Spune însuși ceva, în prefața lui, cu privire la legăturile cu Țara Românească, dar e prea puțin ca să înțelegem ce a putut fi și ce misiune a îndeplinit la noi. Ar fi fost de dorit, iarăși, ca, pe lîngă ce a crezut că trebuie să adauge, ca explicații generale, despre rosturile țerii înseși, să fi adaus amănunte geografice, lămuriri cu privire la moravuri, la impozite, la organizarea armatei etc., dar, deși genul acestei lucrări ar fi admis, ba chiar cerut să se dea aceste amănunte, nu le aflăm în ea; întîlnim, în schimb, lămuriri, care nu prea au însemnătate, cu privire la Alexandru cel Rău, un Lăpușneanu rătăcit din Moldova și strămutat la munteni, acel care era să taie pe Mihai Viteazul în momentul cînd i-a bănuit intențiile împotriva stăpînirii lui; se vorbește și de spînzurarea la Constantinopol a acestui Alexandru, cu alte lucruri aflate la curtea lui Mihai. Astfel fiind, nu-l putem pune între călători pentru că, deși a călătorit la noi, deși s-a legat prin activitatea lui de istoriografia noastră, cu toate acestea nu ni-a dat material de călătorie, ca acela din Sommer, din Graziani etc. Și, pentru că a fost vorba de cronici privitoare la Mihai Viteazul, este și o altă cronică, netradusă în limbi străine, ci păstrată numai în românește, cronică în legătură cu foarte puternica familie a Buzeștilor, cari aveau o mulțime de moșii, dispunind de ținuturi întregi, și au luat parte de cea mai mare însemnătate în campaniile domnului lor.