– Şese bucăţi aş fi avut, domnule judecător. – Dar tovarăşul dumitale, care spui că avu trei pâni? – Nouă bucăţi ar fi avut, domnule judecător. – Acum, câte fac la un loc şese bucăţi şi cu nouă bucăţi? – Cincisprezece bucăţi, domnule judecător. – Câţi oameni aţi mâncat aceste cincisprezece bucăţi de pâne? – Trei oameni, domnule judecător. – Bun! Câte câte bucăţi vin de fiecare om? – Câte cinci bucăţi, domnule judecător. – Acum, ţii minte câte bucăţi ai fi avut dumneta? – Şese bucăţi, domnule judecător. – Dar de mâncat, câte ai mâncat dumneta? – Cinci bucăţi, domnule judecător. – Şi câte ţi-au mai rămas de întrecut? -Numai o bucată, domnule judecător. – Acum să stăm aici, în ceea ce te priveşte pe dumneta, şi să luăm pe istalalt la rând. Ţii minte câte bucăţi de pâne ar fi avut tovarăşul d-tale? – Nouă bucăţi, domnule judecător. -Şi câte a mâncat el de toate? – Cinci bucăţi, ca şi mine, domnule judecător. – Dar de întrecut, câte i-au mai rămas? – Patru bucăţi, domnule judecător. – Bun! Ia, acuş avem să ne înţelegem cât se poate de bine! Vra să zică, dumneta ai avut numai o bucată de întrecut, iar tovarăşul dumitale, patru bucăţi.