Am și azi câteva kilograme de ziare aici la Văcărești sub căpătâiul meu și dorm foarte bine pe ele. Carnabat are și el slăbiciunea de a citi gazete, dar el e cu gazetele ca și cu focul pentru lulea: când cu gândul nu gândeai, te pomeneai că bate la ușă: «O gazetă citită mai aveți?». Ce căpătâi mai puteam să am cu asemenea om? Dincolo de Carnabat se afla Teodorescu Arghezi, antipodul lui Carnabat, un om singur în felul lui, fost călugăr în timpul tinereților, iar acum ziarist mult lăudat. Ar trebui să scriu foarte multe și să-mi cântăresc fiecare vorbă de câte șapte ori pentru ca să te dumiresc asupra acestui om, repet, singur în felul lui. Gândul meu e însă numai să-ți arăt câtă pricepere a avut Bolentinul când a dat cu socoteală că Arghezi nu poate nici el să stea decât singur cu sine. Închipuiește-ți un om scurt și cam gros, oacheș, cu mustață tunsă și chipeș, care pășește mărunt, vorbește pițigăiat și cântărește fiecare cuvânt mai înainte de a-l fi rostit rar și răspicat. Curat și bine îngrijit în toate amănuntele înfățișării lui, cu deosebire cuviincios și oarecum umilit, el mai are și toate aparențele unui om de o modestie excesivă.