Aceia contra cărora putea să se ridice acuzarea din punctul de vedere al credinței față de nația lor și al demnității personale s-au arătat, de altfel, dispuși a primi orice mustrare pentru trecutul la care luaseră parte, mergînd și pînă la prezintarea unor memorii pentru dezvinovățirea care, față de absoluta evidență a faptelor, era de altminterea imposibilă. N-au trecut decît puțini ani și tot d. Antipa s-a făcut – pe baza actelor propriei sale administrații, de hrănitor devotat al stăpînilor străini – procurorul național contra păcatelor acelora, într-o lucrare plină și de competență și de talent, și o altă scriere a aceluiași, dreaptă în concluziile ei, prezenta un program întreg pentru munca unei Românii unite la a cărei întemeiere contribuise în lagărul dușmanului. Același grup, care-și păstrează toată solidaritatea, aproape francmasonică, a propus candidatura ca membru corespondent a fostului prefect de poliție al ocupației, profesorul Tzigara-Samurcaș, care făcea sforțările cele mai cutezătoare pentru a i se ierta neîngăduita atitudine, dar bilele negre covîrșitoare au arătat că, fără a se putea înlătura intrigile, necontenit în acțiune, spiritul rău nu va ajunge, măcar supt raportul național, să domine o societate întemeiată cu scopuri de un neted iredentism și de oameni cari erau absolut drepți față de aspirațiile neamului lor.