Haina asta parcă se vâră în ochii tuturora și-i e peste putință să s’ascundă. Cel care o poartă, duce pe umeri o adevărată Cruce a Calvarului, o mare tragedie! Am notat odată iarăși o ciudată stare psihologică, pe care o determină un palton vechiu. Omul pare trist și foarte umilit; n’a făptuit nici o necinste, nici o crimă; e poate iubit și stimat de concetățenii lui, femeile îi zâmbesc — cu toate astea paltonul vechiu îl amărăște, îl face să fugă de lume. Observați pe mizantropi, toți poartă paltoane vechi. Când bietul om umblă pe stradă, după afaceri, sau să se plimbe, i se pare că toată lumea se uită la paltonul său, îl observă, îl critică, îl descoase — pe bietul palton, care e aproape descusut!... Dacă este invitat într’o familie, se duce după multe ezitări; nu se lasă a fi desbrăcat de servitorul care stă în anticameră ; își atârnă paltonul în cuier cu un fel de rușine, și intră în salon în redingota cea ... nouă ! Aproape fiecare om are o redingotă pentru zile mari. Când pleacă, domnul sau doamna, care îl însoțește până la scară, nu-și poate stăpâni un zâmbet ironic. Să nu-mi spuneți că exagerez dacă voiu afirmă că cea mai mare parte dintre oameni te judecă și te clasează după paltonul pe care îl porți.