Sînt pe corabie doisprezece boieri cari joacă în cărți și beau șampanie. Vreme nouă la tineri ca și la bătrîni! De aici se înaintează spre Zimnicea, spre Turnul, scris „Turschuk”, spre Calafat ori, pentru învățatul francez, „Kelefat”, spre podul lui Traian și Orșova cu hanurile ei[25]. Puține, sărace și superficiale sînt observațiile unui alt călător francez, J.D. de Bois-Robert, care, în același timp al Războiului Crimeii, a străbătut, venind de la Constantinopol, o parte, o mică parte din teritoriul muntean și întîi, de-a lungul, Dobrogea veche ca și cea nouă (Nil et Danube, souvenirs d’un touriste, Egypte, Turquie, Crimée, Provinces Danubiennes, Paris, fără an). Trece pe la Balcic, cu trei sute de case, pe la Cavarna, care fusese distrusă de ruși în ultimul război, dar adunase din nou două sute de familii, raiale, greci și turci, avînd în frunte un bulubaș supus aianului de la Balcic, – aproape e micul golf, o anse, Caliacra („Callacria”). În jur tot sate sărace, dar pentru turci se face mult grîu, închis în hambare; fîntîni bune mărgenesc calea oștilor și casele sînt cuviincioase. La Mangalia, în schimb, se văd strade largi, resturi de antice ziduri, de șanțuri, frînturi de coloane. Pe lîngă reduta de la Zăgaz, „temelia (assise) adîncă a zidului, perpendicular cu țermul, arată vreo veche cetate”, poate genoveză, adăugim.