Când începuse a-și aduna material pentru casă, el era hotărât să se însoare îndată ce-și va fi zidit casa. Îi era urâtă singurătatea și nu e lucru mai ușor decât să te însori după ce ai o carieră bună și ți-ai mai adunat și avere, ca să poți alege după plac. Casa era însă sfințită și el nici măcar alegerea nu și-o făcuse. Erau multe cari îi plăceau și multe dintre acestea s-ar fi simțit fericite dacă el le-ar fi cerut mâna, fiindcă, deși cam rustic, el era om deștept, voios, cu foarte bună reputațiune și simpatic. Idealul lui era însă o femeie frumușică și curată, deșteaptă și săracă, un fel de Uță, pentru care căsătoria cu dânsul ar fi fost un mare noroc; iar ochii lui se opreau asupra femeilor frumoase și elegante, fete din familii mai înstărite, unele cu zestre mai mare decât averea lui și nici nu-i era nimic mai urât decât bărbatul care, căsătorindu-se, intră slugă la stăpân. A trecut dar anul și-au mai trecut și alți ani și Voicu a început să simtă că e mai greu să-ți alegi nevastă decât să-ți zidești casă. Voicu, cel mai mare dintre băieții lui Duțu, intrase în școala comercială, iară Voicu, fratele lui Duțu, trăia tot singur cuc în casele din Dealul Spirii care nu mai erau nouă.