– Așa e! – Apoi daca e așa, strigă d. Anghelache foarte tare, trântind cu paharul în masă, daca e așa, de ce vă faceți că nu-nțelegeți? ori sunteți idioți? Idioți! Cuvântul acesta face pe camarazi să nu mai înțeleagă nimica. Ca să pronunțe d. Anghelache, care este un tip de urbanitate, astfel de cuvânt, desigur trebuie să fie scos din țâțâni. Însă ce?… ce l-a putut scoate astfel din țâțâni pe d. Anghelache? Iată ce nu pot înțelege camarazii. Dar d. Anghelache bea încă un pahar și foarte enervat urmează: – Știți dv. câți bani îmi trec mie pân mână? – Mii. – Vezi că ești prost? – Nene Anghelache! – Mii, ai?… Sute de mii, boule! – Nene Anghelache! – Ce, nene Anghelache? ce, nene Anghelache?… Țal! Țal!! Țal!!! – Nene Anghelache, spargi paharul! – Nu vezi că bat de un ceas, și nu vrea să vie mizerabilul!… Țal!!! În sfârșit, mizerabilul vine… D. Anghelache își plătește consumația plus un pahar, care trebuie să vie. – Milioane, neghiobule! strigă d. Anghelache. De când crezi d-ta că n-a mai dat pe la mine cineva, să-mi verifice casa? – De când?… – De acum unsprezece ani, de când am luat-o în primire… Mișeii!