Se cuvine, iubite amice, să-ți mai spun că eu am ieșit din închisoare în noaptea zilei de Bobotează, deci în ziua de Sf. Ioan. Am primit de ziua aceasta câteva sute de depeșe cu mii de subscrieri: toate mi-au fost trimise acasă. Mi-a trimis generalul Traian Doda un țap de căprioară; l-am primit. Am mai primit câțiva curcani, câteva gâște, costițe afumate, mușchi de purcel, un butoiaș din vestitul vin de Măderat, alt butoiaș din încă mai vestitul vin de Miniș. Mai trăiesc încă mulți dintre cei ce când cu botezul s-au împărtășit din toate aceste bunătăți. Nu era însă, așa se vede, nici acesta un fel de «favor», căci la sfârșitul anului, când mă pregăteam să ies din temniță, am primit din partea direcțiunii înștiințarea că după dispozițiile luate de minister mai am să stau închis timp de două săptămâni, pe care când cu norocul din familia mea le-am petrecut în libertate. Așa s-a întâmplat că eu am plătit în închisoarea de la Vaț chiria pentru un an și două săptămâni pentru ca nu cumva statul ungar să rămână în pagubă. Mă vei înțelege, iubite amice, și mă vei și crede, dacă-ți spun, că aceste două săptămâni au fost pentru mine cea mai nesuferită parte a pedepsei prin care am avut să-mi ispășesc păcatul gazetăresc.