Poporul de jos se afla în starea ce mai de jale, fiind nevoit pe un ger cumplit a rătăci prin păduri. Țăranii ce-au fost găsiți pe la vetrele lor au fost schingiuiți în chipul cel mai sălbatic de secui și haiduci, prin toate chinurile siliți să scoată bani, și după aceea tot uciși”... În vremea asta oardele tătarilor, aduse chiar de-un nepot al Movileștilor, bântuiau Moldova, cu învoirea turcilor. Iar dedesubtul acestor învăluiri năprasnice, se furișează una și mai cumplită. Ea se-ntinde încet, ca umezeala în pereții unei case, și cuprinzând din toate părțile puterile vieții românești, le soarbe și le istovește pe-ndelete: E tăcuta învăluire-a grecilor. Șireți, și stăruitori în munci ușoare, vânturători ai limanurilor, din vremi străvechi cunoscători de limbi, de țări și de suflete omenești, acești urmași scăpătați ai celui mai nobil și mai glorios popor din lume, ne mai încăpând în țara lor săracă, umilită, acoperită de jale ca un măreț cimitir, își căutau în lumea toată îndestularea, pe care de mult nu li-o mai putea da patria lor. Corăbierii pe mări, negustori și zarafi în cetăți, preoți și călugări la Sfântul Munte și-n tot Răsăritul creștin, ascunzând și sub rasă aceleași vicleșuguri și aceeași lăcomie de bani; tălmaci și grămătici, din ce în ce mai căutați la curtea sultanului, mijlocitori iscusiți de târguri și de învoieli între turci și celelalte puteri, grecii ajung să cucerească fără arme și fără vitejie, cetăți și țări, pe care le stăpânesc, din umbra unei tărăbi, mult mai puternic decât din înălțimea unui tron.