De ce calomniază? De ce nu-și stăpânesc pornirea pătimasă? Pentru-că nu ĭubirea către némul lor, ci mânia órbă îĭ mână înainte. Mĕsura ĭubiriĭ de ném e cumpĕnéla, cu care susțiĭ causa comună. Acela care-șĭ iubește némul, se gândește de trei orĭ maĭ înainte de a-șĭ mărturisi gândul și cumpĕnește fie-care vorbă, pentru-ca nu cum-va prin zisa luĭ pripită să strice vrênd a face bine. Fără de mĕsură e numaĭ omul, care, jignit în amorul luĭ propriŭ orĭ în interesele sale, se gândesce numaĭ la sine și numaĭ a sa mulțumire o caută. S’a supĕrat Jidanul, face spume la gură, înjură din resputerĭ, alérgă ca smintit și puțin îi pasă, ce-o să ĭasă din tóte aceste pentru frațiĭ luĭ. Orĭ nu cum-va el crede, că scriind minciunĭ, alergând, ca să asmuțe, amăgind pe ceĭ proștĭ, ademenind pe ceĭ păcătoșĭ și silind pe ceĭ slabĭ va avea în cele din urmă mulțumirea de a vedea, cum Europa va sili pe Românĭ să le dee Evreilor tóte drepturile!? Nu, e maĭ cu minte Jidanul de cât ca să-și pótă face asemenea ilusiuni. Va fi crezênd însă, că ne vom speria noĭ și strâmtorațĭ, cum suntem, ne vom da pe brazdă. Asta se póte. E Jidanul, care nu scie ce va să zică bărbăția, accesibil pentru gândul că’n strâmtorare putem și noi s’ajungem a fi de o potrivă cu dânsul.