Cînd începe balul, boierii își lasă ișlicele și giubelele și apar în scurteice roșii, verzi cu șnururi, cu brîu de șal, iar pe capul ras cu un fes roșu. Danțurile sînt grecești și românești și se pomenește unul în care se bate din palme și se fac piruete. Toți joacă din toată inima. La bufet, spre miezul nopții se servesc înghețate, bomboane, limonadă, prăjituri, fructe. Afară de asemenea petreceri boierii obișnuiesc a se primbla vara la Herăstrău, unde, în trăsurile făcute de caretași nemți, sînt și pînă la șase-șapte sute de persoane. La 10 februar călătorul se desparte de Wilkinson și de colegul său rus, Pini. În brișcă agentului austriac el pornește pe largul șes dezghețat spre Focșani. Aici i se dau, de ispravnicul moldovenesc, cai pentru Iași, unde se ajunge în trei zile pe drumuri înalt înzăpezite. Deși întră la Iași pe vremea ciumei, care abia se potolise, Ker Porter are o bună impresie despre acest oraș de 25 000 de locuitori, bine așezat între vii și grădini, bine clădit chiar, împodobit cu șaizeci-șaptezeci de biserici. Îi impune chiar mitropolia, frumos zugrăvită – e vorba de bisericuța Sf. Gheorghe –, în care se păstrează moaștele Sfintei Paraschiva. A văzut și, la Golia, piatra neagră pe care se pomenește moartea lui Potemchin, a cărui inimă a fost lăsată aici la Iași.