Se cercetează și muzeul Bruckenthal, supt conducerea proprietarului. Dudescu e vizitat de armeanul, fost secretar al vizirului Mustafa, Manuc-beiu, cel cu hanul, pe care turcii veniseră să-l taie, dar putuse fugi cu averea aceluiași Mustafa, motiv al urmăririi lui. Boierul și contele iau cafeaua la un han de afară, alături de lucrătorii cari beau vin, și, viind vorba de mizeria țeranilor noștri, Dudescu observă că măcar nu-s robi și că țara n-are cerșitori. Pe la „Neumarkt”, cu biblioteca Teleky și colegiul calvin, pe la Sas-Sebeș, pe la Jibot, cu crescători de vite și de oi, pe la Orăștie, „unde se vorbește aceeași limbă ca în Muntenia” și țeranii au același port ca al „urmașilor Cezarilor și Ciceronilor”, pe la Deva, cu femei frumoase, și pe la „Lesnek” (urmează „Esoenesd”, „Rosova”, „Boschur”); pe la Făget; se trece în Banat. La Lugoj, unde abia s-au stîrpit hoții, se fabrică pălării țerănești, și țigani, veniți de la Brașov și în cale spre Carlsbad, cîntă. Două stații duc la Timișoara, – cu frumoase grădini și femei urîte, nu ca la Sibiiu –, unde se joacă Hoții lui Schiller. La Arad nu se observă nimic interesant, localitatea fiind atunci neînsemnată. La Remscho, dimpotrivă se semnalează macedoneni negustori.