În sfârșit într-o zi, înainte de-a pleca, el o ăzăvorîî* într-o odăiță, o ridică în brațe, o așeză pe o măsuță naltă de noapte, îi desfăcu cu putere picioarele unul de altul și se-ntâmplă păcatul de două ori. Ea plecă a doua zi la țară cu fetiță cu tot și el îi scrise. Peste patrusprezece zile veni-napoi și începu o viața vinovată. Noaptea fetița dormea la ăpământî* atunci ea intra numa-n cămașă în odaia lui și sau pe jos, sau de-a-npicioarele el se-mbăta de frumuseț ile ei. A-i cuprinde șalele, a ține mâna la acele rotunzimi perfecte și pline era deja o fericire nemaipomenită, nouă încă, apoi ea mai era și ărușinoasăî*, încât actul amorului o făcea sa tremure, să țipe, să leșine, ceea ce-i adăuga și mai mult fericirea. [Falsificatorii de bani] Domnule Cezare! Perspicacității d-tale îi datorim o descoperire de cea mai mare importanță. Banda de monetari falsi e prinsă și locul e descoperit. Dar nu putem scoate dintr-înșii nici un fel de declarare. Din nefericire sunt convins că fabricatele lor se urcă la valoarea de sute de milioane și că toată moneta e rusă. Dacă am spune-o-n public, capii vor ști pe de o parte să se ferească, pe de alta creditul statului e ruinat.