În sfîrșit, se ajunge a se scrie și inscripțiile de biserici în românește, prevestind o întreagă literatură de care, în treacăt, se va mai vorbi aici. După aceste explicații venim la călătorul Andrei Taranowski, care vine la noi în 1570[3]. Notele lui de călătorie sînt foarte scurte. El sosește prin nordul Moldovei, prin regiunea pe care austriecii o vor numi mai tîrziu Bucovina, nume rămas și după reunirea ei la patrie. Cu privire la această Bucovină zice călătorul: „în care pădure a Bucovinei cu șeptezeci și trei de ani înainte, adecă în 1497, 50 000 de ostași poloni au fost uciși, într-o singură zi de români”. Aceasta înseamnă însă lupta lui Ștefan cel Mare cu Ioan Albert, cînd copacii „înținați”, adecă tăiați pînă la coajă, căzură asupra armatei polone și o distruseră. După aceea se pomenește de Suceava, și în legătură cu ea se amintește și de moartea lui Despot, care se întîmplase numai cu șase ani înainte. E vorba și de Țuțora, la vărsarea Jijiei, care va deveni pe urmă vestită prin venirea hanului tătarilor la 1595, prin instalarea lui Ieremia Movilă. Aflăm și de Lăpușna, puțin mai jos, care a ajuns să fie destul de importantă: avem acte orășenești de acolo.