Ce-ar fi dacă pe lîngă toate, am avea de hrănit și o bogată clientelă de club? La 21 mart merg deci la regele, care nu vrea o criză ministerială,, cu ministrul Armatei.”Arătăm starea hranei soldaților; furnizorii sînt neplătiți. Regele aprobă rechizițiile, dar cu socoteală și cu plata în rentă măcar a acelor furnizori. Mă înțeleg cu generalul Amza pentru adăugirea pe lîngă administrațiile financiare a unui Consiliu reprezintînd armata, magistratura, școala. În fața acestei situații aproape desperate, căci planul ministrului de Finanțe nu are altă bază decît impresia unei simpatii personale din partea președintelui de Consiliu francez, el însuși amenințat, la alegerile apropiate, de puternicul curent de stînga, și în vuietul de pietre și ciomege al studenților puși la cale – unii, grupați în”Cetatea Universitară”, se vor oferi dlui Goga, – se votează la Cameră în ziua de 23 mart, cu învoirea tuturor partidelor, afară de conservatori, chiar a celor cari, ca liberalii dlui Duca, trataseră guvernul de „incapabili”, conversiunea. Pentru ministrul de Finanțe, care a făcut din ea baza viitoarei sale politici – va întemeia, după cădere, o Uniune Agrară —, e o ultimă mare mîngîiere. În această dispoziție momentan optimistă, d. Argetoianu îmi declară, a doua zi chiar după succesul proiectului atît de mult dezbătut și atît de esențial – și de rău – schimbat, că „e contra rechizițiilor, pe care nu le îngăduie legile, dar va găsi banii trebuitori pentru trupă”.