— Ba, mi-a dat. — Atunci, de ce minți? — Nu minte, boiarule! zice bătrâna din săliță. — Taci tu!... Unde e jacheta? — E pa mine... o port pa dedesubt. — Ca să nu te prinz! — Ba, sa hie al dracului care n-o poartă de frig... Sunt borțoasă, boiarule... alerg toată zâulica pân zloată – bogdaproste, îmi țâne cald la pântece și la șale. — Dezbracă-te, poruncește d. Lefter. — Iaca... Și Țâca începe a-și lăpăda țoalele de pe ea. Tocmai dedesubt de tot, peste cămașă, se vede jacheta cenușie. D. Lefter repede o caută-n buzunarul de la piept; chivuța se strâmbă, că se gâdilă la sân. În buzunar, nimic; dar în fund are o descusătură... desigur o fi căzut în căptușeală. Țâca scoate și o dă d-lui Lefter, care o descoase cu briceagul din toate tighelurile... În căptușeală, nimic și iar nimic. — Ce mi-ai făcut biletele? răcnește îngrozitor cu pumnii-n-cleștați d. Lefter, pe când ceilalți doi o strâng de aproape într-un colț. — Care belete? zbiară și chivuța ca o nebună; ș-apoi, schimbând tonul, strigă tare către baba din săliță în țigănește: „Săi, că se sfarojesc prunele de tot!” — Ce ai spus pe țigănește? urlă d. Lefter.