De la Baia se coborau carăle la Roman, unde era cetatea domnească, întemeiată de Roman Vodă. În biserica episcopală se odihnește doamna Anastasia a lui Roman Vodă, mama lui Alexandru cel Bun; poate și de aceea Romanul a fost un oraș îndeosebi de îngrijit de către Ștefan. Și în ținutul acesta se întîlnește și un alt lăcaș bisericesc, ridicat, după cum avea obiceiul Ștefan, în amintirea unei biruințe împotriva dușmanului, cel de la Doljești, pe locul unde a fost înfrînt Petru Vodă Aron. De la Roman se trecea apoi la Bacău, ținut de mare însemnătate din cauza minelor, a „ocnei”, unde lucrau șangăii unguri, veniți din secuime. Bacăul e un nume unguresc, și asemenea numiri ungurești se mai întîlnesc prin împrejurimi în județ, în legătură cu ungurii de odinioară, mai vechi decît însăși descălecarea. Regiunea ungurească era mărgenită de o regiune românească, a păstorilor vrînceni. La Bacău, fiul lui Ștefan cel Mare, Alexandru, a ridicat biserica Precista, care există și pînă acum, deși, cîndva, transformată. În hotarul de mai tîrziu, Focșanii erau numai un sat, orașul fiind clădit apoi, și pe locul satului Stoiești. Aici, pe vremea lui Ștefan cel Mare, exista numai cetatea Crăciunei, în apropierea Odobeștilor, cetate lîngă care s-au dat lupte foarte grele.