/arenahouse/hårdrock/schlager Var: Oskarshamn. När: 7–8/7. Sommarens kanske mest aktiva festivalartist Per Gessle är dragplåstret på den småländska hamnfestivalen. I övrigt bjuder Latitud 57 på klassiskt stadsfestivalsmanér på en salig blandning: Fisksätras souldrottning Sabina Ddumba, arenahouse med Nause, hårdrock med Mustasch, nästa-generations-schlager med Benjamin Ingrosso och hipsterpop med Oskar Linnros. Något för alla helt enkelt. Visfestivalen Visor/pop/rock Var: Västervik. När: 13–15/7. Klassikern i Stegeholms slottsruin har funnits sedan 1966 och har på senare år allt mer blandat upp visorna med svensk pop och rock som (mer eller mindre tydligt) för traditionen vidare. I år står Tomas Andersson Wij, Eva Dahlgren, Magnus Carlsson och Miss Li sida vid sida med mer uppenbara visveteraner som Finn Zetterholm och Christina Kjellson. Samtidigt som Jack Vreeswijk och Cajsa-Stina Åkerström tar sina respektive fäders arv vidare i en gemensam konsert. Öland roots Reggae Var: Sandbergen, Öland. När: 13–15/7. Den årliga reggaesammankomsten på ön, i solen, har precis som festivalnamnet antyder fokus på genrerötterna. Det märks inte minst på årets stora affischnamn – Toots & The Maytals. Gruppen bakom odödliga klassiker som ”Funky Kingston” och ”Pressure drop” får ytterligare jamaicansk uppbackning i form av Protoje, Sister Nancy och Julian Marley, samt alla de största svenska namnen, från Kapten Röd och General Knas till Syster Sol och Ken Ring. Gefle metal festival Hårdrock Var: Gävle. När: 14–15/7. Efter nedläggningen av Getaway startade GMF förra året och om Sweden Rock står för omfamnandet av hårdrockstraditionen står GMF för, nåja, det mer samtida framåtskridandet. Mindre hårspray och spandex, mer svartklätt och hår som faller framför ögonen. Över tre dagar och på tre scener uppträder artister som Sodom, Opeth, Dark Funeral, Arch Enemy, Paradise Lost, Testament och Amon Amarth. Taubespelen Visor/pop/rock Var: Göksäter, Orust. När: 15–16/7. Hyllning till vår största vismakare där artisterna under två helgdagar tolkar Taube. Lördagens artister som Ola Salo, Timo Räisänen, Loreen och Carl-Einar Häckner tillåts ta ut svängarna, dels får de ta sig lite friheter med Everts egna låtar, dels får de sticka in några egna kompositioner i framträdandet. Söndagen är mer renlärigt traditionell och inkluderar återigen Salo, men denna gång flankerad av Carola, Molly Sandén och Melissa Horn. Svenska dansbandsveckan Dansband Var: Malung. När: 16–22/7. Dansbandsveckan firade 30-årsjubileum förra året  och fortsätter att vara landets största och viktigaste sammankomst för de som gillar att svänga sina lurviga till dansband. I sammanhanget yngre förmågor som Arvingarna, Elisas och Scotts delar på utrymmet med veteraner som Lasse Stefanz och Flamingokvintetten. Trästocksfestivalen Pop/rock/indie/hiphop Var: Skellefteå. När: 21–22/7. Gratis stadsfestival med viss Norrlandsprägel i det starka startfältet. Affischnamn som Säkert!, Lisa Miskovsky, briljante landsortsrapparen Zacke och den lysande singer/songwritern Johan AiriJoki blandas med sydlänningar som Linnea Henriksson, Thomas Stenström och Bandhagen-rapparen Jireel. Missa heller inte Avantgardet, ett av Sveriges bästa rockband just nu. Emmaboda Indie/techno Var: Emmaboda. När: 26–30/7. Den genomsympatiska Emmabodafestivalen startades 1988 och arrangören Vinterbadarna meddelade tidigare i år att årets festival är den sista och undviker på så sätt 30-årskrisen. Slutet festas in med en ganska Emmabodatypisk blandning av elektronisk pop, indiepop och svensk neobuskis: Alan Walker, Basshunter, Little Jinder, Frej Larsson och Markoolio. NärCon Cosplay Var: Linköping. När: 27–30/7. Nordens största spel- och cosplayfestival bjuder på turneringar, föreläsningar, utställningar och workshops för alla som gillar den populärkulturella, ursprungligen japanska, maskeradkonsten och möjligheten att vara eller skapa sig själv. Dessutom får man tips om och hjälp med att skapa sin egen kostym. Under helgen arrangeras också de nordiska mästerskapen i cosplay. Storsjöyran Svenskt/pop/rock/indie Var: Östersund. När: 28–29/7. Stadsfestivalernas stadsfestival lyckas alltid locka ett par internationella dragnamn – Pet Shop Boys är årets mest imponerande – och blandar sedan upp det med gräddan av svenska artister. Comebackande och festivalflitiga Per Gessle och Henrik Berggren får sällskap av Laleh, Linnea Henriksson och Frida Hyvönen. Festival del mar Indie/rock Var: Asperö. När: 28–29/7. Skärgårdsmusik har länge varit synonymt med Tomas Ledin i skäggstubb, solblekta jeans och v-ringad lammullströja. Festival Del Mar på Asperö i Göteborgs skärgård försöker ändra den etablerade bilden genom att bjuda in högljudda, skramliga och svenska indierockartister som Trubbel, Pascal och Mattias Alkberg & Södra Sverige. Postpunkiga Manchesterkvartetten The Underground Youth kompletterar. AUGUSTI Ystad Sweden jazz festival Jazz Var: Ystad. När: 1–6/8. Jazzfestivalen i Wallander-land presenterar som vanligt ett program med dels de mest intressanta svenska namnen, som Tonbruket, dels internationella gäster som saxofonisten Joshua Redman och norske jazz-giganten Bugge Wesseltoft. Det allra största namnet den här sommaren är dock fusion-och latingitarristen Al di Meola, som vid sidan av solokarriären spelat med bland andra Chick Corea och Paul Simon, som också är årets hedersgäst. Live art Konst Var: Strömstad. När: 4–6/8. De senaste fem åren har Live Art fokuserat på perfomancekonst i det offentliga rummet i Strömstad. Många unga norska och svenska konstnärer i år, precis som tidigare. Det genomgående temat är ”text och röst, i relation till koreografiska element, ljud och ljus”. Big slap Arenahouse Var: Malmö. När: 4–5/8. Summerbursts sydliga mindre syskon fyller fem år och firar genom att fördubbla antalet dagar till två. På Tallriken i Pildammsparken i Malmö serveras arenahouse och ”the drop”-jakt med dels svenska storheter som Axwell, Alesso och Otto Knows, dels internationella akter som Steve Aoki och Hardwell. Live green festival Kläder/pop Var: Hoglands Park, Karlskrona. När: 4–5/8. Allt fler festivaler försöker dra sitt strå till stacken när det gäller vår planets överlevnad, men få går lika långt som Live Green, där återvunnet material används för att bygga festivalområdet och modeshowen Recycling Fashion Show är ett självklart inslag. Uppträder gör bland annat albumskygga rapdrottningen Linda Pira och technopopkungen Kleerup. Way out west Indie/pop/rock/hiphop /svenskt Var: Göteborg. När: 10–12/8. Hipstersammankomsten i Slottsskogen firar tio år och de största affischnamnen är kanske de återförenade alternativrock-innovatörerna Pixies, hajpade trion The xx, souleleganten Frank Ocean och allkonstnären Lana Del Rey. Som vanligt, Way out west vore inte Way out west annars, ligger festivalens dragningskraft lika mycket i att upptäcka mindre akter vid sidan av de stora scenerna: svenska producentduon Jarami, dramatiska cellisten/sångerskan Lydia Ainsworth, talangfulla Brooklynrapparen Young M A och så vidare. Into the factory Techno/house Var: Stora Vika, Nynäshamn. När: 10–12/8. Dansmusikfestivalen Into the valley växte ur bergsänkan i Dalhalla och flyttade verksamheten dels utomlands, dels till en nedlagd cementfabrik i Nynäshamn under nya namnet Into the factory, vilket ju ändå känns mer rejv. Programmet bjuder alltjämt på en imponerande blandning av å ena sidan dansmusikpionjärer som Andrew Weatherall, Juan Atkins, Moodymann och Larry Heard, å den andra dagsaktuella heta dj:s som Nina Kraviz, Dasha Rush och Jayda G. Change music festival Klassiskt Var: Varberg, Kungsbacka. När: 10–13/8. Kammarmusikfestival som delas mellan två av Hallandskustens pärlor. Årets tema är ”Voyages” och ska tolkas av bland andra munspelsartisten Antonio Serrano och estniska tonsättaren och filmkompositören Mirjam Tally. Ett lite mer oväntat inslag är möjligen Jay Gilligan, en av världens bästa jonglörer. Uppsala reggae Reggae Var: Uppsala. När: 12/8. Efter några års uppehåll är reggaefestivalen tillbaka i Uppsala, men inriktningen är precis som tidigare väldigt rootsig. Oavsett om det handlar om veteranen och före detta Black Uhuru-medlemmen Don Carlos, svenska giganten Kapten Röd eller hajpade neorootsiga 24-åringen Chronixx så vårdar man genrens rötter. I programmet märks också en än större representation av hiphop, framför allt svensk sådan, än tidigare. Electric moon fest Psykedelia/rock/pop/svenskt När: 12–13/8. Var: Tivedstorp. Mitt inne i de allra djupaste och mest John Bauer-aktiga Tivedsskogarna – nära sjön Unden, mellan Vänern och Vättern – vill Electric moon fest vidga våra sinnen med mer eller mindre psykedelisk rock. Spejsiga elvamannabandet Music is The Weapon, krautiga Technicolor Poets från Malmö och “domedagsdisco”-spelande Second Oracle utgör det musikaliska programmet i år. We are Sthlm Hiphop/pop Var: Stockholm. När: 15–19/8. Sedan några år tillbaka går den före detta Ung08-festivalen under namnet We are Sthlm. I år satsar festivalen stort på ett brett utbud av aktiviteter som spänner från rullskridskodisco, basket, dans, dans, dans, hinderbana och många sköna platser att bara hänga på. På den nya scenen Dammenscenen kommer konserter och uppträdanden att avlösa varandra och på stora scenen utlovas artister som ingen vill missa. Jazz är farligt! Rock Var: Göteborg. När: 16/8. Endagsfestival på Liseberg som förra året bjöd på Lydia Lunch, The Crazy World of Arthur Brown och Silver Apples och som hittills i år bokat in danska monotonimästarna Selvhenter, krautlegendarerna Amon Düül II och det musikaliska samarbetet mellan illustratören och konstnären Jockum Nordström och Joakim Åhlund från Teddybears Sthlm. Musikens makt Svenskt/pop/rock/hiphop/indie Var: Luleå. När: 19–20/8. Få slår Musikens makt på fingrarna när det gäller svensk musik, där det mesta av det bästa, i rätt många olika genrer dessutom, brukar bokas in. Utan att det känns onödigt spretigt. Klara artister hittills i år är bland andra rockveteranen Ebbot Lundberg, explosiva rapparen Joy, lågmälda folkpopparen Slowgold och Mattias Alkbergs ilskna politiska punkband Södra Sverige. Rock it festival Svenskt/rock/hårdrock Var: Ängelholm. När: 25–26/8. Dubbelt så många artister och dagar i år jämfört med i fjol för Ängelholmsfestivalen, men inriktningen är densamma. Det ska vara rock, det ska vara tungt, det ska gärna vara svenskt. Det kan innebära pampig indierock som Johnossi, utlevande rock’n’roll som Backyard Babies eller klassisk metal som Mustasch. PLX goes offshore Pop Var: Tjärö i Blekinge skärgård. När: 25–27/8. Kombinationen musikfestival och naturupplevelse blir allt vanligare (se också: Festival Del Mar), men frågan är om inte PLX goes offshore tar konceptet längst? På Tjärö, ett naturreservat i den blekingska skärgården arrangeras konst- och musikfestivalen, där vågskvalpig techno från Yunton Beach delar tält med skånsk sludge metal från Pyramido och Surf Philosophies soliga chillwave-pop. SEPTEMBER Lund comedy festival Komedi Var: Lund. När: 31/8–2/9. En långhelg med skratt kan vara vad som behövs när hösten börjar komma farligt nära. I Lund samlas stora delar av den svenska standup-eliten (Måns Möller, David Sundin, Babben Larsson), för att dela utrymmet med bland annat Shazia Mirza, den brittiska komikern som gjort succé med sin show ”The Kardashians made me do it”. Helsingborg pianofestival Klassiskt Var: Dunkers Kulturhus, Helsingborg. När: 31/8–3/9. Det är internationell prägel på festivalen i sundets pärla: koreanska stjärnskottet Yeol Eum Son återvänder och får den här gången sällskap av brasilianska Christina Ortiz och kanadensiska Marc André Hamelin och Angela Hewitt, en Bachtolkare av rang. Vid sidan av konserterna arrangeras också debatter och föreläsningar med ämnen som ”Konstmusikens framtid” och ”Sänka trösklarna till klassisk musik”. Popaganda Pop/indie/rock/svenskt Var: Stockholm. När: 1–2/9. Huvudstadens mest bekväma festival, mitt i stan, med relativt fast mark under fötterna, har lyckats locka comebackande franska mjukpopparna Phoenix till Eriksdalsbadet och sedan fyllt på med neo-lo-fi-rockarna i alt-J och nerviga indiepopparna i Two Door Cinema Club. Till detta kommer ett gäng pålitliga svenska namn som Tove Lo, Oskar Linnros, Säkert! och Jonathan Johansson.


Jim Carrey försvarar Kathy Griffin efter Trump-skämtet: ”Visa upp ett avhugget ben också”

Summary: Komikern Jim Carrey har, som en av få, gått ut till kollegan Kathy Griffins försvar efter att hon poserat på bild med ett avhugget huvud föreställande Donald Trump.

I veckan har kritiken rasat mot den amerikanska komikern Kathy Griffin. Anledningen är att hon på en vitt spridd bild, hämtad ur ett videoklipp, poserar med ett avhugget, blodigt huvud i handen – ett huvud som ska föreställa USA:s presidents. Läs mer: Komiker skojade med avhugget Trump-huvud Donald Trump har själv uttalat sig om bilden på Twitter, där han bland annat kallar tilltaget ”sjukt!” och menar att den gjort sonen Barron Trump mycket upprörd. Efter att bilden spritts har Kathy Griffin fått sparken från sitt återkommande uppdrag som programledare för nyårsprogrammet i CNN. Själv försökte hon först förklara bilden, och hävda att hon bara ”narras med chefsnarren själv”, innan hon till slut backade och bad om ursäkt. Läs mer: Trump kommenterar det avhuggna Trump-huvudet Men skådespelaren och komikern Jim Carrey håller inte med om att bilden var ett övertramp. ”Visa upp ett avhugget ben också”, sade han till Kathy Griffin vid en filmpremiär i veckan. Till Entertainment Tonight utvecklar han sin ståndpunkt. ”Det är en komikers jobb att gå över gränsen hela tiden, eftersom gränsen inte finns på riktigt. Vi är den sista försvarslinjen. Komiker är sanningens sista kvarvarande röst i hela den här situationen”, säger Jim Carrey i intervjun. Kathy Griffin har meddelat att hon kommer att hålla en presskonferens under fredagen, där hon utvecklar sina tankar kring bilden och ”svarar på den mobbning som Trumpfamiljen utsatt henne för”.


Bergmancenter drabbat av interna strider

Summary: Interna stridigheter skakar Bergmancenter på Fårö. Kritiken är stenhård mot den konstnärliga ledaren och nu kommer krav på att styrelsen ska agera. – Utvecklingen är inte i enlighet med pappas vilja, säger regissörens son Ingmar Bergman junior.

Bergmancenter invigdes för fyra år sedan och har varje år tiotusentals besökare. Den ikoniska utsidan grumlas dock av de konflikter som drabbat centret på insidan. Flera anställda och volontärer har lämnat sina uppdrag de senaste åren. Nyligen kom beskedet att regissörens son Ingmar Bergman junior hoppar av sitt styrelseuppdrag med omedelbar verkan. Avhoppet innebar att ingen ur familjen Bergman sitter kvar i styrelsen. – Jag har inte varit nöjd med det sätt som styrelsen skött vissa frågor. Styrelsen måste förnyas. Det krävs en ny vitalitet och en annan sammansättning, säger Ingmar Bergman junior, som representerar regissörens arvingar i styrelsen. – Vi syskon vill inte förknippas med den utveckling som skett. Det är inte i enlighet med pappas vilja. Fåröborna har tyckt att det varit jobbigt hur centret har skötts, säger Ingmar Bergman junior. På onsdagen rapporterade P4 Gotland att Region Gotland och föreningen Fårö Framtid, som grundade Bergmancenter, ställer krav på att styrelsen agerar mot situationen. Björn Ahlsén, kulturchef på Region Gotland, beskriver situationen på centret som bekymmersam och säger att han förväntar sig att styrelsen ”hittar vägar att lösa de problem som gör att väldigt många människor har valt att lämna Bergmancenter”. Läs mer: Bergmancenter på Fårö blir filmiskt världsarv Flera anställda och personer med insyn i verksamheten har vittnat om samarbetssvårigheter och att personer känt sig illa behandlade på arbetsplatsen. DN har talat med flera personer med god insyn i verksamheten som menar att problemen i första hand bottnar i konflikter mellan anställda och den konstnärliga ledaren, Helen Beltrame-Linné. – Det finns en person som under flera år begått amok mot anställda. Det har handlat om ett auktoritärt ledarskap med utskällningar och rena kränkningar som redskap. Det är förödande för Bergmancenter. Ingmar Bergman skulle aldrig vilja ha det så här, säger en person som vill förbli anonym. En tidigare anställd, som också uttalar sig anonymt, säger att anställda som bedriver sin yrkesvardag på arbetsplatsen mött ett ledarskap med ”oacceptabelt beteende, förlöjligande, osynliggörande och påförande av skuld och skam”. – Jag sade upp mig för min egen psykiska hälsas skull. När fler följer efter blir det något slags upprättelse. Men beslutet var jobbigt, det var ett drömjobb som jag fick ge upp, säger personen. DN har flera gånger sökt Helen Beltrame-Linné, som dock hänvisar frågorna till nuvarande verksamhetschefen Kerstin Karlström, samt styrelseordförande Kerstin Brunnberg. Kerstin Karlström menar att situationen på Bergmancenter är ansträngd. – Det är jobbigt. Det finns olika synsätt och man pratar inte rakt ut. Jag personligen har inga problem med den konstnärliga ledaren. Är det något som inte passar så säger jag det, i stället för att spara på allt så det blir vulkaner av det, säger Kerstin Karlström och fortsätter: – Allt handlar inte bara om Helen Beltrame-Linné. Det är aldrig en persons fel och det kan det aldrig bli. Hon är väldigt duktig som konstnärlig ledare och har gjort en väldigt fin Bergmanvecka och väldigt fina utställningar. Kerstin Brunnberg säger att hon blir upprörd när hon får höra om den kritik som riktas mot den konstnärliga ledaren. – Det har funnits samarbetssvårigheter och förekommit att människor blivit förbannade på varandra under de här åren. Men det jobb som görs är verkligen bra. Det är viktigt att framhålla det, säger Kerstin Brunnberg. Vad säger du om att anställda uppger sig må dåligt av ledarskapet på Bergmancenter? – Det är ibland svårt att samarbeta. Det är inte ovanligt. Men det är sällan en enskild persons fel. När omständigheterna är besvärliga förekommer det att man missförstår varandra. Det är klart att det ska vara en bra arbetsmiljö och därför har vi också gjort förändringar. Vad säger du om kravet på att styrelsen måste agera? – Jag kan inte ha någon uppfattning om det. Men jag undrar varför de är missnöjda med styrelsens arbete och vad vår konstnärliga ledare har gjort. Hon har gjort en lysande utställning och väldigt bra Bergmanvecka. Vi har vidtagit förändringar och publiken och regionen får något tillbaka, säger hon. Invigdes 2013 på Fårö. Bergmancenter är en kulturinstitution på Fårö som invigdes 2013. Verksamheten anknyter till Ingmar Bergmans konstnärskap. Centret stiftas av Fårö Framtid, Region Gotland och regeringen. Årligen anordnas sommarfestivalen Bergmanveckan, som i år äger rum 26 juni till 2 juli. ”Tystnaden”-aktrisen Gunnel Lindblom och Dramaten-veteranen Börje Ahlstedt, samt norska regissören Joachim Trier (”Louder than bombs”) är några av gästerna på årets Bergmanvecka. Veckan invigs av guldbaggebelönade producenten Katinka Faragó – Bergmans högra hand under 40 år.


SVT startar direktsänd debatt om kultur

Summary: Med en heltimme på bästa sändningstid flyttar kulturdebatten in i SVT. Det nya kulturorienterade liveprogrammet får ett annat tempo och andra gäster än SVT:s nuvarande debattprogram ”Opinion live”.

”SVT kultur live” är arbetsnamnet på det nya direktsända programmet som börjar sändas nästa år – en gång i veckan klockan 20. Vilka programledarna blir är långt ifrån klart, redaktionen har precis informerats om beslutet av Eva Beckman, övergripande ansvarig för SVT:s kulturutbud. – Vår tids viktigaste och mest avgörande debatter är egentligen kulturdebatter och på SVT har vi inte haft någon riktigt bra arena för det här. Vi har ”Agenda” som för den inrikespolitiska debatten, ”Aktuellt” med fördjupande samtal och ”Kulturnyheterna” som kort bevakar kulturdebatter men inte själva kan föra dem, säger Eva Beckman i soffan på sitt tjänsterum i SVT-huset. – Beställningen från mig är att skapa en arena där vår tids viktigaste opinionsbildare och röster från kulturen debatterar och samtalar om de mest brännande kultur- och samhällsfrågorna. ”Kulturens röster om vår tids viktigaste frågor” är min lilla tagline för projektet. Hur ska det nya programmet skilja sig från ert nuvarande direktsända debattprogram, ”Opinion live”? – ”SVT kultur live” kommer att vända sig till andra sorters medverkande. Det kommer att vara författare, säkert en och annan kulturchef och opinionsbildare, kulturskapare och debattörer. Egentligen blir det ganska likt den idédebatt som förs på tidningarnas kultursidor i dag. Programmet kommer också att ha ett annat tempo och driva andra frågor, så jag tror att det kommer att skilja sig kraftfullt från ”Opinion live”. Har ni sneglat på det digitala genomslaget för pressens kulturdebatt? – Ja, bland annat. Vi har också märkt att många av de ämnen som Kulturnyheterna bevakar väcker stort engagemang. Klassiska kulturämnen som religion, genus, identitet, ja till och med ras, hur vi ska leva, vad som är rättvisa och hur man ska forma ett samhälle blir bra och intressanta debatter i dag. Finns det några särskilda utmaningar kring att föra en kulturdebatt inom ramen för public service? – Ja, det gör det. Ett, det är valår. Två, diskussion och debatt med högt i tak, direktsänt, kan bli hur urspårat som helst. Men det är en risk vi tar och som vi kan hantera. Det är väl jättebra om det blir lite jobbigt att vara ansvarig utgivare för just det här programmet. Kommer programmet ha en egen publicistisk hållning, ungefär som olika kultursidor kan ha olika infallsvinklar på kulturdebatten? – Jag har själv tidigare gillat tydliga, starka avsändare och tesdrivning, inte minst medan jag på 90-talet ledde ett program som hette ”Centrum”. Men i dag tycker jag mer och mer att public services roll är att stenhårt värna oberoendet, opartiskheten och låta alla röster komma till tals, att inte själv driva en linje i debatten. Det har hänt så mycket med debattklimatet sedan 90-talet. I SVT måste man få hela bilden och alla åsikter och kunna lita på att avsändaren inte har en agenda. Betyder det att ni också kommer att släppa in eventuella Sverigedemokratiska kulturpersoner? – Ja, det tycker jag nog att man ska göra. Jag är väldigt nyfiken på Sverigedemokraternas kulturpolitik till exempel och det tror jag också att många tittare är. Jag är för en stor pluralism bland de inbjudna gästerna, men det här är egentligen för specifika frågor med tanke på att mycket ännu inte är bestämt, säger Eva Beckman. SVT:s nya satsning ”Morgonstudion” har nyligen fått kritik för att eventuellt vilja avskaffa de litteratur- och filmrecensioner som har varit fasta inslag i nuvarande morgonprogrammet ”Gomorron Sverige”. Det är en prioritering som görs av nyhetsavdelningen på SVT och inget som faller under Eva Beckmans ansvarsområde – hennes formella titel är Programbeställare Kultur, Fakta, Religion och Livsåskådning – men hon tycker ändå att kritiken delvis har varit missriktad. – Jag är gammal litteraturkritiker och för mig är det jätteviktigt att SVT har en uppgift vad gäller kritik. Men vad som gör mig irriterad är när man säger att SVT inte bryr sig om litteraturen. I ”Kulturnyheterna” recenserar vi litteratur, film och alla andra konstarter på regelbunden basis. Och framför allt har vi en timme ”Babel” på prime varje vecka, med samtal om nyutkommen litteratur. Det är unikt! SVT har en litteraturbevakning som jag är superstolt över, säger hon. Bland övriga nyheter i SVT:s kulturutbud märks bland annat en dokumentärserie där Lars Lerin blir mentor åt en grupp funktionsnedsatta konstnärer, ett projekt som den folkkäre konstnären själv har tagit initiativ till. Ett nytt samarbete mellan Kobra och Edit ska också stärka onlineutbudet på SVT Play, där det råder hård konkurrens från aktörer som Netflix, HBO Nordic och Viaplay. För att bereda plats i tablåerna för de nya satsningarna får ”Kobra” minskad sändningstid och filmprogrammen ”Dolly” och ”Babel bio” läggs ned. En ny, än så länge hemlig programserie om film och tv-serier är i stället planerad till hösten 2018. ”SVT kultur live” (Arbetsnamn) Start vecka 2 i SVT2. Tio avsnitt på våren, åtta på hösten. 60 min direktsänt. En arena för aktuell kulturdebatt och fördjupande samtal om kultur- och samhällsfrågor. ”Lerins lärlingar” Start vecka 2 i SVT1. Sex avsnitt x 60 min. Lars Lerin blir mentor åt en grupp funktionsnedsatta konstnärer i olika åldrar och skapar en utställning tillsammans med sina lärlingar. ”Konsthistorier” (säsong 2) Start vecka 4 i SVT2. Sex avsnitt x 30 min. Visuell konstserie där vi får följa konstens pionjärer, denna gång bland andra Sigrid Hjertén, Liselotte Watkins och Herta Hillfon och deras efterföljare i den svenska och internationella samtidskonsten. Ny satsning av Edit/Kobra på SVT Play Start januari på SVT Play/SVT 1. 12 halvtimmar samt flera kortare format för Play. Ska stärka kulturens roll på SVT Play om trender och tendenser i kulturen. Bergmanåret i SVT 2018 Återutsändning av Bergmans dramer och filmer och nyproducerade program. Bland annat två dokumentärer om Bergmans skapande kvinnor (K Special), Bergmantema i ”Kulturstudion” och en serie kortfilmer i samarbete med Filminstitutet. Hela satsningen kulminerar i en dokumentärserie i fyra delar regisserad av Jane Magnusson. Sänds SVT 1 i julhelgen 2018. ”Kulturfrågan – kontrapunkt” (säsong 2) Start vecka 8 i SVT1. Åtta avsnitt x 60 min. Frågesport om konst, litteratur och musik. Nya tävlande 2018 med uppgift att slå det obesegrade Lag Witt-Brattström. ”Kulturstudion” Varje lördag kl 19–22 i SVT2. Föreställningar från landets teaterscener och konserthus. Extrasatsning 2018 på Birgitåret (Birgit Nilsson), Bergman och på kvinnliga tonsättare. Övriga titlar: ”Babel”, ”K-Special”, ”Sverige”, ”Kulturnyheterna”, ”Musik special” med flera fortsätter som vanligt.


Med hjärtat hos konkretistiska konstverk

Summary: Bokförläggaren Gerard Bonnier var också en hängiven konstsamlare. Bonniers konsthall visar nu hans inköp av svensk konst från 1947–87, med verk som även kan intressera unga besökare.

Våren 1947 visades utställningen ”De unga” på galleri Färg & Form i Stockholm. Det blev början på en raketkarriär för de deltagande konstnärerna, som i en recension i Expressen fick beteckningen ”1947 års män”. Att en av utställarna var en kvinna, Randi Fischer, tycks inte nämnvärt ha bekymrat kritikern Lars-Erik Åström. Namnet klibbade fast. I dag hör flera av de elva konstnärerna till den svenska 1900-talskonstens kanon, som Olle Bonniér, Pierre Olofsson, Lage Lindell och Lennart Rodhe. Medan andra, som Olle Gill och Armand Rosander, är mer bortglömda. Och trots att hon osynliggjordes till en början, framstår Randi Fischer i dag som ett av de mer intressanta namnen i gruppen. Utställningen på Färg & Form tycks också ha varit startpunkten för mecenaten och förläggaren Gerard Bonniers konstsamlande. Den utställning med hans inköp till Bonniers förlag som nu visas på Bonniers konsthall spänner över åren 1947 till 1987, då han dog. Från högmodernism till postmodernism, alltså. Under 40- och 50-talen befinner sig Gerard Bonnier i samklang med de unga och radikala konstnärerna, här finns flera fina verk av såväl Lindell och Rodhe som av Torsten Renqvist och Sven Alfons. Och om samtiden emellanåt kunde vara njugg mot de kvinnliga konstnärerna, så investerade Bonnier i flera verk av framstående namn som Birgit Broms, Eddie Figge och Evy Låås. Tavlorna på konsthallen hänger tätt packade i en tajt salongshängning, ofta två rader hög. Här finns drygt 80 konstnärer representerade med totalt 180 verk. Mitt i utställningen har curatorn Niclas Östlind dessutom placerat en läshörna, med tidstypiska Malmstenfåtöljer och referensböcker. Bakom det centrala rummet visas en liten samling med gamla vernissagekort, som ger tidskänsla och ibland framstår som små konstverk i egen rätt. Det är på alla vis en sympatisk utställning och intressant tidsdokument, som nog framför allt kommer att uppskattas av en publik som själv var med när det begav sig. 1947 års män och konkretismen har ju inte riktigt samma radikala klang i dag som för 70 år sedan. Men här finns ett antal starka verk som även borde intressera en yngre publik, däribland Sten Eklunds målning av en geometrisk, arkitektonisk form med spagettiliknande rosa trassel på baksidan, Elis Erikssons dadaistiska ordcollage, Ulla Wiggens lilla men fina kretskortsmålning (1964!) eller Lotti Ringströms stänkmålning på plywood från tidigt 80-tal. Samlingen består i första hand av måleri. Här ingår ett fåtal skulpturer, av bland andra Renqvist och Arne Jones, och bara ett videoverk, signerat Pontus Hultén och PO Ultvedt. Förgrundsfigurer i 60- och 70-talens radikala politiska konst som Lena Svedberg, Carl Johan De Geer och Öyvind Fahlström saknas helt, liksom många av de postmoderna konstnärer som slog igenom åren före Gerard Bonniers bortgång. Max Book är representerad med en målning, men här finns inget av Eva Löfdahl eller Stig Sjölund från samma gruppering. Vartefter årtiondena rullar fram, blir det allt tydligare att Bonnier har kvar sitt hjärta i den konkretistiska konsten och dess fokus på abstrakta färg- och formexperiment. Varje samling är ju en spegling av ett temperament, och ur det perspektivet framstår Gerard Bonnier som en ganska försiktig general. Utställningen med Bonniers samling var planerad redan innan konsthallens nya chef, Magnus af Petersens från Moderna museet, ersatte Sara Arrhenius, numera rektor för Konsthögskolan. Det är alltså för tidigt att dra några växlar om konsthallens framtid utifrån denna utställning efter chefsbytet, och efter att grundaren Jeanette Bonnier gick bort förra året. Men det är ändå en tydlig tendens att flera privata konsthallar i Stockholm drar åt ett konservativt, försiktigt håll med gamla klassiker och välkända namn. Framför allt tänker jag på grannen i Vasaparken, Sven-Harrys konstmuseum, som på senare tid visat såväl nationalromantikern Anders Zorn som skärgårdsmålaren Axel Sjöberg och antimodernisten Urban Larsson. Det finns ingen anledning att misstänka att Bonniers konsthall är på väg åt samma håll. Sedan starten har den tvärtom utmärkt sig med ett fritt och undersökande förhållande till samtidskonsten, utan nervösa eftergifter åt publikens förväntade smak. Ibland har det blivit lite väl smalt och otillgängligt, men Sara Arrhenius lyckades verkligen etablera Bonniers konsthall som en modig och sökande institution. Man kan bara hoppas att den attityden får leva vidare, även om just denna utställning känns som ett beställningsjobb från ägarfamiljen. Gerard Bonniers samlargärning. Gerard Bonnier (1917–87) var en inflytelserik bokförläggare på Albert Bonniers förlag. Han var en passionerad konstsamlare, gjorde betydande donationer till Moderna museet och var ordförande i Moderna museets vänner 1961–77. Bonniers konsthalls urval ur förlagets stora svenska samling, inköpt av Gerard Bonnier, hänger normalt i förlagslokalerna i Stockholm och visas nu för första gången publikt. I samband med utställningen ”Andra sidan av skiftet” utges den rikt illustrerade boken/katalogen ”Bokförläggaren och konsten” (Albert Bonniers förlag). Parallellt med utställningen ägnar Bonniers konsthall även ett rum åt verk av Jasmin Daryani och Hilde Retzlaff; Maria Bonnier Dahlins stiftelses stipendiater 2016.


Martin Nyström: Beatles-skivan som mixade tidens psykedelia med barnets blick

Summary: Den 1 juni fyller ”Sgt Peppers Lonely Hearts Club Band” 50 år. Martin Nyström skriver om det banbrytande albumet och varför John Lennon och Paul McCartney fick tänka om och ”ville försvinna in i en annan grupp”.

När John Lennon besökte ett galleri i London den 7 november 1966 anmodades han att klättra upp för en ranglig stege i lokalen och högst upp titta i en liten kikare mot taket där hon hade skrivit ordet: “JA”. Konstnären var Yoko Ono och han blev blixtförälskad. Några veckor senare färdigkomponerade han sin låt ”Strawberry fields forever” som tillsammans med Paul McCartneys ”Penny Lane” var tänkt att inleda Beatles nästa album – som skulle ha självupplevda barndomsminnen från Liverpool som tema. Nu blev det inte så eftersom dessa båda låtar gavs ut separat på en singel redan i februari 1967. Och gruppen fick helt tänka om. Men visionen om barndomen fanns kvar i det som kom att bli ”Sgt Pepper’s Lonely Hearts Club Band” och som släpptes den 1 juni. I sin bok ”Kärlekens samtal” skriver Roland Barthes om hur mönster från barndomen aktiveras i en förälskelse och framkallar en sinnlighet som flyter fritt på ett närmast utopiskt vis: ”ovanför det verkliga” och ”utom tidens gränser”. Det är utifrån detta perspektiv jag tror man skall förstå Ian McDonald då han i sin bok ”En revolution i huvudet” menar att den psykedeliska blicken som så starkt färgar ”Sgt. Pepper’s…” i själva verket handlar om barnets blick. Vilket förklarar den oskuldsfullt optimistiska stämningen som håller samman allt det surrealistiska och hallucinatoriska i text och musik. Läs mer: Paul McCartney och Ringo Starr gör musik ihop – efter sju år Här återfinns på flera spår den sömngångaraktigt trevande stämningen som fick producenten George Martin att likna ”Strawberry fields forever” vid en tondikt av Claude Debussy. Liksom den svallande eller krängande känslan som uppstår i den ekomättade ljudbilden. Läs mer: Quiz - vad vet du om Sgt. Peppers Lonely Hearts Club Band? Rörligheten i denna värld är ofta lynnig och lekfull samtidigt som den kan vara vaggande eller helt stilla. Här finns något pålitligt i det tankspritt omkringflytande. En förundrad och bekymmerslöst anarkistisk attityd som också kan fungera som ledstänger i mörkret. Likt de gåtfulla raderna ”What do you see when you turn out the light/I can’t tell you, but I know it’s mine” som dyker upp redan på albumets andra spår: “With a little help from my friends”. Idén till “Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band” kom framför allt från Paul McCartney som i efterhand förklarat att de var trötta på sina identiteter och ”ville försvinna in i en annan grupp”. Stylad som en varietéorkester där McCartney själv kunde bli ohämmat nostalgisk och minnas sin egen barndom med blåsorkestrar och struttiga swingrytmer. Samtidigt som han på titelspåret och dess repris uppdaterade Beatles till det hårdrocksound som Jimi Hendrix några månader innan hade gjort sensation med på sina första singlar. Quiz - Vad vet du om The Beatles? Med sin torra exakthet är McCartney också den perfekta motpolen som sångare till den svävande Lennon i finalsången ”A day in the life” som utifrån två nyhetsnotiser i The Daily Mail poetiserar verkligheten tills den stiger likt ett vrålande crescendo. Ett uppvaknande som utgör ett av popmusikens mest explosiva uttryck för återfödelse. Den dag albumet var klart åkte gruppen i gryningen från sin studio till en lägenhet i Chelsea där de satte upp högtalare på en fönsterkarm och spelade upp det på högsta volym för hela staden. En jubileumsutgåva med 4 cd, dvd och bok har nyligen släppts på Apple/Universal.


Succé för ”The square” – avantgarde segrade över realism

Summary: CANNES. Avantgarde segrade över realism. Så fick den andra svenska regissören genom tiderna en guldpalm, Ruben Östlund med sin film ”The square”.

Ruben Östlund levde upp till sitt rykte som mannen som gör vad som faller honom in. Från scenen uppmanade han publiken att stämma in i ”the scream of happiness”. Den till tänderna uppklädda publiken i jättesalongen Lumière i Cannes vrålade med i ett vansinnestjut. Det var repris på ett Guldbaggegala-grepp. Vad kan man säga, annat än ”grattis”? – Ja, är det inte fantastiskt? säger Ruben Östlund. Det var kulmen på en dag som varit kämpig. Rykten hade fått ”The square”-truppen att vittra vinst. – Jag ringde Ruben i morse och frågade ”hur fan ska vi uthärda?” säger producenten Erik Hemmendorff. Ruben Östlund är en nyskapare som bygger på svensk filmhistoria. Han och medarbetarna har sett på hur svensk film genom tiderna tagit sig till Cannes: – Det är en lång tradition som kommer från Bo Widerberg och Roy (Andersson) och (producenten, inspiratören med mera) Kalle Boman. Den har vi ridit på. Under presskonferensen senare påpekar Östlund att Boman varit här för precis 50 år sedan, då med Bo Widerbergs ”Elvira Madigan”. Därur har Östlundsgänget hittat strategin: – Man måste slåss om uppmärksamheten. Frånsett ”The square” är det två filmer som utkristalliserat sig som särskilt omtyckta: ryssen Andrej Zvjagintsevs ”Loveless” och fransmannen Robin Campillos ”BPM (Beats per minute)”. ”Loveless” är en skoningslöst mörk bild av livet i Ryssland. ”BPM” är en skildring av 1990-talets aidsaktivister i Frankrike. De fick jurypriset respektive grand prix. Det är första gången en svensk film vunnit något i tävlingen sedan Roy Anderssons ”Sånger från andra våningen” fick juryns pris 2000. Ruben Östlund är den andra svenska regissören som får en guldpalm. 1951 fick Alf Sjöberg förstapriset för ”Fröken Julie” (han vann även för ”Hets” 1946, men det året fick alla tävlande ta emot guldpalmer). Läs mer: Helena Lindblad: Grattis Cannes – humorn och samtiden vann Östlund har även strategin efter vinsten klar. – Vi ska gå på ett litet ställe, som alla berättar att det var förr på Cannesfestivalen, när man sågs på små restauranger här. Vill han tillbaka till hur det var innan Cannesfestivalen blev en bjässe? – Jag vill inte tillbaka till någonting. Filmen måste förnya sig. Men det finns en kunskap som man måste förvalta. Det talas om talangutveckling, men hur ska den utvecklas, av sig själv? Gratulanter har sagt Östlund att det är särskilt roligt att en komedi vunnit. Komedi är ingen vinnargenre: – Folk säger att det aldrig hänt förut. Erik Hemmendorff berättar att en av producenterna till originella grekiska ”Dogtooth” (2009) sa att ”The square”-priset ”betyder mycket för många”. Hon tänkte på priset som ett steg framåt för den smalare, mer egensinniga europeiska filmen. Ja, en guldpalm förändrar många perspektiv. – Nu kommer våra triviala badbilder härifrån att framstå i ett annat ljus – ”där satt vi och visste inte att vi skulle vinna Guldpalmen…”, säger Hemmendorff. Alla pristagare i Cannes 2017 Guldpalmen: ”The square” (Ruben Östlund) Grand prix: ”BPM” (Robin Campillo) Bästa regissör: Sofia Coppola, ”The beguiled” Bästa kvinnliga skådespelare: Diane Kruger, ”In the fade” Bästa manliga skådespelare: Joaquin Phoenix, ”You were never really here” Juryns pris: ”Loveless” (Andrej Zvjagintsev) Bästa manus: Yorgos Lanthimos och Efthimis Filippou, ”The killing of a sacred deer”, och Lynne Ramsay, ”You were never really here” Specialpris: Nicole Kidman Camera d’Or: ”Jeune femme” (Léonor Serraille) Guldpalmen för kortfilm: ”A gentle night” (Qiu Yang)


Ariana Grande lovar ny konsert i Manchester

Summary: Sångerskan Ariana Grande kommer att återvända till Manchester för en konsert. Anledningen: att samla in pengar till offren vid måndagens bombattack.

I måndagens terrordåd efter en konsert med den amerikanska sångerskan Ariana Grande dog 22 personer och ett 50-tal skadades. Sångerskan var själv oskadd men strax därefter meddelade hon att hon gör ett avbrott på sin turné. Men på fredagskvällen kom plötsligt ett nytt besked. Ariana Grande kommer att återvända till Manchester för att ge en konsert. Syftet är att samla in pengar till de som har drabbats i tisdagens bombattack, meddelar hon på Twitter. ”Vi kommer inte att låta hatet vinna”, skriver hon vidare. Det är ännu inte klart när konserten kommer att äga rum, men sångerskan meddelar att hon ska återkomma med detaljer när allting är bekräftat.


Han spelade ”Shoreline”!

Summary: Henrik Berggren känns till en början bräckligare än någonsin, men efter att extranumret ”Shoreline” brutit isen hittar stämningen sin topp och musiken får en ny klang av allvar, skriver DN:s Nils Hansson.

Sällan har jag funderat lika mycket i förväg på hur lång en konsert ska tänkas bli, trots att det finns en konvention kring en dryg timme för den här sortens förvuxna klubbspelningar på nöjesfält. Så mycket har ju skrivits om Henrik Berggrens kroniska trötthetssyndrom, varenda en av de många intervjuer han gav i samband med sin första soloskiva denna vår fick ju göras med sjukdomen som en tydlig och uttalad fond; ofta med vilopauser inlagda som gick rakt in i de färdiga tidningstexterna. Och möjligen är det en sådan vilopaus som kommer nu, redan efter fem låtar. ”Run, Andy, run” mynnar ut i en lång och lätt poänglös syntslinga som går runt runt och sätter allting i vänteläge medan Henrik Berggren smiter ut bakom scenen. Avbrottet känns längre än vad det är, men gör också spelningen mer speciell, som en påminnelse om hur ovanliga förutsättningarna är. En av Sveriges absolut mest mytomspunna artister, sångaren från det lika mytomspunna Broder Daniel, som nästan hade försvunnit från horisonten, likt ett sakta borttynande löfte. Som plötsligt klev in mitt i händelsernas centrum, förvånansvärt resolut med tanke på den omskrivna kraftlösheten. Med en paradoxalt gedigen skiva av lagom uppdaterad Broder Daniel-rock, både vuxnare och skörare, med en ny ton av ljus bland alla motgångar och alla envist upprepade nyckelfraser. Det är den första av sommarens spelningar, i vad som kallas turné men inskränker sig till sex konserter mellan maj och augusti. Med sig har han ett band som känns som gamla kumpaner, men endast gitarristen Theodor Jensen är kvar från Broder Daniel och han är den enda av dem som medverkar på den nya skivan ”Wolf’s heart” (fast där spelar han bas). De övriga är nu The Soundtrack of Our Lives-gitarristen Mattias Bärjed, Håkan Hellström-trummisen Nino Keller, The Tough Alliance-syntaren Henning Fürst och så soloartisten Joel Alme på bas. Idel erfarenhet som bildar en stabilare enhet än Broder Daniel någonsin var. I gengäld känns Henrik Berggren själv bräckligare än någonsin, med en liten och gråsprängd röst som har allt sjå i världen med att fylla ut sina sånger. Åtminstone i början. Vartefter sjunger han upp sig, och efter ett ganska tidigt konsertslut återvänder han för hela fyra extranummer som allihop är gamla Broder Daniel-favoriter, och då låter det plötsligt som att han skulle kunna hålla på så här halva kvällen. Det är också något med stämningen som hittar sin topp först då, efter att ”Shoreline” äntligen brutit isen och förlöst åtminstone en del av de krampaktiga förväntningarna. Man får också säga att rader som ”I won’t last long/soon I’ll be gone” eller ”I’m not the boy that I used to be” får en annan klang i dag, när Henrik Berggrens teatraliska scenposerande måste hållas under strikt ransonering och varvas med stillsamt sittande på pall. Men det ger också en extra laddning av allvar, som visserligen alltid var tänkt att finnas där men som nu har en ny sorts okuvlighet. Man vet verkligen mindre om framtiden än någonsin, men man vet också att en konsert som denna är en seger i sig och att en speltid på strax över en timme, inklusive fyra extranummer, är nästan jämförbart med ett maraton.


Per M: Det är väl ändå att ta i

Summary: Kåseri. Det slarvas och gödslas med verb som uttrycker passion. Jag är mycket förtjust kardemummabullar, men jag hyser ingen kärlek till dem.

Har folk blivit mer ömhudade? Det ska i dessa dagar inte mycket till innan någon säger sig vara chockad eller kränkt, även när det bara handlar om en händelse endast en aning utöver det vanliga. ”Man blir naturligtvis chockad …”, hör vi i stort sett i vartenda nyhetsinslag. Att de som var på Drottninggatan när den stulna lastbilen kom farande blev offer för extrem sinnesrörelse kan jag förstås förstå. Men när det är frågan om att bostadsrättsägare drabbas av eventuellt höjd skatt? ”Klart att man känner sig kränkt över …”, återkommer gärna när det till exempel ställs fullt rimliga krav på hur man ska vara klädd och bete sig, oavsett religion. Vad ska då den säga som på riktigt drabbats av ett trauma eller en kollaps? En närstående avlider, ens partner vill lämna en, slaganfallet är ett faktum? Jag är chock-chokad? Och hur ska den våldtagna beskriva känslorna? Jag är dubbelkränkt? Jag talar inte om de språkligt torftigas återkommande användning av fyllnadsord som ”typ”, ”alltså” eller ”ba”, utan om hur det gått inflation i bruket av ord som har med starka känslor att göra. Visst går det an att säga att ”Jag älskar fredagskvällar”, och som ganska logisk följd av detta ”Jag hatar måndagsmorgnar”. Icke desto mindre är det att ta i när man slarvar med verb som uttrycker passion, och som det alltså gödslas med. Det finns människor och företeelser som jag älskar och sådana som jag hatar, men de är lätträknade. Jag är mycket förtjust kardemummabullar, men jag hyser ingen kärlek till dem. Jag är sannerligen ingen vän av livet på svensk landsbygd, men är inte ute efter att förgöra den. Ovanor och underlåtelsesynder är i längden inte lätta att tolerera. Men hur många förhållanden har inte förgiftats av den tålamodprövades påståenden om vad partnern ”alltid” eller ”aldrig” gör, så som om partnern var underkastad ett tvångsbeteenden av så grav art att det är omöjligt att betvinga utan professionell hjälp? Men visst – jag gör mig själv dagligen skyldig till såväl ironier som sarkasmer, över- och underdrifter kommer som spontana reflexer, för att försöka säga vad jag egentligen tycker och känner. Det lärde jag mig i mitt förljugna föräldrahem där det var det lag att aldrig säga som det verkligen var. Uppriktigt sagt.


Sexuella kontaktförsök på nätet vanligare mot barn med funktionsnedsättning

Summary: Barn och unga med funktionsnedsättning löper större risk för mobbning, hot och kränkande bilder på nätet. Ett av fyra barn har dessutom utsatts för sexuella kontaktförsök från vuxna.

Resultatet framkommer i den rapport över barn och ungas medieanvändning som Statens medieråd presenterade på tisdagen. Ulf Dalquist, forskningschef, beskriver resultaten som ”dramatiska”: – Vi har inte tittat på det här tidigare. Vi ser att den här gruppen av unga med funktionsnedsättningar är betydligt mer utsatta i det nya medielandskapet, säger han. Läs mer: Barn konsumerar medier som aldrig förr Analysen gäller både fysiska och intellektuella funktionsnedsättningar. I undersökningen har myndigheten tillfrågat föräldrar om deras barn råkat illa ut i samband med internetanvändning eller mobiltelefon. Enligt rapporten löper barn och unga med funktionsnedsättning högre risk att bli socialt isolerade, utsättas för mobbning, hot, kränkande bilder samt sexuella kontaktförsök från vuxna. 23 procent av föräldrarna till barn med funktionsnedsättning mellan 13 och 16 år uppger att någon har varit elak eller mobbat deras barn. En av tio svarar att barnet utsatts för hot. Och nära två av tio uppger att någon har lagt ut bilder eller filmklipp på deras barn. Samtliga siffror är betydligt högre i jämförelse med alla barn i samma ålder. Ulf Dalquist pekar på ytterligare en siffra som häpnadsväckande. 18 procent av de mellan 13-16 år med funktionsnedsättning har utsatts för sexuella kontaktförsök från vuxna. Samma siffra för genomsnittet är fem procent. De första signalerna på att unga med funktionsnedsättning var mer utsatta framkom i en pilotstudie som myndigheten gjorde häromåret. Ambitionen inför årets rapport var att också bryta ner svaren utifrån olika typer funktionsnedsättning, men deltagarantalet har varit för lågt. Andelen barn och unga med funktionsnedsättning som är höganvändare av internet och dataspel (mer än sex timmar per dag) var under 2016 högre än för genomsnittet. Ulf Dalquist menar att detta kan vara en delförklaring till utsattheten, men myndigheten efterlyser också riktade åtgärder. – Att unga med funktionsnedsättning är så utsatta på nätet pekar mot behovet av riktade åtgärder mot denna grupp. Vi håller på att ta fram pedagogiskt material tillsammans med riksförbundet Attention och projektet Nätkoll, men det behövs mer, säger Ewa Thorslund, direktör för Statens medieråd, i ett pressmeddelande.


Natur & Kultur avslutar samarbete med Mats Qviberg

Summary: Mats Qviberg har förvaltat Natur & Kulturs aktier. Nu avslutar förlaget samarbetet med Metroägaren Qviberg, som fått hård kritik för att ha kallat en journalist för ”stalinist”.

Mats Qviberg, ägare till tidningen Metro, har fått stor kritik för sina kontroversiella uttalanden där han bland annat kallat en journalist på tidningen för ”en typisk stalinist som vi borde bli av med” i en intervju med den högerpopulistiska tidningen Nyheter Idag. Sedan dess har flera journalister valt att sluta skriva för tidningen, bland andra kolumnisterna Viktor Banke, Evyn Redar och Emma Frans. Läs mer: Metro försvinner från Göteborgs kollektivtrafik: Vi tänker inte teckna nytt avtal Nu avslutar förlaget Natur & Kultur sitt samarbete med Mats Qviberg, skriver Svensk Bokhandel. Qviberg har förvaltat Natur & Kulturs aktieportfölj sedan 2006, men lämnar nu stiftelsens placeringsråd. Läs mer: Martin Jönsson: Vad varje medieägare måste förstå Natur & Kulturs vd Per Almgren har enligt Svensk Bokhandel haft en dialog med Mats Qviberg. – Vi har tagit reda på precis vad som hänt angående uttalandena som han gjort. De har väckt en viss förvåning. I samband med den dialogen har han själv kommit fram till det här, säger Per Almgren till Svensk Bokhandel. Läs mer: Allt fler partier i Stockholm öppnar för att bryta med Metro


Tino Sanandaji: Forskarna är ute efter att svartmåla

Summary: Tino Sanandaji har fått svidande kritik av KTH-ekonomerna Hans Lööf och Gustav Martinsson för sin bok ”Massutmaning”. Nu svarar Sanandaji i ett mejl till DN.

I en debattartikel i SvD anklagar Hans Lööf, professor i nationalekonomi, och Gustav Martinsson, lektor i finansiell ekonomi, Tino Sanandaji för att "aktivt vilseleda sina läsare" och för ”mycket stora brister i den statistiska analysen, hanteringen av källor och återgivandet av andra forskares resultat”. Läs mer: ”Massutmaning” kritiseras för vetenskaplig ohederlighet Bland annat skriver Lööf och Martinsson att bara en av fem källhänvisningar i Sanandajis bok ”Massutmaning” kommer från vetenskapligt granskad litteratur. I ett Facebookinlägg skriver Sanandaji att det inte stämmer, och att över 60 procent av referenserna är till ”forskning, akademiska rapporter och myndighetsstatistik”, och anklagar Lööf och Martinsson för att ha ”exkluderat forskningsböcker, offentliga utredningar, SCB och dylikt för att låtsas att min bok citerar ovetenskapliga källor”. Han menar också att ”Lööf fifflar medvetet och missbrukar sin professorstitel i syfte att misstänkliggöra”. I en artikel på DN:s sajt under torsdagen skrev DN om Lööfs och Martinssons kritik. Med anledning av den svarar nu Sanandaji i en mejlintervju med DN. Forskarna Brian Bell och Stephen Machin menar att invandringen inte har någon stor effekt på kriminalitet, enligt KTH-forskarna. Är det då inte oärligt av dig att referera till deras studie för att försöka bevisa motsatsen? – Jag använder inte Bell och Machin för att ”bevisa motsatsen”. Det enda jag citerar ur deras genomgång är att frågan om brott och invandring är samhällsekonomiskt viktig. Min bok förklarar att invandringens effekt på brott varierar kraftigt beroende på land, tid och grupp. Därför är det poänglöst att nämna alla hundratals studier som inte handlar om Sverige, skriver Tino Sanandaji till DN. KTH-forskarna menar att David Card varken hittar negativa eller positiva effekter av invandring på löner och arbetslöshet för lågutbildade inhemska arbetare. Varför anger du då att hans studie skulle ha visat på en negativ effekt? – Det finns två läger om Card 1990. Ett läger menar att effekten var noll, ett annat läger med Borjas i spetsen menar att det fanns en negativ effekt. Card 1990 själv hittar negativa effekter på existerande kubaner, men säger att det är inexakt och kan bero på annat. Angrist & Krueger 1999 menar att estimatet i Card 1990 kan vara fel. Min bok går inte in på djupet i detta, jag ger bara en referens till studierna denna pågående debatt gäller. Läs mer: Bokrecension av ”Massutmaning. Ekonomisk politik mot utanförskap och antisocialt beteende av Tino Sanandaji” Enligt KTH-forskarna ingår inte MC-rörelsen, fängelsekunder och vitmaktrörelser i Rostamis, Leinfelts och Holgerssons studie om invandring och kriminalitet. Varför redovisade du inte det för läsarna? – Min bok förklarar i detalj att studien handlar om de sju mest prominenta gatugängen. Lööf och Martinsson undanhåller min noggranna förklaring från läsarna. Det är ett tydligt tecken på att de inte är ute efter en ärlig granskning av min bok, utan för att svartmåla. Lööf och Martinsson har fått svidande kritik för sina tidigare slarv och faktafel i sina debattartiklar om invandring, där de har en stark åsikt. Jag förstår att det är svårt för icke insatta att följa dessa detaljer om metod, men jag kommer att i detalj förklara att de har fel på samtliga punkter, skriver Tino Sanandaji till DN.


Lotta Olsson: Låt det finnas utrymme för både tystnad och samtal på biblioteken

Summary: Biblioteken är en oändligt viktig mötesplats, som skulle behöva växa och bli större än de är i dagens begränsade utrymmen. Vi behöver nya sociala rum att vistas i.

Det har blivit bråkigt på en del storstadsbibliotek på senare år. Vanliga biblioteksbesökare trängs undan av langare, missbrukare och stökiga ungdomsgäng som till och med har försökt begå rån. Diskussionens vågor går höga, gång på gång: hur ska biblioteken vara? Ska de vara de traditionellt tysta, stillsamma bokläsarrum som så väl behövs i samhället, nu mer än någonsin? Eller ska stökiga besökare tvärtom välkomnas, eftersom bibliotekens uppgift i första hand är att vara tillgängliga för alla? Det borde förstås finnas utrymme för bådadera. För biblioteken är verkligen de enda platser i dag som är gratis utan att vara värdeladdade. Vem som helst kan gå dit. Jag har sett kyrkan vara lika öppen på julaftonsnätterna, i midnattsmässor där påstrukna julfirare vilar i bänkarna, ungdomar viskar i mobiltelefoner och frusna uteliggare värmer sig. Där är också alla välkomna. Men biblioteken vore ju ett bättre alternativ, som ett betydligt mindre värdeladdat centrum för en samhällsgemenskap. Biblioteken är en oändligt viktig mötesplats, som skulle behöva växa och bli långt större än de är i dagens begränsade utrymmen. Låt alla folkbibliotek bli den centrala delen i större kulturhus i varje stadsdel, och låt det finnas utrymme för många olika slags aktiviteter. Förlägg dagverksamhet för såväl äldre som yngre där, låt det finnas teverum och datorrum, ordna LAN (gemensamt datorspelande) för ungdomar. Släpp in Stadsmissionen eller Myrorna och låt dem bygga upp en seriös andrahandsmarknad med frivilligarbete, arbetsträning och klädbytardagar. Ha lokaler för läxläsning, där pensionärer och arbetslösa kan hjälpa skolbarn. Ha en enkel och billig restaurang också, lämplig för såväl trötta barnfamiljer som ensamstående eller bara folk som inte har någon lust att laga mat, med bord där man kan sätta sig om man kan tänka sig att prata med andra och bord där man får vara ifred. Nej, säger ni nu, det går ju inte att ha såna öppna mötesplatser. Gängen tar över direkt, det kommer att ske övergrepp och elände, det blir omedelbart en samlingspunkt för allsköns drägg. Pedofiler! Rånare! Vandaler! Det måste finnas gott om personal, förstås. Vilket även gäller dagens bibliotek, för självklart ska våra bibliotek vara en trygg miljö. Skulle det bli alldeles för dyrt? Jag undrar det. Om vi kan hitta ett sätt att bygga bättre, kravlösa mötesplatser för alla som inte har specialintressen nog för en förening eller ens ork att delta i organiserad verksamhet, så tjänar samhället förmodligen på det. Ensamhet kostar samhället alldeles för mycket i dag. I dag lever vi i en kollektiv samhällsdepression, där alla nya idéer bemöts med uppgivenhet och omedelbart kritiseras sönder. Ingenting går att förändra till det bättre. Allt går åt skogen och världen är full av antingen galna fanatiker eller verklighetsfrånvända idioter. Det bästa vi kan åstadkomma tycks vara ytterst begränsade, privata mötesplatser där ingen obehörig får komma in. Hur många gånger har det skrivits om experimenthuset i Göteborg där tvättstugan har fått soffor för att folk ska kunna prata med sina grannar under kravlösa former? Det är ett bra och väsentligt experiment, men det borde finnas många fler försök att konstruera mötesplatser. Vi behöver börja drömma utopidrömmar igen. Vi ska ha tysta bibliotek. Men vi behöver också många andra rum där det går att prata med varandra. Det är larmandet vi ska begränsa. I dag lever vi i en kollektiv samhällsdepression, där alla nya idéer bemöts med uppgivenhet och omedelbart kritiseras sönder.


Allt fler partier i Stockholm öppnar för att bryta med Metro

Summary: Den politiska kritiken växer efter Metroägaren Mats Qvibergs kontroversiella uttalanden. Allt fler partier i Stockholms läns landsting öppnar för att bryta tidningens avtal med lokaltrafiken.

Företrädare för Miljöpartiet och Moderaterna sade under helgen för att man vill se över Metros avtal med Stockholms lokaltrafik (SL). Anledningen är uttalanden som Mats Qviberg gjort i en intervju med högerpopulistiska Nyheter Idag. Ägaren har senare bett om ursäkt för flera av sina kommentarer samtidigt som chefredaktören och styrelseordföranden har garanterat redaktionens fulla oberoende. Trots det sällar sig nu allt fler partier till dem som ifrågasätter huruvida avtalet med SL ska vara kvar. – Metro måste följa den policy SL har för tidningar. Tidningens ledning har uppenbarligen givit uttryck för något annat om tidningens innehåll. Därför håller jag med Miljöpartiet om att SL inte längre kan distribuera Metro, skriver Talla Alkurdi (S), trafiklandstingsråd i opposition, i en skriftlig kommentar. Vänsterpartiets gruppledare, Gunilla Roxby Cromvall (V) skriver i ett mejl till DN att hon ”delar uppfattningen att avtalet med Metro borde brytas med anledning av uttalandet om journalister och intervjun som ägaren Qviberg gjort”. Även Centerpartiet öppnar för att avtalet kan komma att avslutas. – Metros agerande de senaste dagarna har varit oacceptabelt. Om farhågan stämmer, att Metro styrs av en politisk agenda, så stänger jag inte dörren till att avtalet sägs upp. I SL-trafiken måste alla känna sig välkomna, säger Gustav Hemming (C), landstingsråd. Kristdemokraternas gruppledare i trafiknämnden, Karl Henriksson, säger det är viktigt att diskutera avtalsfrågan med jämna mellanrum men att det är för tidigt att säga om tidningen går mot en ny riktning som kan innebära grund för att avsluta samarbetet. – En förutsättning för Metros distribution är att det är en tidning som ger seriösa nyheter och underhållning till resenärerna. Om det skulle förändras, och det skulle bli en tidning som sprider ”fake-news” och främlingsfientlig propaganda, då är det naturligtvis grund för ett upphävande av avtalet. Men hittills har vi inte sett någon sådan förändring, säger Karl Henriksson. Landstingsrådet Anna Starbrink (L) menar att distributionen av en nyhetstidning i kollektivtrafiken är i grunden en positiv företeelse. – Men det kan alltid finnas anledning se över samarbeten och hur de står sig i dagens informationssamhälle. Politiken ska inte ha åsikter om innehållet i nyhetstidningar men vi kan förstås inte riskera att ha någon slags propaganda, särskild politisk agenda eller "falska nyheter", säger Starbrink och fortsätter: – Vi konstaterar att den redaktionella ledningen för Metro har tagit avstånd från det som uttrycktes av ägarföreträdarna i en uppmärksammad intervju. Det finns anledning följa detta noggrant. Metro har ögonen på sig, säger Starbrink. Sverigedemokraterna däremot ser positivt på att ha kvar Metro. ”Vi stödjer inte det att Metro ska stoppas i tunnelbanan. Vi ser det som bra om tidningen breddar sig från socialism. Då kommer säkert fler resenärer att läsa den på morgonen.” skriver Dan Kareliusson, SD-ledamot i landstingsfullmäktige, i ett mejl till DN. På tisdagen gick också styrelsen i Stockholms dagspressdistrikt ut med ett officiellt uttalande där man stöttar journalisterna på Metro och riktar samtidigt en uppmaning till Qviberg som medieägare: ”Garantera Metros oberoende nu – eller sälj tidningen genast”, skriver styrelsen. Mats Qviberg gav på tisdagen en ny intervju med Svenska Dagbladet där han säger sig vara förvånad över kritiken. Han säger också att tidningen kan få ett skriftligt intygande på att han inte kommer att lägga sig i det redaktionella arbetet. – Det är stötande att tidningarna angriper oss på det här sättet. Jag skulle inte vilja kritisera Dagens Nyheter eller Svenska Dagbladet på samma sätt. Men det finns många prinsessor i din bransch, säger Qviberg till SvD. På frågan om han om fem år kommer att vara kvar som ägare för Metro svarar han: – Fortsätter det så här så kommer jag att ge bort min andel till någon som vill ha den, säger Mats Qviberg.


Mats Qviberg om uppmärksamheten efter Metroköpet: ”Fortsätter det så här ger jag bort min andel”

Summary: ”Det har varit en väldig uppförsbacke så här långt”, säger Mats Qviberg om sin tid som ägare av tidningen Metro i en intervju i Svenska Dagbladet.

De senaste dagarna har Metros nya ägare Mats Qviberg fått stor uppmärksamhet och mycket kritik för en intervju i den högerpopulistiska sajten Nyheter Idag, där han bland annat kallar en av Metros journalister ”en typisk stalinist som vi borde bli av med”. Läs mer: Kritiken rasar mot Mats Qviberg efter Nyheter Idag-intervjun Flera Metro-medarbetare har sagt upp sig efter att intervjun publicerades, TV4 har avbrutit sitt samarbete med Metros Viralgranskaren och chefredaktören Staffan Erfors har tagit avstånd från uttalandena som Qviberg och styrelseordföranden Christen Ager-Hanssen gör i texten. I en ny intervju i Svenska Dagbladet säger nu Mats Qviberg att han är förvånad över kritiken. – Det är stötande att tidningarna angriper oss på det här sättet. Jag skulle inte vilja kritisera Dagens Nyheter eller Svenska Dagbladet på samma sätt. Men det finns många prinsessor i din bransch, säger Qviberg till SvD:s reporter. Läs mer: TV4 bryter samarbete med Metro efter Qviberg-intervjun På frågan om han om fem år kommer att vara kvar som ägare för Metro svarar Qviberg: – Fortsätter det så här så kommer jag att ge bort min andel till någon som vill ha den. Läs mer: Qviberg ber om ursäkt för uttalandena om ”stalinister” Finansmannen Qviberg hävdar att SvD kan ”få skriftligt på att jag aldrig kommer att lägga mig i det redaktionella arbetet” på Metro – trots att det i en intervju DN tidigare gjort framkommer att han redan gjort precis det. – Det här har jag gjort för att jag är road av medier. Det är en privat grej, men det har varit en väldig uppförsbacke så här långt och allt jag säger misstolkas, säger Mats Qviberg i SvD:s intervju.


Ridley Scott: Alien: Covenant

Summary: Det räcker inte med att några av filmhistoriens mest kända bilder kommer igen. Mårten Blomqvist imponeras inte av nya ”Alien: Covenant” som ser väldigt mycket ut som en nyinspelning av ”Alien”, filmklassikern från 1979.

Vid fyllda sjuttionio hoppar Ridley Scott i rymdskeppet och tar ett ärevarv – nåja – i det filmuniversum där hans egen stjärna tändes för nästan fyrtio år sedan, när han bärgade den stilfulla rymdrysaren ”Alien” (1979). Detta är den sjätte filmen som på ett eller annat sätt knyter an till den första. Tidsmässigt tycker Scott och filmbolaget att vi ska pussla in den som en uppföljare till ”Prometheus” (2012) och därmed en prequel till ”Alien”. Visst. Men som film ser det väldigt mycket ut som helt enkelt en nyinspelning av ”Alien”. Quiz: Vad kan du om sci-fi-klassikern ”Alien”? På flera sätt kan det inför ”Alien: Covenant” vara ett handikapp att vara alltför förtjust i den första filmen. För mig är den en favoritfilm, en klassiker; den som har mer distans till original-”Alien” skulle kanske sätta högre betyg på denna efterföljare. Är man bekant med ”Alien” blir det svårt att med Scott försöka låtsas att detta är en ny story. Åter är vi på ett rymdskepp som används till frakt. ”Aliens” Nostromo forslade malm, Covenant (som syftar på Förbundsarken) för bosättare till en ny planet. Det är en lång tur så besättning och passagerare är nedsövda. Något inträffar, resan avbryts, besättningen väcks i förtid. Signaler uppfångas från en annan planet, och så får vi åter scenen där alla hänger runt mötesbordet i vagt oroande artificiell belysning och diskuterar om man ska avvika från kursen och gå ner på den okända planeten. Man styr mot planeten och fortsätter sedan att steg för steg kopiera vartenda misstag kapten Dallas mannar gjorde under den första turen. Facehuggers festar som om det var 1979 igen. Första filmen hade sju besättningsmedlemmar. Ett så litet gäng slösar man inte med. De blev personligheter. Varje möte med filmens alien blev en duell. Ombord på Covenant finns ett mindre kompani. De mer eller mindre serverar sig själva åt aliens, och få i rollistan blir mer än kanonmat. Det räcker inte med att några av filmhistoriens mest kända bilder kommer igen. Dessutom praktiskt taget förannonseras vad som ska gå fel. ”Håll dörrarna låsta och förseglade!” kommenderar någon. Alla som sett mer än tre skräckfilmer hör ”Säg adjö till dörrarna!”. ”Alien: Covenant” är närmast självspoilande. En av poängerna med ”Alien” var att den bröt mot genrens konventioner. Rymdskeppet var inte ett blänkande högteknologiskt underverk. Det var en arbetsplats, trångt, delvis tungarbetat, med besättning som gnällde om lönetillägg när kursen lades om. Designen av hela filmen, inklusive förtexterna och den suggestiva affischen med det stora svävande ägget, betydde mycket. Tidslinje: Alien-universumet från ”Prometheus” till ”Alien: Resurrection” I ”Alien: Covenant” finns inte samma konstnärliga disciplin. Den är pladdrig, med dialog full av övertydliga repliker som den ovan. Michael Fassbender återkommer från ”Prometheus” som android i dubbelroll, och säger saker som "Ingen förstår den ensamma perfektionen i min dröm". Jodå, Michael, vilken Bondskurk som helst från 1960-talet; de lät så hela tiden. Den första ”Alien” var rå, gjord av en regissör som ville gå utöver genrens konventioner. På ”Alien: Covenant” är Ridley Scott diskjockey på en kryssning med Golden Oldies-tema.


Tre års fängelse för Swefilmer

Summary: En 26-årig man döms till tre års fängelse för att ha drivit piratfilmsidan Swefilmer. Men tingsrätten säger helt nej till filmbolagens krav på skadestånd.

Domen mot de båda män som har stått åtalade för att ha drivit piratsajten Swefilmer föll på måndagen. En av dem, en 26-åring bosatt i Tyskland, döms till tre års fängelse för upphovsrättsbrott och grovt penningtvättsbrott. Den andra, en 23-åring hemmahörande i Västsverige, får villkorligt och samhällstjänst för brott mot upphovsrättslagen. Åklagaren hade yrkat på 4,5 års fängelse för den äldre och ett års fängelse för 23-åringen, alternativt villkorligt om den kombinerades med samhällstjänst. Däremot sa Varberg tingsrätt nej till hela skadeståndskravet från ett filmbolag. Nära 10 miljoner kronor hade begärts, men tingsrätten anser inte att bevisningen höll på denna punkt och avfärdade kravet. Henrik Pontén, jurist som företräder filmbolagen i rättegången, hoppas få stöd för skadeståndskravet i en högre instans. – Det här kommer överklagas, jag är inte så orolig för det. Ett alternativ, säger han, är att kräva skadestånd för någon annan av de filmer som ingick i åtalet. Åklagaren pekade på 1 400 stycken, men skadeståndet gällde bara en enda. Det var kring denna bevisen enligt tingsrätten är för svaga. Domen kostar ändå 26-åringen mycket. 14 miljoner kronor, som tidigare har tagits i beslag, ska inte återlämnas. Detta eftersom det anses vara pengar han har tjänat på bland annat reklam på Swefilmer, alltså olaglig verksamhet. Den yngre mannen ska bara ha fått en bråkdel av pengarna, trots sitt arbete med sajten. Swefilmer var en stor sajt som lät vem som helst se filmer som hade lagts upp utan tillåtelse, ett slags pirat-Netflix. Sådana webbplatser har blivit en allt viktigare måltavla för filmbolagen och deras företrädare på senare år, medan den vanliga fildelningen har minskat i betydelse. Strömningssajter som Swefilmer är enklare att använda eftersom de inte kräver att några filer laddas hem. Sajten stängdes 2015 efter ett polistillslag och efterforskningar utförda av filmbolagens företrädare. Den hade då varit i drift sedan 2011. Trots att filmerna dök upp direkt på Swefilmer och kunde startas bara genom att trycka ”play” var upplägget bakom kulisserna mer komplicerat. Själva filmfilerna låg rent fysiskt på andra servrar, ofta förlagda till Ryssland. Men genom att länka in filmerna på sin egen sida kunde Swefilmer fungera som ett nav för en stor mängd filmer. Det är ännu oklart om domen kommer att överklagas från åklagarsidan. DN har sökt åklagare Anna Ginner utan framgång. Claes Kennedy, 23-åringens försvarare, ser domen som både positiv och negativ för hans klient. – Det positiva är att det blev samhällstjänst och att skadeståndet ogillades. Det negativa är att åtalet inte ogillades i sin helhet. Kommer ni överklaga? – Så långt har vi inte kommit. Nu ska vi gå igenom domen noga och se vad vi kommer fram till. Men den kommer förmodligen att överklagas av någon av parterna. Strömningssajter som Swefilmer har blivit mycket populära på senare år. De är enklare att använda än fildelningssajter och har i många fall erbjudit filmer som inte har gått att se via lagliga tjänster. Sajterna har varit mest populära bland yngre. 64 procent av de mellan 16 och 25 år uppger att de använde dem. I hela befolkningen över tolv års ålder säger var tredje att de strömmar film från sajter av detta slag. Källa: Svenskarna och internet, IIS, 2016.


TV4 bryter samarbete med Metros Viralgranskaren efter Mats Qvibergs uttalanden

Summary: Efter Metros nya ägare Mats Qvibergs omtalade intervju med högerpopulistiska Nyheter Idag väljer TV4 att avsluta samarbetet med Metros Viralgranskaren.

Metros redaktion Viralgranskaren har under tre månaders tid medverkat i TV4:s ”Nyhetsmorgon”, för att motverka spridandet av falska nyheter och desinformation. Läs mer: Mats Qviberg vill sparka ”stalinist” på Metro Nu skriver TV4:s programdirektör för nyheter och samhälle, Viveka Hansson, i ett blogginlägg att samarbetet mellan redaktionerna upphör. Anledningen är de uttalanden som Metros nya ägare Mats Qviberg gjort i en kritiserad intervju med den högerpopulistiska sajten Nyheter Idag, där han bland annat hotat avskeda ”stalinister” på Metros redaktion. Uttalandena ”väcker farhågor kring redaktionens möjligheter att framöver jobba helt självständigt”, skriver Viveka Hansson i blogginlägget. Hon skriver att TV4 framöver kommer att ”pröva andra sätt att lyfta frågorna kring källkritik”. Läs mer: Mats Qviberg ber om ursäkt för uttalande om ”stalinister” ”Det bör finnas en strikt rågång mellan ägare och publicister. Det är en sund grundprincip, och ett förhållande mellan pengar och oberoende som svenska medier värnat och vaktat över under mycket lång tid.” Samarbetet mellan ”Nyhetsmorgon” och Viralgranskaren var tänkt att vara fram till valrörelsen 2018, men avslutas nu efter att ha inletts i februari.


Mats Qviberg ber i SVT-intervju om ursäkt för uttalanden om ”stalinister”

Summary: I en intervju med SVT:s Gomorron Sverige ber Metros ägare Mats Qviberg om ursäkt för sina uttalanden på högerpopulistiska sajten Nyheter Idag. ”Jag trodde faktiskt inte att det var så känsligt”, säger han.

På fredagen publicerades en lång intervju med Mats Qviberg, samt Metros nya styrelseordförande Christen Ager-Hanssen, på den högerpopulistiska sajten Nyheter Idag. Flera uttalanden har väckt stark kritik. Bland annat kallas en av Metros journalister för ”en typisk stalinist som vi borde bli av med” och dessutom framstår det som att Qviberg öppnar för ett tänkbart samarbete med sajten. Läs mer: Mats Qviberg vill sparka journalist på Metro Reaktionerna har inte låtit vänta på sig. Kolumnisten och asylrättsadvokaten Viktor Banke har meddelat att han lämnar tidningen. Samma beslut tog kolumnisten Evyn Redar. Dessutom har politiker från både Miljöpartiet och Moderaterna i Stockholm sagt att tidningens avtal med lokaltrafiken bör utredas. Även chefredaktören på Metro, Staffan Erfors, har tagit avstånd från ägarnas uttalanden. Mats Qviberg medverkade på måndagsmorgonen i SVT:s ”Gomorron Sverige” och bemötte där kritiken. Han menade att uttalandet om ”stalinister” feltolkats och att han använt det under lång tid för att beskriva personer och anställda som är ”förändringsobenägna”. ”Vilka är ”stalinister” på Metro?”, frågade SVT:s programledare. – Alla som är förändringsobenägna. Det handlar inte om att man är kommunist, utan det handlar om att man står för att man inte orkar göra de nödvändiga förändringarna, säger Mats Qviberg. Martin Jönsson: Vad vill Mats Qviberg med Metro? Finansmannen säger i intervjun att han inte kan namnen på de journalister och kolumnister som arbetar på Metro. Att Viktor Banke slutat på tidningen säger sig Mats Qviberg inte känna till: ”Jag visste inte ens vem det var”. – Det var olämpligt. Framför allt var det olämpligt att vara med i den här Nyheter Idag. Det var de som drog upp de här svallvågorna, säger Mats Qviberg, som menar att han inte kände till sajten innan intervjun gjordes. – Det var slarvigt av mig. Jag visste inte ett enda dugg. Men det var någon kille som hette Chang Frick (redaktör på Nyheter Idag), jag trodde det var någon invandrarkille och jag har alltid velat uppmuntra människor som startar sådana här sajter. Jag tycker medier är viktigt och väldigt centralt, säger Mats Qviberg till SVT.


Qviberg vill sparka journalist på Metro

Summary: Tidningen Metros nya ägare finansmannen Mats Qviberg medverkade i en längre intervju på den högerpopulistiska sajten Nyheter Idag. Där han bland annat kallade en av tidningens journalister för ”en typisk stalinist som vi borde bli av med”. Nu vill Miljöpartiets gruppledare Tomas Eriksson i Stockholms län se över tidningens avtal med SL.

Miljöpartiets gruppledare i Stockholms län Tomas Eriksson vill se över Metros avtal med SL efter Qvibergs uttalande om ett eventuellt samarbete mellan Metro och den högerpopulistiska tidningen Nyheter Idag. – Vi skulle inte dela ut tidningar i tunnelbanan som är hemmahörande på den yttersta vänsterkanten, som till exempel Flamman. Om Metro innehållsmässigt utvecklas till en alternativhöger tidning är det ingenting vi bör dela ut i tunnelbanan, säger Tomas Eriksson till Aftonbladet. Trots att Metro uppgett, i ett pressmeddelande, att ett samarbete med Nyheter Idag inte är en aktuellt tänker Tomas Eriksson ta upp avtalsfrågan på nästa Landstingsstyrelse den 22 maj. Det var i mitten av februari i år som Qvibergsfären köpte gratistidningen Metro av Kinnevik för 50 miljoner kronor. Köpet gjordes genom investmentbolaget Custos där Christen Ager-Hanssen är vd. På fredagen intervjuades Ager-Hanssen och Mats Qviberg av tidningen Nyheter Idag. Tidningen är enligt en granskning gjord av Expressen en av Sverigedemokraternas främsta mediekanaler. DN:s krönikör Birgitta Forsberg har beskrivit Qviberg och Ager-Hanssen som ”två excentriska män som har ett horn i sidan till medier som ska driva Metro, en som ägare och en som ordförande”. Under intervjun tar Nyheter Idags chefredaktör Chang Frick, tidigare fullmäktigeledamot för SD i Kristianstad, upp en artikel i Metro från den 28 augusti 2014 där Viralgranskarna skrev en artikel om tiggeriet och kom fram till att det inte styrdes av kriminella ligor. Mats Qviberg håller inte med om slutsatsen och vill se att den journalist som skrivit den ska få sparken: – Det där är en typisk stalinist som vi borde bli av med, som skriver en sådan artikel mot bättre vetande, säger han i intervjun. Enligt Nyheter I dag är Christen Ager-Hanssen inne på samma linje. Men journalisten som skrev viralgranskningen jobbar inte längre på Metro. I intervjun med Nyheter Idag säger vd:n Ager-Hanssen också att han ser ett framtida samarbete mellan de båda tidningarna som något önskvärt: – Du är en framtida samarbetspartner. Vi skulle kunna konvertera din sajt. Du skulle kunna bli Metro 24 om vi tycker att det är en bra bas, som ett exempel, säger han. Sedan frågar han Chang Frick om han vet vad en prenumeration på DN kostar: – Ja fy fan, jag skulle aldrig prenumerera på den tidningen, svarar Chang Frick. Qviberg själv kontrar med att påstå att ”Dagens Nyheter är så politiskt korrekta så man svimmar”. På lördagen skickade Christen Ager-Hanssen ut ett pressmeddelande där han tydligt markerade att han det ”aldrig” kommer att bli aktuellt med ett samarbete med Nyheter Idag och att han inte förstod vilken typ av medium Nyheter Idag var när han ställde upp på intervjun: ”Jag borde ha undersökt närmare vilken typ av sajt Nyheter Idag är innan vi ens ställde upp på intervjun”, skriver han. Metros chefredaktör Staffan Erfors tar också avstånd ifrån Mats Qvibergs uttalande om att sparka journalister som Qviberg inte gillar: ”Det är jag och redaktionsledningen som leder och fördelar arbetet på redaktionen, att vi på allvar skulle ’rensa ut stalinister’ är befängt och inte sant”, skriver Staffan Erfors i pressmeddelandet. Även Mats Qviberg har ångrat att han ställde upp för sajten. I en intervju med SVT säger Qviberg: – Jag hörde att de är extremhöger och då är det inte aktuellt med ett samarbete. Jag medger att jag inte visste vad det var för något. Jag har gjort ett misstag som pratade med en högerextrem kanal som Nyheter Idag. Qviberg kommenterar dock inte sitt uttalande om att han vill sparka en journalist på tidningen för dennes påstådda politiska åskådning. Chang Frick skriver i en kommentar till DN att uttalandena är korrekta: ”Intervjun visar helt ofiltrerat hur Qviberg och Ager-Hanssen tänker med Metro. Att de ångrar intervjun är talande. Det visar att jag har gjort ett bra jobb.” Chang Frick skriver också att han mejlade hela artikeln, inklusive ingress och allt, i förväg till både Qviberg och Ager-Hanssen och att både godkände den innan han publicerade den. ”Dessutom ljuger Qviberg och Ager-Hanssen om att de inte visste vem jag var. Det visste synnerligen Ager-Hanssen mycket väl. I intervjun säger han ju själv att han kollat upp Nyheter Idag mycket noga.” Chang Frick bemöter också Qvibergs beskrivning av sajten som högerextrem och hänvisar till medieforskaren Kristoffer Holt vid Linnéuniversitetet som i en intervju med Sveriges Radio sagt att han är kritisk till de etablerade mediernas hållning när det gäller en del alternativa medier: – Det finns tyvärr en tendens till brist på nyansering. När man bankar för mycket på trumman och använder för stora ord. Framför allt när man klumpar ihop folk när de har skillnader sinsemellan. Då riskerar man att själv att bli otrovärdig, sa Holt. Sedan artikeln i Nyheter Idag publicerades har Metros kolumnist Viktor Banke beslutat sig för att sluta skriva för tidningen. I ett inlägg på Twitter skriver Banke:


Ryska Eurovisionfans släpps inte in i Ukraina

Summary: Minst fem ryska Eurovisionfans har satts på vändande plan tillbaka till Moskva från flygplatsen i Kiev. De deporterades trots att de hade biljetter till Eurovision och inte har besökt Krim. Dmitrij Melnikov som leder Moscow Eurovision Preparty anser att Ukraina bryter mot EBU:s regler.

– Jag hade biljetterna till både andra semifinalen och finalen, en inbjudan av mina vänner, returbiljett. Allt var klart. Men de satte oss på planet tillbaka till Moskva, säger Aleksej Maltsev, som DN når i Moskva per telefon. Läs mer: Våldet mot hbtq-personer ökar i Ukraina inför Eurovision Han är en av fem ryska medborgare som deporterades från flygplatsen i Boryspol i onsdags. Alla var unga män, en grupp som de ukrainska myndigheterna ofta kontrollerar extra noga. Maltsev var ändå förvånad. – Jag har vänner som hade åkt några dagar tidigare och släpptes in i Ukraina utan problem. Jag hade ju alla nödvändiga dokument så jag trodde inte att de skulle stoppa oss. Väldigt synd, säger Maltsev, som till vardags jobbar för det svenska företaget Craft Sportswear i Moskva. Han hade aldrig varit på Eurovision tidigare, däremot besökt Kiev många gånger eftersom han har goda vänner här. Läs mer: Få ryska Eurovisionfans har vågat åka till Kiev I två timmar satt Aleksej Maltsev och väntade på flygplatsen utanför Kiev. Under tiden anlände hans ukrainska vänner och talade om för gränsmyndigheterna att de var de som hade bjudit in Maltsev och att han skulle bo hos dem. Maltsev visade också upp sitt elektroniska bankkonto för den ukrainska gränskontrollen för att bevisa att han hade pengar. – Men det hjälpte inte. Trots att jag inte har besökt Krim, säger Maltsev till DN. Läs mer: Åtta politiska konflikter i schlagerhistorien Dmitrij Melnikov som är ordförande för Moscow Eurovision Preparty säger att deportationerna är ett brott mot EBU:s regler. – Det är inte rätt att göra så här mot fansen, som inte har något som helst med politik att skaffa. Eurovision ska inte vara ett instrument för inrikespolitik, säger Dmitrij Melnikov till DN. Läs mer: Finanskris, krig och musikfest – inför Eurovision i Ukraina Enligt honom krävde de ukrainska gränsmyndigheterna av de ryska fansen att de skulle kunna visa upp sina Eurovisionbadge. – De visste mycket väl att man får sina badge först på arenan, mot att man visar upp sin biljett.


De vinner Eurovision song contest – enligt Spotify och Google

Summary: Företagen Spotify och Google har kommit fram till vem som blir vinnaren i helgens Eurovision song contest-final – om man räknar på det.

Det drar ihop sig till final i Eurovision song contest. På lördag är det dags för den sista tävlingen, där årets vinnare ska koras. Förhandstippade är Italiens bidrag, Francesco Gabbanis ”Occidentali's karma”, och Portugals ”Amar pelos dois” som framförs av Salvador Sobral. Läs mer: Här är Eurovisions vänner och fiender Men det beror på hur man räknar. Google har mätt antalet sökningar på varje medverkande i Eurovision och kommit fram till en möjlig vinnare baserat på hur många i de deltagande länderna som googlat på bidragen, omräknat i poäng. Läs mer: Åtta politiska konflikter i schlagerhistorien Enligt undersökningen skulle Frankrikes bidrag vinna, med 266 poäng. Strax där efter kommer Italien med 257. Bulgarien, Australien och Portugal kommer på platserna efter, och först på sjätte plats finns Sverige och Robin Bengtssons ”I can’t go on” med 205 poäng. Strömningstjänsten Spotify har också undersökt sina egna data för att komma fram till en vinnarkandidat. Undersökningen har utgått ifrån antalet Spotify-lyssningar på finalisternas låtar de två senaste veckorna, och räknat bort lyssningarna från det egna landet. Läs mer: Våldet mot hbtq-personer ökar i Ukraina inför Eurovision Enligt Spotifys siffror blir det Österrikes ”Running on air”, framförd av Nathan Trent, som tar hem Eurovision 2017. Näst mest lyssnad är Danmarks Anja Nissen och hennes ”Where I am”. Det belgiska bidraget ”City lights” av Blanche kommer på tredje plats, och svenska Robin Bengtssons bidrag på fjärde. Strömningstjänsten har också räknat på vilka de mest Eurovisionglada länderna är. Flest Eurovisionlåtar har Spanien lyssnat på, med Sverige på en hedrande andraplats och Storbritannien på tredje. Hanna Fahl: ”Europa verkar gilla att ha kul” Eurovision song contest-finalen sänds i SVT1 nu på lördag, med start klockan 21.


Ratade tidningar kritiserar bibliotek

Summary: Stockholms stadsbibliotek har plockat bort flera vänstertidningar och i stället gjort plats för högerextrema tidningen Nya Tider. Redaktionsledningen på Arbetaren rasar mot beslutet. ”Policyn verkar vara flummig och ogenomtänkt”, säger Toivo Jokkala, chefredaktör.

En rad vänstertidningar, som tidigare har kunnat läsas på Stockholms stadsbibliotek, är i dag borttagna. Titlarna Offensiv och Internationalen försvann redan för tre år sedan och inför nuvarande år avslutades abonnemangen på kommunistiska Proletären och syndikalistiska Arbetaren. Biblioteket abonnerar i stället på högerextrema Nya Tider, något som w var först att rapportera om. Stadsbiblioteket har bland annat motiverat beslutet med att intresset för Arbetaren och Proletären i nuläget är alltför svalt. Toivo Jokkala, chefredaktör på Arbetaren, kritiserar argumentet och menar att bibliotek har ett uppdrag att tillhandahålla titlar oberoende av dagsintresset. – En tidning som Arbetaren, som funnits sedan 1922 och har en etablerad roll i samhällsdebatten, borde ha en naturlig plats. I dagens medielandskap styrs mångas informationsintag av vad som delas i deras Facebookbubblor. Det är ett ganska stort minus om den allmänna offentligheten stryper tillgången på våra tidningar, säger Toivo Jokkala till DN. – Det känns som något slags tvångsmässigt symmetritänkande. Att om de har vissa titlar på vänsterkanten, då måste de också ha andra titlar på högerkanten. Det blir en barnsligt naiv syn på tidningarnas politiska hemvist, nästan som att man reducerar beslutet till en gungbräda som ska väga jämnt, säger Toivo Jokkala. Jenny Tedjeza, chefredaktör på Proletären, ser stora problem med att tidningen inte längre finns kvar på biblioteket. – Vi ser oss som en arbetartidning, och det är så få medier i dag som företräder arbetarnas intressen. Det handlar om tillgängligheten. Tidningen måste kunna läsas av dem som inte har resurser att kunna hålla sig med en prenumeration. Det är en av bibliotekets stora uppgifter, säger Jenny Tedjeza. DN har under våren rapporterat om flera konflikter rörande bibliotekens medieinköp. När enskilda bibliotek valt att inte köpa in böcker och tidningar har det orsakat starka reaktioner, bland annat i form av påhopp mot enskilda anställda. Just tidningen Nya Tider har nekats av flera bibliotek. – Det är viktigt att vi får plats så klart. Det betyder att fler kan få tillgång till en kompletterande bild till det som kommer fram i etablerade medier, säger Vávra Suk, chefredaktör på Nya Tider, som också kritiserar de bibliotek som tidigare nekat tidningen. – De hade inga argument, utan det var mer politiskt. De pekade på en artikel och anklagade den för att vara kvinnofientlig utan att ha någon logik bakom argumentationen. Det handlar om en demonisering av oss, när det egentligen är en riktig nyhetstidning, säger Vávra Suk. Stadsbiblioteket har i dag nära 800 tidningar och tidskrifter i sitt utbud. Anna Wåglund, kommunikationschef på Stadsbiblioteket, säger att Internationalen och Offensiv plockades bort eftersom nästan ingen läste eller efterfrågade dem. – Under en tid fanns dessutom leveransproblem på tidningarna, men inte heller då var det någon efterfrågan över huvud taget. Samma skäl ligger bakom beslutet att avsluta Arbetaren och Proletären inför 2017. De var varken lästa eller efterfrågade, säger hon. Enligt Stadsbibliotekets mediepolicy, som upprättats i linje med bibliotekslagens skrivningar om fri åsiktsbildning, ska det också finnas plats för kontroversiellt material, säger Anna Wåglund. Förutom att flera personer efterfrågat Nya Tider ligger också ett aktualitetsvärde bakom beslutet att köpa in tidningen. – Människor ska själv kunna bilda sig en uppfattning om aktuella frågor och ämnen som debatteras. Under samma period har vi också tagit in titlar som Expo och ETC till fler bibliotek. Medieinköpen är alltid flytande, i takt med att läsvanor, efterfrågan och aktualitetsvärde ändras, säger Anna Wåglund. Nya Tider finns på tidnings- och tidskriftsbiblioteket och står tillsammans med exempelvis Expo, ETC och Searchlight. Intresset för att läsa den högerextrema tidningen är dock inte stort. – Den verkar inte särskilt läst. Om den fortsätter att inte vara läst så kanske vi avslutar abonnemanget. Vi följer det här över tid och vårt bestånd av tidningar är alltid levande. Det känns som något slags tvångsmässigt symmetritänkande. Att om de har vissa titlar på vänsterkanten, då måste de också ha andra titlar på högerkanten. Toivo Jokkala, chefredaktör på Arbetaren