Bolnav, greu bolnav de podagră, suferind și de rana pe care o căpătase la 1462, cînd a atacat Chilia lui Vlad Țepeș, care-i trebuia pentru apărarea granițelor sale, ca să nu cadă în mîinile turcilor, el a fost silit să recurgă la medici din Apus (pe lîngă un medic evreu al hanului tătăresc din Crimeea), și s-a adresat, cum era natural, nu numai la Nürnberg, ci mai ales la Veneția, de unde i s-a trimis un Matei de Murano, din insula de lîngă oraș, care a stat aici o bucată de vreme. Acest medic adresează republicei un memoriu, și în acest memoriu, foarte scurt, al lui Matei de Murano s-au păstrat cele mai prețioase informațiuni despre Ștefan și, puțintel, și despre frumuseța și bogățiile țerii[7]. După aceste lămuriri asupra izvoarelor, să vedem ce se putea observa de călători și în Muntenia și în Moldova. Dacă ar fi venit cineva în Moldova în ultimii ani ai lui Alexandru cel Bun, ar fi văzut ceea ce cunoaștem acum. În ce privește însă Țara Românească de după moartea lui Mircea, la 1418, trebuie să se dea înainte oarecare lămuriri pentru ca să se vadă ce era schimbat față de trecut. Pe vremea lui Mircea, călătorul venit din Apus ar fi putut găsi un început de stabilire a ordinii politice și sociale după normele bizantine.