La Hotin a fost în lagărul austriac, și a văzut pe cel rusesc, în cursul unui asediu în care aliații fără artilerie lungeau un asediu împotriva a 8– 9 000 de turci cu 180 de tunuri, exploatînd populația vecină românească, pe care rușii n-o plăteau măcar, și unii și alții bătîndu-și joc de femei[5]. Evreii din Polonia și din Moldova se îngrămădiseră după cîștig la imperiali, prețurile erau foarte mici; o pălărie plină de vișine, o para, o masă întreagă, zece! A întîmpinat pe toate drumurile pe nenorociții cărăuși din Galiția, pierzîndu-și vitele și cele care scapă sînt furate de moldoveni, imitînd urletul lupului ca să le împrăștie – și prăpădindu-se ei înșii de osteneli. A înnoptat și el pe dealuri, după o zi de rătăcire, de frica tîlharilor. În Moldova apuseană a dat de arnăuții în serviciul austriac, „cele mai rele elemente ale nației moldovenești”, „der Auswurf des moldauischen Volks”, călăreți sălbateci, cu capul ras supt căciulă, în veșminte turcești, brune și galbene, cu flintă sau pușcă, patrontaș, două, trei pistoale, hanger și ciocan cu vîrf; turbanul, alb sau verde, era să facă pe șeful lor, maiorul „Ganiflorj”, un „viteaz”, să fie ucis de husarii cari-l dăduseră jos: l-a scăpat numai un „portépée” imperial, pe care l-a ridicat în sus[6].