Question: Vad gäller för kvinnor som inte vill att socialtjänsten ska ha uppgifter om dem och deras barn och av den anledningen kontaktar den ideella kvinnojouren direkt?

Nej, kommunen är inte skyldig att lära ut det till den ideella kvinnojouren. Den ideella föreningen har själv ansvar för att lära sig. Däremot finns det inget som hindrar kommunen från att utbilda den ideella föreningen i regelverket om den själv finner att detta är en framkomlig väg för att uppnå god kvalitet vid utförandet socialtjänst. Många kommuner anser att det är det enda rimliga.

Om en kvinna vänder sig till den ideella föreningen/kvinnojouren direkt, eftersom hon inte vill bli registrerad, måste det givetvis respekteras. Det innebär i sin tur att den ideella föreningen inte behöver följa regelverket som finns i SoL i kontakterna med kvinnan. Att vissa våldsutsatta inte vill ha kontakt med socialtjänsten är en anledning till varför de ideella föreningarna har sådan viktig och avgörande roll i samhället. Samtidigt är det viktigt att komma ihåg att socialtjänsten kan hjälpa på fler och andra sätt än vad den ideella föreningen kan. Kommunen kan både stödja oberoende ideell föreningsverksamhet för sådana kvinnor och betala ersättning för samma kvinnojour när den utför socialtjänst. Det ena utesluter inte det andra.

Om socialnämnden vill att föreningen ska utföra socialtjänst, ska det vara väl specificerat i ett avtal mellan socialnämnd och ideell förening. Att det finns ett uppdragsförhållande om att utföra socialtjänst är en förutsättning för att socialnämnden ska kunna ställa krav på verksamheten utifrån till exempel bestämmelser om god kvalitet i SoL. Om det finns ett sådant uppdragsförhållande mellan socialnämnden och den ideella föreningen och den ideella föreningen inte gör det man kommit överens om, bör det rapporteras tillbaka till den nämnd som ingått avtalet med föreningen. Socialtjänsten kan inte ställa krav på hur den ideella föreningens verksamhet utförs när den ideella föreningen får verksamhetsbidrag. De krav som man med verksamhets- eller föreningsbidrag kan ställa är de samma som för andra föreningar. Det är att föreningens verksamhet ryms inom den kommunala kompetensen, att verksamheten kompletterar kommunens verksamhet samt att den är öppen för alla i den bestämda målgruppen.

Nej, en kvinna som bor på kvinnojour gör det på grund av att hon utsatts för våld. Det är ett stöd och hjälpinsats. Kommunen har enligt SoL en möjlighet att ta ut en skälig avgift. Det viktiga är att utreda de behov kvinnan har. Det är fel att betrakta en våldsutsatt kvinna som vilken person som helst i behov av tillfälligt boende, som till exempel en student. Gör man så riskerar man att osynliggör våldet mot henne och i förekommande fall hennes barn.

Om en våldsutsatt kvinna talar om för receptionist, eller någon annan representant för kommunen, att hon har problem ska det uppfattas som begäran om stöd och hjälp. Då har hon rätt till individuell bedömning. Kvinnan bör hänvisas till socialtjänsten för att de ska kunna ta reda på vilka behov hon har, till exempel behov av ekonomiskt bistånd. Detta gäller alltid, utom då det är helt uppenbart att kvinnan bara söker allmän information.

Det är socialtjänst när insatsen sker på uppdrag av socialnämnden, med biståndsbeslut. Det är ideell föreningsverksamhet när kvinnor på egen hand söker sig dit. Även kvinnor som inte vill ha kontakt med socialtjänsten kan dra nytta av de kvalitetskrav som gäller för socialtjänsten, det vill säga att verksamheten håller god kvalitet. Det är även lämpligt att den ideella föreningen upplyser kvinnan om att hon genom att vända sig till socialtjänsten kan få hjälp med ekonomiskt bistånd och med andra stöd och hjälpinsatser samt om socialnämndens ansvar för medföljande barn. När en kvinna bor på en kvinnojour och har sökt sig dit på egen hand, och samtidigt har medföljande barn, bör föreningen anmäla till socialnämnden om att barnet kan behöva skydd av nämnden.

Kommunens insatser till en enskild kan erbjudas som service. Till service räknas insatser som är allmänt inriktade och generellt utformade som kommunal service till exempel information, rådgivning samt olika typer av öppna verksamheter. Denna service är tillgänglig för alla, utan föregående behovsbedömning eller biståndsbeslut. Samtidigt har kvinnan rätt till en individuell bedömning och det bör kvinnan få information om. När en kommun hänvisar en våldsutsatt kvinna till ”stöd och service” innebär det följaktligen att kvinnans behov inte blivit föremål för en individuell bedömning inom ramen för en utredning. Det fattas inte heller något beslut i socialnämnden om vilka insatser kvinnan har behov av. När kvinnan inte får sina behov prövade och utredda kan det innebära att hon inte får sitt behov av insatser tillgodosett. Om det inte finns något beslut om insatser kan ärendet inte heller följas upp. Kvinnan saknar också möjlighet att överklaga beslutet till förvaltningsrätten. Socialnämnden har ansvar för att särskilt beakta att barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna är offer för brott. Forskning har visat att de flesta barn som upplever våld mellan närstående vuxna, själv är utsatta för våld. Om en våldsutsatt kvinna har barn måste därför socialnämnden uppmärksamma och utreda barnet utifrån barnets behov. I alla ärenden som rör en våldsutsatt kvinna bör socialnämnden utreda om något barn har bevittnat våldet eller själv utsatts för våld. Om något barn kan ha bevittnat våld ska den informationen föras vidare till den enhet som utreder barn. Socialnämnden bör skyndsamt göra en förhandsbedömning om av om en utredning ska inledas.

När socialtjänsten beviljat boende på kvinnojour, så gäller regelverket om dokumentation. Socialnämnden har uppföljningsansvaret. I det ligger att följa upp den enskildes dokumentation. Sköter inte socialnämnden det, kan man vända sig till IVO, Inspektionen för vård och omsorg och klaga.

Det är bara när den ideella föreningen genomför insatser till följd av ett socialnämndsbeslut som föreningen är skyldig att dokumentera. Dokumentationsskyldigheten är alltså knuten till att det finns ett beslut som ger den enskilde rätt till en individuellt behovsprövad insats. Om socialnämnden har erbjudit en kvinna insatser som service, till exempel samtalsstöd, och detta ges av en förening, så gäller inte dokumentationsreglerna. Däremot följer av allmänna förvaltningsrättsliga principer att offentligt finansierad verksamhet i viss utsträckning måste dokumenteras för att det ska vara möjligt att redovisa hur medlen används och att följa upp verksamheten. Se vidare i handboken som det hänvisas till ovan.

Den som bedriver socialtjänst (socialnämnd eller enskild verksamhet) är ansvarig för att det finns ett ledningssystem för verksamheten. Om det är detta du menar med kvalitetssystem så gäller ansvaret för att ha ett sådant för såväl socialnämnd som för en ideell kvinnojour, om det finns ett uppdragsförhållande mellan socialtjänst och kvinnojour. När det finns ett uppdragsförhållande mellan socialnämnden och en ideell förening så gäller SoL oavsett om det finns ett formellt upprättat avtal eller om det finns mer löst, muntligt. Det blir mycket enklare och tydligare om man har ett tydligt formellt avtal som tydliggör när den ideella föreningen är utförare av socialtjänst. I alla andra sammanhang som äldreomsorg eller missbruksvården, görs upphandlingar och avtal skrivs mellan den beställande nämnden och utföraren. Detta borde självklart även gälla för utförare av socialtjänst för brottsoffer.

Det är inte fel att kvinnojouren samtalar med kvinnan och upplyser henne om vilket stöd och vilken hjälp hon kan få av socialtjänsten. Med ett beslut från socialnämnden har hon helt annan rättsstatus. Det betyder att hon har rätt att få sina behov utredda och bedömda, hon får ett biståndsbeslut som hon kan klaga på och hon kan vända sig till Socialstyrelsen om hon inte är missnöjd med den hjälp hon fått av socialtjänsten.

Om kvinnojouren utför stöd och service på uppdrag av socialnämnden ingår det även i nämndens ansvar att undersöka och följa upp kvaliteten. Det är alltid den nämnd som beslutat om en insats som har ansvaret för insatsernas kvalitet. Detta ansvar gäller såväl för insatser som nämnden beslutar om, som för insatser som nämnden erbjuder som service. Frågan väcker också denna reflektion: Hur resonerar den socialtjänst som, utan att dessförinnan ordentligt utrett vilket behov den våldsutsatta kvinnan har, hänvisar en extremt utsatt individ till en utförare utan att socialnämnden dessförinnan kontrollerat kvaliteten i det stöd och den service som individen sedan möter?

Utför den ideella föreningen socialtjänst på uppdrag av socialnämnden gäller reglerna om dokumentation i SoL och Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd. Den ideella föreningen ska fortlöpande dokumentera genomförandet av insatsen. Den dokumentation som föreningen bör ha är genomförandeplan och journal. Dokumentationen bör hållas samman i en personakt. Föreningen behöver också ha regler för hur handlingar förvaras. Chefen eller ansvarig inom den ideella kvinnojouren har ansvaret för dokumentationen och för att personalen har kunskap om och följer de regler som gäller.

Den nämnd som beslutat om att bevilja den enskilde bistånd i form av till exempel boende på en kvinnojour, har även ansvar för att följa upp kvaliteten i den utförda tjänsten, oavsett utförare. Vad det får till följd rent organisatoriskt, är en fråga som du bör ställa till din egen kommun.


Question: Hur kan den frivilliga organisationen skilja på när den genomför socialtjänst och när det är föreningsverksamhet?

Nej, kommunen är inte skyldig att lära ut det till den ideella kvinnojouren. Den ideella föreningen har själv ansvar för att lära sig. Däremot finns det inget som hindrar kommunen från att utbilda den ideella föreningen i regelverket om den själv finner att detta är en framkomlig väg för att uppnå god kvalitet vid utförandet socialtjänst. Många kommuner anser att det är det enda rimliga.

Om en kvinna vänder sig till den ideella föreningen/kvinnojouren direkt, eftersom hon inte vill bli registrerad, måste det givetvis respekteras. Det innebär i sin tur att den ideella föreningen inte behöver följa regelverket som finns i SoL i kontakterna med kvinnan. Att vissa våldsutsatta inte vill ha kontakt med socialtjänsten är en anledning till varför de ideella föreningarna har sådan viktig och avgörande roll i samhället. Samtidigt är det viktigt att komma ihåg att socialtjänsten kan hjälpa på fler och andra sätt än vad den ideella föreningen kan. Kommunen kan både stödja oberoende ideell föreningsverksamhet för sådana kvinnor och betala ersättning för samma kvinnojour när den utför socialtjänst. Det ena utesluter inte det andra.

Om socialnämnden vill att föreningen ska utföra socialtjänst, ska det vara väl specificerat i ett avtal mellan socialnämnd och ideell förening. Att det finns ett uppdragsförhållande om att utföra socialtjänst är en förutsättning för att socialnämnden ska kunna ställa krav på verksamheten utifrån till exempel bestämmelser om god kvalitet i SoL. Om det finns ett sådant uppdragsförhållande mellan socialnämnden och den ideella föreningen och den ideella föreningen inte gör det man kommit överens om, bör det rapporteras tillbaka till den nämnd som ingått avtalet med föreningen. Socialtjänsten kan inte ställa krav på hur den ideella föreningens verksamhet utförs när den ideella föreningen får verksamhetsbidrag. De krav som man med verksamhets- eller föreningsbidrag kan ställa är de samma som för andra föreningar. Det är att föreningens verksamhet ryms inom den kommunala kompetensen, att verksamheten kompletterar kommunens verksamhet samt att den är öppen för alla i den bestämda målgruppen.

Nej, en kvinna som bor på kvinnojour gör det på grund av att hon utsatts för våld. Det är ett stöd och hjälpinsats. Kommunen har enligt SoL en möjlighet att ta ut en skälig avgift. Det viktiga är att utreda de behov kvinnan har. Det är fel att betrakta en våldsutsatt kvinna som vilken person som helst i behov av tillfälligt boende, som till exempel en student. Gör man så riskerar man att osynliggör våldet mot henne och i förekommande fall hennes barn.

Om en våldsutsatt kvinna talar om för receptionist, eller någon annan representant för kommunen, att hon har problem ska det uppfattas som begäran om stöd och hjälp. Då har hon rätt till individuell bedömning. Kvinnan bör hänvisas till socialtjänsten för att de ska kunna ta reda på vilka behov hon har, till exempel behov av ekonomiskt bistånd. Detta gäller alltid, utom då det är helt uppenbart att kvinnan bara söker allmän information.

Det är socialtjänst när insatsen sker på uppdrag av socialnämnden, med biståndsbeslut. Det är ideell föreningsverksamhet när kvinnor på egen hand söker sig dit. Även kvinnor som inte vill ha kontakt med socialtjänsten kan dra nytta av de kvalitetskrav som gäller för socialtjänsten, det vill säga att verksamheten håller god kvalitet. Det är även lämpligt att den ideella föreningen upplyser kvinnan om att hon genom att vända sig till socialtjänsten kan få hjälp med ekonomiskt bistånd och med andra stöd och hjälpinsatser samt om socialnämndens ansvar för medföljande barn. När en kvinna bor på en kvinnojour och har sökt sig dit på egen hand, och samtidigt har medföljande barn, bör föreningen anmäla till socialnämnden om att barnet kan behöva skydd av nämnden.

Kommunens insatser till en enskild kan erbjudas som service. Till service räknas insatser som är allmänt inriktade och generellt utformade som kommunal service till exempel information, rådgivning samt olika typer av öppna verksamheter. Denna service är tillgänglig för alla, utan föregående behovsbedömning eller biståndsbeslut. Samtidigt har kvinnan rätt till en individuell bedömning och det bör kvinnan få information om. När en kommun hänvisar en våldsutsatt kvinna till ”stöd och service” innebär det följaktligen att kvinnans behov inte blivit föremål för en individuell bedömning inom ramen för en utredning. Det fattas inte heller något beslut i socialnämnden om vilka insatser kvinnan har behov av. När kvinnan inte får sina behov prövade och utredda kan det innebära att hon inte får sitt behov av insatser tillgodosett. Om det inte finns något beslut om insatser kan ärendet inte heller följas upp. Kvinnan saknar också möjlighet att överklaga beslutet till förvaltningsrätten. Socialnämnden har ansvar för att särskilt beakta att barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna är offer för brott. Forskning har visat att de flesta barn som upplever våld mellan närstående vuxna, själv är utsatta för våld. Om en våldsutsatt kvinna har barn måste därför socialnämnden uppmärksamma och utreda barnet utifrån barnets behov. I alla ärenden som rör en våldsutsatt kvinna bör socialnämnden utreda om något barn har bevittnat våldet eller själv utsatts för våld. Om något barn kan ha bevittnat våld ska den informationen föras vidare till den enhet som utreder barn. Socialnämnden bör skyndsamt göra en förhandsbedömning om av om en utredning ska inledas.

När socialtjänsten beviljat boende på kvinnojour, så gäller regelverket om dokumentation. Socialnämnden har uppföljningsansvaret. I det ligger att följa upp den enskildes dokumentation. Sköter inte socialnämnden det, kan man vända sig till IVO, Inspektionen för vård och omsorg och klaga.

Det är bara när den ideella föreningen genomför insatser till följd av ett socialnämndsbeslut som föreningen är skyldig att dokumentera. Dokumentationsskyldigheten är alltså knuten till att det finns ett beslut som ger den enskilde rätt till en individuellt behovsprövad insats. Om socialnämnden har erbjudit en kvinna insatser som service, till exempel samtalsstöd, och detta ges av en förening, så gäller inte dokumentationsreglerna. Däremot följer av allmänna förvaltningsrättsliga principer att offentligt finansierad verksamhet i viss utsträckning måste dokumenteras för att det ska vara möjligt att redovisa hur medlen används och att följa upp verksamheten. Se vidare i handboken som det hänvisas till ovan.

Den som bedriver socialtjänst (socialnämnd eller enskild verksamhet) är ansvarig för att det finns ett ledningssystem för verksamheten. Om det är detta du menar med kvalitetssystem så gäller ansvaret för att ha ett sådant för såväl socialnämnd som för en ideell kvinnojour, om det finns ett uppdragsförhållande mellan socialtjänst och kvinnojour. När det finns ett uppdragsförhållande mellan socialnämnden och en ideell förening så gäller SoL oavsett om det finns ett formellt upprättat avtal eller om det finns mer löst, muntligt. Det blir mycket enklare och tydligare om man har ett tydligt formellt avtal som tydliggör när den ideella föreningen är utförare av socialtjänst. I alla andra sammanhang som äldreomsorg eller missbruksvården, görs upphandlingar och avtal skrivs mellan den beställande nämnden och utföraren. Detta borde självklart även gälla för utförare av socialtjänst för brottsoffer.

Det är inte fel att kvinnojouren samtalar med kvinnan och upplyser henne om vilket stöd och vilken hjälp hon kan få av socialtjänsten. Med ett beslut från socialnämnden har hon helt annan rättsstatus. Det betyder att hon har rätt att få sina behov utredda och bedömda, hon får ett biståndsbeslut som hon kan klaga på och hon kan vända sig till Socialstyrelsen om hon inte är missnöjd med den hjälp hon fått av socialtjänsten.

Om kvinnojouren utför stöd och service på uppdrag av socialnämnden ingår det även i nämndens ansvar att undersöka och följa upp kvaliteten. Det är alltid den nämnd som beslutat om en insats som har ansvaret för insatsernas kvalitet. Detta ansvar gäller såväl för insatser som nämnden beslutar om, som för insatser som nämnden erbjuder som service. Frågan väcker också denna reflektion: Hur resonerar den socialtjänst som, utan att dessförinnan ordentligt utrett vilket behov den våldsutsatta kvinnan har, hänvisar en extremt utsatt individ till en utförare utan att socialnämnden dessförinnan kontrollerat kvaliteten i det stöd och den service som individen sedan möter?

Utför den ideella föreningen socialtjänst på uppdrag av socialnämnden gäller reglerna om dokumentation i SoL och Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd. Den ideella föreningen ska fortlöpande dokumentera genomförandet av insatsen. Den dokumentation som föreningen bör ha är genomförandeplan och journal. Dokumentationen bör hållas samman i en personakt. Föreningen behöver också ha regler för hur handlingar förvaras. Chefen eller ansvarig inom den ideella kvinnojouren har ansvaret för dokumentationen och för att personalen har kunskap om och följer de regler som gäller.

Den nämnd som beslutat om att bevilja den enskilde bistånd i form av till exempel boende på en kvinnojour, har även ansvar för att följa upp kvaliteten i den utförda tjänsten, oavsett utförare. Vad det får till följd rent organisatoriskt, är en fråga som du bör ställa till din egen kommun.

Frågor och svar om våld i nära relationer


Question: Ska den ideella föreningen fråga om hur en kvinna blivit hänvisad dit?

Nej, kommunen är inte skyldig att lära ut det till den ideella kvinnojouren. Den ideella föreningen har själv ansvar för att lära sig. Däremot finns det inget som hindrar kommunen från att utbilda den ideella föreningen i regelverket om den själv finner att detta är en framkomlig väg för att uppnå god kvalitet vid utförandet socialtjänst. Många kommuner anser att det är det enda rimliga.

Om en kvinna vänder sig till den ideella föreningen/kvinnojouren direkt, eftersom hon inte vill bli registrerad, måste det givetvis respekteras. Det innebär i sin tur att den ideella föreningen inte behöver följa regelverket som finns i SoL i kontakterna med kvinnan. Att vissa våldsutsatta inte vill ha kontakt med socialtjänsten är en anledning till varför de ideella föreningarna har sådan viktig och avgörande roll i samhället. Samtidigt är det viktigt att komma ihåg att socialtjänsten kan hjälpa på fler och andra sätt än vad den ideella föreningen kan. Kommunen kan både stödja oberoende ideell föreningsverksamhet för sådana kvinnor och betala ersättning för samma kvinnojour när den utför socialtjänst. Det ena utesluter inte det andra.

Om socialnämnden vill att föreningen ska utföra socialtjänst, ska det vara väl specificerat i ett avtal mellan socialnämnd och ideell förening. Att det finns ett uppdragsförhållande om att utföra socialtjänst är en förutsättning för att socialnämnden ska kunna ställa krav på verksamheten utifrån till exempel bestämmelser om god kvalitet i SoL. Om det finns ett sådant uppdragsförhållande mellan socialnämnden och den ideella föreningen och den ideella föreningen inte gör det man kommit överens om, bör det rapporteras tillbaka till den nämnd som ingått avtalet med föreningen. Socialtjänsten kan inte ställa krav på hur den ideella föreningens verksamhet utförs när den ideella föreningen får verksamhetsbidrag. De krav som man med verksamhets- eller föreningsbidrag kan ställa är de samma som för andra föreningar. Det är att föreningens verksamhet ryms inom den kommunala kompetensen, att verksamheten kompletterar kommunens verksamhet samt att den är öppen för alla i den bestämda målgruppen.

Nej, en kvinna som bor på kvinnojour gör det på grund av att hon utsatts för våld. Det är ett stöd och hjälpinsats. Kommunen har enligt SoL en möjlighet att ta ut en skälig avgift. Det viktiga är att utreda de behov kvinnan har. Det är fel att betrakta en våldsutsatt kvinna som vilken person som helst i behov av tillfälligt boende, som till exempel en student. Gör man så riskerar man att osynliggör våldet mot henne och i förekommande fall hennes barn.

Om en våldsutsatt kvinna talar om för receptionist, eller någon annan representant för kommunen, att hon har problem ska det uppfattas som begäran om stöd och hjälp. Då har hon rätt till individuell bedömning. Kvinnan bör hänvisas till socialtjänsten för att de ska kunna ta reda på vilka behov hon har, till exempel behov av ekonomiskt bistånd. Detta gäller alltid, utom då det är helt uppenbart att kvinnan bara söker allmän information.

Det är socialtjänst när insatsen sker på uppdrag av socialnämnden, med biståndsbeslut. Det är ideell föreningsverksamhet när kvinnor på egen hand söker sig dit. Även kvinnor som inte vill ha kontakt med socialtjänsten kan dra nytta av de kvalitetskrav som gäller för socialtjänsten, det vill säga att verksamheten håller god kvalitet. Det är även lämpligt att den ideella föreningen upplyser kvinnan om att hon genom att vända sig till socialtjänsten kan få hjälp med ekonomiskt bistånd och med andra stöd och hjälpinsatser samt om socialnämndens ansvar för medföljande barn. När en kvinna bor på en kvinnojour och har sökt sig dit på egen hand, och samtidigt har medföljande barn, bör föreningen anmäla till socialnämnden om att barnet kan behöva skydd av nämnden.

Kommunens insatser till en enskild kan erbjudas som service. Till service räknas insatser som är allmänt inriktade och generellt utformade som kommunal service till exempel information, rådgivning samt olika typer av öppna verksamheter. Denna service är tillgänglig för alla, utan föregående behovsbedömning eller biståndsbeslut. Samtidigt har kvinnan rätt till en individuell bedömning och det bör kvinnan få information om. När en kommun hänvisar en våldsutsatt kvinna till ”stöd och service” innebär det följaktligen att kvinnans behov inte blivit föremål för en individuell bedömning inom ramen för en utredning. Det fattas inte heller något beslut i socialnämnden om vilka insatser kvinnan har behov av. När kvinnan inte får sina behov prövade och utredda kan det innebära att hon inte får sitt behov av insatser tillgodosett. Om det inte finns något beslut om insatser kan ärendet inte heller följas upp. Kvinnan saknar också möjlighet att överklaga beslutet till förvaltningsrätten. Socialnämnden har ansvar för att särskilt beakta att barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna är offer för brott. Forskning har visat att de flesta barn som upplever våld mellan närstående vuxna, själv är utsatta för våld. Om en våldsutsatt kvinna har barn måste därför socialnämnden uppmärksamma och utreda barnet utifrån barnets behov. I alla ärenden som rör en våldsutsatt kvinna bör socialnämnden utreda om något barn har bevittnat våldet eller själv utsatts för våld. Om något barn kan ha bevittnat våld ska den informationen föras vidare till den enhet som utreder barn. Socialnämnden bör skyndsamt göra en förhandsbedömning om av om en utredning ska inledas.

När socialtjänsten beviljat boende på kvinnojour, så gäller regelverket om dokumentation. Socialnämnden har uppföljningsansvaret. I det ligger att följa upp den enskildes dokumentation. Sköter inte socialnämnden det, kan man vända sig till IVO, Inspektionen för vård och omsorg och klaga.

Det är bara när den ideella föreningen genomför insatser till följd av ett socialnämndsbeslut som föreningen är skyldig att dokumentera. Dokumentationsskyldigheten är alltså knuten till att det finns ett beslut som ger den enskilde rätt till en individuellt behovsprövad insats. Om socialnämnden har erbjudit en kvinna insatser som service, till exempel samtalsstöd, och detta ges av en förening, så gäller inte dokumentationsreglerna. Däremot följer av allmänna förvaltningsrättsliga principer att offentligt finansierad verksamhet i viss utsträckning måste dokumenteras för att det ska vara möjligt att redovisa hur medlen används och att följa upp verksamheten. Se vidare i handboken som det hänvisas till ovan.

Den som bedriver socialtjänst (socialnämnd eller enskild verksamhet) är ansvarig för att det finns ett ledningssystem för verksamheten. Om det är detta du menar med kvalitetssystem så gäller ansvaret för att ha ett sådant för såväl socialnämnd som för en ideell kvinnojour, om det finns ett uppdragsförhållande mellan socialtjänst och kvinnojour. När det finns ett uppdragsförhållande mellan socialnämnden och en ideell förening så gäller SoL oavsett om det finns ett formellt upprättat avtal eller om det finns mer löst, muntligt. Det blir mycket enklare och tydligare om man har ett tydligt formellt avtal som tydliggör när den ideella föreningen är utförare av socialtjänst. I alla andra sammanhang som äldreomsorg eller missbruksvården, görs upphandlingar och avtal skrivs mellan den beställande nämnden och utföraren. Detta borde självklart även gälla för utförare av socialtjänst för brottsoffer.

Det är inte fel att kvinnojouren samtalar med kvinnan och upplyser henne om vilket stöd och vilken hjälp hon kan få av socialtjänsten. Med ett beslut från socialnämnden har hon helt annan rättsstatus. Det betyder att hon har rätt att få sina behov utredda och bedömda, hon får ett biståndsbeslut som hon kan klaga på och hon kan vända sig till Socialstyrelsen om hon inte är missnöjd med den hjälp hon fått av socialtjänsten.

Om kvinnojouren utför stöd och service på uppdrag av socialnämnden ingår det även i nämndens ansvar att undersöka och följa upp kvaliteten. Det är alltid den nämnd som beslutat om en insats som har ansvaret för insatsernas kvalitet. Detta ansvar gäller såväl för insatser som nämnden beslutar om, som för insatser som nämnden erbjuder som service. Frågan väcker också denna reflektion: Hur resonerar den socialtjänst som, utan att dessförinnan ordentligt utrett vilket behov den våldsutsatta kvinnan har, hänvisar en extremt utsatt individ till en utförare utan att socialnämnden dessförinnan kontrollerat kvaliteten i det stöd och den service som individen sedan möter?

Utför den ideella föreningen socialtjänst på uppdrag av socialnämnden gäller reglerna om dokumentation i SoL och Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd. Den ideella föreningen ska fortlöpande dokumentera genomförandet av insatsen. Den dokumentation som föreningen bör ha är genomförandeplan och journal. Dokumentationen bör hållas samman i en personakt. Föreningen behöver också ha regler för hur handlingar förvaras. Chefen eller ansvarig inom den ideella kvinnojouren har ansvaret för dokumentationen och för att personalen har kunskap om och följer de regler som gäller.

Den nämnd som beslutat om att bevilja den enskilde bistånd i form av till exempel boende på en kvinnojour, har även ansvar för att följa upp kvaliteten i den utförda tjänsten, oavsett utförare. Vad det får till följd rent organisatoriskt, är en fråga som du bör ställa till din egen kommun.


Question: Vad gäller för dokumentationsregler när en ideell förening genomför serviceinsatser?

Nej, kommunen är inte skyldig att lära ut det till den ideella kvinnojouren. Den ideella föreningen har själv ansvar för att lära sig. Däremot finns det inget som hindrar kommunen från att utbilda den ideella föreningen i regelverket om den själv finner att detta är en framkomlig väg för att uppnå god kvalitet vid utförandet socialtjänst. Många kommuner anser att det är det enda rimliga.

Om en kvinna vänder sig till den ideella föreningen/kvinnojouren direkt, eftersom hon inte vill bli registrerad, måste det givetvis respekteras. Det innebär i sin tur att den ideella föreningen inte behöver följa regelverket som finns i SoL i kontakterna med kvinnan. Att vissa våldsutsatta inte vill ha kontakt med socialtjänsten är en anledning till varför de ideella föreningarna har sådan viktig och avgörande roll i samhället. Samtidigt är det viktigt att komma ihåg att socialtjänsten kan hjälpa på fler och andra sätt än vad den ideella föreningen kan. Kommunen kan både stödja oberoende ideell föreningsverksamhet för sådana kvinnor och betala ersättning för samma kvinnojour när den utför socialtjänst. Det ena utesluter inte det andra.

Om socialnämnden vill att föreningen ska utföra socialtjänst, ska det vara väl specificerat i ett avtal mellan socialnämnd och ideell förening. Att det finns ett uppdragsförhållande om att utföra socialtjänst är en förutsättning för att socialnämnden ska kunna ställa krav på verksamheten utifrån till exempel bestämmelser om god kvalitet i SoL. Om det finns ett sådant uppdragsförhållande mellan socialnämnden och den ideella föreningen och den ideella föreningen inte gör det man kommit överens om, bör det rapporteras tillbaka till den nämnd som ingått avtalet med föreningen. Socialtjänsten kan inte ställa krav på hur den ideella föreningens verksamhet utförs när den ideella föreningen får verksamhetsbidrag. De krav som man med verksamhets- eller föreningsbidrag kan ställa är de samma som för andra föreningar. Det är att föreningens verksamhet ryms inom den kommunala kompetensen, att verksamheten kompletterar kommunens verksamhet samt att den är öppen för alla i den bestämda målgruppen.

Nej, en kvinna som bor på kvinnojour gör det på grund av att hon utsatts för våld. Det är ett stöd och hjälpinsats. Kommunen har enligt SoL en möjlighet att ta ut en skälig avgift. Det viktiga är att utreda de behov kvinnan har. Det är fel att betrakta en våldsutsatt kvinna som vilken person som helst i behov av tillfälligt boende, som till exempel en student. Gör man så riskerar man att osynliggör våldet mot henne och i förekommande fall hennes barn.

Om en våldsutsatt kvinna talar om för receptionist, eller någon annan representant för kommunen, att hon har problem ska det uppfattas som begäran om stöd och hjälp. Då har hon rätt till individuell bedömning. Kvinnan bör hänvisas till socialtjänsten för att de ska kunna ta reda på vilka behov hon har, till exempel behov av ekonomiskt bistånd. Detta gäller alltid, utom då det är helt uppenbart att kvinnan bara söker allmän information.

Det är socialtjänst när insatsen sker på uppdrag av socialnämnden, med biståndsbeslut. Det är ideell föreningsverksamhet när kvinnor på egen hand söker sig dit. Även kvinnor som inte vill ha kontakt med socialtjänsten kan dra nytta av de kvalitetskrav som gäller för socialtjänsten, det vill säga att verksamheten håller god kvalitet. Det är även lämpligt att den ideella föreningen upplyser kvinnan om att hon genom att vända sig till socialtjänsten kan få hjälp med ekonomiskt bistånd och med andra stöd och hjälpinsatser samt om socialnämndens ansvar för medföljande barn. När en kvinna bor på en kvinnojour och har sökt sig dit på egen hand, och samtidigt har medföljande barn, bör föreningen anmäla till socialnämnden om att barnet kan behöva skydd av nämnden.

Kommunens insatser till en enskild kan erbjudas som service. Till service räknas insatser som är allmänt inriktade och generellt utformade som kommunal service till exempel information, rådgivning samt olika typer av öppna verksamheter. Denna service är tillgänglig för alla, utan föregående behovsbedömning eller biståndsbeslut. Samtidigt har kvinnan rätt till en individuell bedömning och det bör kvinnan få information om. När en kommun hänvisar en våldsutsatt kvinna till ”stöd och service” innebär det följaktligen att kvinnans behov inte blivit föremål för en individuell bedömning inom ramen för en utredning. Det fattas inte heller något beslut i socialnämnden om vilka insatser kvinnan har behov av. När kvinnan inte får sina behov prövade och utredda kan det innebära att hon inte får sitt behov av insatser tillgodosett. Om det inte finns något beslut om insatser kan ärendet inte heller följas upp. Kvinnan saknar också möjlighet att överklaga beslutet till förvaltningsrätten. Socialnämnden har ansvar för att särskilt beakta att barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna är offer för brott. Forskning har visat att de flesta barn som upplever våld mellan närstående vuxna, själv är utsatta för våld. Om en våldsutsatt kvinna har barn måste därför socialnämnden uppmärksamma och utreda barnet utifrån barnets behov. I alla ärenden som rör en våldsutsatt kvinna bör socialnämnden utreda om något barn har bevittnat våldet eller själv utsatts för våld. Om något barn kan ha bevittnat våld ska den informationen föras vidare till den enhet som utreder barn. Socialnämnden bör skyndsamt göra en förhandsbedömning om av om en utredning ska inledas.

När socialtjänsten beviljat boende på kvinnojour, så gäller regelverket om dokumentation. Socialnämnden har uppföljningsansvaret. I det ligger att följa upp den enskildes dokumentation. Sköter inte socialnämnden det, kan man vända sig till IVO, Inspektionen för vård och omsorg och klaga.

Det är bara när den ideella föreningen genomför insatser till följd av ett socialnämndsbeslut som föreningen är skyldig att dokumentera. Dokumentationsskyldigheten är alltså knuten till att det finns ett beslut som ger den enskilde rätt till en individuellt behovsprövad insats. Om socialnämnden har erbjudit en kvinna insatser som service, till exempel samtalsstöd, och detta ges av en förening, så gäller inte dokumentationsreglerna. Däremot följer av allmänna förvaltningsrättsliga principer att offentligt finansierad verksamhet i viss utsträckning måste dokumenteras för att det ska vara möjligt att redovisa hur medlen används och att följa upp verksamheten. Se vidare i handboken som det hänvisas till ovan.

Den som bedriver socialtjänst (socialnämnd eller enskild verksamhet) är ansvarig för att det finns ett ledningssystem för verksamheten. Om det är detta du menar med kvalitetssystem så gäller ansvaret för att ha ett sådant för såväl socialnämnd som för en ideell kvinnojour, om det finns ett uppdragsförhållande mellan socialtjänst och kvinnojour. När det finns ett uppdragsförhållande mellan socialnämnden och en ideell förening så gäller SoL oavsett om det finns ett formellt upprättat avtal eller om det finns mer löst, muntligt. Det blir mycket enklare och tydligare om man har ett tydligt formellt avtal som tydliggör när den ideella föreningen är utförare av socialtjänst. I alla andra sammanhang som äldreomsorg eller missbruksvården, görs upphandlingar och avtal skrivs mellan den beställande nämnden och utföraren. Detta borde självklart även gälla för utförare av socialtjänst för brottsoffer.

Det är inte fel att kvinnojouren samtalar med kvinnan och upplyser henne om vilket stöd och vilken hjälp hon kan få av socialtjänsten. Med ett beslut från socialnämnden har hon helt annan rättsstatus. Det betyder att hon har rätt att få sina behov utredda och bedömda, hon får ett biståndsbeslut som hon kan klaga på och hon kan vända sig till Socialstyrelsen om hon inte är missnöjd med den hjälp hon fått av socialtjänsten.

Om kvinnojouren utför stöd och service på uppdrag av socialnämnden ingår det även i nämndens ansvar att undersöka och följa upp kvaliteten. Det är alltid den nämnd som beslutat om en insats som har ansvaret för insatsernas kvalitet. Detta ansvar gäller såväl för insatser som nämnden beslutar om, som för insatser som nämnden erbjuder som service. Frågan väcker också denna reflektion: Hur resonerar den socialtjänst som, utan att dessförinnan ordentligt utrett vilket behov den våldsutsatta kvinnan har, hänvisar en extremt utsatt individ till en utförare utan att socialnämnden dessförinnan kontrollerat kvaliteten i det stöd och den service som individen sedan möter?

Utför den ideella föreningen socialtjänst på uppdrag av socialnämnden gäller reglerna om dokumentation i SoL och Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd. Den ideella föreningen ska fortlöpande dokumentera genomförandet av insatsen. Den dokumentation som föreningen bör ha är genomförandeplan och journal. Dokumentationen bör hållas samman i en personakt. Föreningen behöver också ha regler för hur handlingar förvaras. Chefen eller ansvarig inom den ideella kvinnojouren har ansvaret för dokumentationen och för att personalen har kunskap om och följer de regler som gäller.

Den nämnd som beslutat om att bevilja den enskilde bistånd i form av till exempel boende på en kvinnojour, har även ansvar för att följa upp kvaliteten i den utförda tjänsten, oavsett utförare. Vad det får till följd rent organisatoriskt, är en fråga som du bör ställa till din egen kommun.


Question: Är kommunens stöd till jourboende för en våldsutsatt kvinna, ett bistånd till hennes försörjning (försörjningsstöd)?

Nej, kommunen är inte skyldig att lära ut det till den ideella kvinnojouren. Den ideella föreningen har själv ansvar för att lära sig. Däremot finns det inget som hindrar kommunen från att utbilda den ideella föreningen i regelverket om den själv finner att detta är en framkomlig väg för att uppnå god kvalitet vid utförandet socialtjänst. Många kommuner anser att det är det enda rimliga.

Om en kvinna vänder sig till den ideella föreningen/kvinnojouren direkt, eftersom hon inte vill bli registrerad, måste det givetvis respekteras. Det innebär i sin tur att den ideella föreningen inte behöver följa regelverket som finns i SoL i kontakterna med kvinnan. Att vissa våldsutsatta inte vill ha kontakt med socialtjänsten är en anledning till varför de ideella föreningarna har sådan viktig och avgörande roll i samhället. Samtidigt är det viktigt att komma ihåg att socialtjänsten kan hjälpa på fler och andra sätt än vad den ideella föreningen kan. Kommunen kan både stödja oberoende ideell föreningsverksamhet för sådana kvinnor och betala ersättning för samma kvinnojour när den utför socialtjänst. Det ena utesluter inte det andra.

Om socialnämnden vill att föreningen ska utföra socialtjänst, ska det vara väl specificerat i ett avtal mellan socialnämnd och ideell förening. Att det finns ett uppdragsförhållande om att utföra socialtjänst är en förutsättning för att socialnämnden ska kunna ställa krav på verksamheten utifrån till exempel bestämmelser om god kvalitet i SoL. Om det finns ett sådant uppdragsförhållande mellan socialnämnden och den ideella föreningen och den ideella föreningen inte gör det man kommit överens om, bör det rapporteras tillbaka till den nämnd som ingått avtalet med föreningen. Socialtjänsten kan inte ställa krav på hur den ideella föreningens verksamhet utförs när den ideella föreningen får verksamhetsbidrag. De krav som man med verksamhets- eller föreningsbidrag kan ställa är de samma som för andra föreningar. Det är att föreningens verksamhet ryms inom den kommunala kompetensen, att verksamheten kompletterar kommunens verksamhet samt att den är öppen för alla i den bestämda målgruppen.

Nej, en kvinna som bor på kvinnojour gör det på grund av att hon utsatts för våld. Det är ett stöd och hjälpinsats. Kommunen har enligt SoL en möjlighet att ta ut en skälig avgift. Det viktiga är att utreda de behov kvinnan har. Det är fel att betrakta en våldsutsatt kvinna som vilken person som helst i behov av tillfälligt boende, som till exempel en student. Gör man så riskerar man att osynliggör våldet mot henne och i förekommande fall hennes barn.

Om en våldsutsatt kvinna talar om för receptionist, eller någon annan representant för kommunen, att hon har problem ska det uppfattas som begäran om stöd och hjälp. Då har hon rätt till individuell bedömning. Kvinnan bör hänvisas till socialtjänsten för att de ska kunna ta reda på vilka behov hon har, till exempel behov av ekonomiskt bistånd. Detta gäller alltid, utom då det är helt uppenbart att kvinnan bara söker allmän information.

Det är socialtjänst när insatsen sker på uppdrag av socialnämnden, med biståndsbeslut. Det är ideell föreningsverksamhet när kvinnor på egen hand söker sig dit. Även kvinnor som inte vill ha kontakt med socialtjänsten kan dra nytta av de kvalitetskrav som gäller för socialtjänsten, det vill säga att verksamheten håller god kvalitet. Det är även lämpligt att den ideella föreningen upplyser kvinnan om att hon genom att vända sig till socialtjänsten kan få hjälp med ekonomiskt bistånd och med andra stöd och hjälpinsatser samt om socialnämndens ansvar för medföljande barn. När en kvinna bor på en kvinnojour och har sökt sig dit på egen hand, och samtidigt har medföljande barn, bör föreningen anmäla till socialnämnden om att barnet kan behöva skydd av nämnden.

Kommunens insatser till en enskild kan erbjudas som service. Till service räknas insatser som är allmänt inriktade och generellt utformade som kommunal service till exempel information, rådgivning samt olika typer av öppna verksamheter. Denna service är tillgänglig för alla, utan föregående behovsbedömning eller biståndsbeslut. Samtidigt har kvinnan rätt till en individuell bedömning och det bör kvinnan få information om. När en kommun hänvisar en våldsutsatt kvinna till ”stöd och service” innebär det följaktligen att kvinnans behov inte blivit föremål för en individuell bedömning inom ramen för en utredning. Det fattas inte heller något beslut i socialnämnden om vilka insatser kvinnan har behov av. När kvinnan inte får sina behov prövade och utredda kan det innebära att hon inte får sitt behov av insatser tillgodosett. Om det inte finns något beslut om insatser kan ärendet inte heller följas upp. Kvinnan saknar också möjlighet att överklaga beslutet till förvaltningsrätten. Socialnämnden har ansvar för att särskilt beakta att barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna är offer för brott. Forskning har visat att de flesta barn som upplever våld mellan närstående vuxna, själv är utsatta för våld. Om en våldsutsatt kvinna har barn måste därför socialnämnden uppmärksamma och utreda barnet utifrån barnets behov. I alla ärenden som rör en våldsutsatt kvinna bör socialnämnden utreda om något barn har bevittnat våldet eller själv utsatts för våld. Om något barn kan ha bevittnat våld ska den informationen föras vidare till den enhet som utreder barn. Socialnämnden bör skyndsamt göra en förhandsbedömning om av om en utredning ska inledas.

När socialtjänsten beviljat boende på kvinnojour, så gäller regelverket om dokumentation. Socialnämnden har uppföljningsansvaret. I det ligger att följa upp den enskildes dokumentation. Sköter inte socialnämnden det, kan man vända sig till IVO, Inspektionen för vård och omsorg och klaga.

Det är bara när den ideella föreningen genomför insatser till följd av ett socialnämndsbeslut som föreningen är skyldig att dokumentera. Dokumentationsskyldigheten är alltså knuten till att det finns ett beslut som ger den enskilde rätt till en individuellt behovsprövad insats. Om socialnämnden har erbjudit en kvinna insatser som service, till exempel samtalsstöd, och detta ges av en förening, så gäller inte dokumentationsreglerna. Däremot följer av allmänna förvaltningsrättsliga principer att offentligt finansierad verksamhet i viss utsträckning måste dokumenteras för att det ska vara möjligt att redovisa hur medlen används och att följa upp verksamheten. Se vidare i handboken som det hänvisas till ovan.

Den som bedriver socialtjänst (socialnämnd eller enskild verksamhet) är ansvarig för att det finns ett ledningssystem för verksamheten. Om det är detta du menar med kvalitetssystem så gäller ansvaret för att ha ett sådant för såväl socialnämnd som för en ideell kvinnojour, om det finns ett uppdragsförhållande mellan socialtjänst och kvinnojour. När det finns ett uppdragsförhållande mellan socialnämnden och en ideell förening så gäller SoL oavsett om det finns ett formellt upprättat avtal eller om det finns mer löst, muntligt. Det blir mycket enklare och tydligare om man har ett tydligt formellt avtal som tydliggör när den ideella föreningen är utförare av socialtjänst. I alla andra sammanhang som äldreomsorg eller missbruksvården, görs upphandlingar och avtal skrivs mellan den beställande nämnden och utföraren. Detta borde självklart även gälla för utförare av socialtjänst för brottsoffer.

Det är inte fel att kvinnojouren samtalar med kvinnan och upplyser henne om vilket stöd och vilken hjälp hon kan få av socialtjänsten. Med ett beslut från socialnämnden har hon helt annan rättsstatus. Det betyder att hon har rätt att få sina behov utredda och bedömda, hon får ett biståndsbeslut som hon kan klaga på och hon kan vända sig till Socialstyrelsen om hon inte är missnöjd med den hjälp hon fått av socialtjänsten.

Om kvinnojouren utför stöd och service på uppdrag av socialnämnden ingår det även i nämndens ansvar att undersöka och följa upp kvaliteten. Det är alltid den nämnd som beslutat om en insats som har ansvaret för insatsernas kvalitet. Detta ansvar gäller såväl för insatser som nämnden beslutar om, som för insatser som nämnden erbjuder som service. Frågan väcker också denna reflektion: Hur resonerar den socialtjänst som, utan att dessförinnan ordentligt utrett vilket behov den våldsutsatta kvinnan har, hänvisar en extremt utsatt individ till en utförare utan att socialnämnden dessförinnan kontrollerat kvaliteten i det stöd och den service som individen sedan möter?

Utför den ideella föreningen socialtjänst på uppdrag av socialnämnden gäller reglerna om dokumentation i SoL och Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd. Den ideella föreningen ska fortlöpande dokumentera genomförandet av insatsen. Den dokumentation som föreningen bör ha är genomförandeplan och journal. Dokumentationen bör hållas samman i en personakt. Föreningen behöver också ha regler för hur handlingar förvaras. Chefen eller ansvarig inom den ideella kvinnojouren har ansvaret för dokumentationen och för att personalen har kunskap om och följer de regler som gäller.

Den nämnd som beslutat om att bevilja den enskilde bistånd i form av till exempel boende på en kvinnojour, har även ansvar för att följa upp kvaliteten i den utförda tjänsten, oavsett utförare. Vad det får till följd rent organisatoriskt, är en fråga som du bör ställa till din egen kommun.


Question: Hur gör vi som ideell kvinnojour om socialtjänsten inte efterfrågar vår dokumentation?

Nej, kommunen är inte skyldig att lära ut det till den ideella kvinnojouren. Den ideella föreningen har själv ansvar för att lära sig. Däremot finns det inget som hindrar kommunen från att utbilda den ideella föreningen i regelverket om den själv finner att detta är en framkomlig väg för att uppnå god kvalitet vid utförandet socialtjänst. Många kommuner anser att det är det enda rimliga.

Om en kvinna vänder sig till den ideella föreningen/kvinnojouren direkt, eftersom hon inte vill bli registrerad, måste det givetvis respekteras. Det innebär i sin tur att den ideella föreningen inte behöver följa regelverket som finns i SoL i kontakterna med kvinnan. Att vissa våldsutsatta inte vill ha kontakt med socialtjänsten är en anledning till varför de ideella föreningarna har sådan viktig och avgörande roll i samhället. Samtidigt är det viktigt att komma ihåg att socialtjänsten kan hjälpa på fler och andra sätt än vad den ideella föreningen kan. Kommunen kan både stödja oberoende ideell föreningsverksamhet för sådana kvinnor och betala ersättning för samma kvinnojour när den utför socialtjänst. Det ena utesluter inte det andra.

Om socialnämnden vill att föreningen ska utföra socialtjänst, ska det vara väl specificerat i ett avtal mellan socialnämnd och ideell förening. Att det finns ett uppdragsförhållande om att utföra socialtjänst är en förutsättning för att socialnämnden ska kunna ställa krav på verksamheten utifrån till exempel bestämmelser om god kvalitet i SoL. Om det finns ett sådant uppdragsförhållande mellan socialnämnden och den ideella föreningen och den ideella föreningen inte gör det man kommit överens om, bör det rapporteras tillbaka till den nämnd som ingått avtalet med föreningen. Socialtjänsten kan inte ställa krav på hur den ideella föreningens verksamhet utförs när den ideella föreningen får verksamhetsbidrag. De krav som man med verksamhets- eller föreningsbidrag kan ställa är de samma som för andra föreningar. Det är att föreningens verksamhet ryms inom den kommunala kompetensen, att verksamheten kompletterar kommunens verksamhet samt att den är öppen för alla i den bestämda målgruppen.

Nej, en kvinna som bor på kvinnojour gör det på grund av att hon utsatts för våld. Det är ett stöd och hjälpinsats. Kommunen har enligt SoL en möjlighet att ta ut en skälig avgift. Det viktiga är att utreda de behov kvinnan har. Det är fel att betrakta en våldsutsatt kvinna som vilken person som helst i behov av tillfälligt boende, som till exempel en student. Gör man så riskerar man att osynliggör våldet mot henne och i förekommande fall hennes barn.

Om en våldsutsatt kvinna talar om för receptionist, eller någon annan representant för kommunen, att hon har problem ska det uppfattas som begäran om stöd och hjälp. Då har hon rätt till individuell bedömning. Kvinnan bör hänvisas till socialtjänsten för att de ska kunna ta reda på vilka behov hon har, till exempel behov av ekonomiskt bistånd. Detta gäller alltid, utom då det är helt uppenbart att kvinnan bara söker allmän information.

Det är socialtjänst när insatsen sker på uppdrag av socialnämnden, med biståndsbeslut. Det är ideell föreningsverksamhet när kvinnor på egen hand söker sig dit. Även kvinnor som inte vill ha kontakt med socialtjänsten kan dra nytta av de kvalitetskrav som gäller för socialtjänsten, det vill säga att verksamheten håller god kvalitet. Det är även lämpligt att den ideella föreningen upplyser kvinnan om att hon genom att vända sig till socialtjänsten kan få hjälp med ekonomiskt bistånd och med andra stöd och hjälpinsatser samt om socialnämndens ansvar för medföljande barn. När en kvinna bor på en kvinnojour och har sökt sig dit på egen hand, och samtidigt har medföljande barn, bör föreningen anmäla till socialnämnden om att barnet kan behöva skydd av nämnden.

Kommunens insatser till en enskild kan erbjudas som service. Till service räknas insatser som är allmänt inriktade och generellt utformade som kommunal service till exempel information, rådgivning samt olika typer av öppna verksamheter. Denna service är tillgänglig för alla, utan föregående behovsbedömning eller biståndsbeslut. Samtidigt har kvinnan rätt till en individuell bedömning och det bör kvinnan få information om. När en kommun hänvisar en våldsutsatt kvinna till ”stöd och service” innebär det följaktligen att kvinnans behov inte blivit föremål för en individuell bedömning inom ramen för en utredning. Det fattas inte heller något beslut i socialnämnden om vilka insatser kvinnan har behov av. När kvinnan inte får sina behov prövade och utredda kan det innebära att hon inte får sitt behov av insatser tillgodosett. Om det inte finns något beslut om insatser kan ärendet inte heller följas upp. Kvinnan saknar också möjlighet att överklaga beslutet till förvaltningsrätten. Socialnämnden har ansvar för att särskilt beakta att barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna är offer för brott. Forskning har visat att de flesta barn som upplever våld mellan närstående vuxna, själv är utsatta för våld. Om en våldsutsatt kvinna har barn måste därför socialnämnden uppmärksamma och utreda barnet utifrån barnets behov. I alla ärenden som rör en våldsutsatt kvinna bör socialnämnden utreda om något barn har bevittnat våldet eller själv utsatts för våld. Om något barn kan ha bevittnat våld ska den informationen föras vidare till den enhet som utreder barn. Socialnämnden bör skyndsamt göra en förhandsbedömning om av om en utredning ska inledas.

När socialtjänsten beviljat boende på kvinnojour, så gäller regelverket om dokumentation. Socialnämnden har uppföljningsansvaret. I det ligger att följa upp den enskildes dokumentation. Sköter inte socialnämnden det, kan man vända sig till IVO, Inspektionen för vård och omsorg och klaga.

Det är bara när den ideella föreningen genomför insatser till följd av ett socialnämndsbeslut som föreningen är skyldig att dokumentera. Dokumentationsskyldigheten är alltså knuten till att det finns ett beslut som ger den enskilde rätt till en individuellt behovsprövad insats. Om socialnämnden har erbjudit en kvinna insatser som service, till exempel samtalsstöd, och detta ges av en förening, så gäller inte dokumentationsreglerna. Däremot följer av allmänna förvaltningsrättsliga principer att offentligt finansierad verksamhet i viss utsträckning måste dokumenteras för att det ska vara möjligt att redovisa hur medlen används och att följa upp verksamheten. Se vidare i handboken som det hänvisas till ovan.

Den som bedriver socialtjänst (socialnämnd eller enskild verksamhet) är ansvarig för att det finns ett ledningssystem för verksamheten. Om det är detta du menar med kvalitetssystem så gäller ansvaret för att ha ett sådant för såväl socialnämnd som för en ideell kvinnojour, om det finns ett uppdragsförhållande mellan socialtjänst och kvinnojour. När det finns ett uppdragsförhållande mellan socialnämnden och en ideell förening så gäller SoL oavsett om det finns ett formellt upprättat avtal eller om det finns mer löst, muntligt. Det blir mycket enklare och tydligare om man har ett tydligt formellt avtal som tydliggör när den ideella föreningen är utförare av socialtjänst. I alla andra sammanhang som äldreomsorg eller missbruksvården, görs upphandlingar och avtal skrivs mellan den beställande nämnden och utföraren. Detta borde självklart även gälla för utförare av socialtjänst för brottsoffer.

Det är inte fel att kvinnojouren samtalar med kvinnan och upplyser henne om vilket stöd och vilken hjälp hon kan få av socialtjänsten. Med ett beslut från socialnämnden har hon helt annan rättsstatus. Det betyder att hon har rätt att få sina behov utredda och bedömda, hon får ett biståndsbeslut som hon kan klaga på och hon kan vända sig till Socialstyrelsen om hon inte är missnöjd med den hjälp hon fått av socialtjänsten.

Om kvinnojouren utför stöd och service på uppdrag av socialnämnden ingår det även i nämndens ansvar att undersöka och följa upp kvaliteten. Det är alltid den nämnd som beslutat om en insats som har ansvaret för insatsernas kvalitet. Detta ansvar gäller såväl för insatser som nämnden beslutar om, som för insatser som nämnden erbjuder som service. Frågan väcker också denna reflektion: Hur resonerar den socialtjänst som, utan att dessförinnan ordentligt utrett vilket behov den våldsutsatta kvinnan har, hänvisar en extremt utsatt individ till en utförare utan att socialnämnden dessförinnan kontrollerat kvaliteten i det stöd och den service som individen sedan möter?

Utför den ideella föreningen socialtjänst på uppdrag av socialnämnden gäller reglerna om dokumentation i SoL och Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd. Den ideella föreningen ska fortlöpande dokumentera genomförandet av insatsen. Den dokumentation som föreningen bör ha är genomförandeplan och journal. Dokumentationen bör hållas samman i en personakt. Föreningen behöver också ha regler för hur handlingar förvaras. Chefen eller ansvarig inom den ideella kvinnojouren har ansvaret för dokumentationen och för att personalen har kunskap om och följer de regler som gäller.

Den nämnd som beslutat om att bevilja den enskilde bistånd i form av till exempel boende på en kvinnojour, har även ansvar för att följa upp kvaliteten i den utförda tjänsten, oavsett utförare. Vad det får till följd rent organisatoriskt, är en fråga som du bör ställa till din egen kommun.


Question: Vad är LVU?

Socialtjänsten ska ge vårdnadshavarna och föräldrarna till placerade barn råd stöd och annan hjälp som de behöver. Det kan till exempel vara erbjudande om föräldrautbildning, samtalsstöd, stöd i föräldrarollen och stöd i kontakten med dem som vårdar barnet.

Det är viktigt att barnet får behålla kontakten med sitt ursprung, sitt språk och sin kultur. Socialtjänsten ska i första hand undersöka om det går att placera barnet i ett hem i barnets nätverk. Vad som är bäst för barnet ska alltid beaktas. Socialtjänsten har ett ansvar för att utforma vården på ett sätt som främjar barnets samhörighet med familj och personer som är betydelsefulla för barnet, samt kontakt med hemmiljön.

Socialtjänsten har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare tillgodoses så långt som det är möjligt. Men om det är nödvändigt utifrån situationen får socialtjänsten besluta att umgänget ska begränsas. I vissa undantagsfall kan socialtjänsten även behöva hålla barnets vistelseort hemlig för föräldrar eller vårdnadshavare.

Så fort vård enligt LVU inte behövs ska den upphöra. Om barnet fortfarande är i behov av vård kan placeringen fortsätta frivilligt med stöd av socialtjänstlagen (2001:453), SoL. Utgångspunkten är att barnet ska återförenas med sina föräldrar så fort målet med vården är uppnått. Placeringen ska inte pågå längre än nödvändigt. Om det finns en påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling skadas om han eller hon flyttar från ett familjehem kan socialtjänsten besluta att barnet inte får flytta. Ett sådant beslut tas alltid med hänsyn till barnets bästa. Barnet har alltid rätt att få relevant information och ska ges möjlighet att framföra sina åsikter.

LVU är en förkortning på en svensk lag som heter lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Lagen ger det svenska samhället genom socialtjänsten möjlighet att skydda barn och unga som är under 21 år. Men den mesta hjälpen som socialtjänsten erbjuder barn och föräldrar är frivillig och då behöver socialtjänsten inte använda sig av beslut enligt LVU.

Ett familjehem ska ha förutsättningar för att erbjuda barnet vård som är trygg, säker, ändamålsenlig och präglad av kontinuitet. Familjehemmet ska också ha förutsättningar att tillgodose barnets specifika behov. Det är socialtjänsten som utreder att möjliga familjehem lever upp till kraven och de ska också följa vården noga.

År 2020 fattades beslut om tvångsvård enligt LVU för totalt 3486 barn i hela landet. Då ingår både omedelbara omhändertaganden och andra beslut om vård enligt LVU.

Svenska myndigheter säljer inte barn. Risken för att placerade barn utnyttjas av någon är precis som för andra barn väldigt liten. Alla barn som placeras ska få en egen socialsekreterare på socialtjänsten som har i uppgift att följa upp hur barnet har det. Socialtjänsten har ett långtgående ansvar för att barn som är placerade inte utnyttjas.

Nej, religion är inte en grund för ett omhändertagande av ett barn. Ett omhändertagande enligt LVU måste alltid utgå ifrån att det finns påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling skadas. Det kan antingen handla om missförhållanden i hemmiljön eller att barnets eget beteende innebär risker.

Det bestäms med hänsyn till varje barns behov av insatser och därmed vilken arbetsinsats som kommer att krävas av just det familjehemmet. Det finns nationella rekommendationer för ersättning som Sveriges kommuner och regioner (SKR) publicerar, de är en organisation för kommuner.

Ett beslut om omhändertagande enligt LVU måste baseras på att det finns en påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling skadas. Det kan handla om missförhållanden i hemmiljön eller barnets eget beteende. Våld eller kränkande behandling från familjen är ett exempel, ett annat är att barnet själv utsätter sig för fara, använder droger eller begår brott. Ett krav är också att det kan antas, eller att socialtjänsten vet, att föräldrarna och barnet inte samtycker till vården.

Socialtjänsten ska försöka placera barnet nära hemmet för att inte bryta kontakten med hemmiljön. Helst bör placeringen göras i samma kommun. Men det finns situationer när det inte är bäst för barnet att placeras nära föräldrarna, till exempel om barnet är omhändertaget på grund av övergrepp från familjen.

Ja, socialtjänsten ska precis som andra svenska myndigheter använda tolk om man har kontakt med någon som inte kan prata svenska. Man ska också översätta dokument som har skrivits om det behövs.

Ja, föräldrar kan överklaga beslut om tvångsvård av deras barn. Det är alltid en domstol som ska avgöra om ett barn ska omhändertas. Det beslut domstolen fattar kan föräldrarna överklaga. Både barnet och vårdnadshavarna har rätt till ett offentligt biträde, vilket innebär juridisk hjälp som betalas av staten. Så fort tvångsvård inte längre behövs så ska den upphöra. Beslutet om tvångsvård ska övervägas eller omprövas av socialnämnden minst var sjätte månad.

Det börjar med att socialtjänsten på något sätt får information om att ett barn far illa eller riskerar att fara illa. Socialtjänsten har då i uppdrag att utreda barnets behov av stöd och skydd. Det arbetet ska utgå ifrån vad som är bäst för barnet. Om barnet behöver skyddas och placeras akut och vårdnadshavarna inte lämnar sitt samtycke kan socialtjänsten besluta om ett omedelbart omhändertagande. Det  innebär att barnet tas om hand och placeras på en gång mot vårdnadshavarnas vilja. Domstolen ska sedan avgöra om socialnämndens beslut ska gälla. Socialnämnden har möjlighet att ta hjälp av polisen vid själva omhändertagandet, men bara om det är nödvändigt. Om situationen inte är akut men socialtjänsten ändå bedömer att barnet behöver tvångsvård lämnar socialtjänsten in en ansökan till domstolen. Domstolen avgör då om det finns skäl för vård med stöd av LVU.

Socialtjänsten gör alltid en bedömning i det enskilda fallet, alltså för varje barn. Om det finns en påtaglig risk för att ett barns hälsa eller utveckling skadas och det inte finns samtycke till frivillig vård ska socialtjänsten besluta om vård enligt LVU. Socialtjänsten ska inte vänta med att ingripa till dess att ett barn har skadats.

Socialtjänsten har alltid ansvar för att placerade barn får god vård. Familjer som vill bli familjehem utreds av socialtjänsten och HVB måste ha tillstånd från Inspektionen för vård och omsorg (IVO) som är tillsynsmyndighet för socialtjänsten. Socialtjänsten ska också noga följa vården av placerade barn. I det ingår att prata med barnet, besöka barnet där han eller hon bor och att prata med familjehemmet eller personalen och barnets vårdnadshavare. Ett minimum är att beslutet om tvångsvård ska övervägas eller omprövas av socialnämnden var sjätte månad. Så fort tvångsvård inte behövs ska den upphöra. I svensk lag står det att alla som får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa bör anmäla det till socialnämnden. Det gäller också placerade barn. Personal i verksamheter som vänder sig till barn och unga måste genast anmäla. Personal på HVB som uppmärksammar missförhållanden och risker i vården om barn och unga är skyldiga att genast rapportera detta till ansvarig för verksamheten.

Den lag som gäller idag kom år 1990 men Sverige har haft lagar som har reglerat omhändertaganden av barn även tidigare.

Frågor och svar omhändertagande av barn enligt LVU


Question: Hur länge har LVU funnits?

Socialtjänsten ska ge vårdnadshavarna och föräldrarna till placerade barn råd stöd och annan hjälp som de behöver. Det kan till exempel vara erbjudande om föräldrautbildning, samtalsstöd, stöd i föräldrarollen och stöd i kontakten med dem som vårdar barnet.

Det är viktigt att barnet får behålla kontakten med sitt ursprung, sitt språk och sin kultur. Socialtjänsten ska i första hand undersöka om det går att placera barnet i ett hem i barnets nätverk. Vad som är bäst för barnet ska alltid beaktas. Socialtjänsten har ett ansvar för att utforma vården på ett sätt som främjar barnets samhörighet med familj och personer som är betydelsefulla för barnet, samt kontakt med hemmiljön.

Socialtjänsten har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare tillgodoses så långt som det är möjligt. Men om det är nödvändigt utifrån situationen får socialtjänsten besluta att umgänget ska begränsas. I vissa undantagsfall kan socialtjänsten även behöva hålla barnets vistelseort hemlig för föräldrar eller vårdnadshavare.

Så fort vård enligt LVU inte behövs ska den upphöra. Om barnet fortfarande är i behov av vård kan placeringen fortsätta frivilligt med stöd av socialtjänstlagen (2001:453), SoL. Utgångspunkten är att barnet ska återförenas med sina föräldrar så fort målet med vården är uppnått. Placeringen ska inte pågå längre än nödvändigt. Om det finns en påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling skadas om han eller hon flyttar från ett familjehem kan socialtjänsten besluta att barnet inte får flytta. Ett sådant beslut tas alltid med hänsyn till barnets bästa. Barnet har alltid rätt att få relevant information och ska ges möjlighet att framföra sina åsikter.

LVU är en förkortning på en svensk lag som heter lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Lagen ger det svenska samhället genom socialtjänsten möjlighet att skydda barn och unga som är under 21 år. Men den mesta hjälpen som socialtjänsten erbjuder barn och föräldrar är frivillig och då behöver socialtjänsten inte använda sig av beslut enligt LVU.

Ett familjehem ska ha förutsättningar för att erbjuda barnet vård som är trygg, säker, ändamålsenlig och präglad av kontinuitet. Familjehemmet ska också ha förutsättningar att tillgodose barnets specifika behov. Det är socialtjänsten som utreder att möjliga familjehem lever upp till kraven och de ska också följa vården noga.

År 2020 fattades beslut om tvångsvård enligt LVU för totalt 3486 barn i hela landet. Då ingår både omedelbara omhändertaganden och andra beslut om vård enligt LVU.

Svenska myndigheter säljer inte barn. Risken för att placerade barn utnyttjas av någon är precis som för andra barn väldigt liten. Alla barn som placeras ska få en egen socialsekreterare på socialtjänsten som har i uppgift att följa upp hur barnet har det. Socialtjänsten har ett långtgående ansvar för att barn som är placerade inte utnyttjas.

Nej, religion är inte en grund för ett omhändertagande av ett barn. Ett omhändertagande enligt LVU måste alltid utgå ifrån att det finns påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling skadas. Det kan antingen handla om missförhållanden i hemmiljön eller att barnets eget beteende innebär risker.

Det bestäms med hänsyn till varje barns behov av insatser och därmed vilken arbetsinsats som kommer att krävas av just det familjehemmet. Det finns nationella rekommendationer för ersättning som Sveriges kommuner och regioner (SKR) publicerar, de är en organisation för kommuner.

Ett beslut om omhändertagande enligt LVU måste baseras på att det finns en påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling skadas. Det kan handla om missförhållanden i hemmiljön eller barnets eget beteende. Våld eller kränkande behandling från familjen är ett exempel, ett annat är att barnet själv utsätter sig för fara, använder droger eller begår brott. Ett krav är också att det kan antas, eller att socialtjänsten vet, att föräldrarna och barnet inte samtycker till vården.

Socialtjänsten ska försöka placera barnet nära hemmet för att inte bryta kontakten med hemmiljön. Helst bör placeringen göras i samma kommun. Men det finns situationer när det inte är bäst för barnet att placeras nära föräldrarna, till exempel om barnet är omhändertaget på grund av övergrepp från familjen.

Ja, socialtjänsten ska precis som andra svenska myndigheter använda tolk om man har kontakt med någon som inte kan prata svenska. Man ska också översätta dokument som har skrivits om det behövs.

Ja, föräldrar kan överklaga beslut om tvångsvård av deras barn. Det är alltid en domstol som ska avgöra om ett barn ska omhändertas. Det beslut domstolen fattar kan föräldrarna överklaga. Både barnet och vårdnadshavarna har rätt till ett offentligt biträde, vilket innebär juridisk hjälp som betalas av staten. Så fort tvångsvård inte längre behövs så ska den upphöra. Beslutet om tvångsvård ska övervägas eller omprövas av socialnämnden minst var sjätte månad.

Det börjar med att socialtjänsten på något sätt får information om att ett barn far illa eller riskerar att fara illa. Socialtjänsten har då i uppdrag att utreda barnets behov av stöd och skydd. Det arbetet ska utgå ifrån vad som är bäst för barnet. Om barnet behöver skyddas och placeras akut och vårdnadshavarna inte lämnar sitt samtycke kan socialtjänsten besluta om ett omedelbart omhändertagande. Det  innebär att barnet tas om hand och placeras på en gång mot vårdnadshavarnas vilja. Domstolen ska sedan avgöra om socialnämndens beslut ska gälla. Socialnämnden har möjlighet att ta hjälp av polisen vid själva omhändertagandet, men bara om det är nödvändigt. Om situationen inte är akut men socialtjänsten ändå bedömer att barnet behöver tvångsvård lämnar socialtjänsten in en ansökan till domstolen. Domstolen avgör då om det finns skäl för vård med stöd av LVU.

Socialtjänsten gör alltid en bedömning i det enskilda fallet, alltså för varje barn. Om det finns en påtaglig risk för att ett barns hälsa eller utveckling skadas och det inte finns samtycke till frivillig vård ska socialtjänsten besluta om vård enligt LVU. Socialtjänsten ska inte vänta med att ingripa till dess att ett barn har skadats.

Socialtjänsten har alltid ansvar för att placerade barn får god vård. Familjer som vill bli familjehem utreds av socialtjänsten och HVB måste ha tillstånd från Inspektionen för vård och omsorg (IVO) som är tillsynsmyndighet för socialtjänsten. Socialtjänsten ska också noga följa vården av placerade barn. I det ingår att prata med barnet, besöka barnet där han eller hon bor och att prata med familjehemmet eller personalen och barnets vårdnadshavare. Ett minimum är att beslutet om tvångsvård ska övervägas eller omprövas av socialnämnden var sjätte månad. Så fort tvångsvård inte behövs ska den upphöra. I svensk lag står det att alla som får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa bör anmäla det till socialnämnden. Det gäller också placerade barn. Personal i verksamheter som vänder sig till barn och unga måste genast anmäla. Personal på HVB som uppmärksammar missförhållanden och risker i vården om barn och unga är skyldiga att genast rapportera detta till ansvarig för verksamheten.

Den lag som gäller idag kom år 1990 men Sverige har haft lagar som har reglerat omhändertaganden av barn även tidigare.


Question: När kan det bli aktuellt för socialtjänsten att omhänderta barn?

Socialtjänsten ska ge vårdnadshavarna och föräldrarna till placerade barn råd stöd och annan hjälp som de behöver. Det kan till exempel vara erbjudande om föräldrautbildning, samtalsstöd, stöd i föräldrarollen och stöd i kontakten med dem som vårdar barnet.

Det är viktigt att barnet får behålla kontakten med sitt ursprung, sitt språk och sin kultur. Socialtjänsten ska i första hand undersöka om det går att placera barnet i ett hem i barnets nätverk. Vad som är bäst för barnet ska alltid beaktas. Socialtjänsten har ett ansvar för att utforma vården på ett sätt som främjar barnets samhörighet med familj och personer som är betydelsefulla för barnet, samt kontakt med hemmiljön.

Socialtjänsten har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare tillgodoses så långt som det är möjligt. Men om det är nödvändigt utifrån situationen får socialtjänsten besluta att umgänget ska begränsas. I vissa undantagsfall kan socialtjänsten även behöva hålla barnets vistelseort hemlig för föräldrar eller vårdnadshavare.

Så fort vård enligt LVU inte behövs ska den upphöra. Om barnet fortfarande är i behov av vård kan placeringen fortsätta frivilligt med stöd av socialtjänstlagen (2001:453), SoL. Utgångspunkten är att barnet ska återförenas med sina föräldrar så fort målet med vården är uppnått. Placeringen ska inte pågå längre än nödvändigt. Om det finns en påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling skadas om han eller hon flyttar från ett familjehem kan socialtjänsten besluta att barnet inte får flytta. Ett sådant beslut tas alltid med hänsyn till barnets bästa. Barnet har alltid rätt att få relevant information och ska ges möjlighet att framföra sina åsikter.

LVU är en förkortning på en svensk lag som heter lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Lagen ger det svenska samhället genom socialtjänsten möjlighet att skydda barn och unga som är under 21 år. Men den mesta hjälpen som socialtjänsten erbjuder barn och föräldrar är frivillig och då behöver socialtjänsten inte använda sig av beslut enligt LVU.

Ett familjehem ska ha förutsättningar för att erbjuda barnet vård som är trygg, säker, ändamålsenlig och präglad av kontinuitet. Familjehemmet ska också ha förutsättningar att tillgodose barnets specifika behov. Det är socialtjänsten som utreder att möjliga familjehem lever upp till kraven och de ska också följa vården noga.

År 2020 fattades beslut om tvångsvård enligt LVU för totalt 3486 barn i hela landet. Då ingår både omedelbara omhändertaganden och andra beslut om vård enligt LVU.

Svenska myndigheter säljer inte barn. Risken för att placerade barn utnyttjas av någon är precis som för andra barn väldigt liten. Alla barn som placeras ska få en egen socialsekreterare på socialtjänsten som har i uppgift att följa upp hur barnet har det. Socialtjänsten har ett långtgående ansvar för att barn som är placerade inte utnyttjas.

Nej, religion är inte en grund för ett omhändertagande av ett barn. Ett omhändertagande enligt LVU måste alltid utgå ifrån att det finns påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling skadas. Det kan antingen handla om missförhållanden i hemmiljön eller att barnets eget beteende innebär risker.

Det bestäms med hänsyn till varje barns behov av insatser och därmed vilken arbetsinsats som kommer att krävas av just det familjehemmet. Det finns nationella rekommendationer för ersättning som Sveriges kommuner och regioner (SKR) publicerar, de är en organisation för kommuner.

Ett beslut om omhändertagande enligt LVU måste baseras på att det finns en påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling skadas. Det kan handla om missförhållanden i hemmiljön eller barnets eget beteende. Våld eller kränkande behandling från familjen är ett exempel, ett annat är att barnet själv utsätter sig för fara, använder droger eller begår brott. Ett krav är också att det kan antas, eller att socialtjänsten vet, att föräldrarna och barnet inte samtycker till vården.

Socialtjänsten ska försöka placera barnet nära hemmet för att inte bryta kontakten med hemmiljön. Helst bör placeringen göras i samma kommun. Men det finns situationer när det inte är bäst för barnet att placeras nära föräldrarna, till exempel om barnet är omhändertaget på grund av övergrepp från familjen.

Ja, socialtjänsten ska precis som andra svenska myndigheter använda tolk om man har kontakt med någon som inte kan prata svenska. Man ska också översätta dokument som har skrivits om det behövs.

Ja, föräldrar kan överklaga beslut om tvångsvård av deras barn. Det är alltid en domstol som ska avgöra om ett barn ska omhändertas. Det beslut domstolen fattar kan föräldrarna överklaga. Både barnet och vårdnadshavarna har rätt till ett offentligt biträde, vilket innebär juridisk hjälp som betalas av staten. Så fort tvångsvård inte längre behövs så ska den upphöra. Beslutet om tvångsvård ska övervägas eller omprövas av socialnämnden minst var sjätte månad.

Det börjar med att socialtjänsten på något sätt får information om att ett barn far illa eller riskerar att fara illa. Socialtjänsten har då i uppdrag att utreda barnets behov av stöd och skydd. Det arbetet ska utgå ifrån vad som är bäst för barnet. Om barnet behöver skyddas och placeras akut och vårdnadshavarna inte lämnar sitt samtycke kan socialtjänsten besluta om ett omedelbart omhändertagande. Det  innebär att barnet tas om hand och placeras på en gång mot vårdnadshavarnas vilja. Domstolen ska sedan avgöra om socialnämndens beslut ska gälla. Socialnämnden har möjlighet att ta hjälp av polisen vid själva omhändertagandet, men bara om det är nödvändigt. Om situationen inte är akut men socialtjänsten ändå bedömer att barnet behöver tvångsvård lämnar socialtjänsten in en ansökan till domstolen. Domstolen avgör då om det finns skäl för vård med stöd av LVU.

Socialtjänsten gör alltid en bedömning i det enskilda fallet, alltså för varje barn. Om det finns en påtaglig risk för att ett barns hälsa eller utveckling skadas och det inte finns samtycke till frivillig vård ska socialtjänsten besluta om vård enligt LVU. Socialtjänsten ska inte vänta med att ingripa till dess att ett barn har skadats.

Socialtjänsten har alltid ansvar för att placerade barn får god vård. Familjer som vill bli familjehem utreds av socialtjänsten och HVB måste ha tillstånd från Inspektionen för vård och omsorg (IVO) som är tillsynsmyndighet för socialtjänsten. Socialtjänsten ska också noga följa vården av placerade barn. I det ingår att prata med barnet, besöka barnet där han eller hon bor och att prata med familjehemmet eller personalen och barnets vårdnadshavare. Ett minimum är att beslutet om tvångsvård ska övervägas eller omprövas av socialnämnden var sjätte månad. Så fort tvångsvård inte behövs ska den upphöra. I svensk lag står det att alla som får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa bör anmäla det till socialnämnden. Det gäller också placerade barn. Personal i verksamheter som vänder sig till barn och unga måste genast anmäla. Personal på HVB som uppmärksammar missförhållanden och risker i vården om barn och unga är skyldiga att genast rapportera detta till ansvarig för verksamheten.

Den lag som gäller idag kom år 1990 men Sverige har haft lagar som har reglerat omhändertaganden av barn även tidigare.


Question: Kan religion vara ett skäl till att ett barn omhändertas?

Socialtjänsten ska ge vårdnadshavarna och föräldrarna till placerade barn råd stöd och annan hjälp som de behöver. Det kan till exempel vara erbjudande om föräldrautbildning, samtalsstöd, stöd i föräldrarollen och stöd i kontakten med dem som vårdar barnet.

Det är viktigt att barnet får behålla kontakten med sitt ursprung, sitt språk och sin kultur. Socialtjänsten ska i första hand undersöka om det går att placera barnet i ett hem i barnets nätverk. Vad som är bäst för barnet ska alltid beaktas. Socialtjänsten har ett ansvar för att utforma vården på ett sätt som främjar barnets samhörighet med familj och personer som är betydelsefulla för barnet, samt kontakt med hemmiljön.

Socialtjänsten har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare tillgodoses så långt som det är möjligt. Men om det är nödvändigt utifrån situationen får socialtjänsten besluta att umgänget ska begränsas. I vissa undantagsfall kan socialtjänsten även behöva hålla barnets vistelseort hemlig för föräldrar eller vårdnadshavare.

Så fort vård enligt LVU inte behövs ska den upphöra. Om barnet fortfarande är i behov av vård kan placeringen fortsätta frivilligt med stöd av socialtjänstlagen (2001:453), SoL. Utgångspunkten är att barnet ska återförenas med sina föräldrar så fort målet med vården är uppnått. Placeringen ska inte pågå längre än nödvändigt. Om det finns en påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling skadas om han eller hon flyttar från ett familjehem kan socialtjänsten besluta att barnet inte får flytta. Ett sådant beslut tas alltid med hänsyn till barnets bästa. Barnet har alltid rätt att få relevant information och ska ges möjlighet att framföra sina åsikter.

LVU är en förkortning på en svensk lag som heter lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Lagen ger det svenska samhället genom socialtjänsten möjlighet att skydda barn och unga som är under 21 år. Men den mesta hjälpen som socialtjänsten erbjuder barn och föräldrar är frivillig och då behöver socialtjänsten inte använda sig av beslut enligt LVU.

Ett familjehem ska ha förutsättningar för att erbjuda barnet vård som är trygg, säker, ändamålsenlig och präglad av kontinuitet. Familjehemmet ska också ha förutsättningar att tillgodose barnets specifika behov. Det är socialtjänsten som utreder att möjliga familjehem lever upp till kraven och de ska också följa vården noga.

År 2020 fattades beslut om tvångsvård enligt LVU för totalt 3486 barn i hela landet. Då ingår både omedelbara omhändertaganden och andra beslut om vård enligt LVU.

Svenska myndigheter säljer inte barn. Risken för att placerade barn utnyttjas av någon är precis som för andra barn väldigt liten. Alla barn som placeras ska få en egen socialsekreterare på socialtjänsten som har i uppgift att följa upp hur barnet har det. Socialtjänsten har ett långtgående ansvar för att barn som är placerade inte utnyttjas.

Nej, religion är inte en grund för ett omhändertagande av ett barn. Ett omhändertagande enligt LVU måste alltid utgå ifrån att det finns påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling skadas. Det kan antingen handla om missförhållanden i hemmiljön eller att barnets eget beteende innebär risker.

Det bestäms med hänsyn till varje barns behov av insatser och därmed vilken arbetsinsats som kommer att krävas av just det familjehemmet. Det finns nationella rekommendationer för ersättning som Sveriges kommuner och regioner (SKR) publicerar, de är en organisation för kommuner.

Ett beslut om omhändertagande enligt LVU måste baseras på att det finns en påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling skadas. Det kan handla om missförhållanden i hemmiljön eller barnets eget beteende. Våld eller kränkande behandling från familjen är ett exempel, ett annat är att barnet själv utsätter sig för fara, använder droger eller begår brott. Ett krav är också att det kan antas, eller att socialtjänsten vet, att föräldrarna och barnet inte samtycker till vården.

Socialtjänsten ska försöka placera barnet nära hemmet för att inte bryta kontakten med hemmiljön. Helst bör placeringen göras i samma kommun. Men det finns situationer när det inte är bäst för barnet att placeras nära föräldrarna, till exempel om barnet är omhändertaget på grund av övergrepp från familjen.

Ja, socialtjänsten ska precis som andra svenska myndigheter använda tolk om man har kontakt med någon som inte kan prata svenska. Man ska också översätta dokument som har skrivits om det behövs.

Ja, föräldrar kan överklaga beslut om tvångsvård av deras barn. Det är alltid en domstol som ska avgöra om ett barn ska omhändertas. Det beslut domstolen fattar kan föräldrarna överklaga. Både barnet och vårdnadshavarna har rätt till ett offentligt biträde, vilket innebär juridisk hjälp som betalas av staten. Så fort tvångsvård inte längre behövs så ska den upphöra. Beslutet om tvångsvård ska övervägas eller omprövas av socialnämnden minst var sjätte månad.

Det börjar med att socialtjänsten på något sätt får information om att ett barn far illa eller riskerar att fara illa. Socialtjänsten har då i uppdrag att utreda barnets behov av stöd och skydd. Det arbetet ska utgå ifrån vad som är bäst för barnet. Om barnet behöver skyddas och placeras akut och vårdnadshavarna inte lämnar sitt samtycke kan socialtjänsten besluta om ett omedelbart omhändertagande. Det  innebär att barnet tas om hand och placeras på en gång mot vårdnadshavarnas vilja. Domstolen ska sedan avgöra om socialnämndens beslut ska gälla. Socialnämnden har möjlighet att ta hjälp av polisen vid själva omhändertagandet, men bara om det är nödvändigt. Om situationen inte är akut men socialtjänsten ändå bedömer att barnet behöver tvångsvård lämnar socialtjänsten in en ansökan till domstolen. Domstolen avgör då om det finns skäl för vård med stöd av LVU.

Socialtjänsten gör alltid en bedömning i det enskilda fallet, alltså för varje barn. Om det finns en påtaglig risk för att ett barns hälsa eller utveckling skadas och det inte finns samtycke till frivillig vård ska socialtjänsten besluta om vård enligt LVU. Socialtjänsten ska inte vänta med att ingripa till dess att ett barn har skadats.

Socialtjänsten har alltid ansvar för att placerade barn får god vård. Familjer som vill bli familjehem utreds av socialtjänsten och HVB måste ha tillstånd från Inspektionen för vård och omsorg (IVO) som är tillsynsmyndighet för socialtjänsten. Socialtjänsten ska också noga följa vården av placerade barn. I det ingår att prata med barnet, besöka barnet där han eller hon bor och att prata med familjehemmet eller personalen och barnets vårdnadshavare. Ett minimum är att beslutet om tvångsvård ska övervägas eller omprövas av socialnämnden var sjätte månad. Så fort tvångsvård inte behövs ska den upphöra. I svensk lag står det att alla som får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa bör anmäla det till socialnämnden. Det gäller också placerade barn. Personal i verksamheter som vänder sig till barn och unga måste genast anmäla. Personal på HVB som uppmärksammar missförhållanden och risker i vården om barn och unga är skyldiga att genast rapportera detta till ansvarig för verksamheten.

Den lag som gäller idag kom år 1990 men Sverige har haft lagar som har reglerat omhändertaganden av barn även tidigare.


Question: Kan föräldrar som inte pratar svenska få tolkhjälp vid ett omhändertagande?

Socialtjänsten ska ge vårdnadshavarna och föräldrarna till placerade barn råd stöd och annan hjälp som de behöver. Det kan till exempel vara erbjudande om föräldrautbildning, samtalsstöd, stöd i föräldrarollen och stöd i kontakten med dem som vårdar barnet.

Det är viktigt att barnet får behålla kontakten med sitt ursprung, sitt språk och sin kultur. Socialtjänsten ska i första hand undersöka om det går att placera barnet i ett hem i barnets nätverk. Vad som är bäst för barnet ska alltid beaktas. Socialtjänsten har ett ansvar för att utforma vården på ett sätt som främjar barnets samhörighet med familj och personer som är betydelsefulla för barnet, samt kontakt med hemmiljön.

Socialtjänsten har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare tillgodoses så långt som det är möjligt. Men om det är nödvändigt utifrån situationen får socialtjänsten besluta att umgänget ska begränsas. I vissa undantagsfall kan socialtjänsten även behöva hålla barnets vistelseort hemlig för föräldrar eller vårdnadshavare.

Så fort vård enligt LVU inte behövs ska den upphöra. Om barnet fortfarande är i behov av vård kan placeringen fortsätta frivilligt med stöd av socialtjänstlagen (2001:453), SoL. Utgångspunkten är att barnet ska återförenas med sina föräldrar så fort målet med vården är uppnått. Placeringen ska inte pågå längre än nödvändigt. Om det finns en påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling skadas om han eller hon flyttar från ett familjehem kan socialtjänsten besluta att barnet inte får flytta. Ett sådant beslut tas alltid med hänsyn till barnets bästa. Barnet har alltid rätt att få relevant information och ska ges möjlighet att framföra sina åsikter.

LVU är en förkortning på en svensk lag som heter lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Lagen ger det svenska samhället genom socialtjänsten möjlighet att skydda barn och unga som är under 21 år. Men den mesta hjälpen som socialtjänsten erbjuder barn och föräldrar är frivillig och då behöver socialtjänsten inte använda sig av beslut enligt LVU.

Ett familjehem ska ha förutsättningar för att erbjuda barnet vård som är trygg, säker, ändamålsenlig och präglad av kontinuitet. Familjehemmet ska också ha förutsättningar att tillgodose barnets specifika behov. Det är socialtjänsten som utreder att möjliga familjehem lever upp till kraven och de ska också följa vården noga.

År 2020 fattades beslut om tvångsvård enligt LVU för totalt 3486 barn i hela landet. Då ingår både omedelbara omhändertaganden och andra beslut om vård enligt LVU.

Svenska myndigheter säljer inte barn. Risken för att placerade barn utnyttjas av någon är precis som för andra barn väldigt liten. Alla barn som placeras ska få en egen socialsekreterare på socialtjänsten som har i uppgift att följa upp hur barnet har det. Socialtjänsten har ett långtgående ansvar för att barn som är placerade inte utnyttjas.

Nej, religion är inte en grund för ett omhändertagande av ett barn. Ett omhändertagande enligt LVU måste alltid utgå ifrån att det finns påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling skadas. Det kan antingen handla om missförhållanden i hemmiljön eller att barnets eget beteende innebär risker.

Det bestäms med hänsyn till varje barns behov av insatser och därmed vilken arbetsinsats som kommer att krävas av just det familjehemmet. Det finns nationella rekommendationer för ersättning som Sveriges kommuner och regioner (SKR) publicerar, de är en organisation för kommuner.

Ett beslut om omhändertagande enligt LVU måste baseras på att det finns en påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling skadas. Det kan handla om missförhållanden i hemmiljön eller barnets eget beteende. Våld eller kränkande behandling från familjen är ett exempel, ett annat är att barnet själv utsätter sig för fara, använder droger eller begår brott. Ett krav är också att det kan antas, eller att socialtjänsten vet, att föräldrarna och barnet inte samtycker till vården.

Socialtjänsten ska försöka placera barnet nära hemmet för att inte bryta kontakten med hemmiljön. Helst bör placeringen göras i samma kommun. Men det finns situationer när det inte är bäst för barnet att placeras nära föräldrarna, till exempel om barnet är omhändertaget på grund av övergrepp från familjen.

Ja, socialtjänsten ska precis som andra svenska myndigheter använda tolk om man har kontakt med någon som inte kan prata svenska. Man ska också översätta dokument som har skrivits om det behövs.

Ja, föräldrar kan överklaga beslut om tvångsvård av deras barn. Det är alltid en domstol som ska avgöra om ett barn ska omhändertas. Det beslut domstolen fattar kan föräldrarna överklaga. Både barnet och vårdnadshavarna har rätt till ett offentligt biträde, vilket innebär juridisk hjälp som betalas av staten. Så fort tvångsvård inte längre behövs så ska den upphöra. Beslutet om tvångsvård ska övervägas eller omprövas av socialnämnden minst var sjätte månad.

Det börjar med att socialtjänsten på något sätt får information om att ett barn far illa eller riskerar att fara illa. Socialtjänsten har då i uppdrag att utreda barnets behov av stöd och skydd. Det arbetet ska utgå ifrån vad som är bäst för barnet. Om barnet behöver skyddas och placeras akut och vårdnadshavarna inte lämnar sitt samtycke kan socialtjänsten besluta om ett omedelbart omhändertagande. Det  innebär att barnet tas om hand och placeras på en gång mot vårdnadshavarnas vilja. Domstolen ska sedan avgöra om socialnämndens beslut ska gälla. Socialnämnden har möjlighet att ta hjälp av polisen vid själva omhändertagandet, men bara om det är nödvändigt. Om situationen inte är akut men socialtjänsten ändå bedömer att barnet behöver tvångsvård lämnar socialtjänsten in en ansökan till domstolen. Domstolen avgör då om det finns skäl för vård med stöd av LVU.

Socialtjänsten gör alltid en bedömning i det enskilda fallet, alltså för varje barn. Om det finns en påtaglig risk för att ett barns hälsa eller utveckling skadas och det inte finns samtycke till frivillig vård ska socialtjänsten besluta om vård enligt LVU. Socialtjänsten ska inte vänta med att ingripa till dess att ett barn har skadats.

Socialtjänsten har alltid ansvar för att placerade barn får god vård. Familjer som vill bli familjehem utreds av socialtjänsten och HVB måste ha tillstånd från Inspektionen för vård och omsorg (IVO) som är tillsynsmyndighet för socialtjänsten. Socialtjänsten ska också noga följa vården av placerade barn. I det ingår att prata med barnet, besöka barnet där han eller hon bor och att prata med familjehemmet eller personalen och barnets vårdnadshavare. Ett minimum är att beslutet om tvångsvård ska övervägas eller omprövas av socialnämnden var sjätte månad. Så fort tvångsvård inte behövs ska den upphöra. I svensk lag står det att alla som får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa bör anmäla det till socialnämnden. Det gäller också placerade barn. Personal i verksamheter som vänder sig till barn och unga måste genast anmäla. Personal på HVB som uppmärksammar missförhållanden och risker i vården om barn och unga är skyldiga att genast rapportera detta till ansvarig för verksamheten.

Den lag som gäller idag kom år 1990 men Sverige har haft lagar som har reglerat omhändertaganden av barn även tidigare.