După aceea căpitanul de dorobanți, cu 100 de dorobanți (dorobanț e de la trabant; s-a zis întîi dărăbanț și pe urmă dorobanț; cf. numele localității Dărăbani, din județul Dorohoi). Alături de căpitan e și un colonel de dărăbani, care comandă 100 de „ruși”, probabil cazaci, apoi bașceaușul (ceauș este un nume împrumutat de la turci, care s-a păstrat apoi numai la sinagogi), 100 de seimeni, la început o trupă de sîrbi, dalmatini, bulgari, apoi și români, oaste imitată după seimenii din Constantinopol, corpul de trupă pe care sultanul Murad al IV-lea, pe la 1640, l-a întemeiat ca să nu mai aibă de lucru cu vechile corporații militare, totdeauna gata de răscoală, care erau ienicerii și spahiii. Un alt buluc-bașă aducea cu el 100 de ulani (de la poloni numele turcesc la noi); căpitanul vînătorilor comanda 50 de vînători, cari îndeplineau și funcțiunea de a vîna pentru vodă și rosturi militare, după obiceiul turcesc vechi din corpul ienicerilor; alt căpitan, al tunurilor, 50 de oameni ai lui; doi căpitani cu straja orașului Iași, compusă din 200 de oameni, cu o muzică deosebită. Urma marele căpitan al poliției cu ofițerii, și muzica a treia. Veneau acum turcii lui Ali-Aga, întrebuințați de domn, care avea dreptul să judece pe negustorii musulmani, să-i condamne și să-i taie, păstrînd la dispoziție pentru aceasta o jandarmerie musulmană, alcătuită mai tîrziu din „delii”, supt „delibașa”.