Face și etimologii naive. Aspectul natural îl încîntă: cîteva din cele mai frumoase descrieri ale regiunilor noastre se întîlnesc astfel la Raicevich; serile de mai, cu cîntecul privighetorilor, sînt înfățișate cu mult sentiment. Producția țerii e destul de bine analizată, dar fără bogăția de amănunte a lui Sulzer. Se prezintă a,poi unele statistici. Scriitorul soeoate patru milioane de oi în ambele principate, cifră care se potrivește cu a lui Sulzer, deși Raicevich nu l-a putut copia pe acesta. Se dau și prețurile: o oaie se vindea cu 1–2 lei, mielul cu 12–15 crăițari (pielea de miel era întrebuințată la islice și, pentru cele mai scumpe, se cerea pielea de miel nefătat, care se plătea și pînă la 150 de lei, dacă era de o anume coloare). Pe caii din Moldova îi laudă foarte mult. Arată comerțul armenilor din Galiția cu vite și cai din părțile noastre, într-un timp cînd remonta multor țeri vecine se făcea la noi (cea prusiană, cea saxonă, cea polonă). Armenii aceștia cumpărau vitele slabe pentru a le îngrășa în țară. Urmărind mai departe bogățiile țerilor noastre, se spune că 300 000 de iepuri se vînau pe an în Țara Românească și 200 000 în Moldova: pielea se întrebuința pentru a se face căciulile pe care le purtau evreii din Galiția, mai ales cei din Brody.