Eterna nesimțire în stratele de sus ale societății noastre față de cele mai grozave tragedii care-i zguduie adîncurile[66]. La teatru, proprietatea lui Vodă Caragea, actorii germani își dau și mai departe reprezintațiile pînă ce, la 7 februar, un foc distruge casa. Ici și colo apare domnul cel nou. În vara anului 1826 turcii l-ar fi păzit să nu fugă în Austria. Peste cîteva luni, cînd se încheie convenția de la Acherman între ruși și turci, el face ca hatișeriful despre drepturile țerii să fie purtat în alai pe străzile Bucureștilor, și el e cetit în Divan cu toată solemnitatea. Dar în april 1828 Ghicii, în fața unui nou război între suzerani și protectori, se retrage la Cîmpina, rămînînd „a se întoarce la București ca simplu cetățean”. La această nouă curte sosește în primăvara anului 1824, trecînd (april) pe la Sibiiu, unde mai dăinuia pribegia boerilor munteni, hrănindu-se din giuvaierele vîndute pînă într-atîta încît la monetărie se fac două milioane de florini din argintăria lor, consilierul de legație danez Clausewitz, care și-a lăsat însemnări[67]. Prin carantina de la Cîineni, plină de călători ce trec „înăuntru”, cu cai de poștă, plătiți zece galbeni unul, peste scîndurile șubrede ale bietului pod peste Olt, prin satul de bordeie Pripoarele, silit uneori a-și scoate carăta cu boii și a recurge la ajutorul meșterilor țigani, el ajunge la Argeș, la Mănicești, la Pitești, apoi.