— A, va să zică nu sunteți puși în bani... — Ba da, da mai facem și câte o tocană, așa, de richiziție. Când au ieșit din bucătărie, afară, împrejurul cazanului, nu s-auzeau decât vorbele astea: — Mai pune niște grăsime! — Dă o porție mai slabă! — Ăsta-i zgârci! — Ăsta-i ciolan!... Din când în când, glasul căprarului, care striga la recruți: — Ho! Ho, răcane! Mai la urmă! Încă nu ți s-a curățit mațele de mămăligă! Ce te-ndeși așa, ca fata mare la argea?.. La teorie. Un căprar stă în fața recruților și le spune: — Stați la marginea patului, mâinile pă genuchi; n-ai voie să miști, nici să-ntorci capu, măcar de-ai muri. Să nu clipești din ochi, leat, și să asculți ce ți să spune, ca să-ți între-n devlă. Și, după ce tuși cazon, căprarul începu: Deciuplina melitară este o supunere oarbă... care aveți o țigară? — Am eu, să trăiești, domnule, zise un recrut și scoase din tunică o pungă de piele strânsă cu baiere la gură și pe fundul căreia de-abia se zărea puțină mahorcă prăfuită. Căprarul sucea țigara. — Domnule, eu am voie să iau o țigarî di tiutiun? întreabă recrutul, mândru că avusese onoarea să dea o țigară „unui grad”.