și lui nu îi roșesc obrajii? El tot e gata s-o ia? Sunt destule fete în București: un om ca Duțu poate să aleagă și dintre cele cu zestre mai bună. - Dar dacă numai asta-i place? - Aș! prostii! grăi Voicu. S-a trezit de mult vorba că numai una îi place omului. Parcă nu sunt om și eu? Una-ți place azi și alta mâine; femeie să fie! - Vorbești și tu ca toți oamenii cărora nu I-ea plăcut încă nici una, întâmpină bătrâna zâmbind; n-are decât să-ți cadă una tronc la inimă, nesuferite au să-ți fie toate celelalte. Ce prostie! Parcă într-o femeie se reazămă lumea? Dar Voicu era grăbit și nu mai putea să lungească vorba. Om slab de fire, el luă pe mumă-sa în birjă, ca să meargă împreună la Duțu. Se mustra c-o face, dar o făcea ca să scape. Când birja s-a oprit în fața rotăriei, Duțu ar fi voit să-și tragă câteva palme. Îl vedea pe frate-său că nu e în apele lui și le înțelegea toate: prea mare era nedreptatea pe care i-o făcuse! Vecinul de peste drum se răsfăța în fața dogăriei pline de fel de fel de găleți, ciubere și putini și se simți crescut cu o palmă când Voicu ridică pălăria și-l salută ca pe un om cu care vrei să legi o vorbă de alta.