Întîlniriie dintre boieri sînt ceremonioase: se ridica puțin ișlicul și se simulează peste umăr o sărutare. De fapt, se sărută mina superiorului, care sărută pe frunte. La vizită, se lasă papucii afară ori se depun pe scările divanului, scaunele fiind pentru străini mai mărunți. Cei ce se află pe divan cu picioarele supt dînșii salută, și ridicîndu-se, pînă ce noul venit se așază. Distracția cea mare e jocul de cărți, plăcerea cea mare extremul lux în veșminte și în călește, căci „toată lumea umblă pe sus, numai poporul se întîlnește pe jos”. Primblările la Herăstrău, cu chioșcul, la Colintina și Cișmeaua lui Mavrogheni, în alt foișor – este și foișorul ele lemn pentru foc, frumoasa insulă a Sfîntului Elefterie, intre vii și grădini, cu bisericuța singuratecă –, atrag femeile. Din partea lui, omul de rind se distrează cu cîntecul țiganilor, cari sînt în stare să învețe „și ariile cele mai grele”. Turci nu se văd decît doar ca negustori în treacăt; lîngă domn, divan-Efendi traduce, judecă, face rapoartele sale. Corespondența o poartă în țară lipcanii, iar călărași duc cea cu Constantinopolul. Plecînd de la București, Stürmer trece Argeșul pe trunchiuri de salcie. Prin Copăceni, Fălăstoace, Pietre și Daia, el ajunge la Giurgiu, ale cărui mahalale se îndreaptă către marele lac Greaca, cu bielșug de crapi.