.. Băiet Sărac o cuprinse în braţe şi o sărută, fiindcă îi era soră, iar feciorul de împărat o îmbrăţişă şi sărută şi el, fiindcă, de! era şi el frate de cruce cu Băiet Sărac. Dup-aceea luară înţelegere să facă şi cu zmeul ăsta ceea ce făcuseră cu fratele lui, Mai aşteptară cît mai aşteptară, îl primiră pe zmeu cum se cuvine, il răpuseră şi, mulţumind iar lui Dumnezeu c-au pus-o şi asta ]a cale, plecară mai departe, ca să scape şi pe fata cea de împărat. Acum era însă acum! Fata de împărat o dată cu capul nu voia să fie scăpată de dînşii, iar feciorul de împărat n-avea nimic la dînsul, nici un semn după care sora-sa să-l poată cunoaşte de frate al ei. Degeaba-i spunea Băiet Sărac că dacă nu vine de voie bună, o vor lua cu silă, căci ea punea mîna pe cuiul cel primejdios şi nu era chip s-o îmblînzeşti. Care va să zică, îşi făceau de cap, dacă-l aşteptau pe zmeu în curte, fiindcă doi erau, numai doi inşi, şi dacă unul ţinea curţile din ţîţînile porţii şi altul îl aştepta pe zmeu în mijlocul curţii, nu mai era cine să-i apere de cuiul cu pricina.