Bucătăreasa, care încremenise în ușă de spaimă, acuma ajută lui Șulăm să se ridice de jos, îi dădu pălăria și-i zise cu milă: — Du-te, jupâne, du-te cu Dumnezeu… — Plec, iacă plec, murmură ovreiul uluit, strângându-și măsurile împrăștiate. Plec… Io… pe banii mei… la bătaie… își luă cobilița pe umăr și se îndreptă spre poartă, în vreme ce avocatul intră în casă, bufnind răcorit: — Fire-ai al dracului de jidan, fără rușine… La poartă, Șulăm își șterse nasul, își aduse aminte că a căzut peste bidoanele pline și se gândi: „Bine că nu s-a vărsat gazul”… În uliță se opri, se uită înapoi și bolborosi mirat: — De ce să mă bată pe banii mei?… Ce i-am făcut eu să mă bată din senin?… Bucătăreasa stătea în același loc, ținându-se cu mâna de falcă, parcă ar fi așteptat o urmare… 2 Șulăm o apucă în dreapta… își ștergea mereu nasul cu mâneca stângă și, pipăindu-și fruntea și tâmplele, simți că i-au ieșit cucuie în locurile ghionturilor. Capul îi vâjâia de durere. Întâmplător văzu urme de sânge pe mâneca hainei și se sperie și iar murmură: — Bătaie… pe banii mei… Totuși, îi veni în minte că încă n-a vândut nimic azi și își zise că urâtă saftea a făcut.