La a doua campanie regală aici, în 1691, domnul nu e de față, dar i s-a spus de ploile grozave și de prădăciunea recentă a lăcustelor. Cît privește oamenii, „moldoveni și munteni sînt bine făcuți, frumoși (de bonne mine), buni ostași, sînt multe companii de cavalerie ușoară în oștile Poloniei, care au toată vitejia ce se poate și se deosebesc la toate prilejurile. Au fost totdeauna cîteva companii lîngă persoana regelui. Ei au istețime (ne manquent point d’esprit) cînd se află afară din țara lor… Atunci izbutesc foarte bine în toate științele». „Femeile sînt frumoase și bine făcute: au aierul, grația și un farmec (agrément) special ai lor, la care ajută mult felul lor de a se îmbrăca, deosebit de al turcoaicelor, dar care n-are mai puțină grație și nu e mai puțin în avantagiul lor.“ în sfîrșit, limba acestor oameni năcăjiți, dați pe sama domnului care-i cumpără, are un „extraordinar raport cu italiana, încît nu e îndoială că derivă din aceeași construcție, e aceeași pronunție, și toate cuvintele se isprăvesc tot așa”[6]. Pe lîngă călători cari merg pe socoteala lor, din plăcerea lor, spre a culege informații ce li vor fi necesare pentru cartea ce au să tipărească ori poate și pentru scopuri comerciale, acel de care ne ocupăm acuma are o situație diplomatică foarte importantă: e secretarul ambasadei franceze din Constantinopol, și drumul ce-l face e firește unul cu scop.