Cu călăuză moldovenească Guillebert a intrat în Moldova și a căutat să meargă la curtea domnului. Se credea odinioară că acel „Cozial” unde s-a întîlnit cu Alexandru cel Bun se găsește în Basarabia, dar se pare că scriind acest nume călătorul s-a îndreptat după pașaportul slavon dat în Suceava. Deci el a vizitat pe Alexandru, nu într-un sat oarecare, ci la Suceava însăși. A putut să vadă cetatea, care e foarte veche, cu biserica de la Mirăuți, atît de urît dreasă de oficialitatea austriacă, acea biserică pe care a prefăcut-o Ștefan cel Mare, cuprinzînd în ea oasele sfîntului Ioan cel Nou. Cum era biserica din Mirăuți pe vremea aceea nu putem spune hotărît; desigur era mult mai mică, iar picturi e foarte dubios că ar fi existat. Era numai un început de dezvoltare a artei românești, artă adusă de Nicodim în Macedonia din mănăstirile de la Athos, de acolo în Oltenia, de unde pînă la Suceava. Guillebert de Lannoy a văzut Cetatea Albă. Dar, dacă, în loc să treacă pe aici, de-a lungul Basarabiei, el ar fi urmat drumul către sud sau către sud-vest, ar fi întîlnit, cum am spus, Dorohoiul, popas de negustori, care n-avea biserică domnească, Botoșanii cari erau numai un sat al urmașilor lui Botăș; ar fi întîlnit Iașii, cari existau pe vremea aceasta, – e pomenit în descrierea călătorului bavarez Schiltberger, care-l numește însă Aspasseri (Ias-Bazar, la turci).