Din populație, socotită la 600 000, cu 80 000 de străini, mai familiari îi sînt boierii. Față de dînșii el vrea să fie drept, urmînd principiul pe care de la început și l-a pus înainte, criticînd pe calomniatorii țerilor noastre, cari „au exagerat abuzuri și au aruncat ridiculul asupra multor obiceiuri fără îndoială ca să merite aprobarea persoanelor ce caută mai curînd să se distreze (divertir) în povești decît să se ocupe de lucruri cu adevărat utile, așa cum ni le prezintă cu grămada studiul caracterului diferitelor națiuni”. Prezintă pe dregătorii munteni ea luxoși – veșmîntul, fără giuvaiere costă 3–4 000 de franci, trăsurile se pot compara cu acelea din orice capitală. Li plac ceremonii (cele de nuntă sînt date amănunțit și oamenii își trec vremea cu vizite). Mesele cuprind cinsprezece la douăzeci de feluri, cheltuiala pe an se urcă la 2–3 000 de galbeni. De două ori pe săptămînă în lunile de iarnă este bal mascat la „clubul nobil”; oamenii în vrîstă joacă faro, biliard, lotto. De la 1818 actori germani apar o dată pe săptămînă acolo; pentru ei s-a făcut „un frumușel (joli) teatru, destul de vast ca să poată cuprinde o mie de persoane”[6]. Se trece la piese franceze traduse de ucenicii școlii domnești; dintr-o subscripție de vreo mie de galbeni era să se aducă în 1821 o trupă italiană.