Mai rămînea, nu-i vorbă, neîmpărțită bucata de la mijloc, pînă la partea fratelui mai mare, dar pe aceasta, ca să nu fie gîlceavă, au împărțit-o frații mai mari între dînșii. — Așa! grăi Petrea, și-a făcut fiecare parte dreaptă. Hai la celelalte! — Haid'! ziseră frații lui. Fiindcă găinile alergau în toate părțile și nu țineau seamă de împărțeala făcută, ci rîcăiau și ici, și colo, hotărîră să le-mpartă, ca să ție fiecare pe ale lui în partea lui. „Una mie, una ție și una lui" — nu e nimic mai ușor. Rămase însă în cele din urmă un cocos: ce să facă cu el? Ba că mie, ba că ție, ba că lui... — Haid' să-l tăiem, să-l jumulim, să-l frigera și să-l mîncăm! grăi Petrea. Mai frățească împărțeală nici că s-ar fi putut. Îi tăiară dar gîtul, îl jumuliră, îl traseră în frigare și-l fripseră. — Stați! strigă acum Petrea. Fiindcă fui mai 'naite la margine, lăsați-mă acum pe mine la mijloc. — Bun! zise fratele mai mare, și-apucă el o pulpă, fratele mezin altă pulpă, iar lui Petrea îi rămase tîrtița; el o aripă cu o parte din piept, fratele mezin altă aripă cu cealaltă parte din piept, iar lui Petrea îi rămase gîtul, pe care e, precum se zice — atîta carne, că nu e nimeni în stare s-o ciugulească toată.