E vorba apoi de București, de Brăila; se ating: Porțile de Fier ale Dunării și castelul de hotar. Dar în acest „jurnal” se dau știri subsidiare, spunîndu-se că „Valahia este o parte din provincia dacilor”, care, împreuna cu Moldova, are la 3 000 de sate. În ce privește producția, spune că regiunea produce: grîu, orz, ovăz, mei, fructe, pășuni, boi, oi, păsări, vînat, cai, miere, ceară, cenușă. Ne oprim un moment la acest „cendres”, care are importanța: e așa-numita „potașă”, foarte întrebuințată în industrie, și Moldova exporta în vremea aceea chiar, supt Duca Vodă, foarte multă potașă de aceasta, provenită din arderea stejarilor săi, în Polonia, unde domnul, împreună cu negustori mari din epoca aceea, un Ursachi, care devenise așa de bogat încît Duca s-a simțit dator, nu numai să-l cruțe de dar și să-l supuie la chinuri[7], ori, în Galiția, un Balaban, de origine tot românească. În părțile acestea ni spune, dealminterea, Delacroix, vin negustori din Ungaria, Polonia, Moscovia, șeicele înaintînd din Marea Neagră, prin tustrele gurile Dunării, pînă la Brăila, de unde, pe plute (bateaux plats), trec spre Belgrad. De fapt, importanța comercială a țerilor noastre în acest timp crescuse foarte mult. După ce în epoca veche avuserăm negoțul aproape tot în mîna sașilor din Ardeal și a cîtorva negustori greci, levantini, genovezi, din Pera, după ce în secolul următor, al XVI-lea, negoțul se face prin sași, sărăciți, acum, după ce, în a doua jumătate a veacului aceluia, negoțul, pe care nu-l mai puteau face sașii, cari slăbiseră foarte mult, e, aproape exclusiv, răsăritean, făcut prin negustori cari pînă atunci nu veniseră la noi, ori nu în număr așa de mare, cari vorbeau în același timp și limba grecească și cea italiană și aveau legăturile în Polonia: negustori din Chios, din Creta, – genovezi în Chios, venețieni în Creta –, din Rodos și alte părți, unde influența italiană era încă mare; după acești negustori creștini, înrudiți și cu domnii noștri, în epoca lui Mihai Viteazul, apar ca negustori ieniceri, cari nu mai luptau ca odinioară, ci constituiau o clasă de exploatare, formîndu-se în societăți de afaceri.