Eu nu puteam să fac lucrul acesta și-mi ziceam: «Vai și amar de tine, căci toți păduchii fug de la dânșii și dau năvală asupra ta!» Când ieșeam pe afără, vedeam pe jos aruncați câte 4-5 morți cu ochii deschiși, oameni morți fără lumânare; nimeni nu le-a închis pleoapele; nici un preot nu a venit să le citească vreo moliftă. Așa zăceau goi pe jos, și câte doi-trei erau vârâți într-un coșciug. De sine se înțelege dar că colegii mei au făcut o cerere ca să fie luați de la Văcărești, unde viața le era în primejdie, ori să fie puși în libertate provizorie. Au subscris toți cererea aceasta, apoi au venit la mine s-o subscriu și eu. Le-am zis: «Oameni buni, degeaba faceți aceasta, căci n-o să fiți puși în libertate». «Ba nu! - mi-au răspuns. Să subscrii și dumneata, că reușim». Am subscris dar în modul următor: Subscriu și eu cererea de mai sus cu rezerva că sunt gata și să mor aici, dacă marile interese ale neamului românesc cer aceasta. Ce era aceasta? Eram într-adevăr în fiecare clipă amenințat de moarte și vă spun D-voastre acum: dacă mă mai trimiteți pe mine un timp oarecare, două-trei săptămâni, la Văcărești, aceasta este pedeapsă cu moarte pentru mine!