Alături însă, o „capitală foarte rafinată” (überfeinerte Hauptstadt) în care arnăuții scînteie din aurării în coada caleștelor, palatele-și întind fațadele, magazinele expun cele mai scumpe produse ale modei celei mai noi, grădinile de vară adună în fiecare seară un public doritor de petrecere. „Bucureștii n-au o stradă pe care să poți trece pe ploaie fără pericol, în trăsură ori pe jos, dar orașul are operă italiană, spectacol francez și românesc”. Pentru lumea care știe că „e necuviincios a face și cea mai scurtă cale pe jos”, este Șoseaua, cu trotuarele și boschetele ei, cu cele două muzici, cu paza ulanilor călări țiind lanțe cu steguleț. Dar autorul știe că această „Valahie” e o Rumänien, că locuitorii, de o veselie nebiruită, iubeți și zîmbitori, pașnici, nu bețivi, fac parte dintr-un neam de origine latină, cu un glorios trecut eroic și așteaptă „vremea izbăvirii lor”. Puterea turcilor nu împiedecă pe curierul din Stambul de a fi cercetat la Giurgiu și la Galați. Iată Divanul. El impune. „În Germania avem nespus de multe din acele frumușele figuri de jurnal de modă, care desperează pe pictor prin lipsa lor de idee interioară: aici se văd pretutindeni capetele individual formate, cu contururi precise, cu expresie personală.