Aici vede instalarea lui Caragea al cărui nume i se pare a fi Constantin. Trei tuiuri stau înfipte la poarta celui numit de sultan, aga ienicerilor îi pune cuca pe cap, caftanul i se aruncă pe umeri de însuși marele vizir. Patriarhul îl unge cu mir și-l binecuvintează. Familia e la Terapia, dar corturile sînt fixate la Buiucderè, unde se duce în cercetare prealabilă domnul cel nou cu ginerii (Arghiropulo și Vlahuți), călări pe cai scumpi, cu valtrapuri, și avînd în urmă paznici bogat înveșmîntați; într-o caleașcă sărăcuță e doamna, cu fetele ei, și la coborîre paicii țin cozile rochiilor; robi și roabe încunjură pe măriile lor. Tot la Terapia, Lagarde e oaspetele unui Arghiropulo și ia parte la o adunare de fanarioți, cari și ei fuseseră „înăuntru”, între altele un tînăr prinț grec, care, ca dragoman, întovărășise pe ambasadorul turc la Varșovia. Tot acolo face o vizită „prințului Șuțu”, la care „cele mai frumoase mîni din lume” îi dau magiun. Cîteva zile mai tîrziu el vede la poarta palatului capul tînărului Moruzi, tăiat, în curtea seraiului, ca „nerecunoscător și hain”, spre marea groază a conaționalilor săi. Plecarea lui Caragea, cu o muzică oribilă pentru urechile apuseanului, i se pare acestuia o scenă de carnaval parizian.