Question: Var finns regeringens ansvar för hållbar konsumtion i offentlig upphandling?

Dagens konsumtion har negativa effekter på miljön och klimatet. Men allt som vi konsumerar är inte lika skadligt för miljö och klimat. Idag ser vi hur delningsekonomin växer, där samma pryl delas och används flera gånger om av olika personer. Allt fler företag arbetar också med att återvinna material och minska sin energianvändning. Genom att konsumera fler tjänster istället för prylar, välja de mer miljövänliga alternativen när vi handlar och laga våra prylar istället för att köpa nya kan vi minska vår påverkan på klimat och miljö. En mer hållbar konsumtion innebär att efterfrågan på gröna varor och tjänster ökar. Företag som tillhandahåller dessa produkter gynnas och trycket ökar på fler företag att ställa om.

Näringslivet har en mycket viktig roll för att främja en hållbar konsumtion och produktion, och många företag arbetar aktivt med frågorna. De närmare formerna för näringslivets frivilliga engagemang och dess roll inom ramen för forumet för miljösmart konsumtion kommer att utvecklas i samarbete mellan Konsumentverket och övriga aktörer. Men självklart kommer även regeringen fortsatt ha omfattande kontakter med näringslivet.

Undersökningar visar att många människor i Sverige har ett stort engagemang för miljön, att det finns en stor medvetenhet om att man själv kan vara med och påverka och att det finns en vilja att handla miljövänligt. Men det finns också hinder i form av bl.a. brist på kunskap, ibland högre pris, tidsbrist och vanor. Därför behöver förutsättningarna att agera hållbart förbättras och här har staten i samarbete med andra aktörer en viktig roll att spela.

Regeringen har lagt en omfattande proposition till riksdagen med förslag till ett nytt regelverk för offentlig upphandling. Dessutom har en nationell upphandlingsstrategi presenterats och en ny myndighet inrättats - Upphandlingsmyndigheten. Såväl regelverket som strategin och uppdrag till myndigheten omfattar en rad sociala och miljömässiga aspekter. I strategin för hållbar konsumtion har vi mot denna bakgrund valt att primärt behandla den privata konsumtionen.

Satsningar på ökad resurseffektivitet genom sänkt moms på reparationer och stöd till den växande delningsekonomin är steg i skiftet till en mer cirkulär ekonomi och främjande av nya, mer hållbara, affärsmodeller, dvs. en form av systemskifte. Även t.ex. kraven på företag att lämna tydligare hållbarhetsinformation och förbättrade möjligheter för kommuner att koppla samman miljö och stadsutveckling inklusive hållbara transporter via stadsmiljöavtal och lokala klimatinvesteringar kan också ses som en del i att förändra samhället på ett mer djupgående plan.

Att regeringen har presenterat en rad strategier är ett uttryck för höga ambitioner! Det finns ingen hierarki mellan de olika strategierna. Alla beslut som regeringen fattar baseras på en omfattande beredning och koordinering inom Regeringskansliet, bl.a. för att i möjligaste mån undvika målkonflikter. De extra medel inom ramen för konsumentpolitiken som anslås är 43 mnkr till Konsumentverket t.o.m. 2020 och därefter 9 mnkr per år för arbetet med en miljömässigt hållbar konsumtion. I strategin presenteras också en rad satsningar som görs inom ramen för andra politikområden, bl.a. skatteavdrag och momssänkning för reparationer, utvidgade satsningar på stadsmiljöavtal och lokala klimatinvesteringar och främjande av mikroproduktion av förnybar el. Medel har också avsatts för det fortsatta arbetet utifrån den livsmedelsstrategi som regeringen avser att presentera inom kort.

(I Agenda 2030 finns mål nr 8 Anständiga arbetsvillkor och ekonomisk tillväxt, reds anm.) Regeringen vill att Sverige ska vara ett föregångsland för en fri och rättvis handel, vilket bl.a. inbegriper anständiga arbetsvillkor och kamp mot fattigdom. Regeringen arbetar aktivt för att förverkliga Agenda 2030, både nationellt och internationellt, och har tillsatt en delegation och involverat en rad myndigheter i arbetet. Regeringen har tagit initiativet Global Deal. Sverige bedriver också ett omfattande utvecklingsbistånd och stödjer det civila samhället inom ramen för detta.

Regeringen vill att Sverige ska vara ett föregångsland för en fri och rättvis handel, vilket bl.a. inbegriper anständiga arbetsvillkor och kamp mot fattigdom. Regeringen kommer att aktivt arbeta för att förverkliga Agenda 2030, både nationellt och internationellt, och har tillsatt en delegation och involverat en rad myndigheter i arbetet. Regeringen har tagit initiativet Global Deal. Frågorna har också behandlats i aktuella skrivelser såsom Politik för hållbart företagande (skr. 2015/16:69) och Politiken för global utveckling i genomförandet av Agenda 2030 (skr. 2015/16:182). Sverige bedriver också ett omfattande utvecklingsbistånd och stödjer det civila samhället inom ramen för detta.

Denna fråga kommer regeringen att återkomma till i livsmedelsstrategin, vilken bl.a. syftar till att främja en hållbar tillväxt i det svenska jordbruket och livsmedelsindustrin.

"Strategin ska bidra till hållbarhetsdelen av det konsumentpolitiska målet (""en miljömässigt, socialt och ekonomiskt hållbar konsumtion""), relevanta miljömål och Agenda 2030, och då främst mål 12 om hållbara konsumtions- och produktionsmönster. De extra medel inom ramen för konsumentpolitiken som anslås är 43 miljoner kronor till Konsumentverket t.o.m. 2020 och därefter 9 miljoner kronor per år för arbetet med en miljömässigt hållbar konsumtion. I strategin presenteras också en rad satsningar som görs inom ramen för andra politikområden, bl.a. skatteavdrag och momssänkning för reparationer, utvidgade satsningar på stadsmiljöavtal och lokala klimatinvesteringar och främjande av mikroproduktion av förnybar el. Medel har också avsatts för det fortsatta arbetet utifrån den livsmedelsstrategi som regeringen avser att presentera inom kort."

Målet med strategin för hållbar konsumtion är att konsumtionens negativa klimat- och miljöpåverkan ska minska. Strategin är bred och omfattar många frågor, inom flera politikområden. Det kommer därmed förstås vara en utmanande uppgift att följa upp arbetet. Men underlag kommer inte saknas. Uppdrag till Konsumentverket kommer att innehålla krav på rapportering. Vad gäller en del av de specifika åtgärderna såsom en effektivare miljömärkning, en giftfri vardag, miljöpåståenden i marknadsföringen och skatteförändringar så följs dessa upp av ansvarig myndighet/organisation och av regeringen i det löpande arbetet. I vissa fall tas statistik fram som vi kan luta oss emot (t.ex. avfallsmängder, utsläpp av växthusgaser ur ett konsumtionsperspektiv). Den miljömässiga dimensionen av hållbarhet målsätts och följs genom miljömålssystemet. Regeringen har dessutom gett SCB i uppdrag att ta fram indikatorer för välfärdsmått, som ska komplettera BNP för att belysa ekonomins långsiktiga hållbarhet och människors livskvalitet. Det går inte i dagsläget att säga i vilken utsträckning de indikatorer som nu arbetas fram kommer att belysa just konsumtionens miljöpåverkan, men konsumtionsmönster lyfts explicit i generationsmålet och i Agenda 2030:s mål 12 och uppmärksammas i många sammanhang som en betydelsefull del av möjligheterna att nå målen.

Ambitionen är att strategin ska bidra till såväl en miljömässigt som socialt och ekonomiskt hållbar konsumtion. Åtgärder som berör samtliga dimensioner tas därför upp i strategin, även om betoningen ligger på den miljömässiga dimensionen. Exempel på åtgärder som tar sikte på den sociala och ekonomiska dimensionen är insatser mot överskuldsättning, arbete som rör produktsäkerhet och vikten av att beakta konsumenters olika förutsättningar inklusive mer sårbara konsumenter t.ex. funktionsnedsatta och äldre. Andra åtgärder som omnämns rör flera dimensioner av hållbarhet, t.ex. bättre hållbarhetsinformation från företag och finansiella aktörers samt rättvis handel. De områden med särskilt fokus som lyfts i strategin – livsmedel, boende, och transporter - är betydelsefulla för konsumenter ur såväl miljömässig som social inklusive hälsomässig och ekonomisk aspekt. Vissa av åtgärderna relaterar samtidigt till den del av det konsumentpolitiska målet som avser väl fungerande konsumentmarknader, där konsumentpolitiken framför allt syftar till att förbättra konsumentskyddet och då i synnerhet på marknader som av olika skäl är särskilt problematiska för konsumenter.

Denna fråga kommer regeringen att återkomma till i livsmedelsstrategin. Livsmedelsstrategin ska bidra till att miljömålen kan nås och att konsumenter ska kunna göra medvetna val.

Denna fråga kommer regeringen att återkomma till i den forskningspolitiska proposition som läggs fram i höst. Redan i budgetpropositionen för 2017 har regeringen pekat på några samhällsutmaningar som regeringen ser som särskilt viktiga: klimat och miljö, hälsa och livsvetenskap samt en ökad digitalisering. Förutom klimatforskning framhåller regeringen också bl.a. forskning om en cirkulär och biobaserad ekonomi och forskning för att nå miljömålen. Denna forskning inkluderar också hållbara konsumtionsmönster. Det forum som Konsumentverket får i uppdrag att inrätta kommer bl.a. att samverka med forskare. De närmare formerna för detta får utvecklas i det fortsatta arbetet.


Question: Vad innebär den nya lagen?

Enligt förslagen i regeringens proposition får estetiska kirurgiska ingrepp utföras av den som är legitimerad läkare eller legitimerad tandläkare och har bevis om specialistkompetens inom en för ingreppet adekvat specialitet. Det är en bedömning som får göras i varje enskilt fall. Det är verksamhetschefen och den behandlande läkaren eller tandläkaren som har ansvar att säkerställa en säker behandling, vilket innefattar bedömning av om utföraren har en kompetens som är adekvat för behandlingen eller ingreppet i fråga. Adekvat specialistkompetens för läkare kan, beroende på var på kroppen ingreppet görs, lämpligen vara specialist i öron-näsa-halssjukdomar, kirurgi, plastikkirurgi eller urologi. Vilken specialistkompetens som krävs får avgöras från fall till fall. Kravet på att läkarens respektive tandläkarens specialistkompetens ska vara adekvat innebär sammanfattningsvis att det ska finnas en koppling mellan kompetens och ingrepp. Detta utesluter exempelvis att en neurolog eller käkkirurg utför bröstoperationer. Komplicerade kirurgiska ingrepp kan dessutom samtidigt kräva flera olika specialistkompetenser för att kunna utföras på ett säkert sätt.

Endast legitimerade sjuksköterskor, läkare och tandläkare får utföra sådana behandlingar.

För att självständigt kunna utföra injektionsbehandlingar på olika delar av kroppen bedöms det krävas bred medicinisk kompetens. Utföraren kan även behöva identifiera personer som är direkt olämpliga för estetiska behandlingar, exempelvis individer som lider av dysmorfofobi eller i övrigt har symptom med ohälsosam kroppsuppfattning, vilket kan förekomma vid psykossjukdomar. I den aktuella propositionen har regeringen angett att den nya regleringen bör följas upp, vilket även innebär att eventuella andra yrkeskategorier kan komma att övervägas i framtiden. I regeringens proposition sida 41–47 finns utförligare resonemang kring detta.

I takt med att allt fler människor genomgår estetiska behandlingar och nya typer av metoder tillkommer väcks frågor om skyddet för den enskilda individen vid dessa behandlingar. Den som kontaktar en skönhetsklinik ska kunna vara trygg med att personalen har rätt kompetens och att det finns samma krav på patientsäkerhet som inom hälso- och sjukvården. Därför har regeringen föreslagit en ny lag. Branschföreträdare har också efterfrågat en reglering.

Den nya lagen och lagändringarna börjar gälla den 1 juli 2021.

Lagen omfattar ingrepp och behandlingar som innebär betydande hälsorisker och kräver medicinsk kompetens. Vissa behandlingar, som bedöms vara mindre riskfyllda, undantas från lagens tillämpningsområde. Detta framgår av förordningen om estetiska kirurgiska ingrepp och estetiska injektionsbehandlingar (2021:367) 2 § p 2. I förordningen undantas vissa mindre estetiska injektionsbehandlingar från lagen, dessa är: - tatueringar, - behandling där ett ämne (som inte är ett läkemedel) injiceras i huden genom användandet av nålfri teknologi, och - behandling där ett ämne (som inte är ett läkemedel, blod eller filler) ytligt injiceras i huden.

Den nya lagen innebär bland annat att endast läkare eller tandläkare med relevant specialistkompetens ska få utföra skönhetsoperationer. Lagen innehåller även bestämmelser om att endast legitimerade läkare, tandläkare och sjuksköterskor ska få utföra estetiska injektionsbehandlingar såsom exempelvis botox och fillers. Patientskadelagen och patientsäkerhetslagen samt vissa bestämmelser i hälso- och sjukvårdslagen ska tillämpas när estetiska kirurgiska ingrepp och estetiska injektionsbehandlingar utförs.

Nej. För att självständigt kunna utföra injektionsbehandlingar på olika delar av kroppen bedöms det krävas bred medicinisk kompetens. Därför tillåts endast legitimerade sjuksköterskor, läkare och tandläkare få utföra sådana behandlingar. Lagen innebär att alla utförare måste uppfylla kompetenskraven, det går inte att delegera utförandet till någon som inte uppfyller kraven enligt den nya lagen.

Artikel från Socialdepartementet :: Frågor och svar om ny lag om estetisk kirurgi


Question: Varför införs lagen?

Enligt förslagen i regeringens proposition får estetiska kirurgiska ingrepp utföras av den som är legitimerad läkare eller legitimerad tandläkare och har bevis om specialistkompetens inom en för ingreppet adekvat specialitet. Det är en bedömning som får göras i varje enskilt fall. Det är verksamhetschefen och den behandlande läkaren eller tandläkaren som har ansvar att säkerställa en säker behandling, vilket innefattar bedömning av om utföraren har en kompetens som är adekvat för behandlingen eller ingreppet i fråga. Adekvat specialistkompetens för läkare kan, beroende på var på kroppen ingreppet görs, lämpligen vara specialist i öron-näsa-halssjukdomar, kirurgi, plastikkirurgi eller urologi. Vilken specialistkompetens som krävs får avgöras från fall till fall. Kravet på att läkarens respektive tandläkarens specialistkompetens ska vara adekvat innebär sammanfattningsvis att det ska finnas en koppling mellan kompetens och ingrepp. Detta utesluter exempelvis att en neurolog eller käkkirurg utför bröstoperationer. Komplicerade kirurgiska ingrepp kan dessutom samtidigt kräva flera olika specialistkompetenser för att kunna utföras på ett säkert sätt.

Endast legitimerade sjuksköterskor, läkare och tandläkare får utföra sådana behandlingar.

För att självständigt kunna utföra injektionsbehandlingar på olika delar av kroppen bedöms det krävas bred medicinisk kompetens. Utföraren kan även behöva identifiera personer som är direkt olämpliga för estetiska behandlingar, exempelvis individer som lider av dysmorfofobi eller i övrigt har symptom med ohälsosam kroppsuppfattning, vilket kan förekomma vid psykossjukdomar. I den aktuella propositionen har regeringen angett att den nya regleringen bör följas upp, vilket även innebär att eventuella andra yrkeskategorier kan komma att övervägas i framtiden. I regeringens proposition sida 41–47 finns utförligare resonemang kring detta.

I takt med att allt fler människor genomgår estetiska behandlingar och nya typer av metoder tillkommer väcks frågor om skyddet för den enskilda individen vid dessa behandlingar. Den som kontaktar en skönhetsklinik ska kunna vara trygg med att personalen har rätt kompetens och att det finns samma krav på patientsäkerhet som inom hälso- och sjukvården. Därför har regeringen föreslagit en ny lag. Branschföreträdare har också efterfrågat en reglering.

Den nya lagen och lagändringarna börjar gälla den 1 juli 2021.

Lagen omfattar ingrepp och behandlingar som innebär betydande hälsorisker och kräver medicinsk kompetens. Vissa behandlingar, som bedöms vara mindre riskfyllda, undantas från lagens tillämpningsområde. Detta framgår av förordningen om estetiska kirurgiska ingrepp och estetiska injektionsbehandlingar (2021:367) 2 § p 2. I förordningen undantas vissa mindre estetiska injektionsbehandlingar från lagen, dessa är: - tatueringar, - behandling där ett ämne (som inte är ett läkemedel) injiceras i huden genom användandet av nålfri teknologi, och - behandling där ett ämne (som inte är ett läkemedel, blod eller filler) ytligt injiceras i huden.

Den nya lagen innebär bland annat att endast läkare eller tandläkare med relevant specialistkompetens ska få utföra skönhetsoperationer. Lagen innehåller även bestämmelser om att endast legitimerade läkare, tandläkare och sjuksköterskor ska få utföra estetiska injektionsbehandlingar såsom exempelvis botox och fillers. Patientskadelagen och patientsäkerhetslagen samt vissa bestämmelser i hälso- och sjukvårdslagen ska tillämpas när estetiska kirurgiska ingrepp och estetiska injektionsbehandlingar utförs.

Nej. För att självständigt kunna utföra injektionsbehandlingar på olika delar av kroppen bedöms det krävas bred medicinisk kompetens. Därför tillåts endast legitimerade sjuksköterskor, läkare och tandläkare få utföra sådana behandlingar. Lagen innebär att alla utförare måste uppfylla kompetenskraven, det går inte att delegera utförandet till någon som inte uppfyller kraven enligt den nya lagen.


Question: När träder den nya lagen och lagändringarna i kraft?

Enligt förslagen i regeringens proposition får estetiska kirurgiska ingrepp utföras av den som är legitimerad läkare eller legitimerad tandläkare och har bevis om specialistkompetens inom en för ingreppet adekvat specialitet. Det är en bedömning som får göras i varje enskilt fall. Det är verksamhetschefen och den behandlande läkaren eller tandläkaren som har ansvar att säkerställa en säker behandling, vilket innefattar bedömning av om utföraren har en kompetens som är adekvat för behandlingen eller ingreppet i fråga. Adekvat specialistkompetens för läkare kan, beroende på var på kroppen ingreppet görs, lämpligen vara specialist i öron-näsa-halssjukdomar, kirurgi, plastikkirurgi eller urologi. Vilken specialistkompetens som krävs får avgöras från fall till fall. Kravet på att läkarens respektive tandläkarens specialistkompetens ska vara adekvat innebär sammanfattningsvis att det ska finnas en koppling mellan kompetens och ingrepp. Detta utesluter exempelvis att en neurolog eller käkkirurg utför bröstoperationer. Komplicerade kirurgiska ingrepp kan dessutom samtidigt kräva flera olika specialistkompetenser för att kunna utföras på ett säkert sätt.

Endast legitimerade sjuksköterskor, läkare och tandläkare får utföra sådana behandlingar.

För att självständigt kunna utföra injektionsbehandlingar på olika delar av kroppen bedöms det krävas bred medicinisk kompetens. Utföraren kan även behöva identifiera personer som är direkt olämpliga för estetiska behandlingar, exempelvis individer som lider av dysmorfofobi eller i övrigt har symptom med ohälsosam kroppsuppfattning, vilket kan förekomma vid psykossjukdomar. I den aktuella propositionen har regeringen angett att den nya regleringen bör följas upp, vilket även innebär att eventuella andra yrkeskategorier kan komma att övervägas i framtiden. I regeringens proposition sida 41–47 finns utförligare resonemang kring detta.

I takt med att allt fler människor genomgår estetiska behandlingar och nya typer av metoder tillkommer väcks frågor om skyddet för den enskilda individen vid dessa behandlingar. Den som kontaktar en skönhetsklinik ska kunna vara trygg med att personalen har rätt kompetens och att det finns samma krav på patientsäkerhet som inom hälso- och sjukvården. Därför har regeringen föreslagit en ny lag. Branschföreträdare har också efterfrågat en reglering.

Den nya lagen och lagändringarna börjar gälla den 1 juli 2021.

Lagen omfattar ingrepp och behandlingar som innebär betydande hälsorisker och kräver medicinsk kompetens. Vissa behandlingar, som bedöms vara mindre riskfyllda, undantas från lagens tillämpningsområde. Detta framgår av förordningen om estetiska kirurgiska ingrepp och estetiska injektionsbehandlingar (2021:367) 2 § p 2. I förordningen undantas vissa mindre estetiska injektionsbehandlingar från lagen, dessa är: - tatueringar, - behandling där ett ämne (som inte är ett läkemedel) injiceras i huden genom användandet av nålfri teknologi, och - behandling där ett ämne (som inte är ett läkemedel, blod eller filler) ytligt injiceras i huden.

Den nya lagen innebär bland annat att endast läkare eller tandläkare med relevant specialistkompetens ska få utföra skönhetsoperationer. Lagen innehåller även bestämmelser om att endast legitimerade läkare, tandläkare och sjuksköterskor ska få utföra estetiska injektionsbehandlingar såsom exempelvis botox och fillers. Patientskadelagen och patientsäkerhetslagen samt vissa bestämmelser i hälso- och sjukvårdslagen ska tillämpas när estetiska kirurgiska ingrepp och estetiska injektionsbehandlingar utförs.

Nej. För att självständigt kunna utföra injektionsbehandlingar på olika delar av kroppen bedöms det krävas bred medicinisk kompetens. Därför tillåts endast legitimerade sjuksköterskor, läkare och tandläkare få utföra sådana behandlingar. Lagen innebär att alla utförare måste uppfylla kompetenskraven, det går inte att delegera utförandet till någon som inte uppfyller kraven enligt den nya lagen.


Question: Vilka yrkesgrupper får utföra estetiska injektionsbehandlingar?

Enligt förslagen i regeringens proposition får estetiska kirurgiska ingrepp utföras av den som är legitimerad läkare eller legitimerad tandläkare och har bevis om specialistkompetens inom en för ingreppet adekvat specialitet. Det är en bedömning som får göras i varje enskilt fall. Det är verksamhetschefen och den behandlande läkaren eller tandläkaren som har ansvar att säkerställa en säker behandling, vilket innefattar bedömning av om utföraren har en kompetens som är adekvat för behandlingen eller ingreppet i fråga. Adekvat specialistkompetens för läkare kan, beroende på var på kroppen ingreppet görs, lämpligen vara specialist i öron-näsa-halssjukdomar, kirurgi, plastikkirurgi eller urologi. Vilken specialistkompetens som krävs får avgöras från fall till fall. Kravet på att läkarens respektive tandläkarens specialistkompetens ska vara adekvat innebär sammanfattningsvis att det ska finnas en koppling mellan kompetens och ingrepp. Detta utesluter exempelvis att en neurolog eller käkkirurg utför bröstoperationer. Komplicerade kirurgiska ingrepp kan dessutom samtidigt kräva flera olika specialistkompetenser för att kunna utföras på ett säkert sätt.

Endast legitimerade sjuksköterskor, läkare och tandläkare får utföra sådana behandlingar.

För att självständigt kunna utföra injektionsbehandlingar på olika delar av kroppen bedöms det krävas bred medicinisk kompetens. Utföraren kan även behöva identifiera personer som är direkt olämpliga för estetiska behandlingar, exempelvis individer som lider av dysmorfofobi eller i övrigt har symptom med ohälsosam kroppsuppfattning, vilket kan förekomma vid psykossjukdomar. I den aktuella propositionen har regeringen angett att den nya regleringen bör följas upp, vilket även innebär att eventuella andra yrkeskategorier kan komma att övervägas i framtiden. I regeringens proposition sida 41–47 finns utförligare resonemang kring detta.

I takt med att allt fler människor genomgår estetiska behandlingar och nya typer av metoder tillkommer väcks frågor om skyddet för den enskilda individen vid dessa behandlingar. Den som kontaktar en skönhetsklinik ska kunna vara trygg med att personalen har rätt kompetens och att det finns samma krav på patientsäkerhet som inom hälso- och sjukvården. Därför har regeringen föreslagit en ny lag. Branschföreträdare har också efterfrågat en reglering.

Den nya lagen och lagändringarna börjar gälla den 1 juli 2021.

Lagen omfattar ingrepp och behandlingar som innebär betydande hälsorisker och kräver medicinsk kompetens. Vissa behandlingar, som bedöms vara mindre riskfyllda, undantas från lagens tillämpningsområde. Detta framgår av förordningen om estetiska kirurgiska ingrepp och estetiska injektionsbehandlingar (2021:367) 2 § p 2. I förordningen undantas vissa mindre estetiska injektionsbehandlingar från lagen, dessa är: - tatueringar, - behandling där ett ämne (som inte är ett läkemedel) injiceras i huden genom användandet av nålfri teknologi, och - behandling där ett ämne (som inte är ett läkemedel, blod eller filler) ytligt injiceras i huden.

Den nya lagen innebär bland annat att endast läkare eller tandläkare med relevant specialistkompetens ska få utföra skönhetsoperationer. Lagen innehåller även bestämmelser om att endast legitimerade läkare, tandläkare och sjuksköterskor ska få utföra estetiska injektionsbehandlingar såsom exempelvis botox och fillers. Patientskadelagen och patientsäkerhetslagen samt vissa bestämmelser i hälso- och sjukvårdslagen ska tillämpas när estetiska kirurgiska ingrepp och estetiska injektionsbehandlingar utförs.

Nej. För att självständigt kunna utföra injektionsbehandlingar på olika delar av kroppen bedöms det krävas bred medicinisk kompetens. Därför tillåts endast legitimerade sjuksköterskor, läkare och tandläkare få utföra sådana behandlingar. Lagen innebär att alla utförare måste uppfylla kompetenskraven, det går inte att delegera utförandet till någon som inte uppfyller kraven enligt den nya lagen.


Question: Är det möjligt att få delegering från läkare eller sjuksköterska om man har erfarenhet av estetiska injektionsbehandlingar tidigare?

Enligt förslagen i regeringens proposition får estetiska kirurgiska ingrepp utföras av den som är legitimerad läkare eller legitimerad tandläkare och har bevis om specialistkompetens inom en för ingreppet adekvat specialitet. Det är en bedömning som får göras i varje enskilt fall. Det är verksamhetschefen och den behandlande läkaren eller tandläkaren som har ansvar att säkerställa en säker behandling, vilket innefattar bedömning av om utföraren har en kompetens som är adekvat för behandlingen eller ingreppet i fråga. Adekvat specialistkompetens för läkare kan, beroende på var på kroppen ingreppet görs, lämpligen vara specialist i öron-näsa-halssjukdomar, kirurgi, plastikkirurgi eller urologi. Vilken specialistkompetens som krävs får avgöras från fall till fall. Kravet på att läkarens respektive tandläkarens specialistkompetens ska vara adekvat innebär sammanfattningsvis att det ska finnas en koppling mellan kompetens och ingrepp. Detta utesluter exempelvis att en neurolog eller käkkirurg utför bröstoperationer. Komplicerade kirurgiska ingrepp kan dessutom samtidigt kräva flera olika specialistkompetenser för att kunna utföras på ett säkert sätt.

Endast legitimerade sjuksköterskor, läkare och tandläkare får utföra sådana behandlingar.

För att självständigt kunna utföra injektionsbehandlingar på olika delar av kroppen bedöms det krävas bred medicinisk kompetens. Utföraren kan även behöva identifiera personer som är direkt olämpliga för estetiska behandlingar, exempelvis individer som lider av dysmorfofobi eller i övrigt har symptom med ohälsosam kroppsuppfattning, vilket kan förekomma vid psykossjukdomar. I den aktuella propositionen har regeringen angett att den nya regleringen bör följas upp, vilket även innebär att eventuella andra yrkeskategorier kan komma att övervägas i framtiden. I regeringens proposition sida 41–47 finns utförligare resonemang kring detta.

I takt med att allt fler människor genomgår estetiska behandlingar och nya typer av metoder tillkommer väcks frågor om skyddet för den enskilda individen vid dessa behandlingar. Den som kontaktar en skönhetsklinik ska kunna vara trygg med att personalen har rätt kompetens och att det finns samma krav på patientsäkerhet som inom hälso- och sjukvården. Därför har regeringen föreslagit en ny lag. Branschföreträdare har också efterfrågat en reglering.

Den nya lagen och lagändringarna börjar gälla den 1 juli 2021.

Lagen omfattar ingrepp och behandlingar som innebär betydande hälsorisker och kräver medicinsk kompetens. Vissa behandlingar, som bedöms vara mindre riskfyllda, undantas från lagens tillämpningsområde. Detta framgår av förordningen om estetiska kirurgiska ingrepp och estetiska injektionsbehandlingar (2021:367) 2 § p 2. I förordningen undantas vissa mindre estetiska injektionsbehandlingar från lagen, dessa är: - tatueringar, - behandling där ett ämne (som inte är ett läkemedel) injiceras i huden genom användandet av nålfri teknologi, och - behandling där ett ämne (som inte är ett läkemedel, blod eller filler) ytligt injiceras i huden.

Den nya lagen innebär bland annat att endast läkare eller tandläkare med relevant specialistkompetens ska få utföra skönhetsoperationer. Lagen innehåller även bestämmelser om att endast legitimerade läkare, tandläkare och sjuksköterskor ska få utföra estetiska injektionsbehandlingar såsom exempelvis botox och fillers. Patientskadelagen och patientsäkerhetslagen samt vissa bestämmelser i hälso- och sjukvårdslagen ska tillämpas när estetiska kirurgiska ingrepp och estetiska injektionsbehandlingar utförs.

Nej. För att självständigt kunna utföra injektionsbehandlingar på olika delar av kroppen bedöms det krävas bred medicinisk kompetens. Därför tillåts endast legitimerade sjuksköterskor, läkare och tandläkare få utföra sådana behandlingar. Lagen innebär att alla utförare måste uppfylla kompetenskraven, det går inte att delegera utförandet till någon som inte uppfyller kraven enligt den nya lagen.


Question: Varför får inte tandhygienister, apotekare eller biomedicinska analytiker utföra injektionsbehandlingar?

Enligt förslagen i regeringens proposition får estetiska kirurgiska ingrepp utföras av den som är legitimerad läkare eller legitimerad tandläkare och har bevis om specialistkompetens inom en för ingreppet adekvat specialitet. Det är en bedömning som får göras i varje enskilt fall. Det är verksamhetschefen och den behandlande läkaren eller tandläkaren som har ansvar att säkerställa en säker behandling, vilket innefattar bedömning av om utföraren har en kompetens som är adekvat för behandlingen eller ingreppet i fråga. Adekvat specialistkompetens för läkare kan, beroende på var på kroppen ingreppet görs, lämpligen vara specialist i öron-näsa-halssjukdomar, kirurgi, plastikkirurgi eller urologi. Vilken specialistkompetens som krävs får avgöras från fall till fall. Kravet på att läkarens respektive tandläkarens specialistkompetens ska vara adekvat innebär sammanfattningsvis att det ska finnas en koppling mellan kompetens och ingrepp. Detta utesluter exempelvis att en neurolog eller käkkirurg utför bröstoperationer. Komplicerade kirurgiska ingrepp kan dessutom samtidigt kräva flera olika specialistkompetenser för att kunna utföras på ett säkert sätt.

Endast legitimerade sjuksköterskor, läkare och tandläkare får utföra sådana behandlingar.

För att självständigt kunna utföra injektionsbehandlingar på olika delar av kroppen bedöms det krävas bred medicinisk kompetens. Utföraren kan även behöva identifiera personer som är direkt olämpliga för estetiska behandlingar, exempelvis individer som lider av dysmorfofobi eller i övrigt har symptom med ohälsosam kroppsuppfattning, vilket kan förekomma vid psykossjukdomar. I den aktuella propositionen har regeringen angett att den nya regleringen bör följas upp, vilket även innebär att eventuella andra yrkeskategorier kan komma att övervägas i framtiden. I regeringens proposition sida 41–47 finns utförligare resonemang kring detta.

I takt med att allt fler människor genomgår estetiska behandlingar och nya typer av metoder tillkommer väcks frågor om skyddet för den enskilda individen vid dessa behandlingar. Den som kontaktar en skönhetsklinik ska kunna vara trygg med att personalen har rätt kompetens och att det finns samma krav på patientsäkerhet som inom hälso- och sjukvården. Därför har regeringen föreslagit en ny lag. Branschföreträdare har också efterfrågat en reglering.

Den nya lagen och lagändringarna börjar gälla den 1 juli 2021.

Lagen omfattar ingrepp och behandlingar som innebär betydande hälsorisker och kräver medicinsk kompetens. Vissa behandlingar, som bedöms vara mindre riskfyllda, undantas från lagens tillämpningsområde. Detta framgår av förordningen om estetiska kirurgiska ingrepp och estetiska injektionsbehandlingar (2021:367) 2 § p 2. I förordningen undantas vissa mindre estetiska injektionsbehandlingar från lagen, dessa är: - tatueringar, - behandling där ett ämne (som inte är ett läkemedel) injiceras i huden genom användandet av nålfri teknologi, och - behandling där ett ämne (som inte är ett läkemedel, blod eller filler) ytligt injiceras i huden.

Den nya lagen innebär bland annat att endast läkare eller tandläkare med relevant specialistkompetens ska få utföra skönhetsoperationer. Lagen innehåller även bestämmelser om att endast legitimerade läkare, tandläkare och sjuksköterskor ska få utföra estetiska injektionsbehandlingar såsom exempelvis botox och fillers. Patientskadelagen och patientsäkerhetslagen samt vissa bestämmelser i hälso- och sjukvårdslagen ska tillämpas när estetiska kirurgiska ingrepp och estetiska injektionsbehandlingar utförs.

Nej. För att självständigt kunna utföra injektionsbehandlingar på olika delar av kroppen bedöms det krävas bred medicinisk kompetens. Därför tillåts endast legitimerade sjuksköterskor, läkare och tandläkare få utföra sådana behandlingar. Lagen innebär att alla utförare måste uppfylla kompetenskraven, det går inte att delegera utförandet till någon som inte uppfyller kraven enligt den nya lagen.


Question: Kommer en kirurg utan någon specialinriktning på plastikkirurgi att kunna utföra plastikoperationer efter att lagen trätt i kraft? Vad räknas som adekvat utbildning?

Enligt förslagen i regeringens proposition får estetiska kirurgiska ingrepp utföras av den som är legitimerad läkare eller legitimerad tandläkare och har bevis om specialistkompetens inom en för ingreppet adekvat specialitet. Det är en bedömning som får göras i varje enskilt fall. Det är verksamhetschefen och den behandlande läkaren eller tandläkaren som har ansvar att säkerställa en säker behandling, vilket innefattar bedömning av om utföraren har en kompetens som är adekvat för behandlingen eller ingreppet i fråga. Adekvat specialistkompetens för läkare kan, beroende på var på kroppen ingreppet görs, lämpligen vara specialist i öron-näsa-halssjukdomar, kirurgi, plastikkirurgi eller urologi. Vilken specialistkompetens som krävs får avgöras från fall till fall. Kravet på att läkarens respektive tandläkarens specialistkompetens ska vara adekvat innebär sammanfattningsvis att det ska finnas en koppling mellan kompetens och ingrepp. Detta utesluter exempelvis att en neurolog eller käkkirurg utför bröstoperationer. Komplicerade kirurgiska ingrepp kan dessutom samtidigt kräva flera olika specialistkompetenser för att kunna utföras på ett säkert sätt.

Endast legitimerade sjuksköterskor, läkare och tandläkare får utföra sådana behandlingar.

För att självständigt kunna utföra injektionsbehandlingar på olika delar av kroppen bedöms det krävas bred medicinisk kompetens. Utföraren kan även behöva identifiera personer som är direkt olämpliga för estetiska behandlingar, exempelvis individer som lider av dysmorfofobi eller i övrigt har symptom med ohälsosam kroppsuppfattning, vilket kan förekomma vid psykossjukdomar. I den aktuella propositionen har regeringen angett att den nya regleringen bör följas upp, vilket även innebär att eventuella andra yrkeskategorier kan komma att övervägas i framtiden. I regeringens proposition sida 41–47 finns utförligare resonemang kring detta.

I takt med att allt fler människor genomgår estetiska behandlingar och nya typer av metoder tillkommer väcks frågor om skyddet för den enskilda individen vid dessa behandlingar. Den som kontaktar en skönhetsklinik ska kunna vara trygg med att personalen har rätt kompetens och att det finns samma krav på patientsäkerhet som inom hälso- och sjukvården. Därför har regeringen föreslagit en ny lag. Branschföreträdare har också efterfrågat en reglering.

Den nya lagen och lagändringarna börjar gälla den 1 juli 2021.

Lagen omfattar ingrepp och behandlingar som innebär betydande hälsorisker och kräver medicinsk kompetens. Vissa behandlingar, som bedöms vara mindre riskfyllda, undantas från lagens tillämpningsområde. Detta framgår av förordningen om estetiska kirurgiska ingrepp och estetiska injektionsbehandlingar (2021:367) 2 § p 2. I förordningen undantas vissa mindre estetiska injektionsbehandlingar från lagen, dessa är: - tatueringar, - behandling där ett ämne (som inte är ett läkemedel) injiceras i huden genom användandet av nålfri teknologi, och - behandling där ett ämne (som inte är ett läkemedel, blod eller filler) ytligt injiceras i huden.

Den nya lagen innebär bland annat att endast läkare eller tandläkare med relevant specialistkompetens ska få utföra skönhetsoperationer. Lagen innehåller även bestämmelser om att endast legitimerade läkare, tandläkare och sjuksköterskor ska få utföra estetiska injektionsbehandlingar såsom exempelvis botox och fillers. Patientskadelagen och patientsäkerhetslagen samt vissa bestämmelser i hälso- och sjukvårdslagen ska tillämpas när estetiska kirurgiska ingrepp och estetiska injektionsbehandlingar utförs.

Nej. För att självständigt kunna utföra injektionsbehandlingar på olika delar av kroppen bedöms det krävas bred medicinisk kompetens. Därför tillåts endast legitimerade sjuksköterskor, läkare och tandläkare få utföra sådana behandlingar. Lagen innebär att alla utförare måste uppfylla kompetenskraven, det går inte att delegera utförandet till någon som inte uppfyller kraven enligt den nya lagen.


Question: Gäller den nya lagen även för de som jobbar med tatueringar, Hyaluron pen, microneedling, PRP och mesoterapi?

Enligt förslagen i regeringens proposition får estetiska kirurgiska ingrepp utföras av den som är legitimerad läkare eller legitimerad tandläkare och har bevis om specialistkompetens inom en för ingreppet adekvat specialitet. Det är en bedömning som får göras i varje enskilt fall. Det är verksamhetschefen och den behandlande läkaren eller tandläkaren som har ansvar att säkerställa en säker behandling, vilket innefattar bedömning av om utföraren har en kompetens som är adekvat för behandlingen eller ingreppet i fråga. Adekvat specialistkompetens för läkare kan, beroende på var på kroppen ingreppet görs, lämpligen vara specialist i öron-näsa-halssjukdomar, kirurgi, plastikkirurgi eller urologi. Vilken specialistkompetens som krävs får avgöras från fall till fall. Kravet på att läkarens respektive tandläkarens specialistkompetens ska vara adekvat innebär sammanfattningsvis att det ska finnas en koppling mellan kompetens och ingrepp. Detta utesluter exempelvis att en neurolog eller käkkirurg utför bröstoperationer. Komplicerade kirurgiska ingrepp kan dessutom samtidigt kräva flera olika specialistkompetenser för att kunna utföras på ett säkert sätt.

Endast legitimerade sjuksköterskor, läkare och tandläkare får utföra sådana behandlingar.

För att självständigt kunna utföra injektionsbehandlingar på olika delar av kroppen bedöms det krävas bred medicinisk kompetens. Utföraren kan även behöva identifiera personer som är direkt olämpliga för estetiska behandlingar, exempelvis individer som lider av dysmorfofobi eller i övrigt har symptom med ohälsosam kroppsuppfattning, vilket kan förekomma vid psykossjukdomar. I den aktuella propositionen har regeringen angett att den nya regleringen bör följas upp, vilket även innebär att eventuella andra yrkeskategorier kan komma att övervägas i framtiden. I regeringens proposition sida 41–47 finns utförligare resonemang kring detta.

I takt med att allt fler människor genomgår estetiska behandlingar och nya typer av metoder tillkommer väcks frågor om skyddet för den enskilda individen vid dessa behandlingar. Den som kontaktar en skönhetsklinik ska kunna vara trygg med att personalen har rätt kompetens och att det finns samma krav på patientsäkerhet som inom hälso- och sjukvården. Därför har regeringen föreslagit en ny lag. Branschföreträdare har också efterfrågat en reglering.

Den nya lagen och lagändringarna börjar gälla den 1 juli 2021.

Lagen omfattar ingrepp och behandlingar som innebär betydande hälsorisker och kräver medicinsk kompetens. Vissa behandlingar, som bedöms vara mindre riskfyllda, undantas från lagens tillämpningsområde. Detta framgår av förordningen om estetiska kirurgiska ingrepp och estetiska injektionsbehandlingar (2021:367) 2 § p 2. I förordningen undantas vissa mindre estetiska injektionsbehandlingar från lagen, dessa är: - tatueringar, - behandling där ett ämne (som inte är ett läkemedel) injiceras i huden genom användandet av nålfri teknologi, och - behandling där ett ämne (som inte är ett läkemedel, blod eller filler) ytligt injiceras i huden.

Den nya lagen innebär bland annat att endast läkare eller tandläkare med relevant specialistkompetens ska få utföra skönhetsoperationer. Lagen innehåller även bestämmelser om att endast legitimerade läkare, tandläkare och sjuksköterskor ska få utföra estetiska injektionsbehandlingar såsom exempelvis botox och fillers. Patientskadelagen och patientsäkerhetslagen samt vissa bestämmelser i hälso- och sjukvårdslagen ska tillämpas när estetiska kirurgiska ingrepp och estetiska injektionsbehandlingar utförs.

Nej. För att självständigt kunna utföra injektionsbehandlingar på olika delar av kroppen bedöms det krävas bred medicinisk kompetens. Därför tillåts endast legitimerade sjuksköterskor, läkare och tandläkare få utföra sådana behandlingar. Lagen innebär att alla utförare måste uppfylla kompetenskraven, det går inte att delegera utförandet till någon som inte uppfyller kraven enligt den nya lagen.


Question: Är skydd för visselblåsare nytt i svensk lag?

Man ska först ha rapporterat externt utan att skäliga åtgärder vidtagits före man larmar offentligt, till exempel via media. Det finns undantag från den regeln, till exempel om det finns en överhängande eller uppenbar fara för liv, hälsa, säkerhet eller risk för omfattande skada i miljön. Eller om man har skälig anledning att anta att en extern rapportering skulle leda till en risk för repressalier eller till att missförhållandet sannolikt inte skulle avhjälpas på ett effektivt sätt. Det ska dock poängteras att grundlagsskyddet inte förändras med anledning av den nya lagen. Exempelvis finns redan i dag ett grundlagsskydd när någon offentliggör eller meddelar uppgifter för publicering i ett grundlagsskyddat medium.

Ja, man får inte göras ansvarig för att ha åsidosatt tystnadsplikt, under förutsättning att man hade skälig anledning att anta att rapporteringen av informationen var nödvändig för att avslöja det missförhållande som rapporterats. Man får däremot inte bryta mot s.k. kvalificerad tystnadsplikt som enligt offentlighets- och sekretesslagen inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Man får heller inte bryta mot tystnadsplikt enligt lagen om försvarsuppfinningar eller lämna ut handlingar som innehåller sekretessbelagda uppgifter.

Det är möjligt att omfattas av skyddet även om en person har lämnat information som senare visar sig vara felaktig, om det har skett av misstag. För att omfattas av skyddet krävs att den som visselblåser vid tidpunkten för rapporteringen hade skälig anledning att anta att den information som rapporterades var sann. Personer som avsiktligt och medvetet rapporterar felaktig eller vilseledande information ska däremot inte skyddas. Det finns redan idag sanktionsbestämmelser inom olika områden som kan tillämpas mot den som medvetet rapporterar falsk information.

Förslaget stärker skyddet för visselblåsare jämfört med dagens reglering på flera sätt. Dagens reglering är en ren skyddsreglering vilket innebär att arbetstagaren skyddas mot repressalier. Nuvarande förslag innebär att det införs en tydlig ordning för hur rapporter om missförhållanden ska tas om hand. Förslagen innebär att det ska införas särskilda kanaler för rapportering av missförhållanden och att uppgifter om visselblåsares identitet ska omfattas av sekretess. Detta är nytt jämfört med dagens reglering, och innebär ett bättre skydd för den enskilde och tydligare krav på hur uppgifter som rapporteras ska hanteras. Vissa arbetsplatser har redan sådana visselblåsarfunktioner på plats. Andra arbetsplatser saknar sådana system, och där kommer förslaget leda till att det införs en tydlig och säker ordning för att larma om missförhållanden.

Nej, det finns redan reglering som skyddar arbetstagare som slår larm. Dagens lagreglering innebär att arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden har skydd mot repressalier från arbetsgivarens sida. Läs mer om tidigare lagstiftning i propositionen ”Ett särskilt skydd mot repressalier för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden, prop. 2015/16:128”. Den som är anställd inom offentlig sektor har ett särskilt långtgående skydd genom meddelarskyddet som regleras i grundlag.

En dispositiv lagstiftning ger en större flexibilitet för anpassade lösningar på olika avtalsområden, och ligger i linje med den svenska arbetsmarknadsmodellen. Förslaget innebär att man kan sluta centrala kollektivavtal om utformningen av interna rapporteringskanaler och förfaranden. Det kommer däremot inte vara möjligt att sluta kollektivavtal som innebär att de rapporterande eller berörda personernas skydd eller rättigheter enligt direktivet upphävs eller inskränks. Om ett kollektivavtal strider mot lagen är följden att avtalet är ogiltigt i den delen.

En extern rapporteringskanal gör det möjligt för arbetstagare att slå larm till en statlig myndighet som har utsetts av regeringen. Den externa rapporteringskanalen ska ta emot, följa upp och lämna återkoppling på rapporter om missförhållanden inom vissa specifika områden. Man kan visselblåsa direkt till en extern rapporteringskanal utan att först slå larm till den interna rapporteringskanalen. Visselblåsaren kan själv välja om han eller hon vill rapportera internt eller externt.

Lagen föreslås träda i kraft den 17 december 2021. Medelstora företag föreslås få till 17 december 2023 att inrätta interna rapporteringskanaler, medan övriga verksamhetsutövare föreslås få till 17 juli 2022 på sig.

Nej. Att kvalifikationen ändras i förhållande till det som gäller enligt nuvarande visselblåsarlag bör inte leda till någon påtaglig förändring av rättsläget. Oftast finns ett allmänintresse av att missförhållanden rapporteras om förhållandena är allvarliga.

En intern rapporteringskanal gör det möjligt för arbetstagare att slå larm internt inom en verksamhet på ett säkert sätt. Man ska kunna slå larm skriftligen, muntligen eller vid ett fysiskt möte. Denna visselblåsarfunktion ska kunna ta emot rapporter om missförhållanden och ha kontakt med visselblåsare, följa upp det som rapporteras, och lämna återkoppling om uppföljningen till de som slagit larm. De behöriga personerna eller enheterna som utses till den interna rapporteringskanalen kan antingen vara anställda hos verksamhetsutövaren eller hos någon som har anlitats för detta för verksamhetsutövarens räkning. Verksamheter med 50 till 249 arbetstagare ska till viss del få dela interna rapporteringskanaler och förfaranden för rapportering och uppföljning. Större verksamheter ska vara skyldiga att införa egna interna rapporteringskanaler. Kommuner och regioner ska få dela kanaler och förfaranden med kommunala bolag, stiftelser och föreningar.

Ja. Förslaget innebär att inte bara anställda omfattas av skyddet för visselblåsare, utan även arbetssökande, egenföretagare, volontärer, praktikanter, personer som ingår i ett företags förvaltnings- och ledningsorgan och aktieägare som är verksamma i bolaget. Skyddet gäller även innan de rapporterande personerna har börjat inom en verksamhet och efter att de har slutat om de fått del av information under den tid som de var verksamma. Det ska även finnas ett skydd mot repressalier som riktas mot personer som bistår vid rapporteringen, mot personer som har koppling till den rapporterande personen eller mot juridiska personer som den rapporterande personen äger, arbetar för eller på annat sätt har koppling till i ett arbetsrelaterat sammanhang.

Artikel från Arbetsmarknadsdepartementet :: Frågor och svar om stärkt skydd för visselblåsare


Question: Hur förstärks skyddet för visselblåsare?

Man ska först ha rapporterat externt utan att skäliga åtgärder vidtagits före man larmar offentligt, till exempel via media. Det finns undantag från den regeln, till exempel om det finns en överhängande eller uppenbar fara för liv, hälsa, säkerhet eller risk för omfattande skada i miljön. Eller om man har skälig anledning att anta att en extern rapportering skulle leda till en risk för repressalier eller till att missförhållandet sannolikt inte skulle avhjälpas på ett effektivt sätt. Det ska dock poängteras att grundlagsskyddet inte förändras med anledning av den nya lagen. Exempelvis finns redan i dag ett grundlagsskydd när någon offentliggör eller meddelar uppgifter för publicering i ett grundlagsskyddat medium.

Ja, man får inte göras ansvarig för att ha åsidosatt tystnadsplikt, under förutsättning att man hade skälig anledning att anta att rapporteringen av informationen var nödvändig för att avslöja det missförhållande som rapporterats. Man får däremot inte bryta mot s.k. kvalificerad tystnadsplikt som enligt offentlighets- och sekretesslagen inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Man får heller inte bryta mot tystnadsplikt enligt lagen om försvarsuppfinningar eller lämna ut handlingar som innehåller sekretessbelagda uppgifter.

Det är möjligt att omfattas av skyddet även om en person har lämnat information som senare visar sig vara felaktig, om det har skett av misstag. För att omfattas av skyddet krävs att den som visselblåser vid tidpunkten för rapporteringen hade skälig anledning att anta att den information som rapporterades var sann. Personer som avsiktligt och medvetet rapporterar felaktig eller vilseledande information ska däremot inte skyddas. Det finns redan idag sanktionsbestämmelser inom olika områden som kan tillämpas mot den som medvetet rapporterar falsk information.

Förslaget stärker skyddet för visselblåsare jämfört med dagens reglering på flera sätt. Dagens reglering är en ren skyddsreglering vilket innebär att arbetstagaren skyddas mot repressalier. Nuvarande förslag innebär att det införs en tydlig ordning för hur rapporter om missförhållanden ska tas om hand. Förslagen innebär att det ska införas särskilda kanaler för rapportering av missförhållanden och att uppgifter om visselblåsares identitet ska omfattas av sekretess. Detta är nytt jämfört med dagens reglering, och innebär ett bättre skydd för den enskilde och tydligare krav på hur uppgifter som rapporteras ska hanteras. Vissa arbetsplatser har redan sådana visselblåsarfunktioner på plats. Andra arbetsplatser saknar sådana system, och där kommer förslaget leda till att det införs en tydlig och säker ordning för att larma om missförhållanden.

Nej, det finns redan reglering som skyddar arbetstagare som slår larm. Dagens lagreglering innebär att arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden har skydd mot repressalier från arbetsgivarens sida. Läs mer om tidigare lagstiftning i propositionen ”Ett särskilt skydd mot repressalier för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden, prop. 2015/16:128”. Den som är anställd inom offentlig sektor har ett särskilt långtgående skydd genom meddelarskyddet som regleras i grundlag.

En dispositiv lagstiftning ger en större flexibilitet för anpassade lösningar på olika avtalsområden, och ligger i linje med den svenska arbetsmarknadsmodellen. Förslaget innebär att man kan sluta centrala kollektivavtal om utformningen av interna rapporteringskanaler och förfaranden. Det kommer däremot inte vara möjligt att sluta kollektivavtal som innebär att de rapporterande eller berörda personernas skydd eller rättigheter enligt direktivet upphävs eller inskränks. Om ett kollektivavtal strider mot lagen är följden att avtalet är ogiltigt i den delen.

En extern rapporteringskanal gör det möjligt för arbetstagare att slå larm till en statlig myndighet som har utsetts av regeringen. Den externa rapporteringskanalen ska ta emot, följa upp och lämna återkoppling på rapporter om missförhållanden inom vissa specifika områden. Man kan visselblåsa direkt till en extern rapporteringskanal utan att först slå larm till den interna rapporteringskanalen. Visselblåsaren kan själv välja om han eller hon vill rapportera internt eller externt.

Lagen föreslås träda i kraft den 17 december 2021. Medelstora företag föreslås få till 17 december 2023 att inrätta interna rapporteringskanaler, medan övriga verksamhetsutövare föreslås få till 17 juli 2022 på sig.

Nej. Att kvalifikationen ändras i förhållande till det som gäller enligt nuvarande visselblåsarlag bör inte leda till någon påtaglig förändring av rättsläget. Oftast finns ett allmänintresse av att missförhållanden rapporteras om förhållandena är allvarliga.

En intern rapporteringskanal gör det möjligt för arbetstagare att slå larm internt inom en verksamhet på ett säkert sätt. Man ska kunna slå larm skriftligen, muntligen eller vid ett fysiskt möte. Denna visselblåsarfunktion ska kunna ta emot rapporter om missförhållanden och ha kontakt med visselblåsare, följa upp det som rapporteras, och lämna återkoppling om uppföljningen till de som slagit larm. De behöriga personerna eller enheterna som utses till den interna rapporteringskanalen kan antingen vara anställda hos verksamhetsutövaren eller hos någon som har anlitats för detta för verksamhetsutövarens räkning. Verksamheter med 50 till 249 arbetstagare ska till viss del få dela interna rapporteringskanaler och förfaranden för rapportering och uppföljning. Större verksamheter ska vara skyldiga att införa egna interna rapporteringskanaler. Kommuner och regioner ska få dela kanaler och förfaranden med kommunala bolag, stiftelser och föreningar.

Ja. Förslaget innebär att inte bara anställda omfattas av skyddet för visselblåsare, utan även arbetssökande, egenföretagare, volontärer, praktikanter, personer som ingår i ett företags förvaltnings- och ledningsorgan och aktieägare som är verksamma i bolaget. Skyddet gäller även innan de rapporterande personerna har börjat inom en verksamhet och efter att de har slutat om de fått del av information under den tid som de var verksamma. Det ska även finnas ett skydd mot repressalier som riktas mot personer som bistår vid rapporteringen, mot personer som har koppling till den rapporterande personen eller mot juridiska personer som den rapporterande personen äger, arbetar för eller på annat sätt har koppling till i ett arbetsrelaterat sammanhang.


Question: Stämmer det att fler ska omfattas av förslaget?

Man ska först ha rapporterat externt utan att skäliga åtgärder vidtagits före man larmar offentligt, till exempel via media. Det finns undantag från den regeln, till exempel om det finns en överhängande eller uppenbar fara för liv, hälsa, säkerhet eller risk för omfattande skada i miljön. Eller om man har skälig anledning att anta att en extern rapportering skulle leda till en risk för repressalier eller till att missförhållandet sannolikt inte skulle avhjälpas på ett effektivt sätt. Det ska dock poängteras att grundlagsskyddet inte förändras med anledning av den nya lagen. Exempelvis finns redan i dag ett grundlagsskydd när någon offentliggör eller meddelar uppgifter för publicering i ett grundlagsskyddat medium.

Ja, man får inte göras ansvarig för att ha åsidosatt tystnadsplikt, under förutsättning att man hade skälig anledning att anta att rapporteringen av informationen var nödvändig för att avslöja det missförhållande som rapporterats. Man får däremot inte bryta mot s.k. kvalificerad tystnadsplikt som enligt offentlighets- och sekretesslagen inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Man får heller inte bryta mot tystnadsplikt enligt lagen om försvarsuppfinningar eller lämna ut handlingar som innehåller sekretessbelagda uppgifter.

Det är möjligt att omfattas av skyddet även om en person har lämnat information som senare visar sig vara felaktig, om det har skett av misstag. För att omfattas av skyddet krävs att den som visselblåser vid tidpunkten för rapporteringen hade skälig anledning att anta att den information som rapporterades var sann. Personer som avsiktligt och medvetet rapporterar felaktig eller vilseledande information ska däremot inte skyddas. Det finns redan idag sanktionsbestämmelser inom olika områden som kan tillämpas mot den som medvetet rapporterar falsk information.

Förslaget stärker skyddet för visselblåsare jämfört med dagens reglering på flera sätt. Dagens reglering är en ren skyddsreglering vilket innebär att arbetstagaren skyddas mot repressalier. Nuvarande förslag innebär att det införs en tydlig ordning för hur rapporter om missförhållanden ska tas om hand. Förslagen innebär att det ska införas särskilda kanaler för rapportering av missförhållanden och att uppgifter om visselblåsares identitet ska omfattas av sekretess. Detta är nytt jämfört med dagens reglering, och innebär ett bättre skydd för den enskilde och tydligare krav på hur uppgifter som rapporteras ska hanteras. Vissa arbetsplatser har redan sådana visselblåsarfunktioner på plats. Andra arbetsplatser saknar sådana system, och där kommer förslaget leda till att det införs en tydlig och säker ordning för att larma om missförhållanden.

Nej, det finns redan reglering som skyddar arbetstagare som slår larm. Dagens lagreglering innebär att arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden har skydd mot repressalier från arbetsgivarens sida. Läs mer om tidigare lagstiftning i propositionen ”Ett särskilt skydd mot repressalier för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden, prop. 2015/16:128”. Den som är anställd inom offentlig sektor har ett särskilt långtgående skydd genom meddelarskyddet som regleras i grundlag.

En dispositiv lagstiftning ger en större flexibilitet för anpassade lösningar på olika avtalsområden, och ligger i linje med den svenska arbetsmarknadsmodellen. Förslaget innebär att man kan sluta centrala kollektivavtal om utformningen av interna rapporteringskanaler och förfaranden. Det kommer däremot inte vara möjligt att sluta kollektivavtal som innebär att de rapporterande eller berörda personernas skydd eller rättigheter enligt direktivet upphävs eller inskränks. Om ett kollektivavtal strider mot lagen är följden att avtalet är ogiltigt i den delen.

En extern rapporteringskanal gör det möjligt för arbetstagare att slå larm till en statlig myndighet som har utsetts av regeringen. Den externa rapporteringskanalen ska ta emot, följa upp och lämna återkoppling på rapporter om missförhållanden inom vissa specifika områden. Man kan visselblåsa direkt till en extern rapporteringskanal utan att först slå larm till den interna rapporteringskanalen. Visselblåsaren kan själv välja om han eller hon vill rapportera internt eller externt.

Lagen föreslås träda i kraft den 17 december 2021. Medelstora företag föreslås få till 17 december 2023 att inrätta interna rapporteringskanaler, medan övriga verksamhetsutövare föreslås få till 17 juli 2022 på sig.

Nej. Att kvalifikationen ändras i förhållande till det som gäller enligt nuvarande visselblåsarlag bör inte leda till någon påtaglig förändring av rättsläget. Oftast finns ett allmänintresse av att missförhållanden rapporteras om förhållandena är allvarliga.

En intern rapporteringskanal gör det möjligt för arbetstagare att slå larm internt inom en verksamhet på ett säkert sätt. Man ska kunna slå larm skriftligen, muntligen eller vid ett fysiskt möte. Denna visselblåsarfunktion ska kunna ta emot rapporter om missförhållanden och ha kontakt med visselblåsare, följa upp det som rapporteras, och lämna återkoppling om uppföljningen till de som slagit larm. De behöriga personerna eller enheterna som utses till den interna rapporteringskanalen kan antingen vara anställda hos verksamhetsutövaren eller hos någon som har anlitats för detta för verksamhetsutövarens räkning. Verksamheter med 50 till 249 arbetstagare ska till viss del få dela interna rapporteringskanaler och förfaranden för rapportering och uppföljning. Större verksamheter ska vara skyldiga att införa egna interna rapporteringskanaler. Kommuner och regioner ska få dela kanaler och förfaranden med kommunala bolag, stiftelser och föreningar.

Ja. Förslaget innebär att inte bara anställda omfattas av skyddet för visselblåsare, utan även arbetssökande, egenföretagare, volontärer, praktikanter, personer som ingår i ett företags förvaltnings- och ledningsorgan och aktieägare som är verksamma i bolaget. Skyddet gäller även innan de rapporterande personerna har börjat inom en verksamhet och efter att de har slutat om de fått del av information under den tid som de var verksamma. Det ska även finnas ett skydd mot repressalier som riktas mot personer som bistår vid rapporteringen, mot personer som har koppling till den rapporterande personen eller mot juridiska personer som den rapporterande personen äger, arbetar för eller på annat sätt har koppling till i ett arbetsrelaterat sammanhang.


Question: Vad är en intern rapporteringskanal/visselblåsarfunktion?

Man ska först ha rapporterat externt utan att skäliga åtgärder vidtagits före man larmar offentligt, till exempel via media. Det finns undantag från den regeln, till exempel om det finns en överhängande eller uppenbar fara för liv, hälsa, säkerhet eller risk för omfattande skada i miljön. Eller om man har skälig anledning att anta att en extern rapportering skulle leda till en risk för repressalier eller till att missförhållandet sannolikt inte skulle avhjälpas på ett effektivt sätt. Det ska dock poängteras att grundlagsskyddet inte förändras med anledning av den nya lagen. Exempelvis finns redan i dag ett grundlagsskydd när någon offentliggör eller meddelar uppgifter för publicering i ett grundlagsskyddat medium.

Ja, man får inte göras ansvarig för att ha åsidosatt tystnadsplikt, under förutsättning att man hade skälig anledning att anta att rapporteringen av informationen var nödvändig för att avslöja det missförhållande som rapporterats. Man får däremot inte bryta mot s.k. kvalificerad tystnadsplikt som enligt offentlighets- och sekretesslagen inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Man får heller inte bryta mot tystnadsplikt enligt lagen om försvarsuppfinningar eller lämna ut handlingar som innehåller sekretessbelagda uppgifter.

Det är möjligt att omfattas av skyddet även om en person har lämnat information som senare visar sig vara felaktig, om det har skett av misstag. För att omfattas av skyddet krävs att den som visselblåser vid tidpunkten för rapporteringen hade skälig anledning att anta att den information som rapporterades var sann. Personer som avsiktligt och medvetet rapporterar felaktig eller vilseledande information ska däremot inte skyddas. Det finns redan idag sanktionsbestämmelser inom olika områden som kan tillämpas mot den som medvetet rapporterar falsk information.

Förslaget stärker skyddet för visselblåsare jämfört med dagens reglering på flera sätt. Dagens reglering är en ren skyddsreglering vilket innebär att arbetstagaren skyddas mot repressalier. Nuvarande förslag innebär att det införs en tydlig ordning för hur rapporter om missförhållanden ska tas om hand. Förslagen innebär att det ska införas särskilda kanaler för rapportering av missförhållanden och att uppgifter om visselblåsares identitet ska omfattas av sekretess. Detta är nytt jämfört med dagens reglering, och innebär ett bättre skydd för den enskilde och tydligare krav på hur uppgifter som rapporteras ska hanteras. Vissa arbetsplatser har redan sådana visselblåsarfunktioner på plats. Andra arbetsplatser saknar sådana system, och där kommer förslaget leda till att det införs en tydlig och säker ordning för att larma om missförhållanden.

Nej, det finns redan reglering som skyddar arbetstagare som slår larm. Dagens lagreglering innebär att arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden har skydd mot repressalier från arbetsgivarens sida. Läs mer om tidigare lagstiftning i propositionen ”Ett särskilt skydd mot repressalier för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden, prop. 2015/16:128”. Den som är anställd inom offentlig sektor har ett särskilt långtgående skydd genom meddelarskyddet som regleras i grundlag.

En dispositiv lagstiftning ger en större flexibilitet för anpassade lösningar på olika avtalsområden, och ligger i linje med den svenska arbetsmarknadsmodellen. Förslaget innebär att man kan sluta centrala kollektivavtal om utformningen av interna rapporteringskanaler och förfaranden. Det kommer däremot inte vara möjligt att sluta kollektivavtal som innebär att de rapporterande eller berörda personernas skydd eller rättigheter enligt direktivet upphävs eller inskränks. Om ett kollektivavtal strider mot lagen är följden att avtalet är ogiltigt i den delen.

En extern rapporteringskanal gör det möjligt för arbetstagare att slå larm till en statlig myndighet som har utsetts av regeringen. Den externa rapporteringskanalen ska ta emot, följa upp och lämna återkoppling på rapporter om missförhållanden inom vissa specifika områden. Man kan visselblåsa direkt till en extern rapporteringskanal utan att först slå larm till den interna rapporteringskanalen. Visselblåsaren kan själv välja om han eller hon vill rapportera internt eller externt.

Lagen föreslås träda i kraft den 17 december 2021. Medelstora företag föreslås få till 17 december 2023 att inrätta interna rapporteringskanaler, medan övriga verksamhetsutövare föreslås få till 17 juli 2022 på sig.

Nej. Att kvalifikationen ändras i förhållande till det som gäller enligt nuvarande visselblåsarlag bör inte leda till någon påtaglig förändring av rättsläget. Oftast finns ett allmänintresse av att missförhållanden rapporteras om förhållandena är allvarliga.

En intern rapporteringskanal gör det möjligt för arbetstagare att slå larm internt inom en verksamhet på ett säkert sätt. Man ska kunna slå larm skriftligen, muntligen eller vid ett fysiskt möte. Denna visselblåsarfunktion ska kunna ta emot rapporter om missförhållanden och ha kontakt med visselblåsare, följa upp det som rapporteras, och lämna återkoppling om uppföljningen till de som slagit larm. De behöriga personerna eller enheterna som utses till den interna rapporteringskanalen kan antingen vara anställda hos verksamhetsutövaren eller hos någon som har anlitats för detta för verksamhetsutövarens räkning. Verksamheter med 50 till 249 arbetstagare ska till viss del få dela interna rapporteringskanaler och förfaranden för rapportering och uppföljning. Större verksamheter ska vara skyldiga att införa egna interna rapporteringskanaler. Kommuner och regioner ska få dela kanaler och förfaranden med kommunala bolag, stiftelser och föreningar.

Ja. Förslaget innebär att inte bara anställda omfattas av skyddet för visselblåsare, utan även arbetssökande, egenföretagare, volontärer, praktikanter, personer som ingår i ett företags förvaltnings- och ledningsorgan och aktieägare som är verksamma i bolaget. Skyddet gäller även innan de rapporterande personerna har börjat inom en verksamhet och efter att de har slutat om de fått del av information under den tid som de var verksamma. Det ska även finnas ett skydd mot repressalier som riktas mot personer som bistår vid rapporteringen, mot personer som har koppling till den rapporterande personen eller mot juridiska personer som den rapporterande personen äger, arbetar för eller på annat sätt har koppling till i ett arbetsrelaterat sammanhang.


Question: Vad är en extern rapporteringskanal/visselblåsarfunktion?

Man ska först ha rapporterat externt utan att skäliga åtgärder vidtagits före man larmar offentligt, till exempel via media. Det finns undantag från den regeln, till exempel om det finns en överhängande eller uppenbar fara för liv, hälsa, säkerhet eller risk för omfattande skada i miljön. Eller om man har skälig anledning att anta att en extern rapportering skulle leda till en risk för repressalier eller till att missförhållandet sannolikt inte skulle avhjälpas på ett effektivt sätt. Det ska dock poängteras att grundlagsskyddet inte förändras med anledning av den nya lagen. Exempelvis finns redan i dag ett grundlagsskydd när någon offentliggör eller meddelar uppgifter för publicering i ett grundlagsskyddat medium.

Ja, man får inte göras ansvarig för att ha åsidosatt tystnadsplikt, under förutsättning att man hade skälig anledning att anta att rapporteringen av informationen var nödvändig för att avslöja det missförhållande som rapporterats. Man får däremot inte bryta mot s.k. kvalificerad tystnadsplikt som enligt offentlighets- och sekretesslagen inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Man får heller inte bryta mot tystnadsplikt enligt lagen om försvarsuppfinningar eller lämna ut handlingar som innehåller sekretessbelagda uppgifter.

Det är möjligt att omfattas av skyddet även om en person har lämnat information som senare visar sig vara felaktig, om det har skett av misstag. För att omfattas av skyddet krävs att den som visselblåser vid tidpunkten för rapporteringen hade skälig anledning att anta att den information som rapporterades var sann. Personer som avsiktligt och medvetet rapporterar felaktig eller vilseledande information ska däremot inte skyddas. Det finns redan idag sanktionsbestämmelser inom olika områden som kan tillämpas mot den som medvetet rapporterar falsk information.

Förslaget stärker skyddet för visselblåsare jämfört med dagens reglering på flera sätt. Dagens reglering är en ren skyddsreglering vilket innebär att arbetstagaren skyddas mot repressalier. Nuvarande förslag innebär att det införs en tydlig ordning för hur rapporter om missförhållanden ska tas om hand. Förslagen innebär att det ska införas särskilda kanaler för rapportering av missförhållanden och att uppgifter om visselblåsares identitet ska omfattas av sekretess. Detta är nytt jämfört med dagens reglering, och innebär ett bättre skydd för den enskilde och tydligare krav på hur uppgifter som rapporteras ska hanteras. Vissa arbetsplatser har redan sådana visselblåsarfunktioner på plats. Andra arbetsplatser saknar sådana system, och där kommer förslaget leda till att det införs en tydlig och säker ordning för att larma om missförhållanden.

Nej, det finns redan reglering som skyddar arbetstagare som slår larm. Dagens lagreglering innebär att arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden har skydd mot repressalier från arbetsgivarens sida. Läs mer om tidigare lagstiftning i propositionen ”Ett särskilt skydd mot repressalier för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden, prop. 2015/16:128”. Den som är anställd inom offentlig sektor har ett särskilt långtgående skydd genom meddelarskyddet som regleras i grundlag.

En dispositiv lagstiftning ger en större flexibilitet för anpassade lösningar på olika avtalsområden, och ligger i linje med den svenska arbetsmarknadsmodellen. Förslaget innebär att man kan sluta centrala kollektivavtal om utformningen av interna rapporteringskanaler och förfaranden. Det kommer däremot inte vara möjligt att sluta kollektivavtal som innebär att de rapporterande eller berörda personernas skydd eller rättigheter enligt direktivet upphävs eller inskränks. Om ett kollektivavtal strider mot lagen är följden att avtalet är ogiltigt i den delen.

En extern rapporteringskanal gör det möjligt för arbetstagare att slå larm till en statlig myndighet som har utsetts av regeringen. Den externa rapporteringskanalen ska ta emot, följa upp och lämna återkoppling på rapporter om missförhållanden inom vissa specifika områden. Man kan visselblåsa direkt till en extern rapporteringskanal utan att först slå larm till den interna rapporteringskanalen. Visselblåsaren kan själv välja om han eller hon vill rapportera internt eller externt.

Lagen föreslås träda i kraft den 17 december 2021. Medelstora företag föreslås få till 17 december 2023 att inrätta interna rapporteringskanaler, medan övriga verksamhetsutövare föreslås få till 17 juli 2022 på sig.

Nej. Att kvalifikationen ändras i förhållande till det som gäller enligt nuvarande visselblåsarlag bör inte leda till någon påtaglig förändring av rättsläget. Oftast finns ett allmänintresse av att missförhållanden rapporteras om förhållandena är allvarliga.

En intern rapporteringskanal gör det möjligt för arbetstagare att slå larm internt inom en verksamhet på ett säkert sätt. Man ska kunna slå larm skriftligen, muntligen eller vid ett fysiskt möte. Denna visselblåsarfunktion ska kunna ta emot rapporter om missförhållanden och ha kontakt med visselblåsare, följa upp det som rapporteras, och lämna återkoppling om uppföljningen till de som slagit larm. De behöriga personerna eller enheterna som utses till den interna rapporteringskanalen kan antingen vara anställda hos verksamhetsutövaren eller hos någon som har anlitats för detta för verksamhetsutövarens räkning. Verksamheter med 50 till 249 arbetstagare ska till viss del få dela interna rapporteringskanaler och förfaranden för rapportering och uppföljning. Större verksamheter ska vara skyldiga att införa egna interna rapporteringskanaler. Kommuner och regioner ska få dela kanaler och förfaranden med kommunala bolag, stiftelser och föreningar.

Ja. Förslaget innebär att inte bara anställda omfattas av skyddet för visselblåsare, utan även arbetssökande, egenföretagare, volontärer, praktikanter, personer som ingår i ett företags förvaltnings- och ledningsorgan och aktieägare som är verksamma i bolaget. Skyddet gäller även innan de rapporterande personerna har börjat inom en verksamhet och efter att de har slutat om de fått del av information under den tid som de var verksamma. Det ska även finnas ett skydd mot repressalier som riktas mot personer som bistår vid rapporteringen, mot personer som har koppling till den rapporterande personen eller mot juridiska personer som den rapporterande personen äger, arbetar för eller på annat sätt har koppling till i ett arbetsrelaterat sammanhang.


Question: Omfattas man av skyddet för visselblåsare även om man går till media eller gäller det bara när man använder sig av en intern eller extern rapporteringskanal?

Man ska först ha rapporterat externt utan att skäliga åtgärder vidtagits före man larmar offentligt, till exempel via media. Det finns undantag från den regeln, till exempel om det finns en överhängande eller uppenbar fara för liv, hälsa, säkerhet eller risk för omfattande skada i miljön. Eller om man har skälig anledning att anta att en extern rapportering skulle leda till en risk för repressalier eller till att missförhållandet sannolikt inte skulle avhjälpas på ett effektivt sätt. Det ska dock poängteras att grundlagsskyddet inte förändras med anledning av den nya lagen. Exempelvis finns redan i dag ett grundlagsskydd när någon offentliggör eller meddelar uppgifter för publicering i ett grundlagsskyddat medium.

Ja, man får inte göras ansvarig för att ha åsidosatt tystnadsplikt, under förutsättning att man hade skälig anledning att anta att rapporteringen av informationen var nödvändig för att avslöja det missförhållande som rapporterats. Man får däremot inte bryta mot s.k. kvalificerad tystnadsplikt som enligt offentlighets- och sekretesslagen inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Man får heller inte bryta mot tystnadsplikt enligt lagen om försvarsuppfinningar eller lämna ut handlingar som innehåller sekretessbelagda uppgifter.

Det är möjligt att omfattas av skyddet även om en person har lämnat information som senare visar sig vara felaktig, om det har skett av misstag. För att omfattas av skyddet krävs att den som visselblåser vid tidpunkten för rapporteringen hade skälig anledning att anta att den information som rapporterades var sann. Personer som avsiktligt och medvetet rapporterar felaktig eller vilseledande information ska däremot inte skyddas. Det finns redan idag sanktionsbestämmelser inom olika områden som kan tillämpas mot den som medvetet rapporterar falsk information.

Förslaget stärker skyddet för visselblåsare jämfört med dagens reglering på flera sätt. Dagens reglering är en ren skyddsreglering vilket innebär att arbetstagaren skyddas mot repressalier. Nuvarande förslag innebär att det införs en tydlig ordning för hur rapporter om missförhållanden ska tas om hand. Förslagen innebär att det ska införas särskilda kanaler för rapportering av missförhållanden och att uppgifter om visselblåsares identitet ska omfattas av sekretess. Detta är nytt jämfört med dagens reglering, och innebär ett bättre skydd för den enskilde och tydligare krav på hur uppgifter som rapporteras ska hanteras. Vissa arbetsplatser har redan sådana visselblåsarfunktioner på plats. Andra arbetsplatser saknar sådana system, och där kommer förslaget leda till att det införs en tydlig och säker ordning för att larma om missförhållanden.

Nej, det finns redan reglering som skyddar arbetstagare som slår larm. Dagens lagreglering innebär att arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden har skydd mot repressalier från arbetsgivarens sida. Läs mer om tidigare lagstiftning i propositionen ”Ett särskilt skydd mot repressalier för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden, prop. 2015/16:128”. Den som är anställd inom offentlig sektor har ett särskilt långtgående skydd genom meddelarskyddet som regleras i grundlag.

En dispositiv lagstiftning ger en större flexibilitet för anpassade lösningar på olika avtalsområden, och ligger i linje med den svenska arbetsmarknadsmodellen. Förslaget innebär att man kan sluta centrala kollektivavtal om utformningen av interna rapporteringskanaler och förfaranden. Det kommer däremot inte vara möjligt att sluta kollektivavtal som innebär att de rapporterande eller berörda personernas skydd eller rättigheter enligt direktivet upphävs eller inskränks. Om ett kollektivavtal strider mot lagen är följden att avtalet är ogiltigt i den delen.

En extern rapporteringskanal gör det möjligt för arbetstagare att slå larm till en statlig myndighet som har utsetts av regeringen. Den externa rapporteringskanalen ska ta emot, följa upp och lämna återkoppling på rapporter om missförhållanden inom vissa specifika områden. Man kan visselblåsa direkt till en extern rapporteringskanal utan att först slå larm till den interna rapporteringskanalen. Visselblåsaren kan själv välja om han eller hon vill rapportera internt eller externt.

Lagen föreslås träda i kraft den 17 december 2021. Medelstora företag föreslås få till 17 december 2023 att inrätta interna rapporteringskanaler, medan övriga verksamhetsutövare föreslås få till 17 juli 2022 på sig.

Nej. Att kvalifikationen ändras i förhållande till det som gäller enligt nuvarande visselblåsarlag bör inte leda till någon påtaglig förändring av rättsläget. Oftast finns ett allmänintresse av att missförhållanden rapporteras om förhållandena är allvarliga.

En intern rapporteringskanal gör det möjligt för arbetstagare att slå larm internt inom en verksamhet på ett säkert sätt. Man ska kunna slå larm skriftligen, muntligen eller vid ett fysiskt möte. Denna visselblåsarfunktion ska kunna ta emot rapporter om missförhållanden och ha kontakt med visselblåsare, följa upp det som rapporteras, och lämna återkoppling om uppföljningen till de som slagit larm. De behöriga personerna eller enheterna som utses till den interna rapporteringskanalen kan antingen vara anställda hos verksamhetsutövaren eller hos någon som har anlitats för detta för verksamhetsutövarens räkning. Verksamheter med 50 till 249 arbetstagare ska till viss del få dela interna rapporteringskanaler och förfaranden för rapportering och uppföljning. Större verksamheter ska vara skyldiga att införa egna interna rapporteringskanaler. Kommuner och regioner ska få dela kanaler och förfaranden med kommunala bolag, stiftelser och föreningar.

Ja. Förslaget innebär att inte bara anställda omfattas av skyddet för visselblåsare, utan även arbetssökande, egenföretagare, volontärer, praktikanter, personer som ingår i ett företags förvaltnings- och ledningsorgan och aktieägare som är verksamma i bolaget. Skyddet gäller även innan de rapporterande personerna har börjat inom en verksamhet och efter att de har slutat om de fått del av information under den tid som de var verksamma. Det ska även finnas ett skydd mot repressalier som riktas mot personer som bistår vid rapporteringen, mot personer som har koppling till den rapporterande personen eller mot juridiska personer som den rapporterande personen äger, arbetar för eller på annat sätt har koppling till i ett arbetsrelaterat sammanhang.


Question: Omfattas man av skyddet om man bryter mot tystnadsplikt när man larmar eller får man utstå konsekvenser?

Man ska först ha rapporterat externt utan att skäliga åtgärder vidtagits före man larmar offentligt, till exempel via media. Det finns undantag från den regeln, till exempel om det finns en överhängande eller uppenbar fara för liv, hälsa, säkerhet eller risk för omfattande skada i miljön. Eller om man har skälig anledning att anta att en extern rapportering skulle leda till en risk för repressalier eller till att missförhållandet sannolikt inte skulle avhjälpas på ett effektivt sätt. Det ska dock poängteras att grundlagsskyddet inte förändras med anledning av den nya lagen. Exempelvis finns redan i dag ett grundlagsskydd när någon offentliggör eller meddelar uppgifter för publicering i ett grundlagsskyddat medium.

Ja, man får inte göras ansvarig för att ha åsidosatt tystnadsplikt, under förutsättning att man hade skälig anledning att anta att rapporteringen av informationen var nödvändig för att avslöja det missförhållande som rapporterats. Man får däremot inte bryta mot s.k. kvalificerad tystnadsplikt som enligt offentlighets- och sekretesslagen inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Man får heller inte bryta mot tystnadsplikt enligt lagen om försvarsuppfinningar eller lämna ut handlingar som innehåller sekretessbelagda uppgifter.

Det är möjligt att omfattas av skyddet även om en person har lämnat information som senare visar sig vara felaktig, om det har skett av misstag. För att omfattas av skyddet krävs att den som visselblåser vid tidpunkten för rapporteringen hade skälig anledning att anta att den information som rapporterades var sann. Personer som avsiktligt och medvetet rapporterar felaktig eller vilseledande information ska däremot inte skyddas. Det finns redan idag sanktionsbestämmelser inom olika områden som kan tillämpas mot den som medvetet rapporterar falsk information.

Förslaget stärker skyddet för visselblåsare jämfört med dagens reglering på flera sätt. Dagens reglering är en ren skyddsreglering vilket innebär att arbetstagaren skyddas mot repressalier. Nuvarande förslag innebär att det införs en tydlig ordning för hur rapporter om missförhållanden ska tas om hand. Förslagen innebär att det ska införas särskilda kanaler för rapportering av missförhållanden och att uppgifter om visselblåsares identitet ska omfattas av sekretess. Detta är nytt jämfört med dagens reglering, och innebär ett bättre skydd för den enskilde och tydligare krav på hur uppgifter som rapporteras ska hanteras. Vissa arbetsplatser har redan sådana visselblåsarfunktioner på plats. Andra arbetsplatser saknar sådana system, och där kommer förslaget leda till att det införs en tydlig och säker ordning för att larma om missförhållanden.

Nej, det finns redan reglering som skyddar arbetstagare som slår larm. Dagens lagreglering innebär att arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden har skydd mot repressalier från arbetsgivarens sida. Läs mer om tidigare lagstiftning i propositionen ”Ett särskilt skydd mot repressalier för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden, prop. 2015/16:128”. Den som är anställd inom offentlig sektor har ett särskilt långtgående skydd genom meddelarskyddet som regleras i grundlag.

En dispositiv lagstiftning ger en större flexibilitet för anpassade lösningar på olika avtalsområden, och ligger i linje med den svenska arbetsmarknadsmodellen. Förslaget innebär att man kan sluta centrala kollektivavtal om utformningen av interna rapporteringskanaler och förfaranden. Det kommer däremot inte vara möjligt att sluta kollektivavtal som innebär att de rapporterande eller berörda personernas skydd eller rättigheter enligt direktivet upphävs eller inskränks. Om ett kollektivavtal strider mot lagen är följden att avtalet är ogiltigt i den delen.

En extern rapporteringskanal gör det möjligt för arbetstagare att slå larm till en statlig myndighet som har utsetts av regeringen. Den externa rapporteringskanalen ska ta emot, följa upp och lämna återkoppling på rapporter om missförhållanden inom vissa specifika områden. Man kan visselblåsa direkt till en extern rapporteringskanal utan att först slå larm till den interna rapporteringskanalen. Visselblåsaren kan själv välja om han eller hon vill rapportera internt eller externt.

Lagen föreslås träda i kraft den 17 december 2021. Medelstora företag föreslås få till 17 december 2023 att inrätta interna rapporteringskanaler, medan övriga verksamhetsutövare föreslås få till 17 juli 2022 på sig.

Nej. Att kvalifikationen ändras i förhållande till det som gäller enligt nuvarande visselblåsarlag bör inte leda till någon påtaglig förändring av rättsläget. Oftast finns ett allmänintresse av att missförhållanden rapporteras om förhållandena är allvarliga.

En intern rapporteringskanal gör det möjligt för arbetstagare att slå larm internt inom en verksamhet på ett säkert sätt. Man ska kunna slå larm skriftligen, muntligen eller vid ett fysiskt möte. Denna visselblåsarfunktion ska kunna ta emot rapporter om missförhållanden och ha kontakt med visselblåsare, följa upp det som rapporteras, och lämna återkoppling om uppföljningen till de som slagit larm. De behöriga personerna eller enheterna som utses till den interna rapporteringskanalen kan antingen vara anställda hos verksamhetsutövaren eller hos någon som har anlitats för detta för verksamhetsutövarens räkning. Verksamheter med 50 till 249 arbetstagare ska till viss del få dela interna rapporteringskanaler och förfaranden för rapportering och uppföljning. Större verksamheter ska vara skyldiga att införa egna interna rapporteringskanaler. Kommuner och regioner ska få dela kanaler och förfaranden med kommunala bolag, stiftelser och föreningar.

Ja. Förslaget innebär att inte bara anställda omfattas av skyddet för visselblåsare, utan även arbetssökande, egenföretagare, volontärer, praktikanter, personer som ingår i ett företags förvaltnings- och ledningsorgan och aktieägare som är verksamma i bolaget. Skyddet gäller även innan de rapporterande personerna har börjat inom en verksamhet och efter att de har slutat om de fått del av information under den tid som de var verksamma. Det ska även finnas ett skydd mot repressalier som riktas mot personer som bistår vid rapporteringen, mot personer som har koppling till den rapporterande personen eller mot juridiska personer som den rapporterande personen äger, arbetar för eller på annat sätt har koppling till i ett arbetsrelaterat sammanhang.


Question: Om man larmar om något missförhållande som sen visar sig inte stämma eller inte omfattas av lagens rekvisit, omfattas man ändå av skyddet då?

Man ska först ha rapporterat externt utan att skäliga åtgärder vidtagits före man larmar offentligt, till exempel via media. Det finns undantag från den regeln, till exempel om det finns en överhängande eller uppenbar fara för liv, hälsa, säkerhet eller risk för omfattande skada i miljön. Eller om man har skälig anledning att anta att en extern rapportering skulle leda till en risk för repressalier eller till att missförhållandet sannolikt inte skulle avhjälpas på ett effektivt sätt. Det ska dock poängteras att grundlagsskyddet inte förändras med anledning av den nya lagen. Exempelvis finns redan i dag ett grundlagsskydd när någon offentliggör eller meddelar uppgifter för publicering i ett grundlagsskyddat medium.

Ja, man får inte göras ansvarig för att ha åsidosatt tystnadsplikt, under förutsättning att man hade skälig anledning att anta att rapporteringen av informationen var nödvändig för att avslöja det missförhållande som rapporterats. Man får däremot inte bryta mot s.k. kvalificerad tystnadsplikt som enligt offentlighets- och sekretesslagen inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Man får heller inte bryta mot tystnadsplikt enligt lagen om försvarsuppfinningar eller lämna ut handlingar som innehåller sekretessbelagda uppgifter.

Det är möjligt att omfattas av skyddet även om en person har lämnat information som senare visar sig vara felaktig, om det har skett av misstag. För att omfattas av skyddet krävs att den som visselblåser vid tidpunkten för rapporteringen hade skälig anledning att anta att den information som rapporterades var sann. Personer som avsiktligt och medvetet rapporterar felaktig eller vilseledande information ska däremot inte skyddas. Det finns redan idag sanktionsbestämmelser inom olika områden som kan tillämpas mot den som medvetet rapporterar falsk information.

Förslaget stärker skyddet för visselblåsare jämfört med dagens reglering på flera sätt. Dagens reglering är en ren skyddsreglering vilket innebär att arbetstagaren skyddas mot repressalier. Nuvarande förslag innebär att det införs en tydlig ordning för hur rapporter om missförhållanden ska tas om hand. Förslagen innebär att det ska införas särskilda kanaler för rapportering av missförhållanden och att uppgifter om visselblåsares identitet ska omfattas av sekretess. Detta är nytt jämfört med dagens reglering, och innebär ett bättre skydd för den enskilde och tydligare krav på hur uppgifter som rapporteras ska hanteras. Vissa arbetsplatser har redan sådana visselblåsarfunktioner på plats. Andra arbetsplatser saknar sådana system, och där kommer förslaget leda till att det införs en tydlig och säker ordning för att larma om missförhållanden.

Nej, det finns redan reglering som skyddar arbetstagare som slår larm. Dagens lagreglering innebär att arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden har skydd mot repressalier från arbetsgivarens sida. Läs mer om tidigare lagstiftning i propositionen ”Ett särskilt skydd mot repressalier för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden, prop. 2015/16:128”. Den som är anställd inom offentlig sektor har ett särskilt långtgående skydd genom meddelarskyddet som regleras i grundlag.

En dispositiv lagstiftning ger en större flexibilitet för anpassade lösningar på olika avtalsområden, och ligger i linje med den svenska arbetsmarknadsmodellen. Förslaget innebär att man kan sluta centrala kollektivavtal om utformningen av interna rapporteringskanaler och förfaranden. Det kommer däremot inte vara möjligt att sluta kollektivavtal som innebär att de rapporterande eller berörda personernas skydd eller rättigheter enligt direktivet upphävs eller inskränks. Om ett kollektivavtal strider mot lagen är följden att avtalet är ogiltigt i den delen.

En extern rapporteringskanal gör det möjligt för arbetstagare att slå larm till en statlig myndighet som har utsetts av regeringen. Den externa rapporteringskanalen ska ta emot, följa upp och lämna återkoppling på rapporter om missförhållanden inom vissa specifika områden. Man kan visselblåsa direkt till en extern rapporteringskanal utan att först slå larm till den interna rapporteringskanalen. Visselblåsaren kan själv välja om han eller hon vill rapportera internt eller externt.

Lagen föreslås träda i kraft den 17 december 2021. Medelstora företag föreslås få till 17 december 2023 att inrätta interna rapporteringskanaler, medan övriga verksamhetsutövare föreslås få till 17 juli 2022 på sig.

Nej. Att kvalifikationen ändras i förhållande till det som gäller enligt nuvarande visselblåsarlag bör inte leda till någon påtaglig förändring av rättsläget. Oftast finns ett allmänintresse av att missförhållanden rapporteras om förhållandena är allvarliga.

En intern rapporteringskanal gör det möjligt för arbetstagare att slå larm internt inom en verksamhet på ett säkert sätt. Man ska kunna slå larm skriftligen, muntligen eller vid ett fysiskt möte. Denna visselblåsarfunktion ska kunna ta emot rapporter om missförhållanden och ha kontakt med visselblåsare, följa upp det som rapporteras, och lämna återkoppling om uppföljningen till de som slagit larm. De behöriga personerna eller enheterna som utses till den interna rapporteringskanalen kan antingen vara anställda hos verksamhetsutövaren eller hos någon som har anlitats för detta för verksamhetsutövarens räkning. Verksamheter med 50 till 249 arbetstagare ska till viss del få dela interna rapporteringskanaler och förfaranden för rapportering och uppföljning. Större verksamheter ska vara skyldiga att införa egna interna rapporteringskanaler. Kommuner och regioner ska få dela kanaler och förfaranden med kommunala bolag, stiftelser och föreningar.

Ja. Förslaget innebär att inte bara anställda omfattas av skyddet för visselblåsare, utan även arbetssökande, egenföretagare, volontärer, praktikanter, personer som ingår i ett företags förvaltnings- och ledningsorgan och aktieägare som är verksamma i bolaget. Skyddet gäller även innan de rapporterande personerna har börjat inom en verksamhet och efter att de har slutat om de fått del av information under den tid som de var verksamma. Det ska även finnas ett skydd mot repressalier som riktas mot personer som bistår vid rapporteringen, mot personer som har koppling till den rapporterande personen eller mot juridiska personer som den rapporterande personen äger, arbetar för eller på annat sätt har koppling till i ett arbetsrelaterat sammanhang.