Dar acum se trezi mai tîrziu decît noaptea trecută, fiindcă mai tîrziu adormise, mai tîrziu scutură părul luat de sub aripa vespoiului şi mai tîrziu se iviră roiurile de vespi, ca să caute şi să aducă hergheha. Ce să vezi însă? Nu trecu mult, şi iată că roi cu roi se întoarse, aducînd fiecare ştirea că nu-i herghelia, că pe faţa pămîntului nu se află, ci trebuie să se fi pripăşit pe undeva prin fundul mării. Iar soarele era aproape de răsărit. Băiet Sărac luă dar solzul, îl scutură şi deodată se ivi în izvorul de la picioarele lui o spuză de peştişori, care umplură toate scursorile şi începură să-l întrebe ce doreşte şi care-i porunca. El le spuse ce-i şi cum, şi deodată se puseră în mişcare toate apele, rîuri, lacuri şi mări, iar vespoii porniră spre ţărmuri nemăsuraţi, ca în clipa cînd va ieşi herghelia gonită de peşti colţoşi, s-o apuce şi s-o gonească mai departe. Băiet Sărac abia mai avu timp să-şi adune herghelia şi să se întoarcă acasă, cînd iată că răsări şi soarele. Baba se uită necăjită la el, îi zise şi astă dată că e bine şi le dete iepelor fătătoare o bătaie şi mai straşnică, fiindcă anul era de trei zile, şi dacă nici noaptea asta nu se ascundeau bine, voinicul putea să-şi ceară sîmbria.