El a răspuns că lucrurile s-au petrecut de mult și nu-și mai aduce aminte amănuntele, dar a spus ceea ce știa, că nu este adevărat, ca să-i zăpăcească. L-au luat apoi la întrebare și pe bătrânul Wieser, care era consilier comunal, și 1-au ispitit, ca să afle de la el dacă cei doi cai erau cumpărați, ori din prăsila lui, care era vârsta, cum erau după păr, după mărime și după port, dacă erau ori nu înfierați, dacă scosese ori nu bilete pentru ei. Bătrânul își aducea aminte de toate amănuntele și-a spus numai ceea ce știa că este adevărat. Câteva zile-n urmă iar a fost chemat Sepi la poliție. Fuseseră găsiți caii descriși de bătrânul. Se aflau la un bogătan de la Jâszberény, care îi cumpărase cu bilete-n toată regula în târgul de la Nyiregyhâza. L-a-ntrebat dar poliția și pe Sepi cum îi erau caii, ca să se încredințeze dacă caii găsiți sunt în adevăr cei luați de la dânsul. Nici astă dată însă nu-și mai aducea Sepi aminte de amănunte, și descrierea făcută de dânsul nu se potrivea deloc cu cea făcută de tatăl său. Aici era la mijloc un fel de mister, pe care oamenii ca Râday nu-l lasă nedeslușit.