Avea el bune socoteli de acasă, dar se-ntâlni pe neașteptate cu cel ce știa așa de bine să-și apere tronul. Oastea-i fu sfărâmată și firmanul împărătesc nu-i folosi la nimic. Se-ntoarse umilit la Constantinopol și-n loc de coroană de domn își puse pe cap turbanul turcesc. Se poate zice de Mihai că el domnea între fulgere, — așa creșteau primejdiile și se grămădeau în juru-i. Polonii îl săpau cu știutele lor șiretlicuri, și Movileștii așijderea. Tătarii îl pândeau cum pândește hoțul pe paznicul neadormit. Iar turcii făgăduiau trei țări pentru pieirea lui. Știri îngrozitoare veneau din Răsărit cu cele dintâi adieri ale primăverii. Sultanul își chemă sub steag toate puterile Asiei lui. Se vorbea de patru sute de mii de ostași. Împăratul Răsăritului avea să se măsoare cu împăratul Apusului într-un război hotărâtor. Minuni ar fi făcut brațul și mintea lui Mihai în cumpăna asta mare. Dar oastea-i era împuținată, țara istovită, satele de la câmp mai toate pustiite, — și ajutorul așteptat nu mai sosea. Singur alerga de colo-colo, dregând, însuflețind, întărind pe cei slabi cu uimitoarea putere a firii lui, înfățișând astfel, în urletul acelei furtuni, lupta măreață a corăbierului neînfricoșat cu mania uriașă a talazurilor mării. Un an cumplit a fost și anul 1596.