Laudă atelierele de țesut cu care-și întrebuințează timpul doamnele și fetele familiilor mari. Era o adevărată fabrică în fiecare casă, lucru cu totul dispărut astăzi, – și multe lucruri păcătoase n-ar exista dacă ar fi mai multă ocupație acasă. Românii sînt foarte darnici: pentru aceasta se citează darurile pe care le fac domnul și doamna cu orice prilej, și acelea care se fac la nunți. Era obiceiul atunci ca, la un moment dat, cineva să ia o năframă cu care se ducea la fiecare din cei prezenți, cari puneau înăuntru ori bani, ori chiar un zapis prin care se dăruia o moșie; la urmă se lega și se pecetluia năframa, care se da miresei. L-am văzut și aiurea, la Pavel de Alep. În ce privește viața socială în familiile boierești și domnești, pe care mai ales le are scriitorul înaintea ochilor, ea este extraordinar de strălucitoare. E moda turcească, cu blăni de sobol, haine de brocard, pietre scumpe; surguciul lui Brâncoveanu făcea, ca și al lui Vasile Lupu, cît o mare avere. Femeile sînt îmbrăcate relativ foarte modest; cele măritate poartă un văl pe cap; fetele, ca și femeile, salbe de bani prețioși. Trăsurile sînt împodobite, caii înveliți cu valtrapuri verzi și albastre; numai curtea domnului are dreptul să întrebuințeze culoarea roșie.