Pleacă din Constantinopol cu harabale, dar nu trebuie să ni închipuim ceva asămănător cu harabalele noastre. Erau niște trăsuri largi, ca o cutie pusă pe roți foarte mari, cu perdele ce puteau fi trase, pentru că aceste trăsuri serveau și la transportarea haremului. Astfel se îndreaptă vizitatoarea spre Țara Românească, unde domnea pe vremea aceasta Nicolae Vodă Mavrogheni. Cutare scriitor de mai ieri a înfățișat pe Mavrogheni numai supt înfățișarea lui bizară, burlescă, – și ea exista. Căci era un meridional, un fel de Tartarin de Tarascon, cu înfățișarea cruntă, cu glasul tare, căruia-i treceau prin minte tot felul de năzbîtii și le executa, ca unul căruia nu-i păsa de opinia publică deloc. Grec din insule, fusese dragoman al marinei și venise la noi cu întenții de a face bine. Dar umbla și în capul lui necultivat oarecare filozofie apuseană în sensul tendințelor spre reforme, și, dacă găsea la noi o societate mai puțin intrigantă și mai sîrguitoare, ar fi putut face și mai mult bine. A întemeiat o armată, cu ce elemente a găsit, și s-a bătut, într-o vreme cînd turcii nu se mai puteau bate, contra austriecilor, trecînd pasurile munților și intrînd în Ardeal, unde lansează o proclamație locuitorilor din Brașov; și în țară a știut să-și impuie autoritatea.