Philip Roth om Donald Trump: Det mest skrämmande är att han gör vad som helst möjligt

Summary: I ”Konspirationen mot Amerika” gestaltar författaren Philip Roth ett USA där en antisemit blir vald till president. I ett mejl till The New Yorker skriver han nu: ”Det mest skrämmande [med Donald Trump] är att han gör vad som helst möjligt.”

2004 kom Philip Roths bok ”Konspirationen mot Amerika”, om en amerikanskjudisk familj som plötsligt får en antisemit som president. Den före detta flygarhjälten Charles Lindbergh – en verklig person, även om han aldrig blev president – driver en kraftigt isolationistisk politik, och judarna i USA får det allt svårare. Bokens fiktiva president har liknats vid USA:s nyblivna, Donald Trump. Läs mer: Sju böcker som förutspådde Donald Trump När The New Yorker i sitt senaste nummer mejlväxlar med Philip Roth kallar han Trump för en ”bluffmakare” och situationen i USA för ”den amerikanska bärsärkagången”. Förstör Donald Trump fantasin för amerikanska romanförfattare, frågar The New Yorker, och får svaret: ”Det är inte Trump som person, människotyp – fastighetsägartypen, den omogna och okänsliga kapitalisttypen – som förstör fantasin. Det är Trump som president i USA.” Hur ser han då på en amerikansk författares roll i dag? ”Till skillnad från östeuropeiska författare på sjuttiotalet har inte amerikanska författare fått sina körkort konfiskerade och sina barn förbjudna att gå i skolan. Författare här lever inte förslavade i en totalitär polisstat, och det vore oklokt att låtsas som om vi gjorde det om inte – eller innan – vi ser ett verkligt angrepp på våra rättigheter och landet drunknar i Trumps flod av lögner”, skriver Roth i mejlet. Läs mer: Peter Wolodarski om ”Konspirationen mot Amerika” Philip Roth skriver vidare att han inte skrev ”Konspirationen mot Amerika” som en varning. ”Jag ville föreställa mig hur vi skulle ha klarat oss, vilket innebar att jag först var tvungen att uppfinna en hotfull amerikansk regering. Gällande hur Trump hotar oss skulle jag säga att, som för de skräckslagna familjerna i min bok, det mest skrämmande är att han gör vad som helst möjligt – inklusive, förstås, en kärnvapenkatastrof.”


First Aid Kit på scen i sommar

Summary: First Aid Kit ger konserter på Gröna lund och Liseberg i sommar.

Systrarna Johanna och Klara Söderberg, mer kända som First Aid Kit, ger flera konserter i sommar. Den 19 juni kliver de ut på Gröna lunds stora scen för första gången och den 21 juni är det Göteborgs tur då folkpopduon uppträder på Liseberg. First Aid Kit debuterade 2010 med albumet "The big black & the blue" och har sedan dess blivit ett av landets mest uppmärksammade band. De har bland annat sålt ut Royal Albert hall i London, spelat hos David Letterman och uppträtt för både Emmylou Harris och Paul Simon vid utdelningar av Polarpriset.


Donald Trumps nya bild på Twitter stulen från Barack Obamas installation

Summary: I samma stund som Donald Trump hade svurits in som USA:s nya president bytte twitterkontot @POTUS ägare – men en bild använd av kontot visade sig komma från Barack Obamas installation från 2009.

Twitterkontot @POTUS tillhör den sittande presidenten, men har än så länge bara hunnit användas av Barack Obama. När Donald Trump tog över presidentskapet tillföll i stället kontot honom, och all information kontot innehöll byttes ut. Alla tweets som tidigare skrivits från kontot raderades. Läs mer: Kändisar reagerar på Donald Trumps installation Men en bild som prydde kontot, föreställande amerikanska flaggor som viftade i luften framför regeringsbyggnaden Kapitolium, visade sig snart vara stulen – närmare bestämt från Barack Obamas första presidentinstallation 2009, tagen av bildbanken Getty Images. Nättidningen Slate uppmärksammade bildmissen och jämförde den med när Donald Trumps fru Melania Trump anklagades för att ha plagierat delar av sitt tal från USA:s tidigare första dam Michelle Obama. Den amerikanska satirpratshowen ”Full frontal with Samantha Bee” postade snabbt ett nytt förslag på hur presidentens officiella Twitterkonto skulle kunna se ut, genom att klippa in en bild från hans egen installation. På bilden syns en påfallande gles folkmassa, långt i från bilden Donald Trump själv vill förmedla. Sedan dess har det stulna fotografiet bytts ut mot en ny – på Donald Trump själv. Han har dock själv sagt att han inte kommer att använda @POTUS-kontot i särskilt hög utsträckning utan fortsätta twittra från sitt eget, @realDonaldTrump, eftersom det har fler följare.


Bonniers köper förlag och bokklubb från Norstedts

Summary: Bonnierförlagen köper ut Norstedts från Månadens Bok och Månpocket. ”Det här förenklar jättemycket”, säger Håkan Rudels, vd för Bonnierförlagen, till Svensk Bokhandel.

Månadens bok, som startades 1973, är en av landets största bokklubbar med nära 50 000 medlemmar. Bolaget, där också Månpocket ingår, har samägts av Bonnierförlagen och Norstedts sedan 1980. På torsdagen kom beskedet att Bonnierförlagen övertar det fullständiga ägandet över bolaget. Norstedts säljer av den 30-procentiga ägarandelen. – Bokklubbsmarknaden går ner och är inte som den var för några år sedan. Som det ser ut nu är det bättre om klubbarna har en majoritetsägare som kan fatta snabba beslut, säger Linda Säresand, administrativ chef på Norstedts förlagsgrupp, till Svensk Bokhandel. Bonnierförlagens vd, Håkan Rudels, ser samtidigt en möjlighet att ytterligare effektivera verksamheten kring pocket och bokklubbar. – De senaste två åren har vi rensat rätt mycket. Vi har sålt största andelen i Elib och köpt hela Bonnier Audio och Max Ström. Det här förenklar jättemycket och skär bort onödiga kostnader, säger Håkan Rudels, vd för Bonnierförlagen, till tidningen.


Brister på Moderna museet innebär risk för konstverken

Summary: Moderna museet får skarp kritik av Riksrevisionen: Brister i upphandlingen kan leda till skadestånd – och inventeringen av verken värda totalt 670 miljoner kronor är undermålig.

Bristerna framkommer i revisionsrapporten för 2016: Moderna Museet har problem med hanteringen av konstverken samt att följa lagen om offentlig upphandling, bedömer Riksrevisionen, som uppmanar museet att åtgärda problemen snarast möjligt. För det första identifieras problem med museets stickprovskontroller över konstverken. Över 70 000 föremål till ett totalt värde av nära 670 miljoner kronor ingår i samlingen. Trots det har en dokumenterad inventering inte genomförts på sex år, enligt Riksrevisionen. Bristerna ökar risken för att "oegentligheter kan förekomma". Underlaget för att värdera konstverken anses dessutom vara alltför vagt formulerat. För det andra påvisas brister i museets rutiner för offentliga upphandlingar. Granskningen visar att museet inte gör systematiska uppföljningar av inköpen, att dokumentationen av utvärderingarna är bristfällig och att statliga ramavtal inte används i den utsträckning som är möjlig. På sikt riskerar problemen – om de inte åtgärdas – att medföra att museet blir skadeståndsskyldigt, menar Riksrevisionen. I revisionsrapporten framkommer att Moderna museet är medveten om bristerna och att man har som mål att vidta åtgärder under det kommande året. Redan för sju år sedan riktades kritik mot Moderna museets arbete med inventering, redovisning och rapportering till Kulturdepartementet. Det året försvann också en Andy Warhol-litografi spårlöst från museets samlingar och fel upptäcktes i registret över utlånade föremål.


Starka protester mot SD-närvaro på Förintelseceremoni

Summary: Sverigedemokraterna är medarrangör till en årlig minnesceremoni i Göteborg för att hedra Förintelsens offer. Det har väckt stor kritik: Vänsterpartiet hoppar av manifestationen och medlemmar i judiska församlingen vägrar delta. "Partiet har skrivit och uttryckt synpunkter gällande synen på judiskt liv och judar som det finns anledning att diskutera", säger George Braun, ordförande i judiska församlingen, till DN.

Minnesceremonin hålls årligen i Göteborgs universitets lokaler och anordnas av Länsstyrelsen i samarbete med Göteborgs stad, samtliga riksdagspartier och den judiska församlingen i Göteborg. Veckorna före ceremonin, som sker den 27 januari, meddelade Vänsterpartiet att partiet vägrar ställa upp. Adriana Aires, distriktsordförande, förklarade beslutet i GP (12/1): ”Jag tycker att det är en skymf mot Förintelsens offer att göra den här manifestationen tillsammans med ett rasistiskt parti”, sade Aires. Riksdagspartierna har stått som medarrangörer sedan millennieskiftet. Sverigedemokraterna blev en del av arrangemanget 2010, året då partiet valdes in i riksdagen. Jörgen Fogelklou, distriktsordförande, säger till GP att partiet tar avstånd från all typ av rasism. Kritiken är "ren och skär trams”, menar han. – Det får stå för dem. Det är självklart att vi står upp mot främlingsfientlighet. Vi är ett demokratiskt parti. Det finns ingen rasism i vårt parti. Det finns ingen antisemitism i vårt parti. Det finns inget sånt, säger Jörgen Fogelklou. George Braun, ordförande i judiska församlingen, berättar för DN att frågan om partiets medverkan som arrangör ifrågasatts under flera år. På tisdagskvällen höll församlingen ett extrainsatt ledningsmöte. – Jag har inför årets ceremoni samtalat med landshövdingen, men han kan i sin roll inte ha några synpunkter. Vi andra parter ska samlas för att samtala och föra ett resonemang huruvida det måste ske någon ändring. Det blir inte någon ändring i år, men möjligtvis inför kommande år, säger George Braun. Varför reagerar ni på att SD är med som arrangör? – Därför att Sverigedemokraterna har skrivit och uttryckt synpunkter gällande synen på judiskt liv och judar som det finns anledning att diskutera, säger George Braun. Flera medlemmar i den judiska församlingen har också meddelat att de bojkottar ceremonin: ”Att Sverigedemokraterna med kopplingar till både gammal och ny nazism och främlingsfientlighet bjuds in som medarrangörer till minnesceremonin är nämligen mer än en skymf. Det är ett oerhört reducerande av oss som judar och av vår historia”, skrev två medlemmar i en debattartikel i GP, en text som ytterligare 42 personer står bakom. – Situationen förändrades för sex år sedan när Sverigedemokraterna valdes in i riksdagen. Frågan har lyfts någon gång men det har inte blivit någon förändring. Vi måste föra ett resonemang för att se hur vi ska göra framöver, säger George Braun till DN.


Ministern kritisk efter Fröken Friman-debatten

Summary: Forskningsministern Helene Hellmark Knutsson (S) ger sig in i debatten efter kritiken mot SVT-programmet ”Kvinnorna på fröken Frimans tid”. – Det hade varit rimligt att uppge namnet på forskarna, säger Helene Hellmark Knutsson (S) till DN.

SVT-programmet utlöste en svallvåg i mediedebatten efter det att professor Kjell Östberg kritiserat produktionsbolagets och SVT:s agerande. Han skrev en debattartikel i Expressen och menade att programmet osynliggjorde forskarnas arbete när man valde att inte återge namnen på två forskare, Josefin Rönnbäck och Christina Florin, som grävt fram historiska sakuppgifter. Produktionsbolaget Mediabruket försvarade agerandet och kallade kritiken för både olycklig och tråkig. Lisa Wahlbom, producent, skrev i ett debattsvar i samma tidning att programmet följt ”SVT:s strikta regler för kredd…” och man i stället försökt föra fram forskarnas arbete i andra kanaler. – Om en produktion huvudsakligen bygger på ett fåtal verk är det självklart att vi uppger det, men så är det inte i det här fallet, säger Patrick Bratt, exekutiv producent för programmet, till Sveriges Radio Kulturnytt. Ordväxlingen har väckt frågor om mediernas ansvar för att offentliggöra namnen på och kreditera de forskare som bidrar med kunskap, research och publicerade studier. Det föranleder nu att även Helene Hellmark Knutsson (S), minister för högre utbildning och forskning, tar steget in i debatten. – Jag reagerade på debatten och att programmet ansåg att de använt så mycket material att det inte gick att namnge samtliga forskare. Vi pratar ofta om vikten av källkritik och att ha medvetna medborgare som kritiskt kan granska den information som sprids. Då är det viktigt att också uppge varifrån information kommer, säger Helene Hellmark Knutsson till DN. Borde SVT ha agerat annorlunda? – Det hade varit rimligt att uppge namnet på forskarna och det material som användes. Både för forskarnas skull, som lägger ner många timmars arbete, men också för att tittarna ska kunna granska det material som ligger till grund för programmet, säger Helene Hellmark Knutsson. Varför är det viktigt? – Det är viktigt att forskningens resultat sprids och blir tillgängligt runtom i samhället, ett mål som också ingår i vår forskningspolitik. Det är väldigt bra att vi via medier och populärkultur får ta del av forskningens resultat men det är viktigt att respektera forskarna och hänvisa till varifrån information är hämtad. Var går gränsen för när en journalist måste kreditera en forskare? – Det är en debatt som bör föras mellan journalister och forskare. Forskarnas arbetar utifrån vad som är god forskningsetik, precis som journalister arbetar utifrån god journalistisk sed. Genom en god samverkan skapas också möjlighet för mer kunskapsbaserade nyheter och program.


Bukowskis chefer i stor konsthärva

Summary: Helsingfors. Finlands största konsthärva någonsin nystas nu upp i Helsingfors tingsrätt. Två ex-chefer på auktionshuset Bukowskis hör till de åtalade.

Även enligt europeiska mått handlar det om en sällsynt stor härva av konstförfalskningar. Bara förhörsmaterialet består av närmare 10.000 sidor. Bland de åtalade finns två tidigare chefer på auktionshuset Bukowskis, som åtalas för grovt bedrägeri och medhjälp till grovt bedrägeri. Bland de förfalskade konstnärerna finns finländska storheter som Hugo Simberg, Akseli Gallen-Kallela, Helene Schjerbeck och Ellen Thesleff. Flera av verken har förfalskats av en man från södra Finland som nyligen dömdes av Birkalands tingsrätt till ett år och elva månaders villkorligt fängelse. Helsingfors tingsrätt inledde förra måndagen behandlingen av fallet, som enligt åklagaren väntas pågå hela året ut. Flera konsthandlare misstänks för bedrägeri, grov penningtvätt och grov förskingring. De grövsta fallen är kopplade till ett galleri som förmedlat verk under namnet Galerie Vision. I vissa fall har man iscensatt situationer med skådespelare och fabricerat historier kring de förfalskade verkens bakgrund. Ett fall gäller ett verk av Helene Schjerfbeck, som såldes 2007. Konsthandlaren ska ha nämnt den svenska artisten Eva Dahlgren som en potentiell köpare för att pressa priset. Också det anrika auktionshuset Hagelstams & Co i Helsingfors är inblandat i härvan. Hagelstams överintendent Mikael Schnitt sålde vidare ett förfalskat verk av konstnären Reidar Särestöniemi. Till DN säger han att det brast i rutinerna. – Säljaren sade att konstverket inte tillhörde Särestöniemis bästa, och jag höll med. Men jag kunde inte i min vildaste fantasi tro att verket var köpt och förfalskat av de där busarna. Jag gjorde fel, men jag borde inte få en fällande dom, säger Schnitt, som är åtalad för grovt bedrägeri. Mannen bakom förfalskningarna erkände redan 2013 för polisen att han förfalskat ett 80-tal högt värderade målningar. Ett uppmärksammat fall gäller en målning av den franske mästaren Fernand Léger, som köptes av Bukowskis ägare Eva Lundin år 2007. Bukowskis auktionshus köpte tillbaka verket häromåret, tillsammans med flera andra misstänkta verk, när det framkom misstankar om tavlornas äkthet. I förhör med polisen sade den finländska mannen att målningen av Léger hörde till hans förfalskningar. De åtalade ex-cheferna från auktionshuset Bukowskis Helsingforskontor jobbar inte längre på Bukowskis. Däremot är Bukowskis målsägande i fallet. Auktionshusets vd i Finland, Jori Keckman, säger att man hela tiden ser över sina rutiner. – Det går aldrig att garantera att inga förfalskningar går igenom, men vi gör konstant förbättringar, säger han. Kirsi Hiltunen är konservator på Ateneums nationalgalleri i Finland. Hon är själv vittne i brottmålet och säger att hennes arbetsplats får ta emot upp till ett tiotal verk per år för granskning. – De som når oss är bara toppen av isberget. Det handlar bara om de verk som undersöks av polisen, säger Hiltunen. Upp till sju års fängelse Rättegången inleddes i Helsingfors tingsrätt förra veckan och beräknas pågå åtminstone hela våren. 16 personer åtalas för omkring 100 brott. De flesta fall gäller grovt bedrägeri. I de grövsta fallen yrkar åklagaren på upp till sju års fängelsestraff. I förundersökningen har polisen gått igenom stora konstköp från tidigt 2000-tal och framåt.


”Människor gillar oss mer tillsammans”

Summary: När Alex Schulman och Sigge Eklund ställer sig på scenen igen med ”Live” är det tredje gången gillt för podcastduon. Och efter fem år är de fortfarande fascinerade av varandra.

Författarna Alex Schulman och Sigge Eklund har i snart fem år spelat in Sveriges största, icke-Sveriges Radio-skapade podd, ”Alex & Sigges podcast”. Med föreställningen ”Live”, som har premiär på Rival i Stockholm den 26 januari, blir det tredje gången gillt på scenen för duon – förvisso stod Alex Schulman 2013 ensam på Maximteaterns scen med ”Älska mig”, men manus och regi stod parhästen Sigge Eklund för. Uppföljaren ”Meningen med livet” gjorde de ihop. Men ur titeln ”Live” kan man inte utläsa några ledtrådar kring vad föreställningen kommer att handla om. I stället för att lova svaren på de stora frågorna beskrivs den i marknadsföringen som ”skruvade knasigheter och mycket skratt blandat med inåtvända betraktelser över sig själva och samtiden”. Det låter som ett pr-käckt sätt att säga ”som podden, fast på scen”. Vi träffas i ett mötesrum högst upp i huset som innehåller hotellet, scenen och krogen Rival. Alex Schulman utbrister ”Vad fint!” när han träder in. Senare ska Sigge Eklund muttra ”Tyckte du verkligen att det var fint?”, som för att ge exempel på hur de efter fem år fortfarande kämpar för att förstå varandra. Men samtalet börjar med varför de håller showens innehåll hemligt. – Vi var tagna av hur mycket det styrde att vi döpte vår förra föreställning till ”Meningen med livet”. En publik på 1 300 personer som måste få svar på den största frågan – det fanns en sådan uppförsbacke, en sådan ångest i att veta att alla förväntade sig det. Vi ville veta vad som händer om man kommer ut på scen utan att publiken har en aning om vad som ska ske. – Förut trodde vi att det inte skulle gå att sälja biljetter utan ett tydligt tema, fyller Sigge Eklund i. Det var också det man såg på andra affischer – det stod ”Ägd”, ”Ljust och fräscht”... Nu har vi självförtroende nog att låta den heta bara ”Live”. Men ni kommer inte att improvisera fram showen varje kväll? – Det kommer att vara mer improviserat än förut, i alla fall, säger Alex Schulman. Sigge Eklund frågar om jag såg föregångaren, ”Meningen med livet”, och konstaterar lite stött att den ”inte verkar ha gjort något starkt intryck” när jag säger att jag inte minns. – Då ville vi testa att göra en show som var rolig från början till slut. Men vi är inte bäst i Sverige på det. Nu vill vi göra det vi är bra på, alltså att blanda humor och allvar. Det gör ingen som vi. – Det var därför jag var så besviken på ”Meningen med livet”, säger Alex Schulman. Hur välgjord den än var så var den feg. När publiken väl hade fått smak på att skratta vågade vi inte vara allvarliga. – Det blev konstigt när vi plötsligt sa: ”Vänta, nu kommer jag att tänka på barndomen...”, fortsätter Sigge Eklund. Vi vill heller aldrig mer hålla oss, ord för ord, till ett manus. Jag ställer frågan om varför Alex Schulman återvänder till scenen när han tidigare talat vitt och brett om sin scenskräck. Han tar liksom sats innan han börjar: ”Jag har snarare haft ångest i livet...”, men blir avbruten av Sigge Eklunds torra: ”Har du?” Alex Schulman skrattar till, kort, innan han fortsätter. – ... som har dragits till sin spets på scen. Jag uppfattar det egentligen inte som scenskräck, utan att jag under en tid mådde otroligt dåligt, och att anspänningen som kommer med att stå på scenen gjorde det värre. Jag frågar inte vilken ”tid” som åsyftas. Alex Schulman har flera livskriser i bagaget, många av dem offentligt skildrade i böcker, bloggar, podcastavsnitt. I höstas kom hyllade ”Glöm mig”, boken om hans mamma Lisette Schulman, som levde med alkoholism och gick bort 2015. Vi går inte in på det. – Är det inte så att alla människor som jobbar med underhållning har scenskräck, frågar sig i stället Sigge Eklund. Alla skådespelare jag har pratat med har någon form av blygsel – det är nästan därför man söker sig till scenen. Man hatar den där skräcken, blygseln, så man måste konfrontera den. Vi byter ämne. Eller – rättare sagt byter Sigge Eklund ämne genom att försöka igen. – Har du hört vår podd, eller? Ja. Han verkar lättad. Men hellre än podcasten i sig vill jag tala om deras relation bortom den – vad som händer när mikrofonerna stängs av. De är tysta länge när jag frågar vad de hittat i varandra som de inte har hittat hos någon annan. – En vänskapsrelation får sin näring genom att man har trevligt tillsammans, säger Sigge Eklund till slut. Man får energi av att vara med varandra. Vi tvingas ju värna om våra olikheter, till och med söka upp dem, för att det händer intressanta saker då. För materialets skull? – Ja, och för att det är utvecklande, säger han. Det är som en tredje typ av relation, om de två första är kärlek och vänskap. Nu har vi vant oss eftersom vi har känt varandra i fem år, men i början var det svårt att betygsätta den – om den var destruktiv och läskig eller bra. Alex Schulman konstaterar att han tidigare upplevde deras relation som just destruktiv. – För tre-fyra år sedan tyckte jag att det var mycket jobbigare. Jag minns att jag gnällde mycket till min fru Amanda, men häromdagen sa hon: ”Du kommer inte hem längre och är arg på Sigge”. Jag vet inte vad det är ett tecken på. Det bygger mer än det förstör nu, tror jag. – Vi har skapat något ihop som vi inte hade kunnat skapa var för sig. Människor gillar oss mer tillsammans, fortsätter han. Skulle ni kunna vara vänner om ni inte arbetade ihop? – Ibland kan jag längta efter det, säger Alex Schulman. Vänskap där vänskapen är motorn. Jag har haft många bästa kompisar genom åren, men jag har aldrig haft någon som är i närheten av Sigge. – Det finns ett element som också finns i lyckade kärleksrelationer, säger Sigge Eklund. Att vi fortfarande är konstiga i varandras ögon. Du tycker väl att jag är konstig fortfarande, Alex? I någon mån är det ett tecken på att du inte förstår mig, på att vi är uppriktigt fascinerade av varandra. Till slut tycker man att man förstår sig på de flesta man känner – att inte förstå sig på men stimuleras av det, att bli kärleksfullt frustrerad utan att tröttna, det är väldigt ovanligt. Alex Schulman nickar. – Den första jag tänker att jag vill dela roliga saker med är Sigge. Vi skriver till varandra trettio-fyrtio gånger om dagen, och det har sällan med innehåll att göra. Det är väl ändå vänskap? Nu vill vi göra det vi är bra på, alltså att blanda humor och allvar. Det gör ingen som vi. Alex Schulman och Sigge Eklund är författare och poddare. Tillsammans har de podcasten ”Alex & Sigges podcast”, med kring 750 000 lyssnare i veckan. Alex Schulman har bland annat gett ut böckerna ”Skynda att älska”, ”Att vara med henne är som att springa upp för en sommaräng utan att bli det minsta trött” och ”Glöm mig”. Sigge Eklund har bland annat gett ut böckerna ”Det är 1988 och har precis börjat snöa”, ”Varulvsvalsen” och ”In i labyrinten”. Ihop har de skrivit boken ”Tid. Livet är inte kronologiskt”. Deras tredje scenshow, ”Live”, har premiär på Rival i Stockholm den 26 januari.


ETC köper halva Leopard förlag

Summary: Förlaget Leopard får en ny delägare. Det är Johan Ehrenberg och ETC som köper 50 procent av förlaget.

Leopard förlag får en ny delägare. Johan Ehrenberg och ETC Utveckling köper 50 procent av förlaget, rapporterar Svensk Bokhandel. Det nya samarbetet kommer bland annat att resultera i en bokklubb, som lanseras i ETC:s tidningar och andra kanaler i mars. Enligt Svensk Bokhandel är en anledning till affären att Leopard förlag haft svårt att få lönsamhet efter Henning Mankells död 2015. Mankell grundade förlaget tillsammans med Dan Israel.


Skönhet och slit i skärgården

Summary: Axel Sjöbergs skildringar av Stockholms skärgård är ovärderliga dokument över en svunnen livsstil. 150 år efter födelsen hyllas han nu på Sven-Harrys konstmuseum.

”Axel Sjöberg. Bland kobbar och skär” Sven-Harrys konstmuseum, Stockholm. Visas t o m 12/2. Konstnären Axel Sjöberg är känd för sina storslagna landskap och inlevelsefulla skildringar av fiskeböndernas slit i Stockholms ytterskärgård. Från 1890-talets upptäckt av den karga skärgårdsnaturen och fram till sin död 1950, deltog Sjöberg i vardagslivet på Långviksskär och Sandhamn. Seglade, fiskade, jagade och målade det han såg – med både en deltagares och en observatörs ögon. Denna mellanposition gällde även det konstnärliga uttrycket. Axel Sjöberg slog igenom i en brytningstid, mitt emellan nationalromantiken och modernismen. Just detta poängterar curatorn Olle Granath, tidigare chef för Nationalmuseum, i katalogen till den nyöppnade utställningen på Sven-Harrys. Den heter rätt och slätt ”Bland kobbar och skär”, samma namn som Sjöberg gav sin egen klassiska skärgårdsskildring utgiven år 1900. Boken har kommit i flera upplagor, senast en utökad version i färg från 1993. Jag har den i bokhyllan och därifrån känner jag igen några av de mest stämningsmättade bilderna i det stora urvalet akvareller och teckningar som samlats i salen en trappa upp. Där finns också prov på skissböcker och illustrationsuppdrag, och i trapphallen en rad dokumentära fotografier från skärgårdslivet i havsbandet. På ett foto syns Sjöberg själv i vegamössa. Han står på en brygga tillsammans med den något äldre djurmålaren Bruno Liljefors, som 1908 köpte Bulleröarkipelagen nära Långviksskär, där Sjöberg bodde först. Fotot är taget i anslutning till en jakt med ”Bullerölaget”, som även Albert Engström och Anders Zorn tillhörde. De ingick även i det mäktiga Konstnärsförbundet där Sjöberg var sekreterare i 1904–11. Men till skillnad från sina alltmer konservativa kollegor så demonstrerar utställningen att Sjöberg öppnade åtminstone ena ögat för det nya. Enligt Olle Granath var Sjöberg ”alltför medveten om sin egenart för att låta sig svepas med av den modernistiska vågen”, samtidigt som han ”visar en nyfikenhet” för det tidiga 1900-talets expressionism, pointillism och syntetism. En gråmulen vinterdag är det härligt att bada i Sjöbergs färgsprakande landskap, särskilt de oljemålningar där han vågar ta ut svängarna. Som när Sjöberg skildrar sjöfågel i glödande aftonljus och notdragning mot en brinnande solnedgång. Eller fångar dramatiska molnformationer och monumentala vyer i fjällvärlden, med viss inspiration från Matisseeleven Leander Engström. På utställningen finns ett par sådana exempel, varav den bästa från Stora Sjöfallet hänger högt upp på väggen i första rummet – så att det skummande vattenfallet sköljer rakt ner över publiken! Men dessa fjällandskap är utan människor, till skillnad från folklivsskildringarna från skärgården. Till utställningens finaste verk hör ”Radiolyssnarna” från 1935, där Sjöberg med kraftfulla penseldrag målar upp en scen med ett äldre par som koncentrerat tar in omvärlden via en kristallmottagare. Den har sin rätta ägare i Sveriges Radio. I ”Jordbruk i havsbandet I” känns ytterskäringarnas hårda liv i hela kroppen. Sjöberg återkom flera gånger till motivet där fyra män och två kvinnor sliter med en plog i skumrasket – tillkommet efter mötet med Ilja Repins berömda ”Pråmdragarna på Volga”. Själv var Sjöberg inget söndagsbarn. Redan som 14-åring blev han tvungen att bidra till familjens försörjning och ekonomiska bekymmer tvingade honom senare att sälja sitt älskade boställe på Långviksskär och flytta till Sandhamn. Huset på Långviksskär är sedan flera decennier en populär stipendiebostad i Skärgårdsstiftelsens regi. Kongenialt med Sjöbergs anda får nya generationer här upptäcka skärgårdens kärva skönhet och i januari byggs utställningen på med 2016 års stipendiater. Jag kan inte påstå att Axel Sjöbergs verk är revolutionerande. Men han är en underbar kolorist, hans akvareller har behållit sin fräschör och såväl målningar som foton från skärgården är ovärderliga dokument över en svunnen livsstil. En gråmulen vinterdag är det härligt att bada i Sjöbergs färgsprakande landskap, särskilt de oljemålningar där han vågar ta ut svängarna.


”Tv-serier är som äktenskap”

Summary: I SVT:s nya dramathriller hamnar polisen Hanna mitt i en gangsteruppgörelse där hennes egen son visar sig vara inblandad. Marie Richardson, Adam Pålsson och Alexej Manvelov spelar huvudrollerna i ”Innan vi dör”.

På söndag är det premiär för SVT:s nya serie ”Innan vi dör”, en thriller om uppgörelser mellan gäng i Stockholm. Marie Richardson spelar polisen Hanna, vars karriär gått i stå. Ett par år innan handlingen i ”Innan vi dör” utspelar sig har hon satt dit sin egen son Christian (spelad av Adam Pålsson) för droginnehav, och han har just kommit ut ur fängelset. Han jobbar nu som diskare på en restaurang där han kommit i kontakt med ägarfamiljens överhuvud Davor (Alexej Manvelov). När Hannas älskare och kollega Sven plötsligt försvinner mitt under en utredning av ett kriminellt gäng, tar Hanna över hans mobiltelefon och kontakten med en hemlig källa som kallar sig för ”Inez” – och så småningom visar det sig att hennes son är en del av härvan. Huvudrollstrion är eniga om att historien var fängslande redan på manusstadiet. – Det var verkligen en bladvändare, otroligt tätt och fint konstruerat. Jag hade väldigt mycket handsvett när jag läste, säger Adam Pålsson. – Ja, det var ett spännande manus med karaktärer och relationer man inte fått se tidigare. Det är en orädd serie med kompromisslösa karaktärer, man ber inte om ursäkt, säger Alexej Manvelov. Marie Richardson har nosat på actionthrillergenren tidigare, i bland annat ”Johan Falk”-filmerna och ”Wallander”. – Det är kul med saker som är på liv och död. Särskilt om man är en fegis privat! Då är det roligt att gå till jobbet och göra saker som är farliga och ger hjärtklappning, tillspetsade situationer, karaktärer som kämpar för sina liv, säger Marie Richardson. Hennes rollfigur är principfast – så principfast att hon anger sin egen son. – Men hon gör det av kärlek också. Första gången jag läste manuset kände jag ”Va! Gör hon det, vad kallt!” Men sedan tänkte jag på mina egna barn. Jag skulle nog dra iväg med dem till Maria Pol-kliniken om de hade knarkat. Sålde de knark skulle jag nog gå till polisen. I serien ser vi bara det kompromisslösa ögonblicket, men jag tror att det varit en lång väg dit, säger Marie Richardson. Var det någon scen som var extra speciell att filma? – Mamman som söker kontakt med sonen, sonen som inte vill, hur frustrerande och smärtsamt det är för båda, säger Marie Richardson. – Den stämningen kunde vara obehaglig under inspelningen, men det gav frukt. Jag tycker att det syns när man ser avsnitten. Serien bygger mycket på den relationen, den utspelar sig i två olika världar och den enda syretillförseln mellan dem är mellan mor och son, det är navelsträngen, säger Adam Pålsson. – Serien börjar så intensivt och det slutar inte – man hoppar rakt in i relationerna och det händer så mycket så snabbt. Man vill bara se mer hela tiden, säger Alexej Manvelov. – Sedan finns det vissa actionscener man minns också, säger Marie Richardson. Bland annat kör hennes rollfigur bil snabbt i biljakter – scener hon spelade in själv bakom ratten med fotografer hängandes ut genom bilfönstren och en ljudkille under fötterna. – Jag sov inte på hela natten efteråt. Jag låg och tänkte på hur lätt det hade kunnat gå åt helvete. Man tänker inte att något kan gå fel när man gör det – det är ju på film! – men efteråt tänker man på det, säger Marie Richardson. De har alla tre gjort många av sina egna stunts i serien, något Adam Pålsson säger är en viktig del av processen. – Det ger mycket när man ska spela scenerna som kommer efteråt. Har man fått adrenalinet på riktigt när man gjort något otäckt eller dramatiskt så finns den erfarenheten i kroppen. Den är väldigt användbar, och svår att suggerera fram. ”Innan vi dör” är tio avsnitt lång, och att som skådespelare berätta en historia över tio timmar är annorlunda än att spela in en film på en och fyrtio, säger trion. – I en långfilm har man en scen på sig att vara förtvivlad, en att vara ursinnig... Här kan man skifta i många nyanser av förtvivlan, ångest, lycka, säger Adam Pålsson. – I en lång- eller kortfilm är varenda bildruta så koncentrerad. I en tv-serie kan man ibland bara vara, inte överladda varje scen. En människa som inte gör någonting, kan också vara intressant. Det är en mycket längre båge och en bredare historia, säger Alexej Manvelov. Marie Richardson håller med, och jämför tv-serieformatet med ett maratonlopp snarare än en sprint. Man måste disponera sin energi, säger hon. – Lägger jag allt, hundra procent, i början, så har jag kanske inget kvar att ta av i slutet. Man får tänka på hur man portionerar ut den inre laddningen, man måste ha en viss återhållsamhet, säger Marie Richardson. – Det är inte en förälskelse, snarare ett långt äktenskap, fyller Adam Pålsson i. Med en lycklig skilsmässa på slutet? – Nja. Det här är nog det roligaste jag gjort. Det var lätt att kliva upp på morgonen, varje dag i nästan ett års tid. Så det är alltid deprimerande när det tar slut. Och lite skönt också, säger Adam Pålsson. Tv-serien ”Innan vi dör” har premiär på SVT den 15 januari och är tio avsnitt lång. I huvudrollerna syns Marie Richardson som polisen Hanna, Adam Pålsson som hennes son Christian och Alexej Manvelov som Davor. Serien är skapad av regissören Simon Kaijser (”Torka aldrig tårar utan handskar”, ”De halvt dolda”) samt manusförfattarna Niklas Rockström och Wilhelm Behrman.


Donald Trump i fokus på Golden globe-galan

Summary: Musikalfilmen ”La la land” blev den stora vinnaren under Golden globe-galan natten till måndag. Men mest omtalad blev Meryl Streep, som gick till attack mot Donald Trump i sitt tacktal.

Musikalfilmen ”La la land” med Ryan Gosling och Emma Stone i huvudrollerna fick sju priser under den amerikanska Golden globe-galan och slog därmed rekord i antal priser. Men efter galan var det Meryl Streeps tacktal som blev den stora snackisen. När hon mottog hederspriset för sin livsgärning inom film gick hon till attack mot Donald Trumps hån mot den funktionshindrade Washington Post-reportern Serge Kovaleski. – Det krossade mitt hjärta när jag såg det, och jag kan fortfarande inte få det ur mina tankar för det hände inte i en film, det hände i verkligheten. Instinkten att förödmjuka, när det görs av någon med en publik plattform, sipprar ner till allas vardagsliv, eftersom det ger tillstånd för andra att göra samma sak, sade Meryl Streep. – Respektlöshet föder respektlöshet, och våld föder våld. Vi är alla förlorare när de mäktiga använder sin position för att mobba andra, fortsatte hon. I en intervju med New York Times försvarar sig den blivande presidenten Donald Trump, och menar att han inte är förvånad över att bli attackerad av Streep eller av andra ”liberala filmmänniskor”. – Och kom ihåg att Meryl Streep introducerade Hillary Clinton vid hennes konvent, och många av de här människorna stöttade Hillary, säger han. Han försvarar sig också mot anklagelserna om att han skulle ha hånat och härmat Serge Kovaleski. – Jag hånade ingen. Jag frågade ut en reporter som blivit nervös efter att han ändrat sin historia. Folk säger hela tiden att jag försökte håna reporterns funktionshinder, som om Meryl Streep och andra kunde läsa mina tankar. Jag gjorde ingenting sådant. Under måndagseftermiddagen twittrade Trump om Meryl Streep att hon är ”en av de mest överskattade skådespelarna i Hollywood” och en ”Hillarylakej som förlorade stort”. Flera andra talare adresserade den blivande presidenten under galan. Brittiske Hugh Laurie, som tog emot en Golden globe för sin biroll i ”The night manager”, menade att han var glad att få priset vid ”den sista Golden globe-galan”, då den har orden ”Hollywood, utländsk och press” i namnet. Även galavärden Jimmy Fallon tog sikte på Trump när han i sitt öppningstal sade att galan är en av få platser i USA där man ”fortfarande erkänner vem som fick flest röster”. Bästa film, drama: ”Moonlight”. Bästa film, komedi/musikal: ”La la land”. Bästa dramaserie: ”The crown”. Bästa manliga huvudroll, drama: Casey Affleck, ”Manchester by the sea”. Bästa kvinnliga huvudroll, drama: Isabelle Huppert, ”Elle”. Bästa manliga huvudroll: musikal/komedi: Ryan Gosling, ”La la land”. Bästa kvinnliga huvudroll, musikal/komedi Emma Stone, ”La la land”. Bästa ickeengelskspråkiga film: ”Elle” (Frankrike). Svenska låtskrivarduon Max Martin och Johan ”Shellback” Schuster var nominerade i kategorin bästa originallåt för ”Can’t stop the feeling” i filmen ”Trolls”. Det blev dock ingen svensk Golden globe – vann gjorde ”City of stars” från filmen ”La la land”. Musikalfilmssuccén fick totalt sju Golden globe-priser, och slog därmed rekordet för flest antal priser. Det innebär också att filmen ligger bra till inför Oscarsgalan den 26 februari. Golden globe-priserna delas ut årligen sedan 1944 av Hollywood foreign press association, det vill säga internationella journalister som arbetar i Hollywood. Det är en av de mest prestigefyllda amerikanska prisgalorna.


Donald Trump slår tillbaka mot Meryl Streep efter Golden Globe-talet

Summary: Vid nattens Golden Globe-gala gick Meryl Streep till angrepp mot Trumps hån av en funktionshindrad reporter. I en intervju i New York Times säger Trump att han inte är förvånad över hennes ord. På Twitter skriver han också att Meryl Streep är ”en av Hollywoods mest överskattade”.

När Meryl Streep under nattens Golden Globe-gala höll ett tacktal efter att hon mottagit ett hederspris, gick hon till attack mot Donald Trumps hån mot den funktionshindrade Washington Post-reportern Serge Kovalski. — Det krossade mitt hjärta när jag såg det, och jag kan fortfarande inte få det ur mina tankar för det hände inte i en film, det hände i verkligheten. Instinkten att förödmjuka sipprar ner till allas vardagsliv när det görs av någon med en publik plattform, eftersom det då ger klartecken för andra att göra samma sak, sade Meryl Streep i tacktalet som hyllats i sociala medier. I en intervju med New York Times försvarar den blivande presidenten Donald Trump sig och menar att han inte är förvånad över att bli attackerad av Streep eller av andra ”liberala filmmänniskor”, även om han själv inte sett Golden Globe-galan. — Och kom ihåg att Meryl Streep introducerade Hillary Clinton vid hennes konvent, och många av de här människorna stöttade Hillary, säger han i intervjun. Han försvarar sig också mot anklagelserna om att han skulle ha hånat och härmat Serge Kovalski. — Jag hånade ingen. Jag frågade ut en reporter som blivit nervös efter att han ändrat sin historia. Folk säger hela tiden att jag försökte håna reporterns funktionshinder, som om Meryl Streep och andra kunde läsa mina tankar. Jag gjorde ingenting sådant, säger Donald Trump. På måndagseftermiddagen kommenterade Donald Trump även talet på Twitter. Där kallar han Meryl Streep ”en av de mest överskattade skådespelarna i Hollywood”, och en ”Hillary-lakej som förlorade stort”. I intervjun med New York Times säger Donald Trump också att han inte är orolig över att inte få tillräckligt med kända personer att ställa upp vid sin presidentinstallation. Det har tidigare rapporterats att många artister tackat nej till att medverka vid installationen, bland andra Elton John och Celine Dion. — Vi kommer att ha ett overkligt, kanske rekordstort deltagande vid installationen, och där kommer att finnas ett antal film- och underhållningsstjärnor. Alla klänningsaffärer har tömt sina lager i Washington. Det är svårt att hitta en bra klänning inför installationen, säger han till New York Times. Klara att uppträda vid installationen är än så länge mormonkören Mormon Tabernacle Choir, den 16-åriga operasångaren Jackie Evancho och dansgruppen The Rockettes. Informationen om att The Rockettes skulle uppträda ledde till bråk i danstruppen.


Stjärnor hyllar Obama i farvälvideo

Summary: Jerry Seinfeld, Ellen DeGeneres och Tom Hanks är några av de kända amerikaner som berättar om sina favoritminnen av Obama i en hyllningsvideo till den avgående presidenten.

I en video på Vita husets hemsida berättar personer runt om i världen om sina bästa minnen av Barack Obamas åtta år som USA:s president. Ett antal kända amerikaner är med i videon som också finns på Youtube. – Jag har aldrig gråtit över ett valresultat tidigare, säger artisten John Legend i videon om när Obama blev vald till president. Komikern Jerry Seinfeld berättar att hans favoritstund med Obama var när han knackade på ovala rummets fönster för att få presidentens uppmärksamhet. – Det var nog kulmen av hela min existens, säger han. Oscarsvinnaren och miljöaktivisten Leonardo DiCaprio kommer att minnas Barack Obama för att han tog miljöfrågan på allvar. – När jag var i FN och hörde vår president säga att klimatförändringarna är den viktigaste utmaningen som inte bara vår generation, utan även framtida generationer, kommer att stå inför. Det var inspirerande, säger han. Skådespelaren Tom Hanks minns när Obama ändrade USA:s policy angående Kuba. – För att ”det vi gjort tidigare inte har fungerat”, vilket är helt sant, säger han leende i videon. Skådespelaren Samuel L Jackson hyllar vårdreformen som gjort att hans släktingar som inte haft råd med vård nu har det. – Det är verkligen en stor sak att veta att om något händer dem så kan de få vård, säger han. Pratshowvärden och komikern Ellen DeGeneres, som i höstas rördes till tårar när hon tog emot presidentens frihetsmedalj från Obamas hand, kommer särskilt att minnas en dansande president. – Att dansa med Barack vid hans födelsedagsfirande. Och han dansar bra. Det ska han inte få någon skit för. Du är en bra dansare, säger hon direkt till presidenten i videoklippet. Skådespelaren Kerry Washington säger att valet av Obama till president gjorde att hon för första gången kände sig som en del av ett amerikanskt ”vi”. – Man kände verkligen de tre första orden i konstitutionen: ”Vi är folket”. Det var en av de första gångerna i mitt liv som jag kunde känna att jag verkligen var del av detta ”vi”, berättar hon. Förutom ett antal kända amerikaner delar människor från olika delar av världen med sig av sina bästa ögonblick med Obama som president. En flicka säger att hennes bästa minne var när Obama valdes till president 2008. – För det var samma år som jag föddes, säger hon. Videon släpptes dagen innan Barack Obama enligt People Magazine höll en avskedsfest på Vita huset. George och Amal Clooney, John Legend, Usher och Robert De Niro var några av de kända gäster som var på plats under festen. Barack Obama har inte bara hyllats den senaste tiden. Han har också beskyllts för att inte ha levt upp till förväntningarna som fanns på honom när han tillträdde för åtta år sedan. Obama lovade bland annat att avsluta krigen i Irak och Afghanistan samt att stänga Guantánamo-fängelset – något som inte har skett.


Carrie Fisher begravdes i Prozac-formad urna

Summary: På fredagen begravdes Carrie Fisher och hennes mamma Debbie Reynolds vid en gemensam ceremoni. Fisher, som länge varit öppen med sin bipolaritet, begravdes i en urna formad som ett Prozac-piller.

I slutet av december avled Carrie Fisher, mest känd för sin roll som prinsessan Leia i Star Wars, i sviterna av ett hjärtstillestånd som hon drabbades av under en flygresa. Hon blev 60 år gammal. Bara ett dygn senare avled också hennes mamma, skådespelaren Debbie Reynolds, 84 år. På fredagen begravdes de två bredvid varandra, vid en gemensam ceremoni i Los Angeles. – Det blir precis vad båda ville – att vara tillsammans, sade Carrie Fishers bror Todd Fisher inför begravningen. Enligt USA Today begravdes delar av Carrie Fishers aska i hennes mammas kista. Resten begravdes i en urna i form av ett Prozac-piller, som hölls av Todd Fisher under ceremonin. – Carries favoritägodel var ett gigantiskt Prozac-piller som hon köpte för många år sedan. Ett stort piller. Hon älskade det, och det fanns i hennes hus. Hennes dotter Billie och jag kände att det var där hon skulle ha velat vara. Vi kunde inte hitta något mer passande. Carrie skulle ha gillat det. Nu är de tillsammans, och de kommer att vara tillsammans här och i himlen, och det är vi okej med, sade Todd Fisher om urnan för Entertainment Tonight efter ceremonin. Fredagens ceremoni var en privat ceremoni, och i framtiden kommer det att hållas en minnesstund för allmänheten. – Vi kommer att ha en större ceremoni senare för offentligheten och familjens vänner, men det här var en privat familjebegravning, det var passande och vackert, sade Todd Fisher efter ceremonin. Carrie Fisher var öppen med att hon var bipolär, och hade sedan i juni förra året kolumnen ”Advice from the dark side” i The Guardian där hon besvarade läsares frågor om bland annat mental ohälsa. Efter hennes död delade många av hennes fans sina egna historier om mental ohälsa i sociala medier under hashtaggen #inhonourofcarrie. Den 8 januari har dokumentären ”Bright lights” om Carrie Fisher och Debbie Reynolds relation premiär på HBO Nordic.


Kim Kardashian bryter tystnaden om Parisrånet

Summary: I oktober blev Kim Kardashian bunden och rånad i sitt hotellrum i Paris. I en trailer till den nya säsongen av ”Familjen Kardashian” bryter hon tystnaden om rånet.

Under modeveckan i Paris i oktober blev Kim Kardashian rånad av flera personer utklädda till poliser. Rånarna band Kardashian och fick med sig smycken till ett värde av tio miljoner euro. Rånet fick stor uppmärksamhet, och till och med Hillary Clinton uttalade sig om det i en intervju med Us Magazine. – Jag tycker väldigt synd om henne. Det är fruktansvärt, men skönt att ingen kom till skada, sade hon om rånet. Efter rånet tog realitystjärnan en paus från sociala medier, där hon annars är en flitig användare av Instagram. Även inspelningarna av programmet ”Familjen Kardashian” pausades medan Kim Kardashian återhämtade sig. Hon har själv inte velat uttala sig om rånet, men hennes mamma Kris Jenner berättade i oktober för E Online om tiden efter händelsen: – Det är en process. Hon tar en dag i taget, sade hon. Och nu har även Kim Kardashian själv brutit tystnaden. I en trailer inför den kommande säsongen av ”Familjen Kardashian” som har premiär i mars berättar hon om rånet för sin familj. – De kommer att skjuta mig i ryggen. Det finns ingen utväg, säger hon till sina systrar och fortsätter: – Att tänka på det gör mig så ledsen. I november avbröt Kim Kardashians man Kanye West en konsert efter att ha skällt ut ett antal kända personer, bland andra Beyoncé. Efter den avbrutna konserten meddelades att resten av Wests pågående turné ställs in, och han lades in på sjukhus för observation. I den nya trailern hörs Kim Kardashian på telefon i samband med incidenten: – Skräm mig inte snälla. Vad är det som händer? säger Kim i klippet. Hon förklarar sedan för sin familj. – Jag tror att han verkligen behöver mig, jag måste hem.


Lärare i Virginia kan behöva varna föräldrar för ”sexuellt explicit” läsning

Summary: Enligt ett lagförslag i den amerikanska delstaten Virginia ska föräldrar informeras om, och kunna sätta stopp för, att deras barn får läsa ”sexuellt explicita” böcker i skolan.

I delstaten Virginia, USA, pågår just nu en livlig debatt om vad barn ska få läsa i skolan. Det hela bygger på ett lagförslag som delstatens lagstiftare lagt fram. Enligt detta ska föräldrar varnas innan deras barn får läsa böcker som innehåller ”sexuellt explicita” scener, och om föräldrarna skulle misstycka skulle skolan bli skyldig att byta ut läsmaterialet. Sex amerikanska intresseorganisationer, däribland PEN America och Authors Guild, protesterar mot lagförslaget i ett brev till delstatens utbildningsnämnd. De menar att lagen är för vagt formulerad, och att den om den infördes skulle kunna sätta stopp för skolbarns läsning av klassiker som ”Anne Franks dagbok”, ”Slakthus 5” och ”Du sköna nya värld”. Lagförslaget är ett återupplivande av ett tidigare – som Virginias demokratiska guvernör Terry McAuliffe då lade in veto mot, eftersom han ansåg att det var upp till skolorna att fatta besluten. Flera av delstatens skolor varnar dock redan föräldrar innan de börjar läsa böcker som kan uppfattas som ”kontroversiella”, och i vissa skolor får föräldrarna önska alternativa texter. I ett uppmärksammat fall drogs ”Dödssynden” (”To kill a mockingird”) tillbaka från läslistan i ett skoldistrikt efter att föräldrar uttryckt oro över användandet av n-ordet i boken. Sedan dess har boken återinförts i läroplanen. Utbildningsnämnden ska ta ställning till lagförslaget i slutet av januari.


Rebecca Ferguson vill uppträda vid Trumps presidentinstallation – med låt om rasism

Summary: Kontroverserna kring artisters uppträdanden på Trumps presidentinstallation fortsätter. Nu lovar Rebecca Ferguson att uppträda om hon får sjunga den antirasistiska låten ”Strange fruit”. Samtidigt kritiseras att musikkåren vid ett av USA:s college ska delta i paraden vid installationen.

Det har varit svårt för Donald Trumps stab att hitta personer som vill uppträda vid hans presidentinstallation den 20 januari. I slutet av december hävdade Donald Trump själv på Twitter att han inte brydde sig om få ”a-listekändisar" till installationen, utan att han istället bryr sig om folket. Men enligt flera managers som Rolling Stone då talat med hade hans stab närmast desperat sökt efter personer som kunde tänka sig att uppträda vid evenemanget. Elton John, Celine Dion och Kiss ska redan ha tackat nej till presidentstabens inbjudningar. Klara för att uppträda är mormonkören Mormon Tabernacle Choir, den 16-åriga operasångaren Jackie Evancho och dansgruppen The Rockettes. Informationen om att The Rockettes skulle uppträda skapade stora kontroverser inom truppen. Den brittiska sångaren Rebecca Ferguson skrev på Twitter på måndagen att hon är en av de artister som blivit inbjudna att uppträda för Trump. Hon skrev också att hon gärna sjunger vid presidentinstallationen, men bara om hon får sjunga låten ”Strange fruit” som handlar om rasism och lynchningar i den amerikanska södern. ”Om ni låter mig sjunga 'Strange fruit', en sång som har stor historisk vikt, en sång som svartlistades i USA för att den var för kontroversiell. En sång som talar till alla nedtryckta och förbisedda svarta människor i USA. En sång som är en påminnelse om hur kärlek är det enda som kan övervinna allt hat i denna värld, då kommer jag gärna att acceptera inbjudan och möta er i Washington”, skriver hon. Nu har ännu en kontrovers blossat upp inför installationen. En av 40 organisationer som Trumps stab offentliggjort som klara för att delta under paraden vid installationen är musikkåren Marching Tornadoes, bestående av 200 studenter vid Talladega College. Skolan grundades 1867 av en grupp personer som tidigare varit slavar, och var den första högre utbildningen som startade för svarta studenter i USA. Att skolans musikkår nu uppges vara klara för att vara med vid presidentinstallationen har lett till stark kritik på sociala medier och bland skolans tidigare studenter, skriver CNN. Shirley Ferril, som tog examen från Talladega college 1974, har startat en namninsamling för att få rektorn att besluta att musikkåren inte ska delta vid installationen. ”Med tanke på hans uppförande och kommentarer är jag starkt emot att Talladega College ger sken av att stötta honom”, skriver hon i namninsamlingen om Donald Trump. Men en nuvarande elev på skolan har startat en namninsamling där han i stället argumenterar för musikkårens medverkan. ”Vi menar att den här paraden inte handlar om politik, det handlar om att faktiskt få uppleva en övergångsprocess”, skriver Dollan Young i sin namninsamling. Rektorn för Talladega College har ännu inte kommenterat kritiken, eller bekräftat om skolans musikkår kommer att uppträda. Samtidigt fortsätter kontroverserna kring dansgruppen Rockettes medverkan vid evenemanget. Enligt Rolling Stone träffade Madison Square gardens ordförande James Dolan i förra veckan dansgruppen för ett informellt möte om gruppens medverkan. Enligt en ljudinspelning från mötet menade han där att dansarna skulle se det som en ära att få uppträda vid presidentinstallationen. – Jag skulle helt enkelt säga: vi firar en ny president, inte nödvändigtvis den här presidenten, sade han under mötet. På frågan från en dansare om det innebar att truppen skulle ”tolerera intolerans” svarade James Dolan enligt den läckta inspelningen: – Ja, på ett sätt gör vi väl det. Vad har vi för andra val? Vad föreslår du att vi ska göra? En talesperson för Madison Square Garden säger till tidningen The Wrap att James Dolan står för det han sa vid mötet, men kallar samtidigt inspelningen för ”svekfull”. – Ingen i det rummet trodde att de pratade offentligt. Alla på mötet hade möjlighet att säga vad de tyckte i en säker miljö, och många gjorde det. Den hemliga inspelningen var svekfull och feg och den som gjorde den har svikit sina kolleger i gruppen, säger han.


Antalet besök på svensk film på bio minskade under 2016

Summary: Filminstitutets senaste statistik visar att nästan 2,3 miljoner tittare såg svensk film på bio fram till november 2016. Det är sämre siffror än på 15 år, enligt Sveriges Radio.

Fram till november 2016 hade nästan 2,3 miljoner besökare valt att se svensk film på bio. Det innebär en minskning med tio procent jämfört med 2015, som också var ett dåligt år för svensk film. Jämfört med 2014 minskade besöken 2016 med 35 procent. Enligt Sveriges Radio måste man gå tillbaka 15 år för att hitta ett år med så låga publiksiffror för svensk film. – Vi ser ju själva att publikmässigt så har det inte blivit så bra som vi hade hoppats på, säger Kristina Börjeson ansvarig för filmstödet på Svenska filminstitutet, till Sveriges Radios Kulturnytt. Förhoppningen är att siffrorna ska se något bättre ut när helårsstatistiken tas fram. Då kommer ”Hundraettåringen som smet från notan och försvann” som hade premiär på juldagen med i den statistiken. Hittills har den setts av 320 000 personer. Annars var den mest populära svenska filmen ”Morran och Tobias - som en skänk från ovan”. Den hade till och med slutet av november setts av 230 000 personer på bio.


”Hundraettåringen...” kan få Guldbagge för bästa film

Summary: ”Hundraettåringen…”, ”Min faster i Sarajevo” och ”Jätten” är tre av filmerna som kan få en Guldbagge för årets bästa film. De är också de filmer med flest nomineringar till årets Guldbaggegala.

På onsdagsmorgonen presenterades de nominerade i 19 olika kategorier inför årets Guldbaggegala vid en presskonferens på Vasateatern i Stockholm. – Det är alltid en utmaning men i och med att det funnits utrymme för fler nomineringar har det varit tillfredställande, sade Jannike Åhlund, Guldbaggejuryns ordförande inför presentationen. ”Hundraettåringen som smet från notan och försvann” i regi av Måns & Felix Herngren kan få årets Guldbagge i kategorin bästa film. Filmen är också den som nominerats i flest kategorier, då den har chans på åtta Guldbaggar. – Varken Roy eller Ruben är med i år, så allt kan hända. Det var en tekniskt komplicerd film att göra. Det är inte en relationskomedi i Stockholm direkt, sade regissören Måns Herngren om filmens chanser att ta hem Guldbaggen för bästa film. I kategorin bästa film är även ”Jätten” i regi av Johannes Nyholm, som nominerats i sex kategorier, ”Min faster i Sarajevo”, regi Goran Kapetanovic, också med sex nomineringar, ”Skörheten” i regi av Ahang Bashi och ”Sophelikoptern” i regi av Jonas Selberg Augustsén nominerade. – Jag är överväldigad. Det tog ganska lång tid att göra filmen och jag är väldigt stolt över att vi lyckats komma så långt, säger Goran Kapetanovic om ”Min faster i Sarajevo” som nominerats i flera kategorier. – Vi spelade in hela filmen på 40 dagar och Johannes älskar improvisation så den längsta tagningen varade i 58 minuter. Då blir man lite nervös eftersom man veth ur mycket långa tagningar kostar, berättade Maria Dahlin, producent för nominerade ”Jätten” om inspelningen. De nominerade till Guldbaggen för bästa kvinnliga huvudroll är Karin Franz Körlof i ”Den allvarsamma leken”, Maria Sundbom i ”Flickan, mamman och demonerna”, Tuva Jagell i ”Pojkarna” och Jessica Szoppe i ”Sophelikoptern”. Nominerade i kategorin Bästa manus är Jan Vierth och Anders Sparring för ”Bajsfilmen”, Johannes Nyholm för ”Jätten” och Sara Nameth för ”Yarden”. Guldbaggen för bästa manliga huvudroll slåss Jonathan Silén i ”Det moderna projektet”, Lennart Jähkel i ”Granny's dancing on the table”, Milan Dragisic i ”Min faster i Sarajevo” och Anders Mossling i ”Yarden” om. Till bästa manliga biroll nominerades Michael Nyqvist, Henrik Dorsin, Iwar Wiklander och Johan Kylén – Det är en lycka som är obeskrivbar. Jag minns min första nominering för Lukas Moodyssons ”Tillsammans” och jag har nog aldrig varit så spyfärdig som då. Det steg mig rakt upp i luvan, sade Michael Nyqvist om nomineringen för hans roll i ”Den allvarsamma leken”, och avslöjade också att hans tidigare Guldbagge står bakom tv-soffan hemma. – Det är andra året i rad jag är nominerad. Jag är jätteglad men hoppas redan på ett tredje år nästa år. Inför inspelningen tittade jag mycket på ”Karlsson på taket” och gamla nyhetsinlag för att lära mig hur man pratade på den tiden, sade Henrik Dorsin om sin nominering i ”Flykten från framtiden”. Liv Mjönes, Ia Langhammer , Svetlana Rodina Ljungkvist och Sadzida Setic nominerades till Guldbaggen för bästa kvinnliga biroll. – Folk är väldigt berörda av filmen, och kärlekshistorien. Jag tror många känner igen sig i den, sade Liv Mjönes om reaktionerna på hennes roll i ”Den allvarsamma leken” som hon nomineras för. Filmerna ”Granny´s dancing on the table” av Hanna Sköld, ”Hundraettåringen som smet från notan och försvann” av Felix Herngren och Måns Herngren, ”Min faster i Sarajevo” av Goran Kapetanovic och ”Pojkarna” av Alexandra-Therese Keining kan få årets Guldbagge för bästa regi. För bästa foto nominerades Ita Zbroniec-Zajt och Anders Bohman. Om Ita Zbroniec-Zajt tar hem priset blir hon den första kvinnan att få en Guldbagge för bästa foto. Love Larsson och Eva von Bahr, som förra året blev Oscarsnominerade för bästa mask i filmen ”Hundraåringen som klev ut genom fönstret och försvann”, nomineras i år till två Guldbaggar för bästa mask. En nominering får de för uppföljaren ”Hundraettåringen som smet från notan och försvann” och en för ”Jätten”. Den 23 januari presenteras vinnarna vid Guldbaggegalan på Cirkus, som också direktsänds i SVT. Galan leds i år av Petra Mede för femte gången. – Det är nog bara jag och Harry Schein som gjort så många, vilket sällskap! Men skillnaden mellan oss är väl att jag röker lite mindre än han gjorde, säger Petra Mede om uppdraget. NOMINERINGARNA: Nomineringskommittén 2016 bestående av 34 ledamöter i fyra grupper har genom juryförfarande kommit fram till följande nomineringar till 2016 års Guldbaggar. Nomineringarna står i bokstavsordning. Bästa film Hundraettåringen som smet från notan och försvann Producent: Malte Forssell Jätten Producenter: Maria Dahlin & Morten Kjems Hytten Juhl Min faster i Sarajevo Producent: China Åhlander Skörheten Producent: David Herdies Sophelikoptern Producent: Andreas Emanuelsson Bästa regi Hanna Sköld för Granny´s Dancing on the Table Felix Herngren och Måns Herngren för Hundraettåringen som smet från notan och försvann Goran Kapetanovic för Min faster i Sarajevo Alexandra-Therese Keining för Pojkarna Bästa kvinnliga huvudroll Karin Franz Körlof för rollen som Lydia Stille i Den allvarsamma leken Maria Sundbom för rollen som Siri i Flickan, mamman och demonerna Tuva Jagell för rollen som Kim i Pojkarna Jessica Szoppe för rollen som Enesa i Sophelikoptern Bästa manliga huvudroll Jonathan Silén för rollen som Simon i Det moderna projektet Lennart Jähkel för rollen som Einis far i Granny´s Dancing on the Table Milan Dragišic för rollen som Zlatan i Min faster i Sarajevo Anders Mossling för rollen som 11811 i Yarden Bästa kvinnliga biroll Liv Mjönes för rollen som Dagmar Randel i Den allvarsamma leken Ia Langhammer för rollen som Morsan i Flykten till framtiden Svetlana Rodina Ljungkvist för rollen som Kristina i Hundraettåringen som smet från notan och försvann Sadžida Šetic för rollen som Radmila i Min faster i Sarajevo Bästa manliga biroll Michael Nyqvist för rollen som chefredaktör Markel i Den allvarsamma leken Henrik Dorsin för rollen som Bengan i Flykten till framtiden Iwar Wiklander för rollen som Julius i Hundraettåringen som smet från notan och försvann Johan Kylén för rollen som Roland i Jätten Bästa manuskript Jan Vierth och Anders Sparring för manuskriptet till Bajsfilmen – Dolores och Gunellens värld Johannes Nyholm för manuskriptet till Jätten China Åhlander, Dragan Mitic och Goran Kapetanovic för manuskriptet till Min faster i Sarajevo Sara Nameth för manuskriptet till Yarden Bästa foto Ita Zbroniec-Zajt för fotot i Min faster i Sarajevo Anders Bohman för fotot i Sophelikoptern Ita Zbroniec-Zajt för fotot i Yarden Bästa klipp Henrik Källberg för klippningen av Hundraettåringen som smet från notan och försvann Johannes Nyholm och Morten Højbjerg för klippningen av Jätten Therese Elfström och Tora Mkandawire Mårtens för klippningen av Martha & Niki Bästa Kostym Kicki Ilander för kostymerna i Den allvarsamma leken Jaana Fomin för kostymerna i Flykten till framtiden Moa Li Lemhagen Schalin för kostymerna i Upp i det blå Bästa ljud/ljuddesign Jan Alvermark för ljudet i Ester Blenda Peter Adolfsson och Henric Andersson för ljudet i Golden Girl Patrik Strömdahl för ljudet i Yarden Bästa mask/smink Anna-Carin Lock för mask/smink i Flykten till framtiden Eva von Bahr och Love Larson för mask/smink i Hundraettåringen som smet från notan och försvann Eva von Bahr, Love Larson och Pia Aleborg för mask/smink i Jätten Bästa originalmusik Björn Olsson för musiken i Jätten Sophia Ersson för musiken i Pojkarna Jan Sandström för musiken i Sophelikoptern Bästa scenografi Anna Asp för scenografin i Den allvarsamma leken Liv Ask och Bengt Fröderberg för scenografin i Flykten till framtiden Mikael Varhelyi för scenografin i Hundraettåringen som smet från notan och försvann Bästa visuella effekter Fredrik Nord för effekterna i Hundraettåringen som smet från notan och försvann Henrik Klein och Petter Lindblad för effekterna i Siv sover vilse Tomas Näslund för effekterna i Upp i det blå Bästa dokumentärfilm Don Juan av Jerzy Sladkowski Martha & Niki av Tora Mkandawire Mårtens MonaLisa Story av Jessica Nettelbladt Bästa kortfilm 6A av Peter Modestij Baby av Lovisa Sirén Kroppen är en ensam plats av Ida Lindgren Bästa utländska film Min pappa Toni Erdmann Regi: Maren Ade Mustang Regi: Deniz Gamze Ergüven Sauls son Regi: László Nemes Övriga priser på Guldbaggegalan Utöver dessa kategorier delas det också ut priser såsom Hedersguldbagge, Gullspira, Årets Nykomling samt Biopublikens pris (de tre nominerade till Biopublikens pris presenteras den 10 januari). Guldbaggegalan är den 23 januari 2017 på Cirkus i Stockholm och sänds live i SVT.


Fri entré gör museer allt fattigare

Summary: Nästa år får 16 statliga museer fri entré. Alla ser fram emot att möta nya grupper av besökare. Men samtidigt höjs röster som menar att museernas ansträngda ekonomi riskerar att urholka reformen.

Alla museer som DN talat med är positiva till reformen och ser fram emot att möta en ny publik. De anslag man fått anses rimliga. Dock pekar flera på att museernas redan ansträngda ekonomi riskerar att undergräva reformen. - Det här täcker ju för året som kommer. Men eftersom vi inte får höjda anslag så kommer det inte att gå i längden. Vi har en fruktansvärd ekonomisk situation. Framtiden ser inte bra ut för oss, säger Birgitta Plånborg, marknadschef på Nationalmuseum. Peter Skogh, informations- och marknadföringschef på myndigheten Statens museer för världskultur menar att reformen hjälper museerna att nå nya grupper. Men han påpekar också att myndigheten inte fått de pengar man äskat för att förstärka den pedagogiska verksamheten. - Vi har ett oerhört ansträngt budgetläge inför nästa år. Våra anslag har inte ökat i takt med hyrorna och vi har inte fått kompensation för pensions- eller löneavtal. Utöver detta kom generella spardirektiv på 0,6 procent som drabbade all statlig verksamhet. Det skulle kunna uttryckas som att vi endast fick 3,7 miljoner för fri entré om man drar ifrån allt annat som vi inte fick kompensation för. Moderna museet och Östasiatiska museet i Stockholm, som redan infört fri entré, har under året haft stor anstormning av besökare. Andelen förstagångsbesökare har dubblerats. På Östasiatiska är man särskilt nöjd med att man lyckats nå ut till fler och nya besökare. Utställningen Manga, som visar japanska serier, har dragit en stor och ung publik. - Vi har nått vår målgrupp mer än väl och vi har fler besökare utan akademisk examen. Fördelningen mellan könen har också jämnat ut sig, säger Birgitta Hansson-Sidvall, press- och informationsansvarig på museet. Syftet med reformen är också att locka den publik som vanligtvis inte besöker museer. - En del av pengarna ska gå till insatser för att kunna ta hand om folk som är museiovana. Just det pedagogiska har regeringen tryckt på extra, säger departementssekreteraren Joachim Waern. Moderna museet har projektanställt 17 värdar för att möta de 680.000 besökare som kommit under året. För Historiska museet, som redan 2002 under en prövotid införde fri entré, har pengarna främst gått till att anpassa lokalerna. Men man har också kunnat satsa på ny verksamhet. - Vi har tagit fasta på att locka nya och ovana besökare. Vi vill sänka de kulturella trösklarna till utställningarna. Man ska komma ihåg att fri entré i sig inte är ett undermedel för att nå de personer som inte brukar gå på museum. Visst är det en viktig förutsättning, men det krävs också att museerna förändrar sig och hittar nya sätt att nå ut, säger biträdande museichef Lars Amreus. På Musikmuseet i Stockholm är man i grunden positiv till idén om fri entré. Stefan Bohman som är chef på museet menar att verksamheten får anpassas efter anslagen. - Vi har ju den täckning vi har och den är vi relativt nöjda med. Fri entré lever delvis sitt eget liv. Men urholkar man museernas ekonomi med höjda hyror och nya utgifter så blir möjligheterna att ta hand om dem som kommer till museerna sämre. Då blir det svårare att genomföra de pedagogiska reformerna och göra allt det här som är så bra. Det blir som att med ena handen ge pengar för att sedan ta bort dem med andra. Joachim Waern på kulturdepartementet tycker däremot inte att det finns någon risk för att pengarna som kommer genom reformen skall ätas upp av museernas redan ansträngda ekonomi. - Det påslag som museerna får är bra. De strukturella problem som finns med höga hyror och liknande är en fråga som vi måste titta på. De ska inte hindra att det blir en bra reform. Reformen kostar sammanlagt 96,5 Reformen kostar sammanlagt 96,5 miljoner kronor. Redan i februari 2004 genomfördes det första steget. Då införde tre av museerna fri entré: Moderna museet, Arkitekturmuseet och Östasiatiska museet. Från och 2005 omfattas ytterligare 16 museer av reformen. Genom statliga anslag får museerna kompensation för förlorade entréintäkter. Ökade kostnader för bevakning och städning ska också täckas av anslagen. Utöver detta ska museerna kompenseras för pedagogiska insatser kopplade till reformen. De flesta av museerna har fått något mindre i anslag än de äskat om. Syftet är att öka museernas tillgänglighet. Enligt Kulturdepartementet är målet att "skapa förutsättningar för fler öppna icke-kommersiella rum där kulturarv och konst kan möta en bredare allmänhet".


"Sverige ´är mitt Hollywood"

Summary: Regissören Colin Nutley har gjort sin första engelska film, "The Queen of Sheba´s Pearls". - Till och med intellektuella gråter, säger han om den känslomättade filmen som har premiär på juldagen på 70 orter i Sverige.

SVT visar hans stora succé "Änglagård" på julafton. Men Colin Nutley, som gjort sig känd för att skildra företeelser som är så svenska att vi själva inte lägger märke till dem, har vänt blicken hemåt i sin nya film. Den utspelar sig i 50-talets England. Alla talar engelska, men arbetslaget bakom filmen är svenskt. - Jag har haft den här historien i bakhuvudet i fyra fem år, säger Colin Nutley. Filmen handlar om en pojke som förlorar sin mamma. Hans pappa kommer hem från kriget. De bor tillsammans med faderns familj, inhysta hos en kyrkoherde. Farfadern är begravningsentreprenör. En dag dyker en främmande kvinna upp och det dröjer inte länge förrän hon har vänt upp och ned på tillvaron för allihop. "Gråt, njut och skratta", säger reklamen. En annan aktuell film, Kay Pollaks "Så som i himmelen", lockar också fram våldsamma sinnesrörelser. Går det en ny känslosam våg genom den svenska filmen? - Jag har inte sett Kays film, så det vet jag inte. Men det vore inte så konstigt i så fall, med tanke på hur det ser ut i världen. Mänskligheten verkar gå bakåt. Det är typiskt för Colin Nutley att "vilja låsa upp för känslorna", säger han. - Jag vill att min film ska gå till hjärtat, inte till intellektet. The Queen of Sheba´s Pearls är en lek, en sorts mer avancerad Ryska posten, som ungdomarna leker i filmen. Varför översätts inte titeln? - Det skulle bli en annan film då. Jag har tänkt på den så länge med det namnet. Och vad skulle jag kalla den, det finns ingen sådan lek i Sverige. - Att byta namn på filmen vore som att byta namn på Tim, min son, säger Colin Nutley, som förstår allt som sägs på svenska men föredrar att tala engelska själv. Filmen handlar inte om honom, men om hans 50-tal. Precis som pojken Jack fick han stryk i skolan. Begravningsentreprenören, som spelas av skådespelaren Peter Vaughan, finns i verkligheten, och det är han som snart ska begrava Colin Nutleys mor som dog nyligen. Film och verklighet flätas samman, även om man inte alltid har planerat det så. Colin Nutley har inte gått omkring och närt en dröm om att få komma "hem" och göra film. Däremot har han ofta skojat med sina svenska medarbetare om att det vore roligt om de kunde åka till England och göra en film. Och förra året blev det plötsligt läge för det. Skådespelarna i "The Queen of Sheba´s Pearls" är britter och irländare, utom svenskarna Helena Bergström och Rolf Lassgård som spelar svenskar. - Jag hoppas förstås att filmen ska fungera för en engelsk publik, men det är en film om England sedd med svenska ögon. Engelsmän märker direkt att det inte är någon typiskt engelsk film. Det beror på ljuset, min kameraman (Jens Fischer) är uppvuxen med det svenska ljuset. Det är ett ljus du aldrig ser i England och det påverkar kynnet. Är du känd som regissör i Storbritannien? - I filmbranschen vet de vem jag är. Annars känner ingen någonsin igen en regissör i England, det är bara skådespelarna som är kända. Inte som i Stockholm, där folk kommer fram till mig i Östermalmshallen och säger: "Hej, Colin, kan du inte göra en film om en brevbärare nästa gång?" Betyder det här att du har gjort din sista film i Sverige? - Absolut inte. Sverige är mitt hem, här har jag min fru, min familj och mitt arbete. Jag har gjort en ovanlig resa, de flesta engelska regissörer åker till USA eller Australien, inte till Europa. Men jag kom till Sverige som regiassistent och blev kär i landet. Hollywood är jag inte ett dugg intresserad av. Varför skulle jag vara det? Sverige är mitt Hollywood, och den svenska filmbranschen är i god form just nu, medan den engelska ser ganska glåmig ut. Colin Nutley har utvecklats till en trofast typ. Han håller fast vid medarbetare och vänner, "bygger en familj" och ogillar sina gamla landsmäns lättvindiga sätt att lämna folk bakom sig. Han tycker om kontinuitet och vill inte överge någon, inte ens en ljussättare. Utan att jag säger något om saken börjar han försvara sitt val av huvudrollsinnehavare: Helena Bergström, hans fru och ständiga stjärna. - Folk säger: "Helena igen?" och jag säger "Ja, Helena igen". Det är mitt val, och regissörens privilegium. Ett annat privilegium är att han får förlägga handlingen dit han vill. "The Queen of Sheba´s Pearls" börjar och slutar helt överraskande i Nikkaluokta i Sverige. Varför? - Det kunde ha varit Ulricehamn eller Stockholm, men Nikkaluokta är ett av de ställen jag först kom till när jag kom till Sverige så jag valde det. Det behövdes fri rymd som kontrast mot det klaustrofobiska huset i England. Dessutom är det bedövande vackert i Nikkaluokta. Man är nära himlen. Colin Nutley om ... ... tro: "Jag är inte religiös, men kyrkan stod i centrum för det sociala livet när jag växte upp. Det är nog därför jag nästan alltid har med en kyrkoherde i mina filmer." ... 50-talet: "Vi behövde mycket hjälp för att våga närma oss flickor. Leken Postman´s knock (Ryska posten) var bra, men The queen of Sheba´s pearls var bättre." ... dansbandskulturen: "Jag blev rörd av enkelheten i musiken. Det kanske krävdes en outsider för att kunna skildra det där livet utan att bli generad." ... att se om "Black Jack" på teve: "Reine Brynolfsson är enastående, jag fick genast lust att arbeta med honom igen." ... nästa film: "En film om repetitionen av August Strindbergs pjäs ´Fordringsägare´. En vuxen kärlekshistoria, där regissören och den kvinnliga skådespelaren (gissa vem?) är gifta med varandra. Om att tvingas välja mellan konsten och kärleken, och att välja fel."


"Bli något! Kämpa!"

Summary: Med "Kniven i hjärtat" avslutar Agneta Fagerström-Olsson sin stora trilogi om förorten. Och nu riktar hon blicken åt ett helt annat håll: en film om tre kvinnor på järnverket i Luleå. Men egentligen hör allt ihop med hennes första teveserie "Seppan" för 18 år sedan.

- Förorten har en sprängkraft och överlevnadsförmåga. I en smältdegel skapas bra musik och bra historier. Vad hade filmindustrin varit utan alla italienska och irländska invandrare, säger Agneta Fagerström-Olsson uppfordrande. Det stora projektet är avslutat. Åtta år har det tagit och ingen annan regissör har genomfört något liknande. Det blev tre dramatiserade teveserier om den svenska förorten i skenet av det nya Europa: ett myller av gamla och nya svenskar, svartskallar, vitskallar, zigenare, muslimer, kristna, hedningar, socialassistenter, småkriminella, hederliga och ambitiösa. - Jag har lärt mig genom min egen uppväxt i Seppan i Tullinge, dit arbetskraftsinvandringen kom tidigt, att kaoset alltid är till städes. I kaoset kan man se stjärnhimlen, där öppnas nya vägar. "Hon är den enda regissör i Norden som klarar ett sådant kamikazeprojekt", har trilogins författare Peter Birro sagt. Med varje serie har Agneta Fagerström-Olsson försökt att kliva in på territorier där tevefiktionen inte tidigare satt sin fot. "Hammarkullen" tog hem åtskilliga priser åt SVT för att den berättade det oberättade på ett oväntat sätt. Svenska teveserier hade mest handlat om folk på landet eller om den svenska medelklassens våndor. Det kan vara värt att citera några rader ur filmprofessor Leif Furhammars recension i DN då: "Det är lika bra att säga det på en gång: jag har aldrig sett något liknande i tv, och jag är fascinerad och uppfylld, omskakad, imponerad och förskräckt. ´Hammarkullen´ är lika rolig som den är oroande, lika rörande som upprörande, lika underhållande som desperat." Nu har hon just lämnat Bergsjön och Hammarkullen efter åtta års filmande. När dåvarande dramachefen i Göteborg, Gunnar Carlsson, sammanförde henne, en erfaren filmregissör med en oborstad ung författare som hette Peter Birro visste ingen av dem att det skulle leda till ett åttaårigt berättarprojekt och att hon skulle bo i Göteborg i flera år. Ett Göteborg vars politiker hon med tiden blivit ganska äcklad av, inte minst sedan löftet efter brandkatastrofen att bygga ett ungdomshus omvandlades till ett kasino. Vi träffas i hennes hem i Stockholm, med konstböcker, resehandböcker och kartor i bokhyllorna och väggarna fyllda med konst av Channa Bankier och ikonkopior från Balkan. Hon är på väg till arbetsrummet och filmbolaget i Luleå där manuset om kvinnorna på järnverket i Luleå väntar. "Kniven i hjärtat", vars andra avsnitt vi ser på måndag är inte formmässigt lika nyskapande som "Hammarkullen", den använder andra element för att berätta en historia om vänskap och kärlek på förortens villkor genom att väva in den alltid närvarande musiken. Författaren Peter Birro och Agneta Fagerström-Olsson har lyssnat av förortens egna historier, och de fiktiva rollerna spelas av ungdomar som mödosamt plockats ut. - De känner igen sig jättemycket, det är deras brutala verklighet. - Jag trodde aldrig att jag skulle känna mig som en rockstjärna, men det gjorde jag när vi visade andra avsnittet för 200 högstadiekids i Bergsjön där vi filmat. De var med på alla koder. När tjejerna sjunger mot killarna på Kvibergs marknad sjöng alla tjejerna med. När det var killarnas tur sjöng alla killar i publiken. - De lite yngre pojkarna kom fram och sa: Nästa film vill jag va med i. Det blir ingen nästa film, sa jag: Nu är det upp till er. Gå ut med era berättelser, bli något, kämpa. - Även om förorten känner sig utanför så har killarna och även tjejerna ett fruktansvärt bra självförtroende. Jag hoppas att "Kniven i hjärtat" har varit en möjlighet för de småkriminella att se något annat. De har i alla fall låtit mig komma in och använda sina berättelser och litat på att jag inte skämmer ut dem. "Kniven i hjärtat" handlar om gängets lagar, det starka broderskapet mellan killarna som gör kriminaliteten lättare och kärleken svårare. Vänskapen mellan Juan från Chile och Amir från Marocko och Juans kärlek till Sabina från Kurdistan. Sabinas och Juans kärlekssaga har smak av "Romeo och Julia", men här är det gänget mer än föräldrarna som gör deras kärlek så komplicerad. Idén med sång och dans i ett realistiskt drama är inte ny, men riskfylld. - När vi skulle göra den tredje serien ville jag pröva nya uttryck, jag ville inte återvända till förorten på det vanliga sättet. Jag var tvungen att hitta en ny attack. Och när man varit där ute vet man att rapen tillhör varje unge. Den handlar om överlevnad, att känna sig värdefull och kunna någonting. - Vi ville väva in låtarna i handlingen. Så vi var tvungna att ändra på texterna för att det skulle fungera och det var inte lätt med en rad egensinniga låtmakare. Men de som inte accepterade det fick inte vara med. "Rumpish tuttish" i första avsnittet är skriven av Feven som varit tyst länge. Refrängen "Rumpish tuttish, intelligent" har alla möjligheter att fastna. - Den skulle handla om att tjejerna ska vara självständiga, gå sin egen väg och göra det på något roligt sätt. Feven satte den på en gång. Det började alltså i Hammarkullen, i förorten såg man tydligast "det nya Europa". När regissören och författaren kom dit såg de nya svenskar som grillade på gräsmattorna medan de gamla ursvenska kvarteren låg tysta och grå. "Hammarkullen" kom att berätta om främlingskapet, om ensamhet och alla de nya kulturerna i ett rikt och svällande myller av karaktärer. Publiken fångades in med hjälp av kända skådespelare. Man ville veta hur det skulle gå för den svettiga socialarbetaren (Maria Lundqvist), mannen med pudeln (Göran Forsmark), bittre Ernst i rullstolen (Peter Andersson) och Viveka Seldahls kärlekslängtande Christina. Alltmedan a-lagarna, spelade av Jonas Karlsson, Reine Brynolfsson och Dan Sjögren, kommenterade från sin fyllebänk. Utanförskapet i krigets Europa blev ämnet i serie nummer två, "Den förste zigenaren i rymden". Agneta Fagerström-Olsson hade mött den romska musiken i Hammarkullen genom orkestern Svarta safirer som nu varit med i alla tre serierna. Det visade sig att en hel by från krigets Bosnien fanns i Hammarkullen. - Jag lärde känna zigenare och deras sätt att vara, en kultur som utmanar alla våra värderingar om ägande. Jag ville berätta om utanförskapet och reflektera över om man klarar att bära en dröm om att bli något annat när hela världen föraktar en. Det blev en resa på ovissa premisser med filmteamet och de unga amatörskådespelarna genom Tyskland, Polen, Bosnien och Rumänien. Och den tredje, "Kniven i hjärtat" ledde alltså tillbaka till Bergsjön, en förort intill Hammarkullen. Sju år hade gått och Bergsjöns lilla värld var förändrad. Slöjorna hade blivit fler. De organiserade gängen och kriminaliteten hade blivit tyngre. Och nu är hon slutligen tillbaka i Luleå där hon för tio år sedan beslutade sig för att arbeta. Hon säger att Luleå är en spännande plats med det finska, ryska, samiska och norska. Ingen småstad, där finns ett gott filmklimat, teater, tung industri och tvättade pengar. Filmen "Black island sisters" handlar om tre kvinnor, 45, 35 och 25 år gamla, som jobbar på järnverket, SSAB. - Jag har kvinnor i huvudrollerna och män i de små rollerna. Kvinnor har önskningar och helveten och storhet, precis som männen, men det får vi aldrig se på film, där är de bara på ett sätt. - Perspektivet är egentligen detsamma: människor som inte är sedda. Jag har aldrig varit järnverksarbetare men jag är nyfiken. Jag har bott så mycket i Luleå och då kan man inte missa de här kvinnorna på krogar och dansställen. De har en helt annan attack än på andra ställen, rakt på sak. Norrbotten är ju roligt, för att det är en väldigt manlig värld med snöskotrar och jakt - den värld som Kjell Sundvall skildrar i "Jägarna". Kvinnorna har på ett sätt färgats av den manliga världen, de vet att de måste ta för sig om de ska få någon plats i livet. Förortstrilogin är avslutad men Agneta Fagerström-Olsson fortsätter vara trogen sitt ämne. - Jag hade inte kunnat berätta det jag gjort om jag inte haft min spel-arena från Seppan. Seppan påminde mycket om förorten, det var en värld för sig. Alla jobbade på Alfa Lavals Separator i Tullinge. Invandringen var önskad och i min klass fanns bara två svenska barn. Hennes pappa var gjuterichef, hon var den svenska flickan som bodde i Stora huset bakom staketet. I teveserien "Seppan" (1986) berättade hon om tioåriga flickors riskfyllda värld. - Jag lärde mig tidigt att älska att höra olika språk och veta att där borta bodde en katolik och där bodde en protestant och där käkade man polsk soppa och hos finnarna fick man isterflott på brödet. Där utanför staketet var den turbulenta världen och de stora skratten och de stora känslorna. Fakta/Agneta Fagerström-Olsson Bor i Stockholm och Luleå. Har filmbolaget Giraff Film AB i Luleå med bland andra maken, filmregissören John O Olsson som också fotograferade "Hammarkullen". Har bland annat gjort: Teveserien "Seppan" 1986, "Jag går upp på morgonen med girafferna" (porträtt av konstnären Channa Bankier) 1982, "Hjälten" 1990, "Kärlekens himmelska helvete" 1993, "Knockout" 2000 (visades på teve nyligen). Förortstrilogin om dagens Europa, manus Peter Birro i samarbete med Agneta Fagerström-Olsson: "Hammarkullen" 1997, "Den förste zigenaren i rymden" 2002 och "Kniven i Hjärtat" 2004 (med bland andra Juan Roberto Arroyo Valdes, Juwan Mardoukhi, Tarik Charafi. Musik och text av bland andra: Ola Salo, Feven, Timbuktu, Nablila, Daniel Lemma, Daniel Boyacioglu.


"Folk missar min humor"

Summary: Sex, våld och död. Konstnären Bjarne Melgaard utmanar publiken. I morgon öppnar hans nya utställning i Stockholm på temat "Snuff movies". Men han är inte orolig för reaktionerna: - En konstnär måste ta ansvar för sitt arbete.

Få konstnärer har väckt så starka reaktioner i Sverige som Bjarne Melgaard. Först organiserade han utställningen "Soft core" på Historiska museet, där Donald Maders fotografier av nakna unga pojkar beskylldes för pedofili och förstördes av nynazister. Något år senare var det hans egen video "All gym queens deserve to die" - där en vuxen man suger på ett barns arm - som anklagades för pedofila tendenser när den visades på Moderna museet. Därefter har Bjarne Melgaard arbetat med asatroende norska black metal-band - vars viktigaste utövare numera antingen sitter inne eller är döda - och gjort konst med sadomasochistiska förtecken. På galleri Lars Bohman i Stockholm har han i morgon, fredag, vernissage med en utställning på temat "snuff movies", filmer med sexuella förtecken som sägs innehålla riktiga mord. Men Melgaard tar det hela med ro: - Jag ställer ut i ett offentligt rum, och då får man ta ansvar för vad man gör. Jag reflekterar över vad min konst har för verkan och hur den kommunicerar med publiken. Deras upplevelse är viktig för mig - annars hade jag inte ställt ut. De nya målningarna handlar om hur den ständiga produktionen av bilder och fotografier gör gränsen mellan verklighet och fantasi otydlig - precis som det är osäkert om det någonsin gjorts en äkta "snuff movie". Men färgerna är minst lika viktiga som idéinnehållet, säger Melgaard: - Jag har använt mina favoritfärger, cyan och magenta, som en kontrast till innehållet. Man förväntar sig kanske att det ska vara brunt, dystert och grått, men jag tycker att färgerna accelererar mot motiven. Hur förhåller han sig då till uppståndelsen kring hans tidigare utställningar i Sverige? - Jag vill inte tala så mycket om det där, men en sak som slog mig efteråt var att alla förutsatte att jag talade från förbrytarens perspektiv. Det sågs som helt självklart att jag försvarade pedofiler, fast jag aldrig sagt något sådant. Det fick mig att tänka på övergrepp av många slag, och visade att även goda intentioner kan vara skadliga. Yttrandefriheten kan tas ifrån dig när som helst. Nu som tidigare inspireras Bjarne Melgaard mer av musik än av annan bildkonst, och nämner band som Swans, Lustmord och The Melvins. Tillsammans med sin partner, som går under artistnamnet The Muscle Snuff Monster, driver han bandet Rummelsnuff - man kan föreställa sig att det är hårt, våldsamt och barnförbjudet. Men precis som i den allra hårdaste musiken och skräckfilmen finns det ofta ett humoristiskt drag i Melgaards konst. Allt behöver inte vara på blodigt allvar, även om blodet rinner ur öppna skärsår och blodtörstiga citat täcker dukarna. - Jag är intresserad av den satanistiska kitschen. De tror att de är så hårda, samtidigt som de ser ut som transvestiter från yttre rymden. - Generellt sett har folk missat den humoristiska aspekten i mina arbeten, samtidigt som de inte tänkt närmare på paradoxen att jag som är homosexuell arbetat med homofoba band. En annan aspekt i Melgaards konst som ofta hamnat i skymundan är det romantiska anslaget. Precis som i 1800-talets skräcklitteratur finns en ödslig melankoli dold i hans virvlande målningar. - Jag är intresserad av skönhet, vad folk uppfattar som vackert och snyggt. Jag vill föra fram en alternativ manlig estetik, min konst handlar mycket om hur en person som uppfattar sig som en outsider kan skapa en egen verklighet. I Melgaards konst tycks vägen till anden gå via kroppen. Kombinationen sex och våld framstår som det mest effektiva sättet att nå in till själva kärnan av identiteten. - Jag tror verkligen att man upplever livet som allra starkast nära döden. Allt ska vara så glatt och positivt jämt, jag är mer intresserad av livets mörka sidor. Bjarne Melgaard Föddes i Sydney, Australien, 1963, uppvuxen i Norge. Vernissage på Galleri Lars Bohman 13 november, med måleri inspirerat av "snuff movies". Samarbetar just nu med sångerskan och poeten Lydia Lunch i filmprojektet "Sentimental snuff". Driver egna projekt under rubriken A"dresse Anonym" i en lägenhet i Berlin, där han numera är bosatt. Har ritat ett tyg med chihuahuamönster till klädtillverkaren Maharishi. Tyget ska användas till en actiondocka. Utställningen "Black low" på Marta Herford i Tyskland 2002 stängdes av polisen - efter ett tips från museichefen. Frikändes från misstankar om pedofili i videon "All gym queens deserve to die" av chefsåklagare Tora Holst.


Basisten som tog 28 års semester

Summary: Henry Grimes var en av jazzens mest eftersökta basister innan han försvann i slutet av 1960-talet. Han uppgavs vara död men återfanns för två år sedan på ett härbärge i Los Angeles. Nu är han 69 år gammal och spelar igen, nästa vecka i Sverige.

Han gör ett blygt intryck och ler försiktigt bakom sin olivgröna bas på Tonics scen, en klubb för avantgarde- och experimentell musik på Lower east side i New York. Henry Grimes har smyckat sin bas med klistermärken - stjärnor och planeter - som han fått, tiggt kanske, av sin manager och livskamrat Margaret Davis, en av dem som återbördat honom till verkligheten och jazzen efter hans trettioåriga tillvaro på livets skuggsida, "skid row", i Los Angeles. Denna kväll är han gästartist hos Marc Ribot´s Spiritual Unity Quartet, och det blir mycket musik av Albert Ayler, en av avantgardjazzens förgrundsgestalter och Henry Grimes store idol. När jag träffar Grimes några dagar senare bär han ett stort märke med Aylers bild på sin jacka. På Tonic står han stadigt med fötterna fast i golvet även när musiken som hetast skjuts ut i den fria formens rymd. Det finns en stor intensitet i hans spel, han tycks försvinna, hans ögon ser och ser inte och han blir mycket varm. När vi träffas säger han att det var en bra kväll. - Medryckande bortom det fattningsbara. Över förväntan. Henry Grimes är född i Philadelphia där han gick i en musikskola, till en början med violin som sitt huvudinstrument. Han anger kommersiella skäl till att han övergick till kontrabas. - Alla behöver en basist någon gång. Men så småningom blev basen mitt favoritinstrument, förstås. Henry Grimes studerade klassisk musik på Juilliard i New York innan han 1957 blev musiker på heltid. Han blev snabbt uppskattad för sin stora, starka ton - "man måste ha en sådan för att höras" - och för sitt virtuosa sätt att hantera stråken. Under drygt ett decennium spelade han med en lång rad av tidens stora stjärnor. Redan på Newport Jazz Festival 1958 framträdde han med fem av det årets toppartister: Lee Konitz, Sonny Rollins, Thelonius Monk (man kan se honom i Monk-avsnittet i filmen "Jazz on a Summer´s Day"), Benny Goodman och Tony Scott. Sedan fortsatte det: klubbspelningar, konserter, skivinspelningar med dem alla (se faktaruta). Han berättar om Lester Young: - Jag kommer ihåg att jag satt in i hans band en lördag, jag gick fortfarande på Juilliard då. Det var så härligt att spela med honom, so beautiful. Fantastiskt. Rytmen. Harmonierna. Han kallade mig "Nice eyes", han brukade säga så om dem han gillade. I början av 1960-talet började Henry Grimes att mer och mer syssla med avantgardejazz, free form, new wave - han ger sitt käraste barn många namn. I mitten av samma decennium flyttade han till Kalifornien. 1969 gjorde han en sista spelning på Both/And i San Francisco - och försvann. Han hade haft besvär med sina nerver. Kanske vistades han sedan några år på sjukhus, enligt ett rykte ska han ha försökt sig på skådespeleri i Hollywood, och i mitten av 1980-talet uppgav en jazztidskrift att han var död. Hans egna minnen av dessa decennier - "den långa semestern", som han säger - är fragmentariska i detaljerna. Han berättar att han sålde sin bas ganska tidigt för att få pengar att leva på, och att han ägnade sig åt mer kroppsligt arbete för att få ordning på sina nerver, enkla sysslor, vaktmästare på en bowlinglokal till exempel. Han spelade inte själv under alla dessa år eftersom han inte hade något instrument. Men han fyllde många anteckningsböcker med poesi, bevarade fingrarnas styrka med yogaövningar, och han lyssnade. - Inte så mycket på jazz, men på kyrkomusik, fusion, sju eller åtta olika sorters mexikansk musik, kinesisk musik. Och jag spelade i mitt huvud. Nej, han är inte bitter över att ha varit borta från det aktiva musiklivet så länge. - Jag tycker att jag bara försökte få svar på en fråga. Jag hade inget särskilt motiv till detta, jag kände bara att något skulle hända, och det gjorde det. Margaret är en del av svaret. Henry Grimes påträffades på ett härbärge i Los Angeles för två år sedan av en socialarbetare vid namn Marshall Marrotte, som en gång hört och fascinerats av en gammal skivinspelning med Grimes. Margaret Davis, som också kände till Grimes från alla skivorna, organiserade en insamling som resulterade i att Henry Grimes fick sin olivgröna bas. Var det inte svårt att börja spela igen? - Det är bara svårt om man tänker på det som svårt. Men jag tänkte inte så. Jag väntade bara på vad som skulle hända. Andra har berättat att Henry Grimes drog sig tillbaka till sitt rum i några dagar, med basen. Sedan var han redo att möta världen med sin musik. Basen är nu hans vapen i försöket att återerövra livet och jazzen. Han undervisar unga basister i sin konst. Framför allt spelar han, mest i New York, men han har också gjort flera kortare turnéer i Europa. När han inte riktigt minns detaljerna frågar han Margaret Davis, och ett slags ljus vilar över hans ansikte. Tillbaka i Stockholm Henry Grimes fyllde 69 år i onsdags. Under sin första storhetstid spelade han bara in en skiva, "The Call", under eget namn men hundratals tillsammans med andra av den tidens stora jazzmusiker. Ett urval: Mose Allison, Chet Baker, Gil Evans, Coleman Hawkins, Charlie MingusGerry Mulligan, Sonny Rollins, Annie Ross, Archie Schepp. I slutet av 1950-talet besökte han Stockholm tillsammans med Sonny Rollins. Nu är han tillbaka. På måndag spelar han med sin egen grupp på Nefertiti i Göteborg och på tisdag på Fasching i Stockholm.


Reklamavbrott upp i domstol

Summary: Claes Eriksson och Vilgot Sjöman stämmer TV4 för brott mot upphovsrätten.. När TV 4 gör avbrott för reklam mitt i en långfilm är det som när en främmande ubåt kränker svenskt vatten, tycker regissör Claes Eriksson. Han och Vilgot Sjöman har stämt TV 4. Rättegången börjar på måndag i Stockholms tingsrätt.

- Jag har alltid varit noga med allt jag har gjort, säger Claes Eriksson. Därför såg han till att fästa på papper att hans filmer inte får säljas utan att han blir tillfrågad. När SF år 2000 frågade om fem långfilmer som han hade regisserat fick säljas till TV 4 tillsammans med andra filmer i ett komedipaket hade han inget att invända. Han tyckte att det var roligt att TV 4, som på den tiden inte fick bryta för reklam mitt i filmerna, ville visa dem. Två år senare sände TV 4 "Hajen som visste för mycket" - med två avbrott för reklam. Lagen hade ändrats. - De hade stoppat in främmande material i min film. Det är klart att jag kände mig kränkt. Som regissör lägger man ner en massa jobb, och värderar varenda filmruta. Som upphovsman vill jag kunna kontrollera mitt verk. Det tillstånd han hade givit gällde inte efter lagändringen, menar han. Förutsättningarna hade förändrats. - För mig är det självklart att om man gör en film så vill man att den ska visas så som den är gjord, säger Claes Eriksson. Han fick höra att Vilgot Sjöman hade reagerat på samma sätt över de tre reklamavbrotten i hans film "Alfred". De två slog sig ihop och anmälde saken till Granskningsnämnden för radio och teve. Där vann TV 4 med röstsiffrorna 4-3. Ett utlåtande av Granskningsnämnden kan inte överklagas, men Claes Eriksson och Vilgot Sjöman gick vidare och stämde TV 4 inför Stockholms tingsrätt för brott mot upphovsrättslagen. De kräver ett skadestånd på en kvarts miljon kronor vardera. Rättegången, som inleds på måndag, pågår hela veckan. Rätten ska se "Hajen som visste för mycket" och "Alfred", inklusive avbrotten, och de båda regissörerna ska vittna. Tre pärmar fulla har det blivit för Claes Eriksson, som tycker att det är tröttsamt och olustigt att driva process. Men Klys, en paraplyorganisation för kulturarbetare, står bakom regissörerna som kommer att hållas ekonomiskt skadeslösa. - Jag utgår från att vi vinner, säger Claes Eriksson. Han berättar om en dokumentär han såg om Stan Laurel, Halvan i komikerduon Helan och Halvan, som satt i en enkel tvårummare i Los Angeles och kunde se sina gamla filmer i varenda tevekanal utan att han någonsin fick ett öre för det. - Det är extra störande när andra tjänar pengar på ens alster. Vårt kollektiv, Galenskaparna/After Shave, har haft en hyfsad framgång, och TV 4 parasiterar på vår popularitet. När man ser en parasit så brukar man sympatisera med värddjuret, och det är vi i det här fallet. Finns det någon som tycker att det är bra med reklamavbrott i filmer? - Ja, vi, eftersom det är vår enda intäktskälla, säger Göran Ellung, informationschef på TV 4. Han betonar att TV 4 följer gällande avtal. I en film på 90 minuter får man göra två avbrott, i en längre film tillåts tre. - Det är väldigt få avbrott, och kan inte betraktas som så störande. Vilka konsekvenser det får för filmutbudet i TV 4 om regissörerna vinner i tingsrätten vill han inte gå in på förrän fallet är avgjort. Claes Eriksson Ålder: 54 år, född i Trollhättan. Yrke: Författare och regissör. Motorn i Galenskaparna och After Shave, har skrivit det mesta av gruppens alla revyer och teveprogram. Har gjort fem långfilmer: "Leif", "Hajen som visste för mycket", "Macken del 7", "Stinsen brinner ... (filmen alltså)" och "Monopol". Om reklam: "Alla propåer om att använda Galenskaparnas figurer i reklam besvaras med ett ståndaktigt nej." Aktuell: Tillsammans med Vilgot Sjöman har han stämt TV 4 för brott mot upphovsrättslagen. Målet behandlas i Stockholms tingsrätt i nästa vecka.