Boierii — povățuitorii satelor dinainte de descălecătoare, ridicați firește tot din opincă, sunt stâlpii și fruntașii neamului: ei poartă slujbele țării, ei stau în Sfatul domnesc, ei merg la război, fiecare cu ceata lui de voinici, și domnul, pentru credința și destoinicia lor, le dăruiește urice — moșii scutite de bir, dregătorii bănoase, sate domnești, și ranguri mai înalte în treptele boieriei. Țăranii — păstorii turmelor și muncitorii câmpului — sunt birnicii tuturor vremilor, ei duc nevoile păcii și greul războaielor, ei sunt tăria — temeiul statornic al țării. Cei mai mulți și cei mai puternici sunt răzeșii, moșneni cum se numesc în Muntenia. Ei își au pământul din vremi străvechi, și sunt deplin stăpâni și pe brazda, și pe munca lor. Satele scăpătate ce-au căzut în vreo vină sau nu și-au putut plăti dările, sau n-au mai putut trimite călăreți în război, au fost luate de domn și ținute ca sate domnești, sau dăruite pe la mănăstiri și pe la boieri, -oamenii lor nu și-au pierdut pământurile, dar au ajuns clăcași, supuși, legați să dea stăpânului zeciuială și să-i facă muncă „fără soroc”. Ei alcătuiesc gloata pedestrașilor în război și -când răzeșii mândri și dârji se mai scutură de unele dări prea asupritoare — tot ei săracii se vând și le plătesc.