– Mă stăpânesc să-mi ţin suflarea şi să ‘mpuşc un ţânţar. Da să-l împuşc să nu-i sparg pielea. – Da unde-i ţânţarul, că eu nu-l văd. – Îi lângă soare. – Lasă, hai cu mine. – Ba nu. Eu mă duc după ţânţar, duceţi-vă voi înainte. Merg ei mai departe şi ajunge la palatul zmeului. Zmeul era la vânat şi fata şedea ‘n cerdac. – Bună vremea, soro. – Mi-o spus zmeul că vii după mine. Da-ntoarce-te că te prăpădeşte. – Nu mi-i frică. – El acuş vine,-i la vânat. Vine zmeul. – Bine-ai venit, finul lui D-zeu. – Bine te-am găsit, câne de zmeu. – Hai la luptă. – Hai! Ş-o luptat ei trei zile şi trei nopţi şi nu-l putea dovedi şi nu se da nici zmeul, nici finul lui D-zeu. El a aprins perii cei doi ş-o venit vântul de la răsărit şi de la amiezi şi când ş-o pus buzele’n trei drept în jumătate a despicat zmeul când a suflat. O jumătate a murit că era c-un cap, da o jumătate nu, că era cu două-că era cu trei de toate. Şi s-a rugat finul lui Dumnezeu straşnic la Statul-Palmă-barbă-cot. – Nu-ţi pot face nimic, că el s-o dus la-mpăratul ţării iştia să spună ce i-ai făcut.