– Deci, întreabă acesta, cine e cel mai voinic? – Tu, e nevoită să recunoască Leoaica scrâşnind din dinţi. – Zdrobeşte-o de pământ! Urlă dobitoacele. Învaţ-o minte! Să nu se mai laude! Dar Lefănţică, fiind un animal cuminte, o aşază jos fără să-i pricinuiască vreun rău. – Trăiască cel mai voinic animal de pe lume! Strigă cu toţii în timp ce Iepuraşul aleargă să-şi găsească prietenul. – Măgăruşule, unde eşti, Măgăruşule? – Aici, răspunde plictisit Măgăruşul. – Măgăruşule, e agitat Iepuraşul, nu simţi, nu vezi nimic? – Nu, de ce? – Ţi-au crescut urechile! Ai o nouă coadă! Eşti măgăruşul de mai înainte! Am reuşit! Măgăruşul aleargă la cel mai apropiat izvor. În oglinda apei îşi vede urechile şi coada. – Sunt cel mai fericit de pe lume! Sare el în sus de bucurie. – Greşeşti, nu e de acord Iepuraşul, eu sunt mai fericit decât tine. – Ba nu! – Ba da! Şi cei doi prieteni sunt gata de harţă. – Bine… Fie… Cedează Măgăruşul. Tu eşti cel mai fericit iepuraş iar eu – cel mai fericit măgăruş. De acord? – De acord! Iepuraşul uită repede că prietenul său cândva nu a avut coadă şi urechi. Doar Măgăruşul nu poate să uite.