Orchestrațiunea este de asemenea simplă, dulce și fără zgomotul ce ascunde de multe ori lipsa de inspirațiune a mediocrităților muzicale. Venind la interpretarea acestei piese, arătăm că d. Millo, în rolul babei Hîrca, a fost sublim în mai multe din situațiunile piesei, numai la prima aparițiune pe scenă ne-a cam deziluzionat puțin prin cancanul de care țigancele de vîrsta babei Hîrcei n-au nici cea mai mică idee. Viorica a jucat și a cîntat cu talentul și simplicitatea ce caracterizează pe această actriță. Despre Bîrzul nu putem zice alt decît că de la un capăt al rolului său pînă la celălalt a fost un adevărat sătean român, atît în vorbă, cît și în gesticulațiuni. Chiosea a studiat bine maniera și limba țiganilor zavragii. Aceasta l-a pus în stare a-și îndeplini cu mult natural dificilul rol cu care se afla însărcinat, iar la finalul actului întîi, cînd vine ca lăutariu, prin cîntarea sa din gură și din scripcă și prin clătinarea capului și a trupului său, ne-a făcut să videm un adevărat lăutar de laie. Coriștii au fost foarte bine, atît în rolul de flăcăi, cît și de țigani. Iar la finalul acestei operete, pe cînd publicul își manifesta gratitudinea sa către autor și actor, vreo cîteva individe începură a chema pe d-na Constandineasca, cu scop de a sili pe antreprenorul teatrului ca să o angajeze; și fiindcă domnul Millo n-a crezut de cuviință să iasă în avantscenă și să le promită că va angagea pe protegeata lor, acele individe începură a fluiera pe eminentul artist.