Aproape de întrarea în capitală, iese înainte marele vistier cu carăta domnească și-i duce la un conac pompos. Iarăși să dă un ospăț, la care se văd vasele acelea de argint. Kemény are prilej să vorbească românește cu voevodul. În această nouă călătorie Kemény a fost întovărășit nu numai de Barcsai, care probabil știa foarte bine românește din cauza originii sale, și de un Mariassy Istvân, împreună cu alți nobili unguri. Din partea lui, mirele venise cu suită foarte numeroasă de oameni foarte bogați, ca unul care juca un rol important în regatul polon. Avea o suită de 2 000 de poloni, o mică armată care întovărășa pe pețitor. Trimesul ardelean face o comparație între felul cum erau îmbrăcați ai lui și felul cum erau îmbrăcați polonii și boierii moldoveni. Și de aici se vede că Vasile Lupu avea o curte de o strălucire extraordinară. Om foarte bogat, stăpînind multă vreme, avînd ceea ce se cheamă geniul financiar și, pe lîngă aceasta, o mare mîndrie, care-l făcea să se considere ca un pretendent posibil la coroana Bizanțului, – odată polonii voiau să facă o expediție cruciată în contra Constantinopolului, și el se visa în situația pe care din scrierile pe care grecii i le adresau lui Vasile se vede că în dorințile lor i-o atribuiau –, dătător de legi, după Basilicalele altui Vasile, Bizantinul, domnul Moldovei nu se lăsa biruit de nimeni în ce privește luxul.