Și asta cu atît mai mult cu cît, aducînd 32 de „perechi de țărani”, nu ați văzut țăranul în realitate. Vrei, tînără prințesă, să vezi țăranul român? Du-te acolo la țară, du-te în bordeiele sărace, bătute de vînt, du-te în cîmpiile producătoare ale țării și vei avea ce vedea. Vei vedea mizeria îngrozitoare rînjindu-și dinții, vei vedea foamea, vei vedea batjocorirea neamului, trufia ciocoiască, umilința norodului, sărăcia cea mai neagră în mijlocul celei mai strălucitoare bogății naturale. Și-ți vei aduce aminte, atunci, de desculții Londrei, de paginile măiestre din care reies suferința și amarul poporului englez. Îți vei aduce aminte de ce vei fi cetit despre sărăcia dezmoșteniților țării tale. Și vei înțelege atunci cît de departe sînt exibițiile de țărani de la Ateneu și de la circ, de adevăratul țăran român, așa cum e el: flămînd, desculț, umilit, batjocorit, nenorocit. Și atunci… nu vei putea face nimic ipentru că nu ție-ți este dat nici să alini mizeriile lumii, nici să le vindeci. Dar… într-o zi, cînd vei auzi că lumea veche se duce, că se cutremură clădirea zilei de azi, că flămînzii și dezmoșteniții, umiliții și apăsații vor să rupă-ncătușarea ordinii actuale, atunci vei pricepe pentru ce s-au revoltat și-ți vei da seama că mu poți împiedica marea să curgă, vîntul să bată, poporul muncitor să se ridice…