În ziua de 22 iunie o ghiulea zvârlită din cetate, lovind pe Ștefan și făcându-i o rană grea la gleznă, pune sfârșit acestei lupte nenorocite între domnii aceluiași neam. Lui Ștefan însă îi trebuie Chilia. Țara lui nu poate rămânea deschisă tocmai dinspre cel mai de temut vrăjmaș. Stăpânirea și paza acestei porți a Moldovei, spre nesfârșitele căi ale apelor, intră ca o parte de căpetenie în planul de apărare și de întărire al marelui gospodar. Și iată că, după trei ani de pașnică străduință în dregerea țării, Ștefan se arată iarăși în fața Chiliei. Iarnă fiind, și Dunărea-nghețată, cetatea poate fi lovită din toate părțile, — ea se apără vitejește două zile, dar la urmă văzându-și zidurile stricate de ghiulele moldovenilor, înalță flamura păcii și-și deschide porțile înaintea biruitorului și stăpânului ei de azi înainte. Sâmbătă la 25 ianuarie 1465, cum glăsuiesc izvoadele vremii: „intră Ștefan voievod în cetate și rămase acolo trei zile petrecând și lăudând pe Dumnezeu și îmblânzind oamenii cetății, și le puse acolo pârcălabi pe Isaia și pe Buhtea și-i învăță să păzească cetatea de limbile necredincioase. Și astfel se întoarse cu toată oștirea sa în scaunul său de la Suceava, și porunci mitropoliților și episcopilor și tuturor preoților să mulțumească lui Dumnezeu pentru darul ce i-a făcut”.