Mergînd cu ambasada în jos de Iași, călătorul pomenește de Bîrlad, care era prădat. Focșanii sînt în aceeași stare, căci în timpul războiului se dăduseră o sumedenie de lupte în regiunea dintre Siretiu și Prut, dar mai ales partea dintre Tecuci și Rîmnicul-Sărat fusese teatrul ciocnirilor celor mai îndîrjite, care se descriu și în memoriile lui Suvarov și într-o serie de izvoare rusești[8]. Se face o excursie în sus la Miera și Odobești, locuri pe care nu le poate lăuda îndeajuns. În drumul spre Rîmnic, populația, sărăcită, dă cu greu cele cerute. Ajuns la București în ziua de 29 iulie, Struve judecă alaiul muntean al lui Alexandru Vodă Moruzi ca fiind mai măreț decît cel moldovenesc, dar orașul, afară de primblările la Dîmbovița, nu-i prea place. Între mesele și balurile care se repetă, el e dus să viziteze casele de țară ale domnului, și unul din baluri fu dat într-o grădină din acestea de la țară. Plecat la 10 august, cu tot alaiul, călătorul revine în octombre, cu aceiași Însoțitori, pe la Măcin, Brăila, unde comandă un nazir pentru a socoti vitele, caii, oile, pastrama și celelalte furnituri. La Galați se descarcă luntrile cu morun, dulgherii lucrează cu material moldovenesc la corăbiile sultanului; case de lemn; și patru singure de piatră mărgenesc străzile înguste.