Porniți o dată așa, așa au și dus-o strună înainte; și le-au împărțit toate cîte erau în casă și-mprejurul casei, și rațe, și gîște, și curci, și oi, și capre, și porci, și cai, și boi, și unelte de tot felul, și lucruri din casă, zile întregi de-a rîndul au tot zis „una mie, una ție, una lui", și și-a făcut fiecare partea dreaptă, cum se cuvine între frați. ​A rămas în cele din urmă să facă împărțeala casei, a hambarelor și a șurilor, a grajdurilor și a șoproanelor și a celorlalte olate ce mai erau împrejurul ogrăzii celei mari. — Asta e asta! grăi fratele cel mai mare și mai cu minte. Cum să-mpărțim casa, care e mare, frumoasă și cu multă lărgime, dar una singură!? — Asta e, vezi, asta! grăi și fratele mezin. Cum să-și ieie fiecare partea? Petrea se uită mirat cînd la unul, cînd la altul. — Cum!? zise el. Tot cum le-am împărțit și pe celelalte: „una mie, una ție, una lui", și bagi de seama ca să fie la fel. Au sucit-o frații și au învîrtit-o, s-au gîndit și socotit, au chibzuit și au răschibzuit și în cele urmă au ajuns, ca oameni cu minte, să înțeleagă că tot nu le râmîne decît să dărîme casele și hambarele, grajdurile și șoproanele, șurile și celelalte olate si să-și facă fiecare partea din toate: „una mie, una ție și una lui".