Sînt zece de toate, dar n-am văzut la Academia Română și nu se află nici între gravurile dăruite de d. Gh. Sion sălii de cursuri din Vălenii de Munte și apoi distruse de germani, n-le 4, 7 și 8. Ele înfățișează străini, cutare surugiu țigan din Moldova („Voiturier tsigane, route d’Iassy”), dorobanți din Slatina și din București, fete de țară („femme de la montagne, district de Kimpoulung”) și un singur port bărbătesc, muntean din Muscel („Homme de la Montagne, district de Kimpolong”1). Dacă Bouquet a străbătut toată Țara Românească și toată Moldova, văzînd Cîmpulungul și stepa Bărăganului și Brăila, care-și începea activitatea comercială, un alt desemnator francez, Doussault, asista într-o zi din luna iulie 1844 la serbarea pe care o dădeau lui Billecocq niște exploatatori de păduri francezi cari, sub conducerea lui Condemine și Vivot, lucrau în codrul de stejar al unui boier muntean încă de la 1842 (Billecocq adaugă că se vînduse 116 000 de copaci pe prețul de 5 lei, și că au dat 2 700 de doage, vîndute în Franța cu 28–33 de franci suta). Doussault n-a schițat numai această scenă, cu cei 500 de lucrători din Mâconnais, Franche-Comté și Charolais, cari dădeau 302 doage pe zi (la un țigan 30–40), și, pe malurile Oltului, învățau pe locuitori a face potaș din cenușă și a cultiva mai bine via și livezile, cu asistența românească prinsă credincios în porturile ei elegante, ci a mai însemnat și alte aspecte ale vieții noastre de atunci.