În schimb au virtutea de a vindeca pe bolnavi. Se tratează și despre toate superstițiile populare, despre toate icoanele fantastice rămase în mintea țeranului nostru, din foarte depărtate urme de mitologie tracică și poate din cine știe ce obiceiuri italiene aduse împreună cu vechii păstori cari încă din Peninsula Balcanică au format baza poporului nostru. Afară de aceasta este foarte frumoasă și foarte bogată descrierea datinelor de căsătorie. Pețitorii, colăcarii, vin – și aceasta nu o întîlnim în Del Chiaro,– și țin o orație. În această orație se spune despre cerboaica urmărită de un vînător, care s-a ascuns undeva, și colăcarii bănuiesc că se află ascunsă în casa miresei. Părinții fetei răspund firește că n-au auzit niciodată de o astfel de cerboaică, vînătorii insistă însă, și în cele din urmă ea se duce înaintea lor. Se enumeră, cum am văzut și în Del Chiaro, petrecerile care se dau, și care sînt de o deosebită strălucire cînd soții aparțin boierimii și mai ales cînd se întîmplă de cunună domnul. Atunci mirele poartă pe cap un șlic special dăruit de vodă, asămănător propriului lui șlic; mirele se așază la dreapta domnului și e servit cu ceremonialul cu care e servit și acesta; el merge pe un cal domnesc și se urmează, în toate, obiceiurile care se obișnuiesc la curte pentru voevodul însuși.