Nu știu. Mi-am adus aminte de câteva date din copilărie; mi se părea că revăd unele locuri, unde fusesem fericit, în primii ani ai vieții. M’am revăzut adolescent, sănătos și cutezător, neatins de decepții, de mizerii. Apoi... lupte și iarăși lupte, pe neașteptate ; lupte inegale — eu dezarmat, sărac, lipsit de un temperament rezistent; nevoile, din potrivă, hotărîte, puternice, numeroase. M’au învins ... La răstimpuri depărtate, zări senine de pace, de fericire, se arătau pe nemărginitul așteptărilor mele, veșnic neîmplinite. Și nu se lămuriâ nimic sigur, nimic hotărît. Câte vieți de astea — pustiuri nesfârșite de suferințe — mai interesante decât cele scrise în cărți.... Mi-a venit să plâng, dar în clipa aceea m’am împotrivit în contra lacrimilor. M'aș fi simțit prea laș. Am plecat. Râul s’auzia cântând : «toate trec... toate trec... toate trec»...