A văzut lupta unei fete de țigan care nu se dădea vîndută unui boier cu „cinci sute” de alți robi, la cari vrea să o adauge pe aceasta, pentru frumuseța ei, refuzînd cei cinzeci de galbeni cari i se ofereau de străinul înduioșat. El crede că între cei 40 000 de țigani din Muntenia sînt de aceia cari, deprinși cu biciul zilnic, și-ar fi pierdut și mînile pentru un sadic capriciu al stăpînului. Calea spre Moldova – căci omul merge în Serbia – se face pe acele hîrtoape în care s-ar fi înecat țerani și chiar o boieroaică. La Cerneți femeile lucrează, bărbații dorm. Pădurile se taie sălbatec. Atîta pustiu în țară unde ar putea trăi în voie și bielșug 5 000 000 de oameni. Grosolan, autorul strigă la vamă, unde-l supără dregătorul nepriceput, că țara asta „fabrică numai boi”. Multe știri despre Banat și Muntenia în 1843 și 1844 li dă călătorul german dr. Karl Koch[22], care a mers pînă în Caucaz. Venind din Serbia, cu privire la împrejurările cărora în vremea alegerii prințului Alexandru Caragheorghevici dă știri de prima ordine, el se îmbarcă pe Dunăre, trece pe Ia Panciova, Semendria, Golubaci, pe la vestita Peșteră, pe la Mehadia, cu altă peșteră, „a hoților”.