Nu maĭ e dar vorba, dacă sunt orĭ nu, ci de ce anume sunt indispensabilĭ și ce trebue să facem, ca să ne putem lipsi de dânșiĭ. Aĭ sădit în grădina ta un pom de soiŭ bun și te bucurĭ urmărindu-l în crescerea luĭ. Dacă pămêntul e bine afênat și potrivit cu felul rĕsaduluĭ, dacă pomul are destulă lumină și destulă umezélă, bucuria îțĭ este viuă și necurmată, căcĭ crescerea înaintéză repede și făă de întrerupere. Dacă însă pămêntul e prea slab orĭ prea gras, dacă e prea puțină, orĭ prea multă umezélă, căldură orĭ lumină, mai curând orĭ maĭ târziŭ se ‘ncuibă păduchi fie pe scórța fragedă, fie pe frunzele plăpânde. Slabit de aceștia, pomul prinde mușchĭ, care îl sleiesc și eĭ, și devine în cele din urmă teren favorabil pentru prăsilă de burețĭ și pentru viermiĭ, care-i rod rădăcinele. Și tóte aceste se urméză cu necesitate organică, și în acelașĭ fel se petrec lucrurile în întréga lume viețuitóre: cresce și se sporesce ceea-ce se desfășură în condițiunĭ priincióse, și se piere încetul cu încetul ceea-ce nu se póte potrivi cu mediul ambiant. Evreiĭ se sporesc și eĭ în mijlocul nostru fiind-că noĭ înși-ne le creăm priincióse condițiunĭ de desfășurare: țipăm, răcnim, ne sbatem, ne îmbărbătăm uniĭ pe alțiĭ, ca să purtăm lupta contra lor, dar prin felul nostru de a viețuĭ le ușurăm traiul și ne facem încetul cu încetul și pe nesimțite robi aĭ lor.