— Bine... Las-o aici. — Vă salut. — Bine... Du-te. După zece minute, omul care a scuturat în fine jugul nesuferitei robii, intră la bancherul unde au fost depuse biletele en gros. — Mă rog, unde se-ncasează câștigurile de la lotăriile care s-au tras alaltăieri? — Fondul e depus la casa de depuneri, dar poate cineva să le-ncaseze și prin noi. Aveți vreun bilet câștigător? — Am... două câștigătoare, răspunde fără afectare d. Popescu, și arată de departe biletele, ținându-le grațios între două degete. — Sunt câștiguri mari? — Măricele... Am amândouă câștigurile mari! Bancherul deschide niște ochi plini de admirație și zice, dând să ia biletele: — Dați-mi voie, mă rog. Dar d. Lefter retrage încetinel mâna, desdoiește biletele și întreabă: — N-aveți listele oficiale? — Ba da. Iată-le. — Mă rog, zice d. Lefter cu vorbă respicată, Avem odată: zero-șapte-zeci-și-șase-de-mii-trei-sute-opt-zeci-și-patru Universitate-Constanța. — Nu, răspunde bancherul: una-sută-și-nouă-mii-cinci-sute-două-zeci. — Dă-mi voie, nu mă-ncurca: una sută-și-nouă-mii-cinci-sute-două-zeci București-Astronomie. — Ba, pardon, zice bancherul... București-Astronomie zero-șapte-zeci-și-șase-de-mii-trei-sute-opt-zeci-și-patru. D. Lefter nu-și dă seama bine de ce, dar simte o sfârșeală, și cade, alb ca porțelanul, pe un scaun lângă cantoră, întinzând machinal mâna cu biletele. Bancherul le ia; se uită bine la liste, la bilete, la posesorul lor, și zâmbind și el fără afectare zice d-lui Lefter, care ascultă stupid: — Uite ce e, stimabile: v-ați înșelat.