Sava[29]. Un german, zice el, a lucrat și la Podul Mogoșoaii. Poporul nu-i displace, cu toată „galomania”. E un mic popor doritor de plăcere (ein genussüchtiges Völklein), dar simpatic în această Lebenslust a lui. A spune această aplecare nu e o „mustrare pentru acest neam vioi și vrednic de respect” (ein Tadel des wackern und ehrenwerthen Volkes). Și el adaugă: „Caracterul romanic are un bun fond și, dacă lipsurile pe care i le-a inoculat puterea străină se dezrădăcinează pe încetul, desigur îl așteaptă un frumos viitor”[30]. În Lebens und Reisebilder aus Ost und West (Breslau 1852), Theodor König, un băietan de douăzeci și șapte de ani, prezintă la 1849 Muntenia ca „patria strugurilor, a porumbului și a prostiei”, iar Bucureștii ca un loc de „pustiu și sărăcie”, de pretenții goale răsărind la orice pas. Nu e aici viață de familie, – copiii la guvernante, la preceptori, sau afară –, apoi la școală pentru a învăța pe de rost pe Corneille și Racine, la zece-doisprezece ani și a merge la cinsprezece-șaisprezece la Paris. Nu ar fi omenie, și doamna lui Vodă Bibescu ar fi pus să bată pe o bonă care la observația că tremură ar fi răspuns: „Princesă, nu tremur decît înaintea lui Dumnezeu”.