Erau mișcările mesei, care făceau peste putință asemenea emulație. De obicei, când Grossmann își citea gazetele, eu scriam în toată tihna la masă, ceea ce nu mă împiedica de a-i șterpeli din când în când câte una dintre gazetele aruncate pe jos. El își avea apoi particularele reguli de viață. Câteodată se întindea pe înserate în pat și trăgea până pe la unsprezece, așa îmbrăcat, un pui de somn. Eu profitam de ocazie, stăpâneam singur masa și scriam până pe la zece băgând bine de seamă ca nu cumva să-l deștept. Când el se deștepta, eu dormeam. Stăpân deci acum el pe masă, își scotea din dulap mâncărica și cina, apoi cam pe la douăsprezece începea să scrie nesupărat de nimeni și scria înainte cam până pe la două- trei, când se dezbrăca și el și se culca în toată regula. Se întâmpla câteodată să mă deștept, dar mă întorceam spre perete și-mi căutam de somn. Ziua următoare mă sculam ca de obicei între cinci și șase și mă bucuram de masă până pe la nouă, când se scula el. Nedormit și ursuz, el se spăla pe îndelete și se îmbrăca pe căscate, iar eu mă bucuram înainte… Pe la douăsprezece iar trăgea un pui de somn până pe la două, când se scula și lua masa.