Se-ntoarse surprins și văzu că într-adevăr era ea. O recunoscu după mantou, căci fata își ascundea obrazul, voind parcă să-l evite. Trecu repede de partea cealaltă și o ajunse din urmă. — De ce fugi, Adriana? S-ar spune că mă ocolești. — Într-adevăr. Te ocoleam. Râse. Avea mâinile încărcate cu diverse pachete și Gelu trebui să-i ia câteva, pentru ca să-i poată strânge stânga, pe care ea i-o întindea grăbită. — Uite, spuse ea încurcată, era vorba de un secret. Un complot. Nu insista, fiindcă n-am să-ți spun. — Totuși… încercă Gelu să insiste. — Nu vi se pare că sunteți prea indiscret, domnule? întrerupse fata ingenuă. Și pe urmă, cu glasul ei firesc: — Fii cuminte. Am să-ți explic mai târziu. Deocamdată am o întâlnire și încă una misterioasă. — Cu cine? nu se putu el opri să întrebe, dar răspunsul deveni inutil, căci, în aceeași clipă, Cecilia le ieșea drept înainte. Fetele schimbară un mic semn de complicitate și Cecilia, mirată de prezența lui Gelu, izbucni în râs. — Așadar știe? A aflat? Nu mai puteau să-i ascundă nimic. Era vorba de o petrecere, pe care Adriana o aranja acasă numai pentru ei de revelion. Doamna Dunea îi ceda casa și îi dădea voie să primească pe cine voia.