Pe Radu Mihnea îl numește Radu cel Lung (după „Radu cel Mare” al călugărilor). În afară de aceasta, în sfîrșit pentru anume domni din veacul al XVII-lea se introduce cîte o mică informația care întregește figura lor; astfel se vorbește despre fîntîna de argint dăruită sultanului de Dumitrașcu Cantacuzino pe la 1670. Pînă unde merge imparțialitatea lui Cantemir se vede din pomenirea, la capătul listei domnilor, a lui Mihai Racoviță, despre care ni spune că „se ține după putință în Moldova această ruinată și de toate părțile atacată”. După această desfășurare a domniilor moldovenești, vine o altă parte: legăturile pe care Moldova le-a stabilit și menținut în deosebite timpuri cu statele vecine. Conform cu teoria curentă, pe care am primit-o prea ușor, țerile noastre, de la început, au fost închinate vecinilor creștini, ele au fost vasale: Țara Românească, ungurilor, iar Moldova regilor Poloniei. Într-un studiu apărut în Analele Academiei Române despre Originea și sensul direcțiilor politice tn trecutul statelor noastre, am căutat să lămuresc luc rul în sensul acela că legătura de omagiu vine din provinciile date domnilor noști dincolo de hotarele țerii lor de către regii vecini (Făgărașul pentru munteni, Țara Sepenicului și Pocuția pentru moldoveni). Părerea aceasta o are și Dimitrie Cantemir fără să o poată explica în același fel, neavînd cunoștința necesară de lucruri.