El îmi arătă pe micul cerșetor, omorându-și păduchii. Am rămas acolo trei luni. Voiam să trăiesc toată această istorie și artă a Parisului. L-am părăsit beat de fericire și aproape cerșetor, promițându-mi să revin acolo, să învăț limba, să trăiesc acolo, să trăiesc în această țară a gândirii generoase! Mi-am ținut promisiunea, dar mirajul a dispărut. Acum doi ani, aflându-mă într-o seară în compania a doi francezi, bogați și scriitori, unul din ei mă întrebă brusc: — Cunoști Parisul? — Puțin. — Ce? — Muzeele, monumentele, cocioabele. Izbucniră în râsete. Își râdeau de mine: — Ai văzut femeia care face dragoste cu câinele ei? — Nu. — Și cei doi bărbați care fac dragoste între ei? — Nici. — Și casa particulară, unde vin să fie violate soțiile „cinstite“, cu fața acoperită? — Nicidecum. — Dar bordelul, unde se face dragoste într-un coșciug? — Exact. — Aș vrea să văd această oroare. Automobilele luară drumul spre strada Provence. Fațadă discretă. La intrare, o sonerie dă alarma brusc. Ni se arată casa și marfa, pentru cincizeci de franci de persoană. Marfa n-are nimic extraordinar, vreo treizeci de fete goale pentru toate gusturile… — Toate sunt obligator franțuzoaice, domnilor!, insistă patroana. Dumnezeu protejează popoarele și Franța fetele ei.