Împrăștiați de nevoi, uniți însă într-un singur mănunchi sufletesc, prin adânca evlavie a trecutului, ei își au ca un fel de capitală a răsfiratei lor stăpâniri în mahalaua Fanar din Constantinopol. De aci își întind mrejele, subțiri la început ca firele pânzei de paianjen, de-aici se-mprumută banii, cu care se cumpără scumpele și neașezatele domnii ale țărilor noastre, de-aici ni se trimit, sub pulpana fiecărui domn, slujbași din ce în ce mai mulți, din ce în ce mai tari și din ce în ce mai lacomi, de-aici au să ne vie domnii care, mai bine de-o sută de ani, vor sta risipa și batjocura gospodăriei lui Mircea ș-a lui Ștefan cel Mare. Început cu mișeleasca ucidere a lui Mihai, veacul al șaptesprezecelea pare a nu fi decât o lungă și dureroasă pregătire a poporului nostru, pentru această grea îngenunchere în pragul pieirii. Boierii se gândesc numai cum să-și scape capul și averile lor. Unii caută încuscriri cu grecii din Fanar, alții pleacă-n pribegie — puțini mai au frumoasa mândrie a strămoșilor, care-și prețuiau cinstea — a lor ș-a țării — mai mult decât viața. Desele schimbări de domn aduc în cel dintâi 33 de ani ai veacului acestuia atâția greci ș-atâta asuprire, încât iar încep țările a se sparge și oamenii a se sălbătici.