Un căpitan polon, care știa limba latină, e detașat pe lîngă dînsul, ca să-i ție de urit. Noaptea, întră în Iași, care i se pare mare și întins, dar fără zid încunjurător. Străzile le descrie secretarul, cum fac, dealtfel, și alți scriitori, ca fiind acoperite cu bîrne de stejar. Înseamnă că sînt multe biserici și, pentru că era ziua de 28 decembre, în serbătorile Crăciunului, erau ridicate în toate părțile scrincioabe, cum se zice în Moldova, dulapuri, leagăne. Pe piețe se afla mult vînat, mai ales prepelițe, care se cumpărau cu monedă străină și cu șilingi, cari erau foarte răspîndiți în Moldova și căpătaseră o numire românească devenind „șalăi”[8]. Erau o mulțime de soldați, și învirteau hore. Ba se notează și obiceiurile populare, ca, de pildă, „capra”, al cării rost îl aflăm de aici. În joc, cum ni-l descrie suedezul, figura o capră, în care era vîrît un om, și pe care o juca un băiat. Sfîrșind jocul, băiatul trăgea cu o săgeată în capră și astfel hora se sfîrșea, iar băiatul căpăta un bacșiș. Se înfățișa deci primitiv o scenă de vînătoare. Audiența se acordă solului tot noaptea, ca să nu bage de samă ceaușul. El merge cu o escortă de patruzeci de oameni.