Din Moldova plecase la Odesa, unde află moartea lui Scarlat Vodă Callimachi[18]. Avînd să corecteze și să întregească pe Raicevich, Lejeune dă, din bogata lui experiență, o sumă de fapte și de observații nouă. În ce privește descrierea Moldovei, el explică de ce nu se cultivă tutunul: fiindcă boierii întrebuințează pe cel turcesc, lumea săracă pe cel nemțesc. Arată cum gătesc cărăușii moldoveni în adăpostul lor mămăligă, pe care o taie cu ața¤¤P. 20 nota 2.</footnote>. Înseamnă deosebirea între oile mestrugane, pîrnaie și țurcane[19]. Nu uită lemnul moldovenesc, trimes la Constantinopol pentru clădiri. Un profesor francez introduce cultura cartofilor. Lejeune dă și statistice, după registrele oficiale, din care-și luase note. La veniturile țerii, suma de 1 600 000 de piaștri, în 1804, a birului țerănesc a fost scăzută după pierderea Basarabiei cu o treime[20], scutelnicii fac ca visteria să piardă 360 000 pe an[21]. La 1820 veniturile moldovenești erau de 2 864 000 de piaștri, din cari 1 441 638 birul și poștele, iar rusumaturile, lista civilă, 1 423 000. Și se specifică: birul trimestrial 311 690, poștele si alte venituri 441 638. Cheltuielile sînt însă de 2 121 901, așa că rezulta un deficit de 680 000 de piaștri[22]. Venitul listei civile fiind acel de mai sus, iar cheltuiala de 1 323 134, ieșia un cîștig domnesc de 100 836, dar el trece în sama deficitului terii, de 680 000.