O sărută, apăsat și des, îngânând pătimaș: — Și pe ochi!... Pe amândoi... Și pe celălalt!... — Ah! ce nebun ești!... Parc-ai fi de 15 ani... Intrară în odaie, trăgând binișor ușa după dânșii. Înnemeriră patul. Sofi se așeză pe genunchii lui, cuprinzându-i gâtul cu amândouă mâinile. — Nu e așa c-o să te desparți?... Dar îndată, îndată! Ce bine o să trăim amândoi... Nu e așa?... Directorul, descheind-o la piept, îi șopti tremurând: — Da, Sofi, voi fi al tău... Te iubesc atât de mult cât urăsc pe nevasta mea... E urâtă, bătrână și proastă... Iar tu... Sofi, fără tine nu pot trăi!... — Aprinde lumânarea, îi răspunse ea,