Această luptă, pe care regele Ștefan n-a avut vreme s-o pregătească dar Ioan Zamoyski începuse a o pune la cale, cînd a așezat la 1595, pe Ieremia Movilă în Moldova și a scos pe Mihai Viteazul în folosul lui Simion, fratele lui Ieremia, e apoi stîrnită de turci, de un tînăr sultan, Osman, care avea nevoie să-și cîștige popularitate, mai ales în elementele militare: el face deci o expediție la Hotin. I se răspunde prin acea invazie în Moldova a Hatmanului Zolkiewski, care duse la catastrofa retragerii din Basarabia. Acum, după încercările acestea de cruciată la începutul veacului al XVII-lea, Polonia întră într-o fază de adîncă decădere provocată și de nesiguranța în ce privește succesiunea tronului. La un moment, din dinastia de Suedia, dinastia Wasa, după Sigismund, adversarul lui Mihai Viteazul, și după Vladislav, fiul lui, vine ca rege Ioan Cazimir, fratele lui Vladislav, un prinț care dusese cu totul altă viață decît aceea care l-ar fi pregătit, cu toate recentele visuri ale unei noi cruciate ce ar fi dus armele creștine pînă la Constantinopol, pentru un rol de luptător în Orient, în împrejurări așa de grele. S-a început de atunci încă a se ventila ideea împărțirii Poloniei. Pentru această împărțire era întîi candidatul suedez, reclamînd aceleași drepturi pe care le reclamase și le cîștigase Sigismund Wasa, Carol Gustav; apoi prințul Ardealului, Gheorghe Rákóczy al II-lea, care spera și el să fie rege în țara unde stăpînise înaintașul său, Ștefan, și pe care o rîvnise alt înaintaș, Gabriel Báthory.