„Cine or fi ăștia? ” se întreba el. „Cine o mai fi și ăsta? ” se întrebau ei. Hangiul își lăsă dichisurile și făcu un pas spre dânsul. - Urâtă vreme pe aici, îi zise Tașcă, pentru ca să înceapă cu ceva. - Mai frumoasă n-o fi nici p-aiurea, răspunse hangiul; Sf. Dimitrie nu vine cu primăvară. Trei lei, o băncuță și patru gologani sunt bani cu pereche, dar cam puțini pentru un om care-i și flămând și setos și obosit de drum, ba mai are și un cal în spinare. Nu-i vorbă, fără de bani, Tașcă se simțea mai în largul lui, dar tot i-ar fi părut bine dac-ar mai fi avut un leu. N-avea nevoie. Cine-l vedea tot știa că e om care poate să plătească, ba hangiul ar fi râs dacă i-ar fi spus că n-are la dânsul decât trei lei, o băncuță și patru gologani. Prea semăna a om bănos. Așa dedeau și oltenii cu socoteală. N-o zicea nici unul aceasta, dar Tașcă o vedea din ochii lor și ar fi voit să le spună într-un fel oarecare că și-a cheltuit toți banii. - O pății și eu, grăi dânsul. Plecasem de la Alexandria ca să sosesc deseară la Cârcei și crivățul m-a abătut din drum.