În carne vie are să tragă, în carne vie! — De, nene! zic eu... — Dar adicătele, ce poftiți, dv.? adicătele, cum o ieși o ceată de dalcauci, de haimanale de-ale dv. în uliță cu reteveiul, guvernul... — Iartă-mă, zic; înțeleg să combați pe haimanale, dar să susții că sunt ale mele... — Ce să te iert!.. Dv., oameni inteligenți, sunteți de vină, fiindcă stați indiferenți. Ia să fi mers dumneata cu mine și cu dumnealor toți (arată pe cei de la celelalte mese dimprejur) să fi mers, ca niște cetățeni convinși, să facem și noi o manifestație... Dar nu! Noi stăm ca blegii în cafenele, și-n berării, și-n cluburi, și lăsăm pe toți apelpisiții, care ard să puie iar mâna pe slujbușoare, ca să-și facă de cap și să răstoarne sub felurite pretexte... — Nene, zic, te-i supăra, nu te-i supăra, eu în politică, nu m-amestec, pentru că... — Pentru că? — Pentru că... mi-e frică... — Frică?.. bravo! Și omul meu începe să râză: — Atunci, dă-mi voie să-ți spun, adicătele, că ești o mangafa... — Sunt funcționar, domnule... — Tocmai de-aia, trebuie să aperi guvernul... — Da ce? zic eu, cam plictisit... guvernul n-are altă apărare decât pe un conțopist ca mine?...