Unde a mers miea, meargă acum și suta: că doar, futu-l, n-a să ț-o mînînce din loc. Ș-odată, c-o mînă trîntește pe Catrina pe pat, iar ceielaltă îl apucă pe Ionică de cămeșoi și-l trage peste dînsa, cu de-a sila!… Atîta i-a trebuit lui Ionică cel prost, ș-apoi atunci las’ pe dînsul că pe loc s-a dat la brazdă. Povestea cîntecului: Scoas-o vînă cît o mînă, Bortelită-n căpățînă, Strujită la rădăcină; Și cum o puse, Cum se duse, Parcă fu, pustiea, unsă!… Și unde nu începe a lua pe Catrina cam în răspăr, coleá, cum știa el de mai demult… de pe la părintele Cioric de-acasă… de prin păpușoi și de prin cele dudăe… cînd tăiau tăvi de cucută și de soc și le destupau cu hudulețul… Catrina, la început, ar cam fi șuvăit ea parcă, de ochii lui Vasile; dar de la o vreme a lăsat și rușine și tot la o parte și s-a pus și ea pe drum. Vorba ceea: Stai, cumătră, nu mișca Că de pulă nu-i scăpa. Nici eu nu vreu ca să scăp Că mi-i a fute de crăp! —Văleu, băică, m-a ajuns tocmai la lingurică, zise Catrina, buricîndu-se cît ce putea și apoi căzu într-un leșin!… —Ia așa, zise Vasile: cu prostul ți-i în cîrd; cît nu știe, cică nu știe, d-apoi și cînd începe a învăța, dă de tocmeală… —Încet, măi nătărăule, că mi-i spinteca nevasta… Hai, scoală-te acum de pe dînsa, mormolocule!… —Poți să-l mai lași oleacă, băică, nu-l zminti tocmai acum, că parcă mă unge cu unt, zise Catrina, trăgîndu-și răsuflarea, de parcă se frigea… Ionică cel prost, sireicanul, era: Ciobănaș de la mînzări Cu pula pe trei spinări Face prin pizdă cărări… Un flăcău din cei care pîndeau după casă, mișcat pînă la rărunchi, începu atunci a cînta încetișor, zicînd: „Dă-i, dă-i, dă-i!