Se desgustă și se întoarse în orășelul său natal, încredințat că nu se va mai gândi multă vreme sau poate niciodată la însurătoare. Într’o zi își aduse aminte de Ema. Pe unde o fi ea ? Cu această femeie fusese fericit. Ce gând nebun îl povățuise să se despartă de dânsa? Trăiau așa de bine la țară, printre oamenii muncitori și pașnici, printre arborii mari și liniștiți!... Poate că tocmai femeia aceasta, venită de aiurea, rătăcită mult timp în mizerie, era idealul său. Dinu Roteanu simți o părere de rău sfâșietoare... Se hotărî să regăsească pe Ema și să rămâe la țară, cu ea, pentru totdeauna. Dar unde s’o caute? Era aproape un an de când n’o mai văzuse. Speră s’o reîntâlnească tot la teatrul de varietăți, unde o cunoscuse pentru întâia oară. întreba de ea și i se spuse că Ema nu se mai arătase pe acolo de ani întregi. Un prieten informă pe Roteanu că întâlnise, acum câtvâ timp, o femeie blondă, înaltă, cu ochii mari albaștri, cu trupul rotund și pe care o chema Ema. — Ea este!... Unde ai văzut-o ? îl întrebă Roteanu, exaltat de bucurie. — În Turnu-Severin, îi răspunse prietenul. Dinu Roteanu se urcă în tren și plecă spre Turnu-Severin.