Cînd Reinhard e primit în audiență, soarta lui Scarlat Vodă era însă hotărîtă; Rusia biruise, și domnii mazili erau să fie opriți în cale și retrimiși la scaunele lor. Depunerea lui Callimachi sosește după abia două zile petrecute la curte: trăsurile boierilor se îngrămădesc la consulatul Rusiei, dar, sosind știrea biruinții lui Napoleon la Iena, gavanoasele de dulceață se îngrămădesc în dulapurile consulatului francez. Moruzi nu revine, și nu trimite măcar un caimacam. Peste cîteva zile Rodofinichin dă ordine în calitate de comisar militar, și în dimineața zilei de 29 novembre avangarda de 600 de ruși întră, odată cu întîia ninsoare, în Iașii fără domn. Cînd Moruzi sosi în capitala sa, unde se pomenea țarul în biserici, Reinhard și familia fură trimeși, ca prinși de război, contra oricării obișnuinți internaționale, spre Rusia, pe la Crîuleni la Dubăsari; li se spusese că vor fi îndreptați spre Suceava… Să adăugim că, în cele cîteva luni ale petrecerii în Moldova, autoarea acestei interesante corespondențe ieșise din Iași ca să vadă la cutare iarmaroc de lucruri „folositoare”, țerani cari nu i se par a se ridica mai sus decît „animalitatea», țigani deștepți, vioi și cinici, ca aceia pe cari-i văzuse și în tabără la Copou – și ea spune cum boierul Sturza (Scarlat), crescut, cum știm, în Germania, căuta a deprinde cu lucrul în fabrica sa de postav, întrebuințînd meșteri germani, un număr de țigănuși: aceștia mor de lipsa libertății, iar unul din părinți oferă șaizeci de lei ca să-și scape odrasla.