Pentru moment e vorba de prelungirea sesiunii parlamentare, de schimbarea legii electorale cu părăsirea primei, ceea ce nu mulțămește pe toată lumea și mai ales cercurile hotărîtoare. Toate acestea cad pentru mine pe planul al doilea față de chestia, urgentă, a lefilor. La 29 mart rog pe ministrul Armatei să vie la mine.”El îmi spune că s-au trimes de două ori cîteva milioane la Cernăuți, unde știam că situația e rea. Generalul Partenie, secretarul general, se ocupă de aceasta. Situația nu e așa de desperată.“ Chemat și el, d. Brătescu „asigură că se vor face cele de nevoie. E adevărat că pentru cupon s-au pus deoparte sume foarte însemnate, care poate vor trebui atacate. Se pregătește și un proiect de ușurare în domeniul funcționarilor. Îl rog să treacă pe la d. Argetoianu pentru a-mi aduce mai multe lămuriri. Acesta însuși vine pentru a-mi spune că pînă la jumătatea lui april armata va avea și hrana și lefile, oprindu-se deocamdată alte plăți”. Iar d. Iunian, dizidentul național-țerăniștilor, face un discurs în care recomandă, ca și d. Nae Ionescu, în Cuvîntul, neplata cuponului, dar, firește, și un guvern de coaliție. Originea acestor două idei se descopere prea lesne. Alt simptom e că, în aceeași zi, la Cluj, d. Vaida își adună partizanii pentru a fi uns „șef al Ardealului și Banatului”, supt conducerea dlui Maniu, șef suprem, dar e dulce față de regele, iar pe d. Goga îl atacă, dar fără violență.”Totuși, la 30 mart, suveranul, fără a fi sondat din nou în această privință, mă asigură că „a moștenit de la tatăl său să nu schimbe pe nimeni care-și face datoria, pe miniștri ca și pe ceilalți».” Încă din acest moment sînt înștiințat la Cameră că „se gătește o manifestație a învățătorilor asemenea cu a studenților”.