Ce n-a făcut ca să-i capete? I-a urmărit pretutindeni; a legat cea mai strânsă prietenie cu Guvidi, a stăruit, s-a rugat, s-a umilit... în zadar toate. Deși bărbatul stăruise să-i facă hatârul noului prieten, nevasta nu voia cu nici un preț. — Nu fac târgul pe bani! a zis ea odată cu hotărâre. — Atunci, pe ce? a întrebat N... cu tonul omului gata la toate. — Pe... N-o să vrei... — Orice! — Pe Moara-de-Piatră! a răspuns scurt femeia, care era acuma parcă mai frumoasă ca totdeauna. — Ei! prea exagerat! a întrerupt Manolache, amestecându-se și el în vorbă din fundul salonului, unde-și citea gazeta. — Ce te-amesteci dumneata în tocmeala noastră?... nu te privește! i-a obiectat doamna încruntându-se ca un copil răsfățat. Domnul Guvidi dete din umeri și-și urmă înainte citirea. — Îți place mult?... mult? a întrebat N... — Mai mult desigur, decât îți plac dumitale... caii mei, a zis ea zâmbind cu un fel de răutate sceptică. — Asta este peste putință! a răspuns N... încet și înnecat, și ochii lui, care văzuseră multe, ațintiți în ochii femeii tinere, sclipiră într-un chip foarte ciudat. — Nu crez până nu mi-ei dovedit-o! zise ea și mai încet, accentuându-și bine zâmbetul răutăcios.