Dar capra tot capră; se smuncea în toate părţile, încât îi era acum lehamete de dânsa. – De-aş ajunge mai degrabă în târg, zise Prepeleac, ca să scap de râia asta. Şi, mergând el mai departe, iaca se întâlneşte c-un om ce venea de la târg c-o gâscă în braţe. – Bun întâlnişul, om bun! zise Dănilă. – Cu bine să dea Dumnezeu! – Nu vrei să facem schimb? să-ţi dau capra asta şi să-mi dai gâsca. – N-ai nimerit-o, că nu-i gâscă, ci-i gânsac; l-am cumpărat de sămânţă. – Da, dă-mi-l, dă-mi-l! că-ţi dau şi eu o sămânţă bună. – De mi-i da ceva adaos, poate să ţi-l dau; iară de nu, norocul gâştelor de-acasă; că are să facă un otrocol prin ele, de s-a duce vestea! În sfârşit, dur la deal, dur la vale, unul mai dă, altul mai lasă, şi Prepeleac mărită capra! Apoi înşfacă gânsacul şi pleacă tot înainte spre târg. Când ajunse în târg, gânsacul, dorit de gâşte, ţipa cât îl lua gura: "ga, ga, ga, ga!" "Na! c-am scăpat de dracul şi am dat peste tată-său: acesta mă asurzeşte! Las’ că te însor eu şi pe tine acuşi, măi buclucaşule!" Şi, trecând pe lângă un negustor cu pungi de vânzare, dă gânsacul pe-o pungă de cele pe talger şi cu băierile lungi, de pus în gât.