Portarul: Nu, mă rog. Vă înșelați. Paisp’ce franci e un preț redus. Un preț special. Ceva ca o ediție specială… Domnul Romanescu, celebrul redactor bucureștean, tot paisp’ce franci plătește pentru două odăi ca acestea… Știți, domnul cela care făcea gălăgie în sala pașilor pierduți… L-ați văzut?… Acela care striga în gura mare: „Las’, că vă învăț eu minte!” Clientul: Te înșeli, prietene, te înșeli. Domnul acela nu e ziarist. Îl cunosc foarte bine. E un simplu agent de publicitate. Portarul: Va să zică, ziarist. Perfect! Și exact atâta plătește pentru două camere domnul redactor Popescu-Vasilești… cel care răcnea adineaori pe terasă: „Mișelie! Pungășie! Las’, că vă arăt eu, escrocilor; vă dau eu la gazetă!” Clientul: Iar ești greșit, prietene, fiindcă nici domnul acela nu e ziarist. E un negustor de lemne și proprietar de tipografie. Portarul: Aa, va să zică, are atâtea ziare câte vrea… Va să zică, e director de jurnale când dorește… Clientul: Ei, da… firește… Dar ia spune-mi, ce te face pe d-ta să mă iei pe mine drept ziarist? Portarul: Foarte simplu, domnule. Eu, domnule, sunt portar bătrân. Am văzut multă lume. Am avut de-a face cu tot felul de nații, dar încă n-am pomenit un român care să nu fie ziarist… De altmintrelea, să n-aveți nicio grije.