— Dar, zise el, mergem la noi la biserică. Ea stete puțin pe gânduri. — Nu, grăi apoi, rămânem tot la Lipova și ne ducem după biserică acasă. În zadar, femeia tot femeie! Se uita la fratele ei cel înalt și lat în umeri, care își pusese hainele negre și trecuse pe la bărbier mai nainte de a fi venit la dânsa. Ea-i potrivi legătoarea la gât și-i scutură pe ici, pe colo haina atingând-o ușurel cu vârful degetelor; voia să meargă cu el la biserica de aci, unde toți o cunoșteau. Iară el voia numai ceea ce vrea dânsa. O luară dar, tot ca odinioară, la dreapta, ca să treacă prin fața măcelăriei. Ce deosebire însă! Atunci ea știa că Națl are s-o vadă trecând, și totuși era cuprinsă de un fel de leșin; acum nici prin gând nu-i trecea că are să dea ochii cu el, și totuși n-a tresărit când l-a zărit la ușa măcelăriei, ci s-a uitat lung și fără de sfială la el. Ce schimbare într-un timp atât de scurt! Nu-i vorbă, șorțul îi era și acum curat și cărarea i se vedea, ca odinioară, prin părul neted pieptănat, dar era măcelar adevărat: om cu fața plină și mai mult roșie decât rumenă, cu brațele puternice strânse de mâneca suflecată și cu pieptul ieșit înainte.