Oamenii sînt lacomi de bani și ucid ușor. Nu primesc pe oricine în casă. Sînt răbdători, dar i se pare călătorului că n-ar fi frumoși: „negri la față, pletoși, bărboși și foarte aspri la înfățișare”, cei mai mulți. Venind mai precis la armată, același vorbește de armele ostașilor de odinioară: ca ale tatarilor, de felul de a se apăra: în loc de platoșă au o cămașă de în umplută cu bumbac și țesută des. Caii sînt mici și rabdă de foame și sete. Boierii poartă inele multe, au haine de mătasă, de aur, cu colori felurite, se împodobesc cu brățări și lanțuri pînă la coapsă, în dreapta avînd o pungă de postav, în care țin galbenii. Între moldovean și muntean acestălalt martur din vremea lui Rareș face oarecare deosebire: la munteni se ucide adeseori domnul. „Nu e unul din seminția lor care să nu știe că merge la moarte sigură dacă e făcut domn.” Mai ospitalieri decît moldovenii, muntenii sînt mai puțin războinici. În schimb, moldovenii, „odată ce au ridicat domn pe unul, îi sînt foarte credincioși și-l iubesc, afară numai dacă ar cădea în tiranie și ar vedea că-i desprețuiește”; în cazul acesta, îl ucid ori îl gonesc. [1] Am ținut să dăm notele acestea ale lui Reicherstorffer și Verancius ca să se vadă ce poate fi comun cu informațiile lui Sommer și Graziani.