El vede Hotinul, cu cetate mică de piatră și locuitori puțini, cunoaște, în treacăt, Botoșanii, ca sat, ca și Ștefăneștii, în care sînt trei biserici și 450 de case, făcîndu-se și tîrg. lașul, – vechea capitală, Suceava, ar fi fost părăsită după un ordin formal de la turci, – fără cetate, e întărit numai în jurul curții domnești, care e de piatră, ca și unele din cele măcar zece biserici – altele fiind de lemn. Prin Corobeinicov avem descrierea bisericii Sfîntului Nicolae lîngă curte, cu însemnarea zugrăvelii, care, la alta, e și pe fața din afară a păretelui; ea are la mijloc și un turn de piatră. Coperișul e larg întins în strașină; partea unde stă domnul, în jeț îmbrăcat cu roșu, e încălzită. Se pomenește numele mitropolitului, Nicanor, lîngă care slujesc un „protopop”, Ioachim, patru preoți și doi diaconi. În oraș se notează „multe dugheni” pline de marfă. Primit la Aron Vodă, drumețul vine cu ai lui, călare, pînă la scări. Vodă stă pe un loc înalt acoperit cu scumpe covoare, turcești, după cît se pare; în fața lui, fiind noapte, ard lumînări în sfeșnice. Grecul Calogerà, un cretan, vistier al Moldovei, stă lîngă stăpînul țerii; alți curteni, cu capetele goale, se află alături de el.