(Măndica se face roșie, Tincuța vânătă, eu galben). (Madam Mița Protopopescu apare, uimitoare de frumoasă, și de tăcută ca totdeauna, purtând pălăria bleu gendarme. Cele trei dame se sărută foarte afectuos.) Mița: E un ger afară, mașer, ca nu-ți poți face o idee... Dacă o ține așa toată noaptea, se duce dracului rapița! Eu: Nu crez... Am vorbit cu arendași... Mița: Aș! nu mi-a scris azi Potropopescu al meu? Măndica (Miții): Ai fost aseară... Tincuța (Măndichii): Taci tu! Las' să-ntreb eu. (Miții) Ai fost aseară la circ, Madam' Potropopesco? Mița: Da. Măndica: Sin... Tincuța: Taci!.. (Miții) Singură? Mița: Nu; cu maman, Tincuța: Cu maman?... Bravo! Eu (sculându-mă): Doamnelor, eu... Măndica (împiedicindu-mă să-mi iau pălăria, și încet): Tocma' la pont? (Merge să apese nasturele soneriei.) Tincuța: Și... era multă lume la circ? Mița: Foarte multă. Măndica (sunând prelungit): Ce slugi dobitoace! (Feciorul vine). Măndica: Nu te-am chemat pe dumneata; treaba dumitale e să stai la ușă; unde e dobitoaca de Roza? Ce face cu ceaiul? (Feciorul iese.) Tincuța (Miții): Era cineva dintre cunoscuți? Mița: Mai nimeni... Era Constandineasca, Treasca, Vasileasca, Georgeasca, Ogretinencile... (Roza, subreta, apare.) Măndica: Ce faci cu ceaiul ăla? Roza: E gata, coniță. Măndica: Apăi, de ce dracu' nu-l aduci odată!