Făceau acum pregătirile (mai rămâneau doar câteva zile până atunci) și decideau ultimele detalii. Ar fi vrut să-i facă întreagă surpriza aceasta, dar acum, fiindcă tot s-au trădat, cel puțin să le fie de folos. — Are să fie frumos, ai să vezi. Am cumpărat un brad mic și l-am pus în odaia mea. Vino după-masă să vezi. Are să-ți placă. Miloase a rășină în toată casa. Ar fi mai frumos, dacă ar ninge, dar nu cred. După-masă Adriana îl așteptă cu nerăbdare pe Gelu. Vorbea repede, mai mult decât de obicei, animată, se plimba în jurul bradului, îi arăta lucrurile făcute, îi spunea ce mai are de făcut. Era fericită între acele lucruri mărunte, și gravă totuși, fiindcă era conștientă de răspunderile ei de gazdă. Trecea dintr-o odaie într-alta, își amintea de un lucru prost așezat, îl muta, lovea în trecere clapele pianului și, tot în trecere, îl săruta pe Gelu, care privea liniștit agitația ei zgomotoasă. O ajută să așeze diverse lucruri. Îi spuse că bradul este prea încărcat și desprinse de pe ramuri câteva jucării, care i se păreau de prisos. — Un brad, fie și de Anul nou, tot brad trebuie să rămână. Nu crezi? Ba da.