Prin „Seide” (Zeiden, Codlea), în sfîrșit se face sosirea la Brașov. Deosebit, în al doilea volum al notițelor sale, călătorul descrie și judecă împrejurările din țara pe care cu atîta răpeziciune o străbătuse. Cînd a venit în Muntenia pe la Severin, în toamna anului 1790, a observat antichitățile de acolo, despre care scrie așa: „Turnul lui Severin (der Thurm Severin) e așezat pe un muncel rotund (einer runden Krupe). E rotund de jur împrejur, încunjurat cu un șanț (ein gemachts Precipice, als ein Graben), greu de suit. Este un zid (eine Wand) gros de douăsprezece picioare, lung de 25 si lat de 20». Regiunea are „deosebit de frumoși fagi și brazi». Craiova se înfățișează mai frumos de departe. Coborîndu-se la Dunăre, i se urmează cursul, pe la Zimnicea, șchelă de negustori turci, cu un han „pasabil”, pe la Petroșani („Pietrosban»), „sat mare», cu „o casă deasupra pămîntului”1. „În satele de-a lungul Dunării, de la Zimnicea pînă la Giurgiu, sînt tot oameni înstăriți”, cu boi, bivoli, oi, găini, gîște, rațe. Altă serie de note, după observații asupra grecilor de la noi, dintre cari mulți ar fi originari din Trapezunt, iar scanavi din Chios, privesc călătoria de întors, din 1791, a prusianului. La Călugăreni „pe Ialomița (sic), este o veche capelă și în mijloc o cruce de zid (gemauert Creuz)”; crede că numele localității ar veni de la vreo mănăstire de călugări.