Eu n-am înțeles lucrurile așa, dar verișoara d-tale vrea să-și facă o jucărie cu noi. - Ce vrei d-ta cu mine? răspunse ea, uitându-se iar în ochii lui. El apucă, fără ca să-și dea seama, mâna ei, și e lucru mare să ții în mâna ta mâna ei. - Nu mai vreau - zise - decât ceea ce vrei și d-ta. Aș fi foarte fericit dacă ai voi ceea ce doresc eu, dar înțeleg că e lucru foarte greu. Sunt cam bătrân. - Ba nu ești - răspunse ea îndărătnică -, dar d-ta nu mă cunoști; eu sunt zburdalnică, caprițioasă și nu te cunosc. Mi-e oarecum frică de d-ta. - Nu, - zise el râzând - frică nu poate să-i fie de mine nimănui. Și deodată parcă se răsturnară toate lucrurile: acum se simțea el în largul lui, încât o prinsese parcă și putea să facă tot ceea ce voia cu dânsa. - O să ne cunoaștem mai bine, zise el și, tot fără ca să-și dea seama, luă mâna ei în amândouă mâinile lui, se uită drept în ochii ei deschiși, apoi îi atinse puțin obrazul și o mângâie ca pe un copil. Ea se ridică oarecum speriată și așa, depărtați unul de altul, îi găsi d-l Goreanu când se întoarse.