– Ba e posibil, stăpână! Înfăţişarea nu întotdeauna spune totul! În interiorul meu e un ghem de negură neagră, neagră! Când am de îndeplinit o faptă rea – negura se împrăştie şi devin uite-aşa! – Vai, ţipă Veve. Dispari! Te vreau ca mai înainte! Blând şi năstruşnic! – Bine, răspunde supus fiorosul nor şi alături de Veve e iarăşi Nouraşul siniliu. – Chiar nu ai făcut nici o faptă bună în viaţa ta? Vrea să ştie Veve. – Nici măcar nu am idee ce înseamnă asta! – Atunci ai ocazia să-mi îndeplineşti prima poruncă, va fi şi prima ta faptă bună. – Fie-ţi milă, stăpână! Nu mă nenoroci! Mi-e frică de fapte bune! – Prostuţule, îl linişteşte Veve. E atât de frumos să faci un bine cuiva. Ia aceste bucate de pe masă şi du-le mamei şi surioarelor mele. Le vei găsi, chiar dacă va trebui să înconjori Pământul. Ai înţeles? – Da, stăpână! – Le vei face o mare bucurie, zice vulpiţa. Nouraşule, adaugă ea, să nu le spui rudelor de la cine sunt bucatele! Şi când te vei întoarce, chiar dacă te voi întreba, să nu-mi povesteşti nimic. – Mutu mă cheamă! Devine serios nouraşul – Vreau să te mai rog ceva.