Se coboară, cercetează frumosul munte al primblărilor pline de surprinderi și întîmpină pentru întîia oară români. Ei îi par a fi „probabil” urmași ai dacilor, dar apropiați și de slavi[23]. Nu i se pare măcar că în limba noastră cum se aude e ceva latin: cuvintele slave însă le-a recunoscut. Dar rasa-i place, cu ochiul mai mult german decît slav: par luptători egineți din Gliptoteca de la München. Portul femeilor îi amintește, cu șorțurile lui, al scoțienelor din nord, cu plaiduri. Ocupîndu-se și de pieptănătură, crede că recunoaște în cozile fetelor, care ajung și pînă mai jos de genunchi, și păr fali. Trecînd prin Porțile de Fier, el înseamnă podul lui Traian și turnul care i se pare al lui Sever. Pe aici însă casa e asiatică, bordeiul de teapa celui bulgăresc (pe bulgari îi socoate cei mai frumoși dintre slavi). La Celeiu notează alt pod roman. Giurgiul, în plină prosperitate, cu 20 000 de locuitori, lipsit de pitorescul minaretelor, nu-i „impune”. Pentru a evita carantina, va lua drumul prin Dobrogea, de la Cernavoda la Chiustenge. În cea dintîi localitate află pe prințul Adalbert de Prusia care se întorsese din Egipt și se îndreaptă prin București, spre Galiția (și asupra trecerii lui ar trebui făcute cercetări).