Tocmai la 1890 am venit, dar am venit cu acte în regulă, cu cheltuieli de drum plătite de cei ce m-au chemat și fiindu-mi mobila scutită de vamă. Corect am fost toată viața mea și nici Vama Cucului n-am trecut-o, nici pe portița din dos n-am intrat în casa nimănui. Cum rămâne cu cele spuse de domnul comisar regal? Cum rămâne cu sentimentul public, dacă ar fi ca D-voastre să mă condamnați ca pe unul care de nevoie a făcut ceea ce i se impută, ca pe unul care a fugit odată de pedeapsă!? Iar vă rog deci ca, mai înainte de a lua o hotărâre, să întrebați pe domnul comisar regal dacă mai stăruie ori nu asupra acestui lucru. De altminteri, dacă doriți, vă pun la dispoziție scrisorile, ca să le vedeți mai de aproape. Vin la al treilea punct. Domnul comisar regal vine și vă spune că eu mă lăfăiam. Aceasta e vorbă grea de tot - mai ales din gura unui comisar regal. Eu sunt scriitor român de cincizeci de ani acum, căci prima scriere mi-a fost publicată în Convorbiri literare, la 1870. De la 1875, când dădeam lecții de limba română la liceul Matei Basarab mai sunt și dascăl în cele românești.