Boierii aceștia din secolul al XIV-lea, din vremea lui Petru al Mușatei și a lui Roman al Mușatei, a urmașilor lor pînă la Alexandru – fiindcă de la Bogdan și Lațcu n-avem documente cu boieri, ci numai din a doua jumătate a veacului al XIV-lea –, purtau foarte probabil numele supt care clasa noastră aristocratică e cunoscută. El vine de dincolo de Dunăre. La sîrbi el nu se întîlnește. E bulgăresc, uralo-altaic. Am emis undeva ipoteza că, deoarece „ar” e un sufix de plural în limbile turanice și, prin urmare, scoțînd sufixul, rămîne rădăcina „bol” sau „bul”, s-ar putea foarte bine ca între numele chiar de „bulgar” și acesta de „boiar”, care în izvoarele bizantine se înfățișează ca bolás, boládes, să fie o legătură, și, precum francii se numesc „cei liberi”, precum alemanii se numesc „obștea”, „toată lumea”, tot așa aceștia ar fi însemnat „aleșii”, „fruntașii”. Rostul acesta al boierilor trece de dincolo de Dunăre în Țara Românească, în principatul muntean. Bineînțeles, cînd zicem că numele trece de la bulgari dincoace de Dunăre, aceasta nu înseamnă că bulgarii singuri în Peninsula Balcanică ar fi avut o clasă dominantă cu atribuții funcționărești și cu situație privilegiată, cu un rost deosebit în viața socială a timpului, ci numai că singur numele a venit de pe malul drept al Dunării.