Boierii, cum se va vedea prin călătorii ce se vor aduce înainte, s-au împăcat cu regimul ocupației; însă, pentru onoarea lor, trebuie să spunem că, pe lîngă cei cari danțau cu rușii și austriecii, cari jucau cărți cu rușii și austriecii, cari colaborau la aceeași operă conjugală cu rușii și austriecii, erau și oameni cu simț mai înalt de viitorul poporului lor. Și, precum în războiul precedent, la Congresul din Focșani, în 1770, anume boieri munteni, alături de alții cari cereau alipirea de Rusia, au trimes delegații lor și prin aceștia au înfățișat presupusele noastre tratate cu turcii, tratatele lui Mircea și Vlad, falsificate anume ca să capete o situație superioară situației lor din acel moment – tratatele acelea sînt într-adevăr falșe ca formă, deși ceea ce se spune în ele era drept, – precum au cerut să dea țerii un domn român, care era să fie Ștefan Pîrșcoveanu, tot așa și de astă dată boierii munteni au prezintat un program de refacere a țerii în sensul libertății și independenței viitoare. Căci din toate cele expuse pînă aici se desface, cred, o convingere: pe lîngă că nu eram așa de răi cum ne judecă unii oameni care nu văd ce e acasă la dînșii întîi, este absolut falș că noi, în materie de cultură și de politică, am fost necontenit mînați înainte de alții și că n-a venit nimic din fondul nostru propriu.