Ana, dar bătrânii nu-și mai așteptau feciorul. Dând cu socoteala că nu-l va fi găsit la conac pe administrator și-l va fi așteptat, erau încredințați că nu se întoarce-n timp de noapte, ci rămâne până dimineața la Bârnozel. Cu atât mai mare li-a fost spaima când le-am spus ce-am pățit pe drum. Mai ales jupâneasa Gretl, mama lui Sepi, era încredințată că lucrurile s-ar fi petrecut cu totul altfel dacă n-aș fi fost și eu în cabrioletă, și nu mai știa unde să mă pună și cum să mă ospăteze. Eram, cu toate aceste, foarte strâmtorat, căci Sepi umbla ca pe spini și nu-ndrăznea să ridice ochii. Dacă n-ar fi fost cu noi argatul, care le-a văzut și le știa toate, Sepi n-ar mai fi dat chitanța, ci ar fi spus că nu 1-a găsit pe administrator și a fost nevoit, la-ntoarcere, să le deie tâlharilor banii. Așa însă tremura în fiecare clipă gândindu-se că tatăl său, om cu rânduială, îi va cere chitanța, ca s-o treacă la socoteală. Era peste putință să nu i-o deie după ce făgăduise că nu va spune nimic despre cele întâmplate la Bârnozel. I-a și dat-o, numai el știa cu câtă greutate. Acum ar fi putut să răsufle mai ușor.