Dacă întârziați, are să vă aștepte. Rămase acolo, împreună cu Faffner, și îi privi un timp cum se depărtau. — Știi ce mă sperie la omul ăsta? îl întrebă Nora în șoapte pe Paul. — Știu. Pelerina lui neagră. — Nu. Ochii. Ochii lui albaștri. Și pe urmă, după o nouă tăcere, surprinsă de o asemănare pe care abia în momentul acela o găsea, adăugă: — Are parcă ochii lui Gunther. La fel de albaștri. Întoarseră amândoi capul. Hagen era nemișcat în același loc. Cu pelerina neagră pe umeri, părea, din depărtare, un trunchi de copac ars. Terenul de schi din fața Turingului era plin de lume. Veniseră și sașii de la S.K.V., în grupuri gălăgioase. Pe panta mare ce cobora imediat de sub vârful muntelui, se antrena o echipă de militari, pentru concursurile de la Predeal. Se vedeau de departe, ca niște stele negre, căzătoare, pe un cer de zăpadă, întregul teren era ondulat de imense talazuri albe, ridicate spre cer și oprite în loc, într-o mișcare încremenită de flux. Nora și Paul se opriseră pe o creastă de val. — Aici ai să coborî. Paul. — Crezi? — Sunt sigură. El se uită încurcat la panta ce se deschidea în fața lui.