— Bune, ori rele, ai? ce zici? — Și așa, și așa! — Ia spune-mi, te rog, de ce acum, cînd ai aflat că sunt român, te porți mai bine cu mine, decît mai înainte. Sunt curios să aflu aceasta. — Numaidecît, iubitul meu oaspe. Ascultă! Noi, ăștia din Bergamo, avem o mare antipatie asupra austriacilor. Această antipatie o împingem uneori prea departe, și cîteodată chiar fără cuvînt; de astă dată însă culpa este a domnieivoastre. — De ce, iubitul meu oaspe? — Adu-ți aminte că, pînă a nu intra în stabilimentul meu, ai vorbit mai mult de o oră cu un ofițer austriac. — Ei, și ce iese dintr-aceasta? — Nici mai mult nici mai puțin decît că și eu și servitorii mei te-am crezut de o persoană atașată la poliția secretă. — Cu alte cuvinte m-ați luat drept un spion, îi răspunsei cu un surîs de acelea ce indica mai multe lucruri deodată, în fine, acum cînd v-ați încredințat despre persoana mea, fiți bun de ordonați să-mi aducă prînzul în cameră, căci umbletul cel mult mi-a adus o foame teribilă. Zisei acestea și luai drumul către camera mea. De astă dată nu așteptai mult pe camerier; el veni foarte curînd și mă întrebă ce voiesc să mănînc.