Ca mâine pui meliția la ceafă și găsești pă Marițica măritată!... Cântă, leat!... Și Potroacă îndrugă-ntruna, soldații cântă mereu... — Da'cioara unde-i, mă planton? Mi se pare că s-a apucat dă prostit meliția! — Nu știu, don sergent! A fost cu cumpania și l-am pierdutără p-acolo pă la cișmea; nu s-a mai întors... — Ia du-te după el. Vezi c-o fi la cantină. Îi arăt eu prosteală! Crede că scapă de frecat? Să mi-l aduci aicea să-l judec eu cazon! Plantonul pleacă. *** — Drepți! strigă sergentul. Toți se ridică. Cu șomoioagele de paie la umăr, cu pantalonii sumeși, stau drepți cu toții și nemișcați. Te crezi la operetă. Moș Teacă, acela căruia i se fac onorurile astea, intră solemn și grav, trece pe dinaintea trupei ca la o mare revistă, privește, admiră. — Să dea-nainte! Sergent, e toată lumea? — Trăiți, don căpitan, suntără toți, numa Vasile țiganu lipsește; da am trimis după el. — Da unde e? — Nu știu, trăiți, don căpitan! S-a dus să-l aducă! — Hm! Vrea să prostească meliția! Las, că-l judec eu cazon! — Da'volintiru? Da'Sgabercea? I-ai pus și pă ei? — Da, don căpitan. — Foarte bine, nu merge pă prosteală! Melitaru e dator să facă sirvici!