E foarte curios că domnul muntean care domnește pe la jumătatea veacului al XVI-lea, Mircea Ciobanul, nu corespunde lui Lăpușneanu numai cronologicește, ci are și o corespondență psihologică cu dînsul. Nu erau rude unul cu altul; Mircea Ciobanul era fiul lui Mihnea, care era fiul lui Radu, – nu fiul lui Mihnea cel Rău, căci în cazul acesta s-ar fi putut zice că răutatea tatălui a trecut asupra fiului, Mihnea fiind, el însuși, fiul lui Vlad Țepeș. Ciobanul fusese un biet om trăind prin Răsărit, făcînd negoțul de oi, un toptangiu de carne de berbece, care avea o deosebită trecere la Constantinopol, pentru hrana ienicerimii. a curții, a seraiului și a întregii populații. Din parte-i, Alexandru Lăpușneanu, pînă a nu ajunge domn, petrecuse o bucată de vreme prin Polonia, ca Petru Stolnicul, înainte de a lua acel nume al lui Alexandru cel Bun, pe care l-a purtat și un Lăpușneanu din Muntenia, rămas în istorie ca Alexandru cel Rău. Petru Alexandru vine, deci, din Polonia, pe cînd Mircea Ciobanul, chiar dacă a trăit cîteva luni în Ardealul pribegilor, e trimes de împăratul turcesc din Constantinopol; el apare ca omul sultanului, trăind din voia acestuia, îmbogățind Poarta cu daruri de la noi, încunjurîndu-se, în cea mai mare parte, cu oameni din Răsărit.