Veneau de la tîrg. Erau foarte frumoase, fără găteală, cu cununi de flori în păr, ca să arăte că sînt încă de măritat. Am cumpărat de la ele lapte, prepelițe («des cailles qu’elles appeloient en leur langue perpelissa»), ouă, de care uneori erau pline carăle pînă sus, și ele erau așezate în vîrf, pe care mergeau ei, se sprijineau pe ele fără să le spargă.” Ajuns la Iași, Fourquevaux vede unde locuiau țiganii mănăstirilor; erau mănăstiri foarte multe și țigani în proporție. 2 000 de case țigănești dădeau dajde domnului. Se face oarecare confuzie între îmbrăcămintea româncelor și a roabelor țigance. Pe atunci – ceea ce merită să fie relevat – româncele din mahalale purtau costumul de la sat, cu pieptănătura înaltă, cum se vede acum la femeile unguroaice din ținuturile de munte, în județul Roman în special, și care se întîlnește, împrumutat, și la rutencele din nordul Bucovinei și Basarabiei. Se mai vorbește de casele foarte șubrede ale oamenilor de rînd, de curtea domnească, cu oarecare înfățișare, fiind făcută de piatră. Drumețul a văzut și pe Petru Șchiopul dînd audiență. „Ducele Moldovei”, povestește el, „dădea audiență, cu măreție și maiestate” (avec grandeur et majesté). Lîngă dînsul stătea Bruti, care-i adusese scrisori din Constantinopol.