Răposatul fusese zidar. Ca să mai agonisească ceva și-n timpul iernei, când n-avea de lucru, el cutreiera mahalelele vânzând „terchea-berchea”, burtă pentru ciorbă acră, și câteodată picioare de vițel pentru piftii. După moartea lui, cutreieram eu mahalalele și mai vindeam și păsări, precum și ouă, totdeauna proaspete. Câștigam destul pentru ca să putem trăi bine amândoi și să mai și pun câte ceva la o parte. Neavând cu cine să-mi las băiatul, îl luam cu mine și mai aveam și mulțumirea că ochii tuturora se opreau asupra lui. Erau multe casele pe la care treceam în fiecare săptămână de câteva ori și pretutindenea lumea se bucura că 1-am adus și pe el cu mine. Mă văd și acum în gândul meu purtându-l de ici până colo, mândră și fericită de a-i fi mamă, și ai, părinte, multă dreptate: bucuria mea de atunci mi se reivește mărită în suflet și-mi înseninează zilele bătrânețelor. - Răsplata iubirii adevărate, grăi călugărul. - Slăbiciunea de mamă a unui singur copil, afară de care nu mai are pe nimeni în lume și pe care și-l gândește drept un fel de minune, urmă dânsa. L-am dat apoi la școală și mulți ani de-a rândul numai prin el și pentru el am trăit.