000 lei, dar bătrânul tremura când se gândea că Bughea, voind să-și apere „bunul nume“, ar putea să spună ceea ce știa. Bucuros dar că poate scăpa cu obrazul curat, Raumer, și-a luat banii și a plecat, ca să-i facă lui Bughea loc. „Bughea director și mazurca mare și tare! ziceau gurile rele. Acum o să meargă toate strună: un hoț și un pungaș fac împreună bună tovărășie! “ Așa și era. Radu se juca sub privegherea guvernantei sale prin curte, prin livezi, pe câmp ori prin pădure, după cum era timpul. Văduva, remăritată, era mulțumită că-și ia cele patru mii de lei regulat la trimestru. Rudele băiatului își căutau de treburile‘lor, căci, la urma urmelor, interesele băiatului, iar nu ale lor erau în joc. Bughea cunoștea bine lumea în care trăia și n-avea cuvinte de a se teme: mergeau toate strună, ca într-o lume cu cea mai bună rânduială, și-n vreme ce bătrânul pierea pe picioare, de-i tremura mâna când îi dedea subscrierea, Bughea se îndopa și mazurca se înfoia în mătăsuri și-n catifele. Așa ar fi mers până la sfârșit dacă Bughea n-ar fi avut și-un păcat pe lângă marile lui virtuți. Ținea ca lumea să se plece-n fața lui, și vai de cel ce se uita chiorâș la el, căci îl lovea ca pe Raumer, de unde nu-și mai venea în fire.