– De! domnule ministru - zic eu - știu eu ce să mai crez și ce să nu mai crez? De exemplu, istoria cu evaziunea bulgarului. – Care bulgar? – Care a fost prins aseară la Valea Largă și închis la cazarma vânătorilor din deal... zice că a reușit să fugă. Ministrul și toată lumea din grup încep să râză. Dar eu urmez: – Și anarhistul pe care l-au scăpat la Bușteni, care venea din America cu patru kilograme de dinamită... – Nu v-am spus eu - zice d. ministru - că o să smintească lumea?... Uite-n ce stare l-au adus chiar pe un om ca dumnealui, care de! orișicât... om cu condei... Zicând acestea, d. ministru ne salută frumos și după ce mai mă-mbărbătează încă o dată, asigurându-mă că războiul nici n-a început, nici n-are să-nceapă, se depărtează. Amețit, mă reîntorc la scaunul meu și șez la loc, să aștept pe d. reporter, care trebuie să se-ntoarcă de la telefon. Nu aștept mult; iată-l. – Ei? întreb eu. Mai ai ceva nou din București? – Se vorbește cu stăruință despre asasinarea unui judecător de instrucție. – Nu mă-nnebuni!... Dar știi ce am aflat eu?... Acum am vorbit cu ministrul X... – Cu ministrul X!?