Acesta, din partea lui, era de părere că „este rușine să se vadă că se ceartă” – între catolici chiar – „aceia cari după chemarea lor trebuie să aducă pacea, s-o ajute și să o înainteze”. El știa și relele moravuri ce pătrunseseră în clerul catolic din țara sa: pentru un vas cu vin, o fată e măritată pe rînd cu doi bărbați în opt zile. Afară de această descriere a Iașilor, avem la Bandini note privitoare la Suceava. Aici misionarul găsește încă o populație destul de numeroasă, destul de bogată, ocupîndu-se de comerț și avînd ceva din rosturile de odinioară. Populația aceasta se compunea din două elemente: unul românesc, altul armenesc, armenii din Suceava sînt o populație foarte veche, foarte importantă, așa încît acesta e singurul oraș în care există un șoltuz, un șef al municipalității (șoltuz vine de la schultheiss german trecut prin poloni) armean și unul român. În momentul acela însă numărul armenilor nu era copleșitor față de al românilor; erau 20 000 de români și numai 3 000 de armeni. Despre cetate nu se vorbește nimic. În ce privește mitropolia, – ea era instalată, nu, ca la început, în biserica Mirăuților, pe care austriecii au reparat-o în timpul din urmă în chip foarte protocolar, dar destul de urît, cu țiglele ei colorate și cu zugrăveala de caracter străin.