Engelbrechten, hanoveran dintr-o familie apropiată de curtea Regelui Gheorghe, mi se părea mai mult englez decât german. Cu o companie engleză a petrecut câțiva ani din tinerețile lui în Asia Mică. Tot cu englezii a venit în Dobrogea când cu construirea liniei Constanța-Cernavodă. Când cu construirea liniei București- Giurgiu a trecut apoi în țară, unde a și rămas. Astfel - cred eu - a ajuns să privească toate lucrurile din punctul de vedere al întregii omeniri, ceea ce pe mine mă încânta. Încă în orele de visare, pe care Eminescu și eu le petreceam bând cafele și fumând țigări, ne pierdeam amândoi în gândul că poporul român are marea menire de a face legătura între Apus și Răsărit cum fenicienii o făceau odinioară între Egipt și Mesopotamia. Când i-am spus aceasta bătrânului, el a zâmbit, s-a dus la un sertar din biblioteca lui și mi-a scos un mare teanc de tipărituri. „Calea ferată Constanța-Cernavodă a fost construită anume în vederea acestui gând - mi-a zis el. Și iată datele statistice de care m-am folosit ca să înduplec guvernul din București și pe cel din Berlin a stabili, în luptă cu Austria, trenul Hamburg-Berlin-București-Constanța și a înființa un serviciu maritim român, care să ducă poștă și călători mai departe, până la Port Said și Alexandria.