— Dă piesa, taică, dă piesa, c-aici te zdrobesc, iac-aici, în clipa asta!... Dă-o-ncoace! Ș-acu du-te, mașer, și-ți vezi de treabă, că te deșăl, te schilodesc, te... Fata scoase fuga banul din geantă, i-l aruncă și se făcu nevăzută, căci lumea, curioasă, se întețea în jurul lui Gonea, care răcnea cu ochii bolbocați ca un smintit. “Vrea să-mi tragă clapa! Vrea să mă părăsească!” își zicea dânsul, simțind că numai gândul acesta îl frige ca un fier înroșit. Capul i se înfierbântase ca un ibric în care clocotește ceva. Se opri în fața unei vitrine, vroind să se hoalbe și el la nimicurile acelea pe care cei de seama lui le privesc hămesiți și înspăimântați, parc-ar vedea niște lucruri sfinte. — O piesă! bolborosi Gonea iarăși și iarăși. O piesă... Adică nimic, curat nimic! Atunci ce nevoie mai am de ea?... O șontoroagă bătrână ca dânsa să-mi facă atâta inimă friptă? Aoleu, dar prost mai sunt, nene, prost mai sunt!... Simțea, însă, când rostea cuvintele acestea, că minte, că încearcă numai să se amăgească. Și atunci îl apuca meteahna înjurăturii și-i venea parcă să se ia de gât cu toată lumea. “Dar bine, bre, de ce să mă părăsească ea pe mine, de ce?