Moartea colindă munții neîncetat. Pe unde călca, viața dispărea, iar pământul fertil se transforma în piatră albă. Dar pe crai nu-l găsi. Din când în când, câte-un cioban rătăcit mai zărea, în depărtare, o umbră de om ascunzându-se în spatele copacilor. După mulți ani de căutare, Moartea renunță la crai și plecă grăbită spre alte destinații. Oamenii răsuflară ușurați, și botezară munții, acum plini de pietre, în care se ascundea prințul: Piatra Craiului! Și, de atunci, începură să străbată neîncetat pădurile pentru a-i spune și acestuia că se poate întoarce, în siguranță, printre ei.