Cum polonilor li se impune o aspră disciplină, lumea aleargă pentru omagiu; ba vine și un sol de la domnul muntean Șerban Cantacuzino, chemînd pe rege și în țara lui. Mitropolitul Dosoftei merge în lagărul de la Țuțora de-l poftește în Iași, spuind că de-acum poate și muri odată ce a văzut acest ceas. Sobieski asigură pe moldoveni de ocrotirea lui, cît o vor merita. Deocamdată șambelanul vine prin livezi cu 5–600 de cai. Apoi, discret, înaintează regele însuși, pe care-l întîmpină vlădica, ducîndu-l la curte, unde se ia prînzul; călare, Sobieski cercetează bisericile, găsindu-le „de o mare frumuseță”: tot orașul îi place, în situația lui încîntătoare (effet charmant). Vii, producînd un „foarte bun vin alb”, îmbracă dealurile, unde sînt vreo opt-zece mănăstiri. Lăsînd aici 1 500 de pedeștri și 800 de cai, oastea merge la Fălciiu, unde mai este în picioare doar o biserică. Ca hrană, harbuji și zămoși, deci boală, pe care o lecuiește apa Prutului. Se descrie Movila Răbîii. Domnul merge peste apă în Bugeac, de unde va începe harta cu tatarii și turcii. Regele e silit a se întoarce, dar lasă în orașele ocupate soldați, și supt scutul lor vin poloni, greci, armeni, evrei, cari „puțin cîte puțin fac destul de bun comerț în folosul lor (à leur manière)”.