Astfel îl vedem mereu cu privirea ațintită la mișcările vecinilor săi, și mai ales la cele ce se petrec în Răsărit. Poate că nimeni n-a înțeles ca Mircea cât de mare-i primejdia care vine de-acolo, și nimeni n-a stat mai neadormit în fața ei. Trufașul Baiazid se pregătea să s-arunce asupra Europei apusene, când viforul năvălirii mongole îl cheamă în Asia. Acolo, la Angora, biruit în bătălia de la 12 iulie 1402, cade în mâinile lui Timur, hanul tătarilor, care-l duce, ca pe-o fiară, închis într-o colivie de fier, să-l arate cât e de mic și de slab celor ce credeau că Baiazid Ilderim e mai presus de orice putere omenească. Rămân de la ei trei feciori în vaza istoriei: Suleiman ia partea de împărăție din Europa, Mohamed pe cea din Asia; al treilea fiu Muza, prins odată cu tatăl său, scapă peste un an, la moartea acestuia. Suleiman se-nchină lui Timur, pe Manoil al Bizanțului îl iartă de bir, iar de unguri nu se teme, căci îi știe slăbiți pentru certurile din jurul tronului. Singur Mircea îl neliniștește și cu el face pace. „În urmă, zice cronicarul bizantin, ei au încheiat un pact prin care Mircea a promis să dea tribut și au tocmit pace.