– Ba e noroc! Poveşti de Barbu Ştefănescu Delavrancea - Norocul dracului – Ba nu e noroc! – Ba e noroc, muiere! – Ba nu e, mă omule, nu! – Adică, nu muncesc eu, femeie? – Ba munceşti pentru unul, şi noi suntem opt guri, şi cu Plăviţa, nouă. Şi Plăviţa mugi, şi patru copii mărunţi începură să strige: – Mi-e foame! – Şi mie mi-e foame! – Şi mie! – Şi mie! Omul vărsă un ştergar cu mălai în copăiţa femeii. – Scutură ştergarul. – L-am scuturat. – Copaie plină, copaie pe jumătate, copaie pe sfert, şi azi să lingi fundul copăii. Opt guri, opt, şi cu Plăviţa, nouă! Şi Plăviţa, parc-ar fi înţeles, mugi de după casă, mestecând un cocean uscat, iar copiii începură să plângă. – Că mie mi-e foame! – Şi mie! – Ba şi mie! Omul se uită lung, se scărpină în cap, băgă ştergarul în sân şi plecă zicând: – Ba e noroc, dar n-am eu noroc. Iar femeia din prag îi strigă: – Ba nu e şi nu e, omule! Dacă munceşti, e, dacă nu munceşti, nu e. Şi omul plecă să caute de lucru, dar se tot gândea: "Nu e, zice ea; cum nu e?