Marie Nilsson Lind: Jag ville vara trogen min syster Josefin

Summary: Den 29 februari har det gått fyra år sedan artisten Josefin Nilsson dog, bara 46 år gammal. Nu har hennes syster Marie Nilsson Lind skrivit ”Josas bok” – om deras liv tillsammans, musiken och saknaden. ”Jag ville vara trogen min syster, så att hennes berättelse kommer ut”, säger hon till DN:s Johar Bendjelloul och Josefine Stenersen.

I flera år har Marie Nilsson Lind umgåtts med sin döda syster. Läst hennes anteckningar, studerat almanackor, bläddrat i kollegieblock. Talat om hennes liv och för tidiga död inför en tårögd miljonpublik, i den uppmärksammade SVT-dokumentären ”Älska mig för den jag är”. Berättat om saknaden, om att nu vara ”Piff utan Puff”, inför ännu en rörd storpublik i radions ”Sommar i P1”. Men en sak fanns fortfarande kvar att göra. Att se till att Josefin Nilssons ofullbordade bok nådde ut. Marie Nilsson Lind har varit en ansvarstagande storasyster i hela sitt liv. Den som gick ut i mörkret om natten på familjegården för att kontrollera att alla ljus var släckta i ladugården, så att inget skulle börja brinna. Självklart skulle hon också ta hand om Josefins kvarlämnade texter, färdigställa ”Josas bok”, berättelsen om systrarnas liv tillsammans. ”Verkställa” är ett ord hon återkommer till, när hon beskriver det hon gjort. – Jag ville vara trogen min syster, få ut hennes text. Jag ville berätta vår historia, om vår uppväxt och om Ainbusk. Och så hoppas jag att boken kanske kan vara till hjälp, för någon som sitter fast i en destruktiv relation. Att Josas berättelse kanske kan ge kraft att bryta upp, säger hon. Marie Nilsson Lind Född: 13 december 1961, i Alvare socken i När på Gotland. Lever med: Maken Magnus ”Mangen” Lind. Yrke: Artist, textförfattare, kompositör. Verk i urval: Medlem i gruppen Ainbusk sedan 1984. Skrev stora delar av Ainbusks material, bland annat texterna till Svensktoppsettorna ”Lassie” (1990) och ”Älska mig” (1991). Har också satt upp egna föreställningar, som ”Systrarna Sisters” (2015), tillsammans med Josefin Nilsson, som blev systerns sista scenföreställning. Har fortsatt att uppträda efter Josefins död, i egna föreställningen ”Mina drömmars land – en show om mi och di” på Länsteatern i Visby (2018). Aktuell: Med ”Josas bok” (Kaunitz-Olsson) om systern Josefin Nilsson. Och med spelningar med nya bandet Mina drömmars band. Vi möts i hennes ombonade hus, i ett vintertomt sommarstugeområde några mil norr om Visby. När vi båda tystnar (och det gör vi många gånger under samtalet) kan man höra havets brus. Här lever hon tillsammans med sin käresta sedan mer än 30 år, musikern Magnus Lind. En storvuxen man som hälsar mig med en bamsekram, trots att vi aldrig setts förut. Maries kärlek till ”Mangen” är på många sätt ljuset i den här berättelsen, som tagit så mycket kraft att färdigställa. – Ja, vad ville jag? Jag vill komma vidare i livet. Få något slags bokslut. Även om sorgen inte på något sätt är färdig, säger hon. ”Josas bok” är också Marie Nilsson Linds självbiografi. Det är en självrannsakande text, skriven av en människa som är van vid att reflektera kring det egna beteendet, efter många år i terapi. Hon frågar sig: har det intensiva umgänget med den döda systern blivit ett slags besatthet? ”Eller ännu värre, att det liksom blivit min 'verksamhet', ett jobb, att allt det här bara är mitt sätt att hålla kvar, inte acceptera?” skriver hon. – Jag har pratat med min terapeut om det här. När boken kommer ut så blir det ju på ett sätt som om Josa försvinner. Då finns inte Josa mer, säger hon. Hur kommer det att bli, tror du? – Jag vet inte. Jag vet inte riktigt hur jag ska förhålla mig till det, säger Marie Nilsson Lind. – Min terapeut använder liknelsen att jag ska ”släppa ballongen”, att jag ska våga låta henne vara borta. Jag kan fortfarande inte använda ordet ”död” om henne. Marie Nilsson Linds röst krymper till en viskning. – Josa är död. Det är så svårt att säga. – Men det får inte bli mitt jobb att resten av mitt liv prata om min syster. Jag känner att jag nu vill skriva, spela, stå på scen, och vara den jag förhoppningsvis själv ändå är. – Men jag har byggt upp min identitet väldigt mycket tillsammans med min syster. Jag tyckte inte om mig själv, men jag tyckte så vansinnigt mycket om henne och om oss, vi tyckte om varandra. Jag trodde på min syster och hon trodde på mig. Josa fick mig att lysa, säger Marie Nilsson Lind. Hennes röst är varm, med en lätt heshet. De gotländska diftongerna sjunger. Det var i Ainbusk Singers (senare bara Ainbusk) som Marie och Josefin lyste tillsammans. Gruppen bildades i mitten av 80-talet av systrarna Nilsson och deras barndomsvänner Annelie Roswall och Birgitta Jakobsson. Maries och Josefins far, revyartisten Allan Nilsson, kom på namnet. ”Ainbusk” är gutemål för den taggiga och väldoftande enbusken. ”Singers” gav internationell klang. Kvartetten slog igenom stort i början av 90-talet, med skivor och scenföreställningar. Josefin var stjärnan, den självklara mittpunkten, som sjöng med oförställd innerlighet. ”Hon trodde på det hon sjöng. Det är inte så vanligt”, konstaterade Benny Andersson i SVT-dokumentären om ”Josas” liv. Det Josefin sjöng var ofta formulerat av Marie. Som texten till bröllopsklassikern ”Älska mig” (1991). Oräkneliga svenska par har sagt ja till varandra till Marie Nilsson Linds ord: ”Se mig för här är jag. Låt mig få komma nära/.../Min enda längtan nu och här. Älska mig för den jag är.” Storasystern var Ainbusks texthjärna, den som förfinade gruppens grundtoner – vemodet och den skenbara glättigheten. Det var inte alla som uppfattade de melankoliska undertonerna. Ta Svensktoppsettan ”Lassie” (1990) – en psalmlik hymn med melodi av Benny Andersson, om ett misshandlat barn som får tröst i mötet med en hund. När jag lyssnar på låten i dag framstår ”Lassie” som något av det sorgligaste som skrivits på svenska språket. Trots (eller tack vare) den trallvänliga melodin och att Marie låter ”vov” rimma med ”love” i refrängen. – Jag undrade lite varför vi fick så få frågor om svärtan då. Jag skrev ju låten utifrån psykologen Alice Millers teorier om trauman och föräldrars makt över barnen. Men vi blev ju ”gotländskorna med hunden”, det var massor av fotograferingar med colliehundar i tidningarna, säger Marie Nilsson Lind. Trots att ni sjunger ”Av allt ont blir man blå. Inuti, utanpå. Varför finns jag”? – Ja. Men de som gick och såg Ainbusks föreställningar förstod vad vi menade, tror jag. Marie Nilsson Lind ler försiktigt. På väggen bakom oss hänger affischen till Ainbusks första stora scenframgång, föreställningen ”More amore” (1990). Den föreställer ett gråtande barn med clownnäsa. I ”Josas bok” berättar Marie Nilsson Lind om sin och systerns barndom. I tidigare intervjuer har hon beskrivit uppväxten som Bullerbyn, men med ”Lars Norén som manusförfattare och Ingmar Bergman som regissör”. Marie var äldst, med tre yngre syskon. – Det fanns enormt mycket som var fint och bra. Vi fick väldigt mycket kärlek av våra föräldrar. Det är aldrig enkelt, säger Marie Nilsson Lind. – Men mamma och pappa hade väldigt starka huvudroller i sina liv. Vi barn var lite mer statister. Fadern Allan Nilsson var ”världsberömd på Gotland”. Han var lantbrukare och revyartist, en omhuldad lillebror, med ett omättligt bekräftelsebehov. Modern Doris drev bondgården tillsammans med maken. Hon var en sorgsen storasyster, som sökte trygghet utan att finna den hos sin man, berättar Marie Nilsson Lind. Faderns ”behov av bekräftelse gick inte ihop med mammas behov av tillit och det blev vår familjs trauma”, skriver hon i boken. Det var otrohet, svartsjuka, ständiga dramer. – Min mamma blev nästan som besatt av att få hans kärlek, att få vara den första kvinnan. Man talade inte om psykisk ohälsa då, det hette att ”mamma mådde dåligt”. Marie blev också en sorgsen storasyster. Hon försökte medla, hålla samman flocken, skydda sina yngre syskon. Hon vakade över sin ledsna mor, som kunde låsa in sig på sitt rum och hota med att ta livet av sig. – I dag hade mamma säkert kunnat få mer stöd. Men hon var väldigt mycket emot att söka hjälp. På den tiden kallade man psykiatriska kliniker för dårhus, det var en plats för idioter. Det fanns så mycket skam. Men du vet, det krävs faktiskt en viss intelligens för att vara deprimerad. Jag har själv legat på psyket ett år, så jag vet vad jag pratar om, säger hon. – Josa brukade kalla mig för ”el-hude” ibland. Elhuvudet. Jag hade ju fått så många elchocker. Det är roligt. Brutalt, men roligt. – Ja, vi hade väldigt mycket roligt ihop! Marie Nilsson Lind är själv totalt öppen med sitt eget psykiska mående. I ”Josas bok” skriver hon om sina depressioner, om självmordsförsök i tonåren, om tiden på psykiatrisk klinik. Är din öppenhet en reaktion mot din mammas slutenhet? – Ja, kanske. Eller mer en reaktion på den tidens slutenhet, säger hon. I ”Josas bok” finns också systern Josefin Nilssons texter, den bok hon aldrig hann färdigställa. Delar av det ofullbordade manuset publicerades under 2019 i den enormt omtalade SVT-dokumentären ”Älska mig för den jag är”. Här berättades historien om den firade och folkkära artisten, som brutits ner både fysiskt och psykiskt av ex-pojkvännen, en skådespelare, som dömts 1998 för att ha misshandlat och hotat henne. Få filmer väckte större sorg och vrede i Sverige under fjolåret. Ljusmanifestationer till minne av Josefin Nilsson arrangerades. Kort därpå fick skådespelaren lämna sin mångåriga arbetsplats Dramaten. Också den dåvarande Dramatenchefen Eirik Stubø fick gå. Överallt talades det om mäns våld mot kvinnor. Om tystnadskulturer. Om osund genikult i kulturvärlden, där grisigt beteende tolererats om det utövats av Stora Konstnärer. SVT-dokumentären ledde också till en hatstorm mot skådespelaren. Hans advokat Sargon De Basso berättar om händelserna i sin självbiografiska bok ”Till mitt försvar” som utkommer under våren. ”Som tidsandan var våren 2019 skulle jag åta mig Satan själv som klient” skriver han. ”Hatet mot honom var det värsta jag upplevt. De skulle skära pung och huvud av honom. Stycka honom och döda honom” . Skådespelaren ansåg att han felaktigt pekats ut som ansvarig för Josefin Nilssons död. I december fälldes filmen i Granskningsnämnden, för bristande respekt för (skådespelarens) privatliv. Filmens saklighet och opartiskhet kritiserades däremot inte. Marie Nilsson Lind väljer att kalla skådespelaren för ”ett strukturfel” i boken. ”En symbol för en rutten tid där våld i nära relationer betraktades som en privatsak.” – Han är inte så viktig. Faktiskt inte, säger hon. Marie Nilsson Lind väger sina ord noga. Jurister har gått igenom hennes text. I boken finns nästan inga skildringar av fysiskt våld. Berättelsen om den psykiska misshandeln finns dock kvar. Det börjar med den stora Passionen. ”Hans kärlek var som om han aldrig mött en kvinna förut, jag var allt”, skriver Josefin Nilsson. Sedan kommer mörkret gradvis. Irritation över att hon rör sig i sömnen, när han ska upp och repetera dagen efteråt. Vansinnig vrede över småsaker, som när hon glömmer att sätta på korken på schampoflaskan. Väsande elakheter i örat, som på ett ögonblick kunde förvandlas till charmerande kvitter så fort andra människor fanns inom hörhåll. Nilsson beskriver hur hon kallades för: ”Grisfitta.” ”Farmarfitta.” ”Grisfarmarfitta.” ”Han njöt av att göra mig osäker”, skriver Josefin Nilsson. ”Tiden gick och han nådde in, ända in till roten.” Texten är ett slags körverk, där systrarna sjunger i stämmor. Marie Nilsson Lind skriver: ”Nej, han dödade inte min syster. Nej, hon var inte Guds bästa barn alla gånger. Men hon förtjänar fortfarande respekt som den människa hon var och hon förtjänade att bli behandlad som en människa.” – Efter dokumentären var det många som sa till min bror: ”Hade det varit min syrra så hade jag åkt upp och slagit ihjäl honom.” Men det är ett så primitivt sätt att se på saker, då blir det som om Medeltidsveckan aldrig tar slut, säger Marie Nilsson Lind. Så hämnd är inget för dig? – Nej, nej. Det var det inte för Josa heller. Berättelser om såriga upplevelser förekommer ofta i offentligheten. I de allra flesta fall handlar det om bearbetade händelser i det förflutna. Förr mådde jag dåligt, men nu mår jag bra. Jag har varit på botten, men nu skiner solen. Marie Nilsson Lind vågar bryta mot den dramaturgin. Hon bryter mot den tysta överenskommelsen att undvika att tala offentligt om pågående smärtor. Marie nämner ”den stora, stora demonen”. Det som smärtar mest just nu. Skuldkänslorna efter Josefins död. – Jag kunde först inte berätta att hon hade tagit livet av sig. Jag kunde ju kanske ha hindrat det, tänkte jag. Vi var ju tillsammans och vi var båda så trötta den där morgonen, vi hade varit vakna hela natten. Och så somnade jag, säger Marie Nilsson Lind. Du vet ju att det inte går att tänka så. Du vet ju att det är helt orimligt. – Jag vet. Men om jag hade varit vaken, så kanske... Jag kanske hade märkt något. Fått tag på ambulans. Det gör mig jätteledsen när du säger så. Du måste ju veta att det inte går att ta ansvar för en annan människa på det sättet. – Jag vet. Jag VE-T, säger Marie Nilsson Lind. T-et låter som en pisksnärt. – Intellektet vet. Man jag har ju växt upp med detta. Att jag måste skydda familjen. Jag har vakat över människor som mått dåligt. Hur ska du komma ur det här? Jag märker att jag höjer rösten. Marie Nilsson Lind svarar mjukt. – Jag går i terapi en gång i veckan och jag har en fantastisk kärlek. Min man och jag har det väldigt bra här i vårt hus, vi är experter på mysiga hemmakvällar. Det är konstant mysigt hemma hos oss. Vi läser och vi ser film och vi skrattar. Och så spelar jag i ett nytt band, som heter Mina drömmars band. Det finns så mycket som håller mig uppe. Vad har din man betytt för dig? – Han är den enda jag inte behöver vara en storasyster för. Han är självgående, en egen person. Jag är så kär i honom. Och han har verkligen älskat mig för den jag är. Från första början. För Marie Nilsson Lind väntar nu några dagar av intensiv medieuppmärksamhet. Mikrofoner, raspande reporterpennor, Skavlans snurrfåtöljer. – Nu ska jag släppa katastroftänkandet, om att det jag skrivit kanske kommer att missuppfattas. Det är skönt att verkställa saker, att jag lyckats genomföra detta. Marie Nilsson Lind tittar ut mot tallskogen utanför fönstret, där skymningen nu fallit. – Jag vågar nästan inte säga det. Jag är ju uppvuxen med att det är farligt att förhäva sig. Men jag känner mig faktiskt stolt över den här boken. Den utpekade skådespelaren har avböjt att kommentera. Läs fler artiklar av Johar Bendjelloul, bland annat en intervju med Suzanne Osten


”Coronaviruset kan få katastrofala följder för livebranschen”

Summary: På fredagen stoppade Schweiz alla publika evenemang med över 1.000 personer. I det nya coronavirusets spår ställs konserter och mässor in världen över. Eurovision och EM i fotboll riskerar att ställas in. Förvärras smittoläget kan det få katastrofala följder för livebranschen, säger forskaren Daniel Johansson.

På fredagen meddelade Schweiz att man stänger ned alla evenemang med mer än 1.000 deltagare. Japan och Kina har tidigare infört liknande åtgärder. Läs mer: Årets bilmässa i schweiziska Genève ställs in Den globala nöjes- och evenemangsbranschen är mycket känslig för händelser som den pågående spridningen av det nya coronaviruset. Själva smittoläget behöver inte vara allvarligt innan människor börjar tveka att gå på biografer och konserter. Enligt källor i EU-kommissionen och Europeiska smittskyddsmyndigheten ECDC kan det bli aktuellt att ställa in en rad kommande stora publikevenemang som Eurovision och fotbolls-EM, rapporterar Nyheter Direkt. Europeiska radio- och tv-unionen, EBU, i Schweiz, känd för tv-samarbetet inom den så kallade Eurovisionen, följer noga virusets spridning: ”EBU övervakar naturligtvis noga situationen kring coronaviruset och vidtar nödvändiga åtgärder i enlighet med WHO och nationella myndighetens riktlinjer. Vi kommer att fortsätta följa utvecklingen i Europa; men det är för närvarande för tidigt att kommentera möjliga scenarier, skriver EBU-ledningen i en kommuniké. Det krävs inte ett särskilt allvarligt smittoläge innan folk väljer bort ett biobesök eller en konsert för att inte ta några risker. Daniel Johansson, musikbranschforskare vid Linnéuniversitet och medarbetare i det europeiska forskningsprojektet FuturePulse.eu varnar för att situationen snabbt kan bli allvarlig, inte minst för musikindustrin. – Problemet är ju att ingen vet hur det här kommer att utvecklas. Men om det blir på samma sätt i Sverige som i Kina, Sydkorea och nu också vissa delar av Japan och Italien så kommer det få katastrofala följder för livebranschen. En bransch som i Sverige omsätter mer än vad hela den inspelade delen av musikbranschen, alla rättighetsdelar och Spotify gör, säger han. Den levande musiken på svenska scener och festivaler omsätter sex miljarder kronor och utgör 56 procent av totala branschen i Sverige. – Håller den här virussituationen i sig och vi får ett utbrott i vår så skulle det påverka både arrangörer, artister, festivaler, men också låtskrivare och deras Stimintäkter eftersom en stor del av dessa kommer från just livespelningar, påpekar Daniel Johansson som beskriver hur oron redan växer i branschen. – Bakom kulisserna diskuteras den här utvecklingen redan väldigt mycket bland arrangörer. Det har bland annat skickats ut generella instruktioner bland de anställda om hur artister från olika delar av världen ska hanteras, säger han. Molly Brunner, pressansvarig för Melodifestivalen, beskriver för DN hur tävlingsledningen nu vidtagit åtgärder inför lördagens sändning av Andra Chansen på Stiga Sports Arena i Eskilstuna: – Vi skickade under torsdagen ut ett internt meddelande till de som befinner sig på arenan i Eskilstuna med information om hur coronaviruset sprider sig, säger hon. – Arbetet med Melodifestivalen fortsätter som planerat, men vi följer Folkhälsomyndighetens rekommendationer och håller oss ständigt uppdaterade, betonar Brunner. Professor Richard Wahlund forskar vid Handelshögskolan i Stockholm kring media, psykologisk ekonomi och konsumentbeteenden. Han beskriver ett förlopp som förändras i takt med hotbilden: – Så länge man upplever att det finns en distans till själva problemet så har man en tendens att ignorera eller nedvärdera det. Man tycker inte att problemet berör en själv, säger han. – Har man till exempel betalat en semesterresa eller driver en institution som är beroende av intäkter från besökare så har du också något att förlora och kommer därför bli mer riskbenägen. Det betyder att du ignorerar hotbilden i än högre grad, poängterar Wahlund. – Men när problemet kommer närmare och det står mycket på spel förändras ens synsätt. Ju närmare situationen kommer en desto starkare upplever man att det som händer verkligen är ett hot, understryker han. – I den fasen påverkas man mycket av hur omgivningen reagerar, ett sorts flockbeteende. Det är just det som händer i södra Europa nu, konstaterar han och poängterar att en tilltagande mediebevakning och spridning i sociala medier bidrar ytterligare till en växande oro. Så har kulturlivet påverkats av det nya coronaviruset Billboard listar de konserter som hittills har påverkats, varav de flesta i Kina. Iranska myndigheter har begärt att samtliga konserter i landet ska ställas in. Japans premiärminister har begärt att alla stora kulturevenemang i landet ska ställas in under två veckor. Göteborgs symfoniker drabbas och stoppar turné. South by South West har fått flera avbokningar, framför allt från Kina. Frågetecken råder kring Venedigbiennalen samt de kommande filmfestivalerna i Europa, däribland Cannes. Möbelmässan i Milano är framflyttad. K-pop musikfestivalen i Los Angeles har skjutits upp, samt flera musikevenemang i Sydkorea. K-popgruppen Seventeen ett av de band som ställt in världsturné. Stormzy har bokat om sin turné. Hongkongupplagan av Art Basels konstmässa ställdes in. Hongkongs största konstevenemang Hong Kong arts festival ställs in. Giorgio Armani höll modevisning inför tomma läktare i Milano. Nice, Frankrike, har ställt in karneval. Även karnevalen i Venedig har stoppats. Seoul Arts Center har stängt. En rad stora företag, däribland Electronic Arts, ställer in medverkan vid spelkonferensen Game Developers Conference. En rad museer i Italien och Sydkorea har stängt. Sotheby’s har flyttat auktion från Hongkong till New York. Institutioner som teaterscener, operahus, biografkedjor och konserthus riskerar inte bara att förlora intäkter och anseende utan kan också bli föremål för också juridiska utredningar om de inte agerar i tid. I vilket psykologiskt skede tror du merparten av svenskarna befinner sig nu? – Människor reagerar olika och somliga snabbare än andra. Situationen förändras nu över tid i olika delar av befolkningen, säger professor Richard Wahlund. – Men oron ökar generellt ju närmare du bor städer med många invånare och som har regelbundna kontakter med utlandet – av helt logiska skäl. Hotet blir mer konkret och fysiskt i sådana regioner, svarar han. På de stora kulturinstitutionerna i Stockholm fortsätter verksamheten som tidigare: Folkhälsomyndigheten bedömning att spridningsrisken för det nya coronaviruset i dag är låg följer bland annat Kulturhuset/Stadsteatern, Dramaten, Kungliga Operan, Moderna museet och Nationalmuseum. Också Live Nations konsert- och evenemangsproduktion fortsätter enligt plan. Läs mer: Coronaviruset stoppar Göteborgs symfonikers Japanturné Bo Madestrand: Den inställda möbelmässan i Milano kan bli en tankeställare


Maria Schottenius: Ska Säpo sköta utrikespolitiken?

Summary: Magnus Fiskesjö fäller grova anklagelser. Han påstår att diplomaten Anna Lindstedt gått Kinas ärenden, svarar Maria Schottenius.

Kina är en farlig diktatur, det kan vi vara överens om, men det är minst sagt grova uttalanden Magnus Fiskesjö fäller om den tidigare Kinaambassadören Anna Lindstedt när han skriver att: ”en svensk ambassadör spelade med i de kinesiska ansträngningarna att få tyst på kritiken av deras brutala behandling av Gui Minhai”. Och häpnadsväckande när han påstår att ”en svensk representant går den kinesiska diktaturens ärenden i stället för Sveriges”. Magnus Fiskesjö mer än insinuerar att hennes drivkrafter skulle ha varit motsatsen till att få Gui Minhai fri. Han välkomnar att hon ställs inför rätta, i stället för att UD hanterat detta internt. Så vad säger Magnus Fiskesjö? Ska polisen och Säpo sköta utrikespolitiken i fortsättningen? Läs mer: Magnus Fiskesjö: Rätt att åtala vår tidigare ambassadör i Kina Maria Schottenius: Det är obegripligt och upprörande att ambassadör Anna Lindstedt åtalas Gui Minhai döms till tio års fängelse 21 ambassadörer protesterar mot åtalet


Netflix första afrikanska originalserie ”Queen Sono” saknar nerv

Summary: Ett ungt, coolt och urbant Afrika som leds av kvinnor står i fokus i sydafrikanska agentthrillern ”Queen Sono”. Dessvärre saknar Netflix första afrikanska originalserie riktig nerv, tycker Wanda Bendjelloul.

Netflix lanserar sin första afrikanska originalserie med nedslag på flera olika platser över kontinenten. Huvudpersonen är spionen Queen, spelad av den sydafrikanska fotomodellen och skådespelerskan Pearl Thusi (från den amerikanska tv-serien ”Quantico”) som vid sidan av sitt uppdrag för underrättelsetjänsten letar efter sin mors mördare. Allt tyder på att hennes mamma, som av många sågs som det nya Sydafrikas hopp, röjts ur vägen av sina politiska motståndare. Företagsledaren Ekaterina Gromova (spelad av Kate Liquorish som med sin usla skurkryska är seriens svagaste länk) leder det Blackwaterliknande företaget Superior Solutions som erbjuder säkerhetslösningar för instabila afrikanska nationer och dess mutkolvar till ledare. Samtidigt vinner terrorgruppen Watu wama allt fler anhängare med sin antikolonialistiska panafrikanska retorik. En rörelse som visar sig vara den perfekta affärspartnern för ett företag som Superior Solutions som livnär sig på anarki och korrumperade ledares rädsla för att bli avsatta. Den afrikanska filmindustrin är i mångt och mycket beroende av utländska investeringar (om man bortser från det spektakulära antalet lågbudgetfilmer som främst produceras för den inhemska marknaden förstås). Detta påverkar naturligtvis vilka ämnesval och skildringar av Afrika som premieras och uppmärksammas utomlands. En konsekvens av detta är till exempel att ytterst få komedier och actionfilmer lyckas ta sig igenom nålsögat till en bredare internationell release (sci-fi-skräckisen ”District 9” från 2009 är ett av få lysande undantag). Så det faktum att Netflix nu står bakom en sydafrikansk actionthriller, med allt vad det innebär för den globala spridningen, har gjort ”Queen Sono” till en väldigt efterlängtad och omskriven händelse i afrikanska medier. Här är det nämligen ett ungt, coolt och urbant Afrika – lett av kvinnor – som står i fokus. Rent genremässigt passar dessutom Sydafrika perfekt som skådeplats för en politisk thriller som bygger på oheliga allianser mellan vita rasistiska nätverk och apartheidregimens svarta medlöpare. Det finns en naturlig kalla kriget-stämning i det att alla tycks ha dolda agendor eller bär på ett mörkt förflutet. Agenter och skurkar möts och utbyter menande blickar i futuristiska 70-talsbyggnader i Harare, Joburg och Nairobi. För att inte tala om det språkbad det innebär när franska, zulu, afrikaans och engelska blandas i dialogen. Tyvärr blir alla övriga jämförelser med förlagor som James Bond eller ”The Bourne supremacy” otacksamma eftersom ”Queen Sono” är långtifrån lika fartfylld. Med undantag av Foxy Brown-kattiga Pearl Thusi som självsäkert kastar sig in i viga närkamper saknar serien nerv. I stället är det ramverket, beskrivningen av de politiska intrigerna post-apartheid, som är den stora behållningen. Serien är som ett lackmuspapper över kontinentens tillstånd och avhandlar alla stora ödesfrågor såsom religiös fanatism, nykolonialism, korruption, falska evangelister och rasism mellan etniska grupper. I Watu wamas uppgörelse med de opportunister som skövlat och skott sig på ett land i turbulens finns också ett visst mått av ”rape revenge”, det vill säga en våldsam uppgörelse med det förflutna. Spänningen växer över sex avsnitt och leder fram till en spektakulär final men det rår tyvärr ändå inte på det faktum att intrigens kärna, de cyniska vapenskramlarnas maktövertagande, inte är tillräckligt originell eller intressant i sig för att stå sig i konkurrensen med andra serier i Netflix utbud. Läs fler filmrecensioner i DN


Stormzy kan helt enkelt inte göra något fel

Summary: Endast 26 år gammal är Stormzy Storbritanniens största popstjärnor och en politisk maktfaktor. Även om beatsen stundtals studsar mot väggarna så märker man hur nära även de mer nedtonade låtarna ligger hans hjärta.

”Det var fem år sedan jag var i Stockholm för första gången” konstaterar Stormzy en bit in i konserten. Det låter lite som när en åldrande arenarockare vill påminna sig själv och publiken om vilket långt förhållande han har till staden han befinner sig i: ”jag minns när jag var här första gången 1978, någon här som var där då?”. Men för Stormzy handlar det alltså bara om ett halvt decennium. Det säger en del om hur snabbt det har gått för 26-åringen (möjligen en hel del också om hur snabbt musikvärlden snurrar nu). Under den perioden har han gått från att vara en lovande grimeartist i svallvågorna efter Skepta och Wiley till att i dag, bara två album senare, vara en av Storbritanniens allra största popstjärnor och en politisk maktfaktor. Dessutom utan att tappa varken i fart eller skärpa. Inledningen på Annexet är också en uppumpad uppvisning av det slag som man egentligen bara ser av artister som nått toppen – men hungrigt strävar efter att nå ännu högre. Med bara ytterst korta andningspauser emellan närmast rusar Stormzy igenom bland annat ”Big Michael”, ”Audacity” och ”First things first”. Beatsen studsar smattrande mot Annexets väggar, basen får golvet under en att gunga och Stormzy liksom bankar in varje rim. Satsningen är så furiös att man undrar om det kan hålla igenom hela konserten. Det kan det inte riktigt, men det behövs inte heller. Och när tempot sjunker är det också Stormzys eget val. Alla bänghårda bangers till trots märker man hur nära de mer nedtonade låtarna ligger Stormzys hjärta: rörande öppenhjärtiga relationsballaden ”Lessons”, mäktiga gospelavslutningen ”Blinded by your grace, pt 2” och, kanske framför allt, ”Aldrig igen (må sådär)”, Cherrielåten som han gästade och som framförs tillsammans med den svenska r’n’b-sångerskan. Inte ens när han ger sig på de få svagare låtarna i diskografin, som jazztobak-hyllningen ”Cigarettes & kush”, sjunker energinivån. Stormzy kan inte göra fel den här kvällen helt enkelt. Läs fler texter av Mattias Dahlström och fler av DN:s konsertrecensioner


Niklas Wahllöf: Jag begår mitt första vinterbad och mår som en prins

Summary: Badkruka, brukar de säga. Men nu tar jag modigt nog ett vinterbad i Helsingfors skärgård – och det är en sensation. Jag lovar hädanefter att bada kallt så ofta jag kan.

Det här kan inte vara rätt. Varenda nerv i kroppen skriker nej, stanna människa, stanna medan tid är. Jag skriker också, tror jag, i halv hysteri. Ett moln av ånga omgärdar mig men jag kan skönja nakna människor i periferin. Jag hör hur de på mäns vis vrålar mitt efternamn och, kom igen, du klarar det. Nu känner jag plankor under fötterna, jag ser metallstegen som leder ned i det kolsvarta. Förlåt mig gode Gud och alla människor, det blev inte så bra det här med livet och relationerna och anställningarna och avhållsamheten och allt, jag försökte ibland men oftast inte alls ... Och så vaknar jag till. Jag sitter nu på en träbänk, jag har en finsk öl i handen. Det är en minusgrad i luften men allt jag har på mig är en handduk om livet. Och ett par plasttofflor. Jag stirrar rakt fram. Är det Tallinns ljus där långt borta? Jag vill inte gå in, inte på länge än. Jag har begått mitt första vinterbad, i Helsingfors skärgård. Och aldrig någonsin har jag mått så bra. Den eviga gaslågan i bröstet har på något mirakulöst vis skruvats ned, jag fryser inte och jag svettas inte och jag har inte ont någonstans. Allt har stillnat. Under resten av kvällen befinner sig min kropp i en besynnerlig vila. Jag föddes till badkruka. Och aldrig hade jag förstått vitsen med att sitta och stånka i en 90-gradig bastu, ihop med andra fula, svettblanka kroppar som jag inte vill ha det minsta med att göra. Men, förhållandevis sent i livet, hade jag låtit mig övertalas. Jag lovade att hädanefter bada kallt så ofta jag kom åt. Det var givetvis varken nytt eller unikt. De kalla badens livgivande effekter, med eller utan överdriven uppvärmning innan, har massor vittnat om genom historien. I London togs några av färskvattendammarna från 1600-talet i Hampstead Heath över av simmare och städer som Oslo, Helsingfors och Köpenhamn har sina kallbadhus. I Stockholm, som på sedvanligt kulturfientligt vis tenderar att göra sig av med sina, kunde lokalpressen så sent som i januari rapportera att ett nytt kallbadhus nu planeras och möjligen öppnar nästa år. De omkringliggande friluftsområdenas bastuanläggningar sägs räkna in alltfler gäster. Och arrangemangen ökar; Sverker Lenas skrev i denna tidning nyligen om exempelvis Skandinaviska Mästerskapet i vintersim i Skellefteälven. Men utanför identitetsskapande tävlingar och jippon, bortom Facebookgrupper och anläggningars värld växer intresset för simmandet i det vilda. Doppet i sig, var som helst, för sig själv eller med några vänner. John Deakins tjugo år gamla ”Waterlog”, där författaren beskriver sitt simmande i alla typer av vattenansamlingar och betraktelser av den omkringliggande naturen i England, Wales och Skottland, kommer i nytryck. Liksom efterföljande ”Wild swim” av Kate Rew. Och här hemma utkom i höstas vinterbadarens och psykologens Helena Kubicek Boyes ”Wild swimming – bada för livet”. För att klä av sig in på bara badbyxorna, och låta kroppen omslutas av en kall å eller älv eller sjö – eller till nöds ett hav – är förstås inte bara en kroppslig sensation. John Deakin såg vildsimmandet, eller vad det ska kallas, som en subversiv handling, ett sätt att reclaima naturen från kapitalismen. Men det kan man göra på andra sätt, även på land och med kläder på. För mig är det den närmast vanvettiga skräcken inför kylan, chocken kroppen förnimmer vid vattenkontakten, registrerandet av omgivningarna och stillheten inom mig efteråt som skapar den bästa flyktvägen från jaget. Och gör att allt bara känns rätt. Läs fler krönikor och andra texter av Niklas Wahllöf Läs mer: Därför ska du lida som en stoiker


Biokedja tar tillbaka uttalande om kritiserade Polanskis film

Summary: Biografen Spegeln i Malmö hänvisade till Roman Polanskis kriminella förflutna när man förklarade varför inte ”En officer och spion” skulle visas. Men enligt biografens ägare Folkets hus och parker berodde beskedet på ett ”missförstånd”.

HD-Sydsvenskans filmredaktör Mattias Oscarsson ifrågasätter i en text (25/2) på kultursidan varför flera biografer i Malmö och Lund tvekar inför att visa Roman Polanskis nya film, ”En officer och spion”. Tidningen har varit i kontakt med flera biografer, och bland annat uppger Spegeln i Malmö i ett mejl att filmen inte visas på fredagen (då den har premiär), och hänvisar till att regissören ”är dömd för ett brott och två gånger undflytt att avtjäna sitt straff”. Men enligt Calle Nathanson, vd på Folkets hus och parker (som äger Spegeln), beror det här beskedet från biografen på ett ”missförstånd”. – Det här var verkligen olyckligt att det här missförståndet dök upp, säger Nathanson, som uppger att han varit i kontakt med Spegelns föreståndare efter att artikeln publicerats. Han berättar att filmen ”En officer och spion” kommer att visas på minst elva av de biografer som är knutna till organisationen. – Grundläggande för oss i valet av film är kvalitet och bredd. Om en regissör har tvivelaktig person, har begått kriminella handlingar eller har extrema åsikter är inte föremål för vår diskussion när vi bedömer filmen. Kommer filmen att visas även på Spegeln? – Ja, de kommer att visa filmen när det finns plats. Allt är programsatt för fredagen så de kommer inte visa den på premiärdagen, men framöver kan de plocka upp filmen igen. Studio S distribuerar ”En officer och spion” i Sverige. Johanna Holmin, som arbetar med marknadsfrågor på bolaget, uppger i ett mejl till DN att filmen kommer att visas på fler än 50 biografer över hela landet. Däremot har Studio S inte besvarat frågan om vilka förklaringar de fått från biografer som beslutat att inte visa filmen. Polanskis ”En officer och spion” handlar om Dreyfusaffären, och berättas ur visselblåsaren Georges Picquarts perspektiv. Filmen fick i höstas ett varmt mottagande vid filmfestivalen i Venedig, och nominerades till tolv priser vid franska Césargalan, vars jury dock avgick efter hård kritik mot att de premierat Polanskis film. I samband med att filmen visats och marknadsförts har samtidigt en rad markeringar mot den skandalomsusade regissören gjorts. En rad anklagelser har riktats mot Polanski, som sedan 1977 håller sig undan amerikanska rättsväsendet efter en våldtäkt en 13-årig flicka som han har erkänt. Läs mer: Så mottogs Roman Polanskis skandaldrama i Venedig


Maya Henckel är första svenska kvinnliga ”League of legends”-mästaren

Summary: Svenska Maya Henckel vann med sitt e-sportlag Out of the Blue i helgen en turnering i datorspelet ”League of legends” i Dubai. Och blev därmed världsmästare. Hon är den första svenska kvinnan att vinna titeln.

I e-sportfestivalen Girl gamer 2019 tävlar kvalificerade lag i två av de mest populära e-sporterna: skjutspelet ”Counter-strike: Global offensive” och strategispelet ”League of Legends”. I den sistnämnda tog det 17-åriga svenska e-sportproffset Maya Henckels lag Out of the blue hem vinsten. De besegrade fyra andra internationella lag och kan därmed titulera sig världsmästare i ”League of legends”. När DN når den nyblivna segraren har hon precis kommit hem från tävlingen i Dubai. – Vårt lag har jobbat hårt för det här hela året. Nu får vi äntligen något för det, säger Maya Henckel. Tillsammans med laget Out of the Blue, som hon tillhört i ett år, tränar hon fem dagar i veckan. Då spelar de mot andra andra spelare över nätet. Ibland studerar hon också videoklipp för att lära sig hur motståndarna spelar. Varför tävlar du i just ”League of legends”? – Jag gillar att det är just väldigt tävlingsinriktat. Det är viktigt för mig när jag spelar. Jag har testat andra spel men inte fastnat. ”League of legends” är ett strategikrävande datorspel där två lag, med fem personer vardera, tävlar om att förstöra varandras baser. Henckel nämner att det är just det som lockar henne mest. – Det är ett väldigt komplicerat spel. Men när man väl har kommit in i det är det väldigt svårt att sluta. Maya Henckel gick en gymnasieutbildning med e-sportinriktning. Tanken var att göra skolgången lite roligare. När hon slutligen valde att satsa på att bli proffs hoppade hon dock av utbildningen. Det tog helt enkelt för mycket tid från spelandet. – Om jag väl ska satsa och göra mitt bästa måste det ske nu, medan jag fortfarande är ung. Jag kan plugga om tre år, men kanske inte spela då. Hur reagerade din omgivning på ditt yrkesval? – Först var min mamma inte så glad över det. Men hon har alltid stöttat mig och vill att jag ska göra det jag verkligen brinner för. När jag väl blev antagen till e-sportlaget och började vinna blev hon jätteglad. Vad tror du om framtiden för e-sporten? – Över lag känns det som att svenskar är mer förstående kring e-sport i dag. I andra länder accepteras sporten inte alls. Men jag tror att den kommer att växa, speciellt damscenen. Henckel hoppas också att de kvinnliga spelarna och damturneringarna får mer uppmärksamhet framöver. – Detta är ju den första världsomfattande turneringen specifikt för kvinnlig e-sport som finns. Men jag tror att detta bara är början. Läs mer: 16-årige Theo från Rönninge vann 6,6 miljoner på VM i ”Fortnite”


Coronaviruset stoppar Göteborgs symfonikers Japanturné

Summary: Fler än hundra medlemmar från Göteborgs symfoniker har rest till Japan för en två veckor lång turné. Men nu kommer beskedet att turnén inte blir av sedan landet stoppat alla konserter för att förhindra spridning av det nya coronaviruset.

På onsdagens morgon, svensk tid, fick orkestern beskedet att Japans premiärminister beslutat att samtliga konserter i landet ska ställas in, något som Kungälvs-Posten var först med att rapportera. Beslutet gäller från och med i dag och två veckor framåt. Beskedet att konserterna stoppas kom kort efter att fler än hundra musiker och tjänstepersoner från Göteborgs symfoniker landat i Tokyo. Orkestern skulle ha gjort en två veckor lång turné i landet, men kommer nu att återvända Sverige utan att gett något framträdande. – Vi håller redan på att försöka hitta platser på flygen hem. Det är väldigt tråkigt att turnén inte blir av. Många har sett fram emot det här. Samtidigt har vi full förståelse för regeringens beslut och det ansvar de tar i en sådan här situation, säger Sten Cranner, vd och konstnärlig chef för Göteborgs symfoniker, till DN. I ett pressmeddelande uppges att turnésponsorn beklagar omständigheterna som gjort att turnén fått ställas in. Man ska dock ha bjudit in Göteborgs symfoniker till Japan nästkommande år, och Sten Cranner berättar för DN att de medarbetare som just nu befinner sig i landet mår bra och känner sig väl omhändertagna. Spridningen av det nya coronaviruset har sedan tidigare lett till att flera idrottsevenemang i Japan har ställts in, och oro finns för hur utbrottet kan påverka sommarens OS. Tidigare under onsdagen kom även beskedet att Japan tvingas spela inför tomma läktare i tennisens Davis Cup. Läs mer: Nya coronaviruset får Art Basel att ställa in konstmässa


Johannes Cornell: Rena Rama speglade det mest mänskliga med musik

Summary: Det finns en särskild nerv i liveinspelningar som inte minst blir tydlig i jazzen. Till exempel i Rena Ramas ”Live”, från Fasching 1975, som nu ges ut på skiva igen.

I dagarna återutges en inspelning med det legendariska, svenska jazzbandet Rena Rama från Fasching i november 1975. Samma år och månad, fast på Konserthuset lite längre uppför Kungsgatan, gjorde Bruce Springsteen en av sina första spelningar utanför USA. Båda konserterna talas det om än i dag, och även om Springsteen på just Konserthuset aldrig gavs ut på skiva så är boxen ”Live/1975-85” (från andra håll) ett av hans mest omtyckta album någonsin. Inte för att det skulle vara så enkelt att bara för att man spelar in live så blir det bra. Men ta som ytterligare exempel liveinspelningarna med Miles Davis 60-talskvintett. Där lät gruppen ofta bli låtarna de gjorde i studio under samma period, och spelade i stället standards som de liksom plockade isär och satte ihop igen. I min mening överträffar de inspelningarna ofta studioalbumen. Det beror på nerven som direktkontakten med publiken genererar. Men eftersom det är live kan det också uppstå misstag, eller åtminstone detaljer som förmodligen skulle ha tagits om i en studio. Det finns kända undantag – rockbandet Thin Lizzys berömda ”Live and dangerous” ska till exempel ha editerats mer än lovligt för en liveplatta. Men vad det gäller inte minst jazzen är det precis som en insiktsfull person sa om en trumpetare som kom många år efter Davis: ”Vad Wynton Marsalis inte har förstått är att det perfekta solot innehåller misstag”. Live kan i princip översättas till direkt. Eller till – liv. Det är med anda ord inte de eventuella misstagen i sig som är poängen. När Rena Rama kommer loss på återutgivningen av ”Live” (Caprice/Naxos) är det som om saxofonisten Lennart Åberg, pianisten Bobo Stenson, basisten Palle Danielsson och trummisen Leroy Lowe speglade det mest mänskliga med musik över huvud taget. Och för att citera filosofen Epiktetos: ”Önska inte att händelserna må hända såsom du önskar; utan önska att de må hända såsom de hända”. Läs fler musiktexter av Johannes Cornell, till exempel om fem favoriter som spelats in av den norske ljudteknikern Jan Erik Kongshaug.


Kinas ambassadör: Fallet Gui Minhai inte längre Sveriges sak

Summary: Fallet med den i Kina fängslade svenske bokförläggaren Gui Minhai har inte längre med Sverige att göra. Kina anser att Gui Minhai är kinesisk medborgare, inte svensk. Det hävdar Kinas ambassad i Sverige.

Kinas ambassad i Stockholm skriver på tisdagseftermiddagen att Gui Minhai-fallet har avslutats för ambassadens del. ”Fallet har tagits bort från arkivet som rör konsulära fall mellan Kina och Sverige”, skriver man. Detta innebär, enligt ambassadören Gui Congyou, att ”ämnet inte längre är en sak mellan Kina och Sverige”. Ambassaden hänvisar till att Gui Minhai skulle ha ansökt om och fått sitt kinesiska medborgarskap godkänt 2018. Något som man påstår ska ha skett av egen vilja. ”Detta är Kinas ensak och inget annat land, inräknat Sverige, har någon rätt att lägga sig i det.” Utrikesdepartementet säger i en kommentar till DN att Sverige är tydligt med att Gui Minhai ska släppas fri och att svenska representanter ska få träffa honom för konsulär hjälp. – Han är svensk medborgare, säger Buster Mirow Emitslöf på UD:s pressjour. – Ett svenskt medborgarskap kan endast avsägas efter prövning och beslut av Migrationsverket. Även utrikesminister Ann Lindes pressekreterare Mikael Lindström säger att man inte har någon information som skulle visa att Gui Minhai avsagt sig sitt svenska medborgarskap. – Något sådant beslut har inte fattats så vitt vi vet, säger Mikael Lindström. Enligt ambassaden erkänner Kina inte dubbelt medborgarskap för någon kinesisk medborgare. Ambassaden påstår också att ”man följer Gui Minhais vilja”. Också EU fortsätter att ge sitt stöd till Sverige när det gäller att fortsätta en diskussion med Kina. I ett uttalande på tisdagen skriver en talesperson att EU ”förväntar sig att de kinesiska myndigheterna fullt ut ska samarbeta med sina svenska motsvarigheter, och detta öppet och tydligt.” ”Europeiska unionen ger sitt fulla stöd till den svenska regeringens ansträngningar.” EU konstaterar också att Gui Minhai är svensk medborgare.


Hillary Clinton: ”Jag stöttar Bernie Sanders om han blir presidentkandidat”

Summary: BERLIN. Hillary Clinton är stenhård mot sin forna konkurrent Bernie Sanders i nya dokumentären ”Hillary”. Men hon lovar ändå att stödja honom – om han blir Demokraternas kandidat.

– Självklart har jag åsikter om vilka som kandiderar i valet och vem som skulle bli den starkaste personen. Men det enda jag egentligen bryr mig om är att vi ska besegra och pensionera Donald Trump. Jag kommer att stödja vilken demokratisk kandidat det än blir, sade en leende, avslappnad och högenergisk Hillary Clinton som landade i ett soligt Berlin, klädd i svartvit dräktjacka och ett stort, pärlemorskimrande, tajt halsband. Hon kom tillsammans med regissören Nanette Burstein (”The kid stays in the picture”) som gjort den första långa dokumentären, ”Hillary”, en film som porträtterar världens mest kända kvinnliga politiker och hennes långa karriär. Filmen premiärvisades för en månad sedan på Sundancefestivalen och har nu blivit högaktuell i samband med de laddade primärvalen i USA där Clintons forna demokratiska konkurrent Bernie Sanders seglat upp som det hetaste namnet. Hillary Clintons aggressiva uttalanden om Sanders har redan väckt uppmärksamhet. Bland annat säger hon i den fyra timmar långa filmen att ”ingen tycker om” Sanders och att ”ingen vill jobba med honom”, ”han har inte uppnått något” och att han ”bara är en karriärpolitiker”. Under en gruppintervju på anrika hotell Adlon i Berlin tycktes dock Hillary Clinton mena, på DN:s direkta fråga, att hennes hårda ord kanske inte var vad hon skulle säga i dag. Däremot duckade hon för frågan om hon ångrade sig. – Jag sade det där om Bernie Sanders för ett och ett halvt år sedan och syftade på presidentvalskampanjen 2016. Blir han presidentkandidat så kommer han att få mitt stöd, så är det bara. På följdfrågan om hur hon ser på det splittrade demokratiska partiets framtid svarade hon: – Vi får vänta och se hur nomineringsprocessen går och vem som segrar till slut och hur den personen gör det. Det är helt nödvändigt att vi vinner den här gången, inget är lika viktigt som det. Jag kommer att göra allt som står i min makt för att det ska bli så. – Jag har sagt till alla kandidater, många gånger, att vi måste slå Donald Trump men att vi också måste bekämpa påverkansoperationer från främmande makter, propaganda på sociala medier, informationsstölder som används som politiska vapen och inte minst motarbeta ”voters suppression” (hinder för folk att rösta), som är republikanernas metod att eliminera väljare som de inte tror ska rösta på dem, menade Hillary Clinton, Hillary Clinton, som kom till festivalen i Berlin dagen efter domen mot filmmogulen Harvey Weinstein – en stor donator till hennes presidentvalskampanj – kommenterade utfallet i rättsprocessen så här: – Domen talar för sig själv. Det är uppenbart något som många har tittat på och följt, eftersom det är tid för räkenskap och juryn tyckte tydligen det också. Harvey Weinstein stödde många demokratiska kampanjer. Det var inte bara min, han gick in med pengar även till Barack Obamas och John Kerrys kampanjer. Jag tror inte att det här fallet påverkar hur kampanjer finansieras i fortsättningen, men domen kommer definitivt att sätta stopp för den typ av beteende som han har ägnat sig åt. Dokumentären ”Hillary”, uppdelad i fyra entimmesavsnitt, var från början tänkt som en film om presidentvalskampanjen 2016 men har utvecklats till ett närgånget porträtt av ett politikerliv som spänner över Clintons liv från barndomen fram till det fatala valet 2016 då hon fick se sig slagen av Donald Trump. Många vänner och kollegor medverkar, men också Barack Obama som hyllar sin före detta utrikesminister. På frågan om vad som fick Hillary Clinton att ställa upp på totalt sju dagar intervjuer för filmen svarar hon: – Jag har varit en offentlig person så otroligt länge nu. Det finns så många missuppfattningar om mig, så många galna historier. Till slut vill man bara säga, ”ni får gilla mig eller inte men ni måste i alla utgå ifrån något slags sanning och autenticitet”. Jag har varit samma person hela tiden, ända sedan jag gick på college, med samma politiska drivkraft och engagemang för social rättvisa, säger Hillary Clinton Hon lämnar koppen med silverte som står framför henne orörd. – En intressant sak är att mina värsta motståndare alltid har förstått mig väldigt väl. När jag jobbade med sjukvårdsreformen som ”first lady” var det ingen som missade vad jag ville göra. De ville bara inte att jag skulle lyckas. Samma sak med president Putin. Man kommer kanske aldrig riktigt nära privatpersonen Hillary Clinton, hon är för mycket av ett rutinerat politiskt djur för det, men filmen innehåller tillräckligt många glimtar av hennes privata persona för att man sitta som klistrad. Här finns också några smärtsamma stunder när både hon och maken Bill Clinton kommenterar hur deras äktenskap påverkades av Monica Lewinsky-affären. Här finns också färgstarka ögonblick som när Obama säger ”Gå ut och vinn över fascisten” under Clintons presidentvalskampanj 2016. Eller när Hillary Clinton öppet säger att Donald Trump går någon annans ärenden. – Jag skulle inte gå så långt som att säga att Trump är en ”manchurian candidate”, en marionettdocka, men han är och har varit märkvärdigt villig att gå Putins ärenden. Han är en man som är besatt av ett auktoritärt ledarskap och fungerar som en inspirationskälla världen runt, som till exempel i Brasilien. Titta på vad han har uppnått! Han har försvagat Nato, FN, EU, miljöavtalet och hela vår roll i världen. Det passar Putin perfekt. – Demokratin befinner sig över lag i kris. Nationalism, extremism och populism, både till höger och vänster, ökar och frodas på sociala medier. Jag vet inte hur genomtänkta och sansade ledare som hanterar verkliga frågor på ett görbart sätt, som miljökrisen till exempel, ska få någon vettig uppmärksamhet i dag? Unga människor, som Greta Thunberg, anklagar med rätta vuxenvärlden för att förstöra deras framtid. Det är helt oacceptabelt, menar Clinton och låter som hon trots allt kampanjar för fullt. Även om Hillary Clinton har lämnat den politiska hetluften fortsätter hennes engagemang för kvinnors rättigheter, en fråga hon engagerat sig i under fyrtio års tid. – Feminism för mig handlar om jämlikhet. Jag säger inte att kvinnor är bättre eller sämre än män, men att vi ska ha samma rättigheter och att de ska regleras i lagstiftningen. Hon säger också att hon som privatperson är lyckligare nu än någonsin. – Folk frågar mig hela tiden hur jag har det, ha ha. Jag kan lugnt säga att den här tiden i mitt liv är helt underbar. Vi promenerar, går mycket på bio, umgås i familjen. Att ha den här tiden med min man och min dotter, och framför allt med mina tre barnbarn, är ren glädje, säger Clinton och skiner i kapp med sitt tjocka guldiga berlockarmband. – Men som amerikan och världsmedborgare är jag fortfarande väldigt upprörd. Jag vaknar upp varje morgon i den här världen och ser vad som händer. Vi begår förfärliga misstag som kommer ha stora konsekvenser för mina barnbarn. Det är en schizofren tillvaro. Hillary Clinton Född 1947 och uppvuxen utanför Chicago. Utbildad jurist vid Wellesly College och Yale University. Gift med Amerikas 42:a president Bill Clinton sedan 1975. USA:s ”första dam” 1993–2001, senator 2001–2009, utrikesminister 2009-2013 i Barack Obamas administration. Utsågs till Demokraternas presidentkandidat 2016 men förlorade mot Donald Trump. Har spelat sig själv i tv-serien ”Madam Secretary” och skrivit flera böcker, bland annat ”What happened” om förlusten mot Trump. Dokumentären ”Hillary”, signerad Nanette Burstein, premiärvisas på Berlins filmfestival och visas senare i år på SVT.


Helado Negro till ny endagsfestival i Göteborgs skärgård

Summary: I juni får den nya endagsfestivalen Kolonien premiär i på Grötö i Göteborgs skärgård. Musikern Roberto Carlos Lange, känd under artistnamnet Helado Negro, är festivalens första bokning.

Livekonserter, dj-spelningar, teaterförställningar, konst, mat och dryck. Till sommaren blir det premiär för en ny endagsfestival på Grötö i Göteborgs skärgård och anslaget är eklektiskt. ”Kalla det festival om du vill, vi kallar det vuxenkollo. Kolonien är liksom en internationell festival, finvin hos skärgårdsdoktorn och brötig långgata samtidigt”, säger Edvin Edvinsson, en av festivalens grundare, i ett pressmeddelande. Festivalens första bokning är den amerikanske artisten Roberto Carlos Lange, bättre känd under artistnamnet Helado Negro. Kolonien går av stapeln den 13 juni. Gänget bakom satsningen kallar sig för ett nystartat, men erfaret, kulturkollektiv. Läs mer: The Strokes till Way Out West


Norska sångaren Jahn Teigen är död

Summary: Den folkkäre norske sångaren Jahn Teigen är död, rapporterar norska medier. Han avled på ett sjukhus i Ystad på måndagskvällen. ”Jahn Teigen är en legendar i ordets rätta bemärkelse”, säger Christer Björkman, senior producent för svenska Melodifestivalen, till DN.

Jahn Teigen har under sin långa artistkarriär gett ut ett sextiotal album och singlar, och vid flera tillfällen mottagit det prestigefyllda Spellemannprisen. Han är även den artist som flest gånger (16) deltagit i den norska motsvarigheten till Melodifestivalen, en tävling som han vann vid fyra tillfällen. Första gången som Jahn Teigen representerade Norge i Eurovision song contest (ESC) var år 1978, med låten ”Mil etter mil”. Låten gav Jahn Teigen hans stora genombrott som soloartist, trots att bidraget misslyckades stort i finalen. ”Mil etter mil” fick nämligen inte ett enda poäng. ”Jahn Teigen är en legendar i ordets rätta bemärkelse. Teigens ’Adieu’ från ESC 1982 är en av de vackraste balladerna någonsin och hans 0 poäng för ’Mil etter mil’ är också klassisk. Han lämnar efter sig en enorm låtskatt som han hann få uppleva bli musikal förra året. Vi sörjer med Jahns familj och hela Norge i dag”‚ säger Christer Björkman, senior producent för svenska Melodifestivalen, i en kommentar till DN. Jahn Teigen föddes 1949 i norska Tønsberg och var aktiv som artist i nära 50 års tid. Han beskrivs efter sin död som en av landets mest kända och folkkära sångare och låtskrivare. Han har vid sidan av artistkarriären även programlett flera tv-program, samt medverkat i musikaler och filmer. ”Vår nationalskatt har gått bort. Hela Norge har ett kärt och nära förhållande till Jahn Teigen och hans musik har satt sina spår i oss alla. Tack för ditt fantastiska bidrag till norskt kulturliv; du kommer att saknas. Våra tankar går till hans familj. Vila i frid”, skriver Norges kulturminister Abid Raja (V) på Twitter. De senaste tolv åren har Jahn Teigen levt ett mer tillbakadraget liv och varit bosatt på en gård i svenska Ingelstorp, utanför Ystad. Hans manager uppger för norska nyhetsbyrån NTB att Teigen avled på ett sjukhus i staden under måndagskvällen. Jahn Teigen blev 70 år. Han sörjs närmast av sin 35-åriga dotter. Managern meddelar att familjen är i sorg och inte önskar kommentera dödsfallet.


Jurist: ”Weinstein är i fängelse, där han hör hemma”

Summary: NEW YORK. Kvinnorättsjuristen Gloria Allred har arbetat i fyra decennier för kvinnor som utsatts för övergrepp och trakasserier av USA:s mäktigaste män. I åtalet mot Harvey Weinstein representerade hon tre kvinnor som vittnade mot filmmogulen, som på måndagen dömdes för våldtäkt och övergrepp. – Det här är väldigt betydelsefullt för kvinnorna som haft modet att träda fram. Rättvisa har skipats och Harvey Weinstein är i fängelse, där han hör hemma, säger hon till DN efter domslutet i New York.

Gloria Allred är en levande legend i Hollywood. I fyra decennier har hon drivit rättsfall efter rättsfall mot mäktiga män som förgripit sig på kvinnor, i Hollywood, Washington och näringslivet. Hon har tidigare bland annat representerat kvinnor som anklagat Bill Cosby, Jeffrey Epstein, Roman Polanski och Donald Trump för sexuella trakasserier och övergrepp. Allred anses vara USA:s tyngsta jurist i diskrimineringsfrågor. I rättsfallet mot Harvey Weinstein hade hon en nyckelroll, då hon representerade tre av kvinnorna som vittnade mot Hollywoodmogulens sexuella övergrepp. På måndagen dömdes Weinstein för våldtäkt och övergrepp och riskerar nu 25 år i fängelse. DN träffade Gloria Allred direkt efter rättegången i New York. Var du överraskad att Harvey Weinstein dömdes? – Man vet aldrig vad en jury kan komma fram till, men jag är väldigt, väldigt nöjd med att de trodde på kvinnorna och att de kom fram till att det fanns bevisbörda bortom rimligt tvivel. Det var ingen enkel rättegång. Det här är väldigt betydelsefullt för kvinnorna som haft modet att träda fram. Rättvisa har skipats och Weinstein är i fängelse, där han hör hemma. Han får nu, slutligen, leva med konsekvenserna av sitt brottsliga beteende, säger hon. Sedan metoorörelsen tog fart i USA har Allred blivit en ledarfigur för de kvinnor som vittnat om övergrepp och trakasserier. Personligen avskydde Harvey Weinstein henne så mycket att han försökte förbjuda henne från rättssalen. Kommer den här domen förändra kulturen i Hollywood? – Kulturen i Hollywood har redan förändrats. Och det var kvinnorna som åstadkom förändringen. Men vi har en lång bit kvar, säger hon till DN. Ytterligare ett fall mot Harvey Weinstein väntar nu i Los Angeles. Även där representerar Allred en av kvinnorna, Lauren Young, som ska vittna mot Weinstein. Läs mer: Juryn: Weinstein skyldig till våldtäkt och övergrepp Så föll Harvey Weinstein – metoos huvudanklagade


M och KD tar avstånd från SD:s public service-förslag

Summary: Förra veckan röstade kulturutskottet ner ett förslag från SD om att kalla public service-bolagens chefer till riksdagen. M och KD tar i dag avstånd från förslaget, men partierna möter samtidigt kritik från S för deras ställningstagande under mötet på torsdagen.

Förra veckan röstade riksdagens kulturutskott ned ett förslag från SD om att kalla public sevice-bolagens chefer till riksdagen. Bakgrunden var att partiet haft synpunkter på innehåll i SVT:s ”Morgonstudion” samt SR:s program ”P3 med Rebecca och Fiona”. Förslaget blev senare känt genom rapportering av SVT:s Kulturnyheterna och väckte då starka reaktioner. ”Det är en gräns som har passerats, när man vill kalla publicister direkt till riksdagen för att stå till svars för en enskild publicering”, sa Hanna Stjärne, vd på SVT, i ett uttalande. Efter mötet har det dock funnits delade meningar kring hur diskussionerna i utskottet, vars möten sker bakom stängda dörrar, gick. I ett uttalande på fredagen hävdade SD att initiativet hade stöd av ett par andra partier i kulturutskottet. ”Att utskottet bjuder in företrädare för public service är inget nytt och det ska också tilläggas att vårt initiativ fick stöd av fler partier i utskottet”, skrev Sverigedemokraternas kulturpolitiska talesperson Aron Emilsson i ett uttalande till DN. Vilka partier Emilsson syftade på är inte känt. I det kortfattade protokoll som upprättats efter utskottets möte ingår följande skrivning: ”Utskottet beslutade att avslå begäran och menar att det inte är aktuellt att kalla public service-bolagen till utskottet. Mot beslutet reserverade sig SD-ledamöterna.” Christer Nylander (L) är ordförande i kulturutskottet. Han vill inte berätta i detalj vad som sades under mötet. – Jag kan bara konstatera att det var ett parti som reserverade sig, och det var SD. Jag tog inte någon omröstning utan summerade diskussionen som varit, och då var en majoritet mot förslaget. Sedan fanns det så klart nyanser i hur man argumenterade, men det får varje parti definiera, säger Nylander till DN. Moderaterna och Kristdemokraterna är de partier som vid sidan av Sverigedemokraterna de senaste åren varit mest kritiska till hur public service-bolagen lever upp till sändningstillståndets krav på opartiskhet och saklighet. Bägge dessa partier hävdar i intervjuer med DN att de inte stöttar initiativ som handlar om att ställa public service-bolagens chefer till svars för opartiskhet vad gäller enskilda program. Lotta Finstorp är Moderaternas kulturpolitiska talesperson och satt med på mötet i torsdags då SD tog det kontroversiella initiativet. – Utskottssammanträdena är slutna, så jag kan inte gå in på vad enskilda ledamöter sa. Men jag kan säga vad jag själv sa och det handlade om sändningstillståndet. Vi går aldrig in på tablånivå, för där finns sändningstillståndet. Däremot är det motiverat att kalla public service-direktörerna till utskottet om något år när det nya sändningstillståndet har varat ett tag för att se hur det har effektuerats, säger Lotta Finstorp. Fanns det något i SD:s initiativ som Moderaterna är positiva till? – Nej, inte att ta in public service för att granska på tablånivå. Vad vi förhåller oss till är sändningstillståndet. Sedan finns Granskningsnämnden. Men i sändningstillståndet och det beslut som fattats i riksdagen har vi en reservation tillsammans med KD, som jag tror att SD också gick med på, som handlar om att vi vill se ett tydligare, opartiskt och sakligt public service. Men det handlar inte om tablånivå, säger Lotta Finstorp. Enligt Roland Utbult, kulturpolitisk talesperson för Kristdemokraterna, stöttade inte heller Kristdemokraterna det förslag som SD lade fram under mötet. – Jag såg det som att orsaken till att partiet lade fram förslaget var att de hade synpunkter på ett visst program. Därför kunde jag inte bifalla det, säger Roland Utbult. – Vi biföll inte deras reservation utan vi gick på majoritetslinjen. Det är viktigt att säga det. Annars hade det naturligtvis varit uppseendeväckande. I likhet med Moderaterna vill Kristdemokraterna dock gärna att de ansvariga för public service-bolagen kommer till utskottet, men då inom ramen för de möten som enligt Utbult brukar hållas en eller två gånger per mandatperiod. – Jag skulle mycket väl kunna tänka mig att kalla dem till utskottet. Men då utifrån att vi har de vanliga samtalen, där de först presenterar sin verksamhet och sedan ställer vi frågor, säger Roland Utbult och fortsätter: – Jag tycker det är bra att man har ett pågående resonemang. Inte minst när det gäller saklighet och oberoende. Och bolagen brukar dyka upp, senast de var där ställde vi frågor till Hanna Stjärne och de andra. Förklaringen från M och KD ifrågasätts dock på måndagen av Socialdemokraternas kulturpolitiska talesperson Lawen Redar. Hon hävdar att partierna inte tydligt tog avstånd från SD:s förslag. ”Formellt har de inte reserverat sig. Så på så sätt är det rätt att de inte ställt sig entydigt bakom SD. Men KD såg inte problem med att kalla in bolagen utan ställde sig i diskussionen bakom deras begäran, och M tyckte motiveringen inte höll för att kalla in dem”, skriver Lawen Redar i ett sms till DN, och fortsätter: ”Det uttrycktes aldrig från vare sig M eller KD att detta var allvarligt eller problematiskt. Det tycker jag är anmärkningsvärt sett till att alla andra partier uttryckte avstånd och med kraft avslag.” DN har sökt Aron Emilsson angående hans uttalande om att fler partier gav stöd till initiativet. På fredagen beskrev han anledningen till partiets förslag på följande sätt: ”Syftet är att ge dem (public service-bolagen, reds. anm) en chans att redogöra för deras syn på tittares och lyssnares starka reaktioner efter den senaste tidens ensidiga inslag, bland annat om förnedringsrånen. Samt att ge utskottet möjlighet att ställa frågor om hur de ser på måluppfyllelsen om kraven på opartiskhet och saklighet.” Läs mer: SD ville kalla cheferna på SVT, SR och UR till riksdagen efter missnöje med program Hanna Stjärne om SD:s krav: ”En gräns har passerats”


Borgarrådet om striden kring Börshuset: ”Vi har en stämningsansökan redo”

Summary: Stockholms stad och Svenska Akademien har inte kunnat enas i tvisten kring Börshuset. Frågan kommer nu allt närmare en domstolsprocess. – Jag är fullt redo att gå till domstol och vi har en stämningsansökan redo att lämna in, säger bostads- och fastighetsborgarrådet Dennis Wedin (M).

Det var i mars förra året som Stockholms stad formellt tog kontakt med Svenska Akademien avseende Börshuset. Staden vill omförhandla hyresavtalet som bedömts medföra att nära sex miljoner kronor i möjliga hyresintäkter uteblir varje år. Svenska Akademien förklarade dock på ett tidigt stadium att institutionen inte har något som helst intresse av att häva avtalet eller sluta en ny överenskommelse. – Vi kommer naturligtvis inte vara oartiga, men det finns inget att förhandla om. Akademien har redan betalat hyran och kommer inte att förhandla om att göra det igen. Någon öppen förhandling ser jag inte framför mig, men är det så att kommunen vill bryta avtalet får man i så fall pröva frågan i domstol, har ledamoten Eric M Runesson tidigare sagt till DN. Efter nästan ett år av diskussioner mellan parterna har de fortfarande inte kunnat enas. Och på fredagen valde Svenska Akademien att öppet kommentera hur institutionen ser på tvisten. I en åtta sidor lång skrivelse som skickats till DN redogör Svenska Akademien för varför institutionen har juridiken på dess sida, och varför stadens krav på ytterligare ersättning från institutionen således kan avvisas. Akademien poängterar i skrivelsen att det inte finns skälig grund för staden att häva avtalet, och uppger att den är beredd att möta staden i domstol: ”Staden avser att väcka talan mot Akademien i domstol. Akademien avser att gå i svaromål. Om staden når framgång med sitt krav har Akademien att välja mellan att lämna huset eller att kraftigt reducera sitt finansiella stöd ur egna medel till språk och litteratur”, står det i skrivelsen. Akademien framhåller att stadens krav på ytterligare hyra ”står i strid med alla tidigare tolkningar av avtalet”, och fortsätter senare: ”Akademien söker en långsiktigt hållbar lösning på sitt lokalbehov och hoppas på en dialog med staden baserad på stadens tidigare inställning att Akademien vore den logiska ägaren av huset och att en sådan lösning skulle vara utmärkt.” Bostads- och fastighetsborgarrådet Dennis Wedin (M) säger på fredagen till DN att staden varit mån om att ha en respektfull dialog med Akademien. – Men det kan inte vara en evighetslång diskussion. Huvudfrågan handlar om huruvida det här är ett hyresavtal eller inte. Från stadens sida anser vi att den frågan nu måste redas ut, säger Dennis Wedin. Staden satte enligt Wedin en ”deadline” på diskussionerna, som löpte ut i mitten av februari. Nu vill man inom kort träffa Svenska Akademien för ett sista möte, för att ta reda på vilken som är institutionens slutgiltiga inställning i frågan. Enligt Dennis Wedin handlar det i första läget att komma överens om vilken typ av avtal man har gällande Börshuset. – Om Svenska Akademien fortsätter att vidhålla att det handlar om ett nyttjandeavtal, och inte ett hyresavtal, då är nästa steg för oss att det här ska prövas i domstol, säger Dennis Wedin, och fortsätter: – Jag är fullt redo att gå till domstol och vi har en stämningsansökan redo att lämna in. En domstolsprocess är enligt Wedin fortfarande möjlig att undvika. För det krävs dock enligt honom att man kan nå en samsyn kring vilken typ av avtal det är. – Om vi båda är överens om det, då startar en annan process där vi ska bestämma vad hyresnivån ska ligga på, säger han. Det berörda avtalet för Börshuset skrevs år 1914 och handlar om en yta på cirka 2.000 kvadratmeter. Akademien fick, mot en kostnad på, i den tidens penningvärde, en halv miljon kronor ”för all framtid” nyttjanderätt till lokalerna. Några år senare betalade Akademien ytterligare 100.000 kronor för uppvärmning och underhåll av lokalerna. I avtalet finns en paragraf som kan innebära att staden blir återbetalningsskyldig av det fulla beloppet, 600.000 kronor, utifall att avtalet skulle sägas upp. Akademien har påtalat att den summan, om det skulle bli aktuellt att avtalet sägs upp, ska beräknas utifrån dagens penningvärde. Det skulle sammanlagt innebära en ersättning på minst 30 miljoner kronor, men enligt Akademien borde summan kunna bli större än så. Läs mer: Svenska Akademien vill träffa påven Horace Engdahl om konflikten med Kjell Espmark: Ett smärtsamt drama


Steve Sem-Sandberg och Johan Jönson nominerade till Nordiska rådets litteraturpris

Summary: DN-medarbetaren Steve Sem-Sandberg och poeten Johan Jönson nomineras till Nordiska rådets litteraturpris 2020.

Under torsdagen offentliggjordes nomineringarna till Nordiska rådets litteraturpris 2020. Totalt 13 författare som skriver på något av de nordiska språken nomineras till det anrika priset. För Sveriges del rör det sig alltså om Steve Sem-Sandberg och Johan Jönson. DN-skribenten Sem-Sandberg nomineras för sin roman ”W” om den historiska gestalten Johann Christian Woyzeck. Johan Jönson nomineras för diktsamlingen ”Marginalia/Xterminalia”. – Det känns väldigt roligt. Det är ett otroligt stort pris, både sett till äran och till prissumman. Jag är väldigt glad, säger Steve Sem-Sandberg till DN. – Jag blev ju nominerad till Augustpriset förra året, och i år dels till Sveriges Radios romanpris och nu det här. Det känns som ett kvitto på att boken har nått ut till många olika sorters läsare av olika skäl. Det är ju det man drömmer om som författare, säger han. Sem-Sandberg har nominerats till Nordiska rådets litteraturpris två gånger förut, 2003 och 2010. – Vi får hoppas att det blir tredje gången gillt nu då! skrattar han och tillägger: – Nej, det spelar inte så stor roll om jag vinner eller inte. Det kan man ändå inte påverka. Men det känns förstås jätteroligt att bli nominerad. Nordiska rådets litteraturpris har delats ut sedan 1962. Prissumman, 350.000 danska kronor, går till ett skönlitterärt verk på något av de nordiska språken. Verket ska uppfylla ”höga litterära och konstnärliga krav”. Vinnaren avslöjas på en prisceremoni i Reykjavik den 27 oktober i år. Nominerade till Nordiska rådets litteraturpris 2020 Danmark ”YAHYA HASSAN 2” av Yahya Hassan (Gyldendal) ”HHV, FRSHWN – Dødsknaldet i Amazonas” av Hanne Højgaard Viemose (Gyldendal) Finland ”Vem dödade bambi?” av Monika Fagerholm (Förlaget M) ”Ihmettä kaikki” av Juha Itkonen (Otava) Färöarna ”Ikki fyrr enn tá” av Oddfríður Marni Rasmussen (Sprotin) Island ”Lifandilífslækur” av Bergsveinn Birgisson (Bjartur) ”Kláði” av Fríða Ísberg (Partus forlag) Norge ”Den gode vennen” av Bjørn Esben Almaas (Oktober forlag) ”Vi er fem” av Matias Faldbakken (Oktober forlag) Det samiska språkområdet ”Juolgevuoddu” av Niillas Holmberg (DAT) Sverige ”Marginalia/Xterminalia” av Johan Jönson (Albert Bonniers förlag) ”W” av Steve Sem-Sandberg (Albert Bonniers förlag) Åland ”När vändkrets läggs mot vändkrets” av Mikaela Nyman (Ellips förlag) Läs mer: Bokrecension: Trollbindande om den hunsade mördaren Woyzeck Bokrecension: Johan Jönsons dikter skär rakt in i veka livet


Storbråk kring bokbranschens topplista: ”Mitt värsta bakslag som författare”

Summary: Författaren Sofie Sarenbrant rasar efter hon utelämnats från listan över fjolårets mest sålda svenska böcker. – Det är en katastrof. Det handlar om statistik man ska kunna lita på, säger hon till DN. Hennes förlag Bookmark beskyller de ansvariga för ”maktmissbruk” – men kravet på att listan ska göras om avvisas, rapporterar Svensk Bokhandel.

Bråket i bokbranschen inleddes tidigare i veckan, i samband med att Bokhandlareföreningen och Förläggareföreningen publicerade listan över de 20 mest sålda böckerna i Sverige under fjolåret. Författaren Sofie Sarenbrant, som skrivit deckaren ”Skamvrån”, publicerade ett inlägg på Instagram, och berättade att siffrorna för hur många som lyssnat på titeln som ljudbok inte räknats med i statistiken. Det här medförde enligt Sarenbrant att 100.000 lyssningar på hennes bok fallit bort och därmed lämnades hon utanför topplistan: ”Mitt värsta bakslag som författare inträffade i dag”, skrev hon. – Det här är det stora kvittot på hur det går, men jag var över huvud taget inte med på listan. Hela bokbranschen och återförsäljarna tittar på den här listan, och även min agent använder den här han jobbar mot utlandet. Den är otroligt viktig, säger Sofie Sarenbrant till DN. – Min trovärdighet som författare kan också komma att ifrågasättas, när jag vill publicera något om olika framgångar med siffror på försäljningen. Det handlar om flera olika delar, förutom att det är fel. Det är en katastrof. Det handlar om statistik man ska kunna lita på. Boken ”Skamvrån” ges ut av förlaget Bookmark, som även ger ut Alex Schulmans ”Bränn alla mina brev”. Hans bok hamnade på plats 15 på topplistan, men även för den titeln saknades lyssningssiffrorna. På topplistan hade en fotnot lagts till där det stod, apropå Schulmans bok, att statistiken för ljudboken inte räknats med. ”Om denna försäljning inräknats hade titeln sannolikt haft en högre placering på topplistan”, står det i fotnoten. Företaget Bokinfo, som samlar in försäljningsstatistik, förklarar händelsen för Svensk Bokhandel, som var först med att rapportera om händelsen, med att den information som förlaget först rapporterat in kring titlarna varit ofullständig. Den uppgift som först saknades i systemet, som i hög utsträckning är automatiserat, var författarnamnet. Förlaget Bookmark kompletterade senare uppgifterna. Och enligt vd:n Claes Ericson ska man i inledningen av februari ha fått en bekräftelse på att lyssningssiffrorna skulle ingå i statistiken. Ericson har visat ett mejl för DN, där en medarbetare från Bokinfo (3/2) tackar för att förlaget lagt in nya titlar på tjänsten och uppgett att de kommer att ingå på topplistan. ”Det är många som med mig kräver att den korrekta listan, som återspeglar årsförsäljningen 2019, nu måste publiceras. Det är en skandal för de enskilda personerna, i det här fallet Alex Schulman och Sofie Sarenbrant, att uppdragsgivarna vägrar att offentliggöra den. Och lika allvarligt är den skadade trovärdigheten för statistiken. Att i detta läge aktivt ta beslutet att inte publicera denna lista är både tjänstefel och maktmissbruk”, skriver Claes Ericson till Svensk Bokhandel. – Det är tjänstefel att inneha en lista som återspeglar verkligheten bättre än den som som är publicerad och ändå inte gå ut med den. Och det är maktmissbruk att sitta på korrekt information utan att offentliggöra den, säger Claes Ericson till DN. Förläggareföreningens besked på torsdagen är att listorna inte kommer att uppdateras. – Just nu har jag inget annat besked, men det pågår ett samtal i vår styrelse och med Bokhandlareföreningen, säger vd Kristina Ahlinder till DN. Hon beklagar det inträffade men påpekar samtidigt att förlagen själva har ansvar att så tidigt som möjligt registrera titlarna i Bokinfo. – Det är väldigt olyckligt att det har blivit så här. Vi tycker det allihop, både Bokhandlareföreningen och Förläggareföreningen. Vi vet att statistiken inte är komplett men vi jobbar för att få den så komplett som möjligt och att den ska spegla svensk bokmarknad, säger Kristina Ahlinder. Det handlar enligt Ahlinder om en ”rad olyckliga omständigheter” som gjort att vissa uppgifter inte finns med i statistiken. – Det ligger också ett ansvar på förlagen att registrera sina titlar och de format man vill ha med i Bokinfo och det gör man lämpligen när titeln är ny.  Sofie Sarenbrant har under veckan fortsatt sin kritik mot Förläggareföreningen. Hon har även fått stöd av den författare som toppar listan, Camilla Läckberg, som skriver på Instagram: ”Jag vill att nuvarande lista ogiltigförklaras och en ny tas fram med KORREKT underlag.” – Jag hade inte kunnat ana att Förläggareföreningen skulle välja att mörka den riktiga listan. Jag tycker att det är en självklarhet att den ska korrigeras, säger Sofie Sarenbrant.


30 kulturpersonligheter i öppet brev till Kinas president Xi Jinping: ”Frige Gui Minhai!”

Summary: ”Vi kräver att Gui Minhai friges. Och vi kräver att Kinas Sverigeambassadör Gui Congyou slutar hota personer som kritiserar Kina och engagerar sig för den fängslade svensken”, skriver 30 röster inom svenskt kulturliv i ett öppet brev till Kinas president Xi Jinping.

Det har gått över fyra år sedan den svenske medborgaren, författaren och förläggaren Gui Minhai kidnappades i Thailand och sedan fängslades i Kina. Fallet har fått allt större uppmärksamhet, både i Sverige och även internationellt. Inte minst Kinas totala brist på respekt för Gui Minhais mänskliga rättigheter och grundläggande internationella rättsprinciper har fått fler och fler personer att engagera sig i frågan. Kinas ambassad i Stockholm har en hemsida och under ”Spokesperson’s remarks” drevs inledningsvis en smutskastningskampanj mot dem som engagerar sig i Gui Minhais fall. Listan över journalister, redaktioner, politiker, organisationer och forskare som drabbats av ambassadens påhopp kan göras lång. Kinas Sverigeambassadör Gui Congyou har på senare tid trappat upp retoriken. När Svenska Pen i november 2019 tilldelade Gui Minhai Tucholskypriset meddelade ambassadören att organisationen skulle ”drabbas av konsekvenserna av sina egna handlingar”. Och inför beskedet att kulturminister Amanda Lind skulle dela ut priset trots kritik från Kina hotade ambassadören att kulturministern skulle portas från Kina. Sverige är en demokrati. Det betyder att vi har yttrandefrihet. Vi försvarar den genom att inte låta oss tystas av hot och förolämpningar från utländska diplomater. Vi som undertecknar detta brev värnar vårt lands och våra medborgares demokratiska rättigheter. Därför kräver vi att: • Kinas Sverigeambassadör Gui Congyou slutar hota och förolämpa personer som kritiserar Kina och engagerar sig för Gui Minhai. • Kina ska respektera Gui Minhais mänskliga rättigheter. • Kina ska frige Gui Minhai och låta honom återvända hem! Vi som skriver under uppropet: Kristina Ahlinder, vd Svenska Förläggareföreningen Robert Aschberg, ordförande Publicistklubben Kurdo Baksi, författare och opinionsbildare Jesper Bengtsson, ordförande Svenska Pen Eva Bonnier, förläggare Albert Bonniers förlag Ove Bring, professor emeritus i internationell rätt Jennifer Clement, författare och ordförande Pen International Christophe Deloire, generalsekreterare Reportrar utan gränser Peter Englund, författare och ledamot i Svenska Akademien Magnus Fiskesjö, professor, Cornell University Eva Gedin, vd Norstedts Förlagsgrupp Angela Gui, dotter till Gui Minhai Erik Halkjær, ordförande Reportrar utan gränser Richard Herold, förlagschef Natur & Kultur Ulrika Hyllert, ordförande Journalistförbundet Lisa Irenius, kulturchef Svenska Dagbladet Martin Kaunitz, förläggare Kaunitz-Olsson David Lagercrantz, författare och ledamot av Svenska Pen Ola Larsmo, författare och ledamot av Pen International Marianne Lindberg De Geer, konstnär och författare Torbjörn Lodén, professor emeritus i Kinas språk och kultur Karin Olsson, kulturchef Expressen Karin Pettersson, kulturchef Aftonbladet Grethe Rottböll, ordförande Sveriges Författarförbund Alex Schulman, författare Steve Sem-Sandberg, författare Björn Werner, kulturchef Göteborgs-Posten Björn Wiman, kulturchef Dagens Nyheter Elisabeth Åsbrink, författare och f.d. ordförande Svenska Pen Ida Ölmedal, kulturchef HD-Sydsvenskan  Uppropet publiceras samtidigt i flera svenska tidningar.


Per Svensson: Alla vet vad vi kan göra åt lidandet i Idlib – men att säga det vore politiskt självmord

Summary: Omkring en miljon flyktingar i Syrien har jagats in i ett hörn vid den turkiska gränsen. Men vi i Europa vill aldrig mer uppleva 2015. Vi har gjort vårt. Vi har ansträngt oss nog. Vi går på knäna. Vi tyar inte mer, skriver Per Svensson.

Europa är lamslaget av skräck för ett spöke. Flyktingströmmarnas spöke. Så förfärlig är denna gengångare att Europa gör allt för att slippa se och höra henne. Det underlättas av att hon bara med svårighet kan rassla med sina kedjor eftersom hon så omsorgsfullt och effektivt fjättrats med dem. Det som nu sker i Idlib är oerhört, men det oerhörda har spätts ut till vatten under snart tio år av krig i Syrien. Under några timmar eller dygn kan det bildas obehagliga vattenpölar i nyhetsmedierna, men de rinner snart undan. Mellan 800.000 och en miljon flyktingar, merparten av dem kvinnor och barn, många av dem sedan länge på flykt från andra delar av Syrien, jagas nu av al-Assads och Putins krigsmaskin in i ett hörn vid den för dem stängda turkiska gränsen. Där är de hänvisade till att överleva eller dö bäst de kan under de iskalla vinternätterna. Den syriska diktatorn säger sig ha inlett en slutoffensiv mot de islamistiska terroristgrupper som bitit sig fast i provinsen. Han gör det på tyranners och krigsförbrytares vis; slå mot de svagaste, ta de oskyldiga som gisslan. Man ser framför sig en gigantisk hjullastare som skyfflar människomassorna framför sig för att sedan dumpa dem vid Erdogans mur, som ju åtminstone i bildlig mening förstärkts med betong han fått av oss, av det spökrädda Europa. Vi har en deal med honom. Han får betalt, kontant och politiskt, för att hålla spöket inlåst. Vi vill ju aldrig mer uppleva 2015. Vi har gjort vårt. Vi har ansträngt oss nog. Vi går på knäna. Vi tyar inte mer. Vi har Jimmie Åkesson att ta hänsyn till. Det är faktiskt synd om oss också. Turkiet har härbärgerat mellan 3 och 4 miljoner syriska flyktingar, runt en sjättedel av Syriens befolkning före kriget. Det ger viss tyngd åt Erdogans både outtalade och uttalade hot om att öppna de västra portarna och låta flyktingströmmarna skölja in över Europa. Det i sin tur gör det svårt för EU att trovärdigt protestera när Erdogan stänger den östra porten, och precis som vi slår fast att nu finns det inte plats för fler lidande syrier. Europa suckar. Vi vill ju så väl, men vad kan vi göra? Alla vet vad vi kan göra åt det, men att säga det är politiskt självmord. Erdogan suckar också, av belåtenhet. Nu kan han och al-Assad i mer eller mindre öppet samförstånd genomföra de etniska rensningar och folkförflyttningar de länge önskat sig. Det finns avgrundsdjupa, helt avgörande, skillnader mellan ”flyktingfrågan” på 30-talet, prologen till Förintelsen, och dagens flyktingkatastrofer. Men det finns också förhållningssätt som går igen. Jag läser ”Medlöparna”, en kritikerrosad syntes av familjehistoria och historiereportage av Géraldine Schwarz, och fastnar för hennes påminnelse om den stora flyktingkonferensen på Hôtel Royal i Évian-les-Bains vid Genèvesjön i juli 1938. Företrädare för världens länder, ja också Sverige var representerat, hade samlats för att diskutera vad som kunde göras för att ge 385.000 tyska och 185.000 österrikiska judar en fristad. Svaret var: Ingenting. Man hade redan gjort så mycket. ”Mättnadsgraden” var nådd. Israels blivande premiärminister Golda Meir deltog i konferensen som ”observatör”. Schwarz citerar en reflektion Meir senare gjorde: ”Att sitta i denna magnifika sal och höra hur den ansvariga från 32 stater, den ena efter den andra, förklarade hur gärna de skulle vilja ta emot flyktingar men att de var alldeles förtvivlade över att behöva säga att det var omöjligt... det var en traumatiserande upplevelse.”


Bok om fransk övergreppsskandal ges ut på svenska

Summary: Fransyskan Vanessa Springoras debutroman ”Samtycket” ges ut på svenska i november, på Albert Bonniers förlag.

När Vanessa Springoras debutroman ”Le consentement” gavs ut i Frankrike i januari fick den stor uppmärksamhet både i hemlandet och internationellt. Boken handlade om hur hon som 14-åring utnyttjades sexuellt av den då 50-åriga författaren och kulturpersonligheten Gabriel Matzneff. Boken har sålts till 17 länder, och i november ges den ut på svenska på Albert Bonniers förlag. – ”Samtycket” är en bragd på så många vis. Vanessa Springora skriver fram sitt unga jag i en bok som berör, upprör och svider att läsa. Det är ett vittnesmål om övergrepp med omgivningens tysta samtycke, en dissektion av groomingens mekanismer oavsett tid och plats, säger Lotta Aquilonius som är förläggare på Albert Bonniers Förlag, i ett pressmeddelande. Läs mer: Kulturskandal skakar Frankrike – uppburen författare hade sex med minderåriga Malin Ullgren: Jag känner igen kulturvärldens benägenhet att bortse från ett övergrepp


Pendlingar mellan skämt och skarp samhällskritik

Summary: Den samiska konstnären Carola Grahn har intagit Röda Stens konsthall i Göteborg, med väldiga vedskulpturer och variationsrika installationer. Hennes första stora separatutställning är ett rejält genombrott, tycker Birgitta Rubin

Utställning ”I have scrutinized every stone and log on the southwest side of the mountain” Carola Grahn Röda Sten, Göteborg. Visas t o m 5/4 Vi är mitt i en samisk kulturboom. En flodvåg av konst, film, musik och litteratur, med rötter i såriga samiska erfarenheter och särpräglade traditioner. Inom konsten har flera generationer samiska konstnärer lyfts fram nästan samtidigt, med framträdande profiler som Britta Marakatt-Labba, Katarina Pirak Sikku och Tomas Colbengtson, följt av de yngsta; Anders Sunna, Olof Marsja och Carola Grahn. Nu har Röda Sten i Göteborg upplåtit hela konsthallen åt Carola Grahns utställning med den långa titeln ”I have scrutinized every stone and log on the southwest side of the mountain”. Det är en fras ur en video som ingår i denna retrospektiv, med en jagberättelse om ett misslyckat försök att hitta en siedi (en helig stenformation). De senaste åren har jag sett flera intressanta verk av Grahn i olika sammanhang men detta är hennes första större separatutställning. Hon är född 1982 och uppvuxen i Jokkmokk, med en svensk mamma och samisk pappa, och utbildad på Kungliga Konsthögskolan i Stockholm, såväl som Beckmans designhögskola och fotoskolan i Gamleby. Carola Grahn leker och laborerar med genrer och tekniker, utforskar och utmanar alla tänkbara roller utifrån den feministiska parollen ”det personliga är politiskt”; same, svensk, vit, konstnär, kvinna, mor. Därtill pendlar hon mellan globala och lokala perspektiv, mellan fin- och populärkulturella referenser, skämt och skarp samhällskritik. Det börjar redan i konsthallens entré, med den fräcka installationen ”Shop”. Här är porslinsmuggar dekorerade med selfier av Grahn, iklädd traditionell samisk dräkt, från en performance på Västerbottens museum. Det är bara det att hon bär fel sorts kolt utifrån sin lulesamiska bakgrund. Ett traditionsbrott som på en gång diskuterar autenticitet och tillhörighet, men också är en kommentar till exotiseringen av samisk konst och hantverk, som allt för länge förpassats till kulturhistoriska museer och souvenirshoppar. Intill står en stadig frysbox, en sådan som finns i alla samiska hem där det jagas och fiskas. På fronten finns en bild av familjens hus i vinterskrud och i boxen vaniljglasstrutar, inpackade i papper med konstnärens porträtt, som vernissagepubliken fick kalasa på. ”Ice ice baby” är den fyndiga titeln, efter låten av den vita hiphopartisten Vanilla Ice. Den referensen hade jag missat utan konsthallens och curatorns utmärkta pedagogiska arbete. Varje verk presenteras med korta, informativa texter, som ger många fler möjligheter att upptäcka alla lager i Carola Grahns verk. En trappa upp slår doften av skog mot mig, stark och ljuvlig. Det är berg av brasved som luktar, vackert travade björkklabbar i verket ”Mur”, en symbolisk skiljelinje precis vid ingången. Mitt i rummet reser sig den mäktiga, trappformade vedskulpturen ”Fasad”, 4 x 4 x 4 meter. Travandet i sig är en interaktiv akt, ett mödosamt arbete som konstnären alltid kopplar till ett utbyte av berättelser, om alltifrån identitet till sorg och psykisk ohälsa. Grahn sätter dessutom en ära i att använda lokalt producerat material, som efter utställningen återlämnas, som en del i ett cykliskt förlopp. Det finns förstås också en poäng med att använda ved som material i ett före detta pannhus. Det är imponerande hur Carola Grahn tar i anspråk Röda Stens katedrallika huvudsal, med dryga tio meter i takhöjd och höga fönster ut mot älven. Det varma naturmaterialet trä samspelar förbluffande fint med den råa, slitna interiören, med betongpelare, rör i taket och färgstark graffiti på tegelväggarna. Men lägg till det kaskader av infallande ljus. Här ska man långsamt insupa atmosfären och läsa de 15 dikter som är uppnålade på en vägg. En poetisk svit som Carola Grahn inleder med ”Det mest samiska jag har/ är smärtan”. En skranglig spiraltrappa upp fortsätter utställningen, med en hoppborg i plast. Den är formad som ett berg i Disneystil, som cykliskt pumpas upp och krymper ihop. Flämtandas. Titel ”Siedivárre” betyder heligt berg – här i skräpmaterialet plast, en vass kommentar till hur vårt konsumtionssamhälle behandlar naturen. På väggarna hänger verk i serien ”Anteckningar om hud”, varav några visats tidigare. Här parodierar Grahn manliga mästare som Malevitj och Fontana – den senare med ett snitt i renhud, som sedan sytts ihop likt ett sår. Andra verk i serien är skapade med sentråd och kläde (kolttyg), i olika färger och geometriska former. Här citerar och krockar hon olika referenser och traditioner på postmodernt vis. Sängskulpturen i samma rum tillhör mina favoritverk, med en kopia av den yllefilt som de samiska barnen i decennier tilldelades på de svenska internatskolorna. Det färgglada täcket är mönstrat med naivistiska samiska scener och i den övre kanten har Carola Grahn broderat sitt eget tillägg; ”Godnatt lille lapp, godmorgon svensk”. Vilket förstås anspelar på den hårdföra försvenskningspolitiken. Själv tänker jag att styrkan hos många samiska konstnärer ligger i att de är uppväxta med en högstående hantverkstradition, samtidigt som de erövrat modern teknik och nya idéer på konstskolorna. En hotad kultur känns nog dessutom extra viktig att hålla levande men också att utveckla. Samtidigt är det hög tid att de koloniala övergreppen, exploateringen av naturtillgångar och rasismen mot samerna blir belysta. Läs mer: Så fördrevs samerna från sina hem Det är uppenbart att Carola Grahn tänkt mycket på den globala urfolksrörelsens brännande teman, särskilt synligt på konsthallens översta våning. Där sammanstrålar hennes tankevärld i installationen ”Look who’s talking”, med 12 samordnade videoskärmar i en loop. Texter flimrar förbi och hoppar mellan skärmarna, liksom bilder av renar, trolltrummor, rovfåglar, stjärnhimlar och den samiska aktivisten Elsa Laula i dialog med ett ”jag”. Här hade jag önskat ett något lugnare flöde, för att hinna smälta innehållet – om alltifrån självtvivel och att vara vit i ett urfolkssammanhang, till tvångsförflyttningarna av samer och självmorden bland unga renskötare. Trots detta en starkt final på en skojig, skarp och skickligt komponerad utställning, i mitt tycke Carola Grahns stora genombrott. Läs mer: Sårig samisk historia med konsekvenser än i dag


Gloria Steinem och Göran Persson får Gilel Storch Award

Summary: Det svenska människorättspriset Gilel Storch Award går i år till två pristagare – aktivisten Gloria Steinem och Sveriges tidigare statsminister Göran Persson.

I år får två pristagare det unga människorättspriset Gilel Storch Award. Den första är den amerikanska feministen och författaren Gloria Steinem – ”för hennes livslånga och hängivna insatser för kvinnorörelsen, för mänskliga rättigheter och mot diskriminering”, lyder motiveringen. Gloria Steinem, född 1934, är en av världens mest kända feministiska aktivister. Hon delar priset med den tidigare svenska statsministern Göran Persson, som prisas för sitt ”ihärdiga bidrag i kampen mot antisemitism och konstruktiva insatser för att etablera och stödja utbildning, forskning och vidmakthållandet av minnet om Förintelsen”. I motiveringen lyfts hans kampanj från 1997 för att upplysa svenska folket om Förintelsen, som bland annat ledde till boken ”Om detta må ni berätta”. Gilel Storch Award, till minne av den svensklettiske Gilel Storch som bidrog till att rädda judar från Förintelsen, instiftades 2018 av föreningen Judisk kultur i Sverige. Priset delas årligen ut till människor som ”genom framstående verksamhet har bidragit till att främja demokratiska, universella och humanistiska värden i Gilel Storchs anda”, enligt Storchs Stiftelse som väljer ut pristagarna. Förra året gick priset till Ruth Bader Ginsburg, domare i USA:s högsta domstol. Prisceremonin äger rum i Konserthuset i Stockholm den 11 maj. Läs mer: Jackie Jakubowski: Han var beredd att förhandla med djävulen för att rädda judiska liv Stående ovationer för Ruth Bader Ginsburg