După aceea vine solul însuși: i se dăduse de domn un cal arăpese foarte frumos și, după obiceiul din Constantinopol, un servitor anume care să-i curețe spuma calului. Lîngă el este secretarul de legație cu șase peici, șase haiduci și douăzeci de ciohodari. Se ajunge la curte, unde postelnicul, cu toiagul în mînă, conduce pe ambasador la vodă. Acesta era, nu în a treia odaie, ci la ușa ei, îmbrăcat în haine solemne, ca unul care cunoștea rosturile diplomatice mult mai bine decît tinerelul Matei Ghica. În odaie erau cele două fotolii. Dulcețile, cafeaua sînt aduse de șase copii de casă. Tot așa solul e parfumat cu miresme răsăritene. În odaia vecină e poftit alaiul împreună cu boierii. La un moment dat apar cei doi fii ai lui vodă: Grigore și Alexandru, cari au fost domni pe rînd, și prezintă omagiile lor oaspetelui. Audiența ține trei sferturi de ceas. Ambasadorul găsește pe domnul Moldovei foarte „respectabil”: vorbea perfect și latinește și italienește și avea foarte multă simpatie pentru poloni. A doua zi Ioan Vodă vine la sol cu același alai – miliția, scutarul cu cei șapte cai, boierii, postelnicul călare cu toiagul de argint, cei 300 de străjeri domnești –, și iarăși clopotele oralului sună.