Drumul, mlăștinos, e greu și pe vreme bună; podurile sînt „tot așa de rele ca și în Polonia“. Copăcenii, cari urmează, sînt un loc „mizerabil“. La București e de mirat distanța mare între case, scîndurile de pe poduri „în tot orașul”. Se descrie personalitatea lui Ratib-Efendi, și, vorbindu-se de vizita secretarului domnesc, se adaugă că a venit numai „cu complimente grecești, adecă a oferi totul și a nu face nimic”. Trăsura domnească de paradă avea șase cai și era întovărășită de patru ciohodari, dar era din acelea „cum se află o mie la Berlin”. „Un om cuminte nu-și poate închipui cît e de săracă și pretențioasă această curte, care ține pentru fast pînă la 3–400 de oameni.“ Ceva mai tîrziu e un călător german care a străbătut în 1802 Moldova, ajungînd în Bucovina, pentru a trece de acolo prin Galiția spre Viena. Joseph Rohrer a pus în scris, supt forma a douăzeci și una de scrisori, călătoriile sale. Acest vienez cult, capabil de a îndrepta pe Sulzer în ce privește hotarele Bucovinei, a fost bine primit pretutindeni, în orașe ca și la țară, unde a văzut vătafii bătîndu-și cu cruzime subordonații. A fost în casa unui Mavrocordat, cu frumos palat la moșie, la un Balș din Botoșani, desigur Vasile, cel cu proprietăți în Bucovina, care traduce „un roman” al lui Voltaire și are o bibliotecă numai din asemenea cărți.