În partea despre sat, pe unde trecea drumul de țară, se afla un larg cerdac cu geamlâc, în care Lucica, fetița de vreo patru ani a boierului, își petrecea timpul când n-avea voie să iasă la plimbare. Pe la două dup-amiazăzi se-nseninase, ce-i drept, dar mai rămăseseră pe ici, pe colo băltoace și iarba era încă udă. Era umezeală-n aer, și despre plimbare nici vorbă nu putea să fie. Boierul a ieșit dar în cerdac, ca să se încredințeze dacă geamurile sunt ori nu bine închise, încât să nu poată trage din nici o parte. Peste puțin a ieșit apoi Lucica, dimpreună cu nemțoaica ei, o fetișcană de vreo patrusprezece ani, care n-avea decât să-i ție Lucichii de urât, îndrumând-o cum are să-și petreacă timpul cu jucărelele ei, care erau de tot multe și felurite. A ieșit în urmă și madama, o femeie mai bătrâioară, care avea purtarea de grijă pentru bunăstarea trupească și sufletească a copiliței, priveghind ca nu cumva să mănânce ceea ce nu-i priiește, să fie atinsă de vreun vânt mai aspru ori să ieie apucături nepotrivite cu rangul părinților ei. E-nvederat că madama, femeie conștiincioasă, a examinat și ea cu toată luarea-aminte geamurile, ca să fie bine închise.