Ai, ce zici tu, bine m-am gândit? — Foarte bine, stăpâne. Paza bună trece primejdia cea rea, zice parimia. — Deși Duduca mea este foarte înțeleaptă și n-am simțit până acum nimic despre dânsa... — Așa este, blagorodnice stăpâne, ai dreptate. — Dar pentru mai mare siguranță te-am ales pe tine, ca să o păzești. — Când este vorba să te slujesc pe domnia ta, stăpâne, sunt gata a trece chiar prin foc; spune-mi numai ce am să fac și vei vedea. — Aferim, Dinicule, aferim, să trăiești, copilul meu; cine slujește cu zilos pe stăpânul său, pe acela nu-l părăsește Dumnezeu. Duduca mi-a zis că-i trebuie un fecior; cată dar să te muți cu locuința la dânsa și să treci în fața ei ca o slugă credincioasă; să o asculți la orice-ți va porunci; să te prefaci că nu bagi de seamă nimic, că nu vezi și nu auzi nimic și să vii în toate zilele la mine să-mi spui tot ce se va petrece în casa ei, fără să treci cu vederea cel mai mic lucru. — Voi urma întocmai poruncilor blagorodniciei tale și mă voi sili cât voi putea ca să mă fac vrednic de încrederea ce ai în mine.