În clipa cînd se pregătea marea lovitură turcească împotriva Moldovei, unde, în pustietatea seacă de la Roșcani, Ioan Vodă era să fie vîndut de boierii săi și rupt de cămile, francezul află pe Vodă Alexandru între boierii lui și turcii ajutorului. Locuia în cetate, acel „chasteau fermé contre la viile” pe care nu-l putem așeza aiurea decît pe înălțimea de la Mihai Vodă. În trăsura domnească cu cai frumoși (coche bien attelé) călătorul merge la curte, cu scrisorile de acreditare, date din Constantinopol, precum și cu altele în care Vodă era rugat să primească bine pe Gilles de Noailles, în trecerea lui de la poloni în Turcia. Alexandru răspunde că întîmpinarea va fi ca a unui sol al regelui Franciei, „căruia vrea să-i aducă servicii” („auquel il vouloit servir”). Palatul e în paiantă: „cloisonnages de charpenterie remplis de torchis de boue et herbe hachée parmi”. Cuprinde „o sală mare cu covoare turcești și cu săpături jur-împrejur, la înălțime de aproape trei picioare, ca în caravan-seraiuri”[8]. În fața porții de întrare stă vodă în jeț (chaire). Boierii așteaptă în picioare la distanță, precum și satîrgiii și cei cu buzdugane („plusieurs armés de haches ou marteaux d’armes”); lîngă domn stă numai un „paj», un copil de casă, care ia scrisorile și le cetește tare.