Dar, întîmplîndu-se ca tocmai atunci să moară Rákóczy bătrînul, Vasile Lupu a trimes înștiințare lui Sigismund că încetează înțelegerea de căsătorie. Nu știa vodă că peste patru ani numai o să fie silit să-și dea odrasla, nu după un fercheș prinț ardelean, ci după urîtul și sălbatecul la înfățișare, fiu de cazac care a fost Timuș, la căsătoria căruia venim acum. Nunta Ruxandei cu Timuș e înfățișată într-o descriere cari ni dă mai larg decît oriunde aiurea înfățișarea unei nunți românești de atuncea. Ea se găsește în limba polonă, ca și într-o versiune germană contemporană. Timuș, întîi, prădase Moldova; astfel pețise el pe fata lui Vasile Lupu. Pentru că n-avea încredere în domnul căruia-i făcuse atîta rău, el ceru garanții speciale: viitorul socru să-i trimeată înainte pe unul din cei mai însemnați boieri ai țerii, pe Toma Cantacuzino. Acesta se duce pînă la Iampol și-i aduce o carătă cu șase cai și tain pentru tot timpul cît va călători în Moldova. Timuș cere însă să i se mai trimeată încă pe cineva, pe fratele lui Vasile Lupu, hatmanul Gheorghe. Și numai cînd cazacii au avut pe acești doi ostatici, s-a hotărît Timuș să-și continue drumul, întovărășit de rudele lui, niște rusoaice foarte necrescute, leneșe, grase și bețive, avînd o totală necunoaștere a tuturor obiceiurilor curții, căci se va vedea ce s-a întîmplat, în timpul nunții, cu aceste druște.