Întrebarea era deci dacă mortul de la Dragoslave a fost ori nu fiu al bisericii romano-catolice. Pentru ca să pot da răspunsul la întrebarea aceasta, am fost nevoit să trimit un om călare la prietenul meu, care mi-a dat următorul răspuns: „Iubite amice, Vestea ce mi-ați trimis m-a luminat asupra lumii în care mi s-a petrecut viața de până acum. Celor ce te întreabă de plată răspunde-le că am să plătesc eu, drept adaos la ceea ce am perdut în timpul războiului, iar medicului care va fi luând hotărârea de a se jertfi venind aici spune-i că stau zi și noapte la căpătâiul bolnavului și am nădejdea că el va scăpa. Temperatura se urcă, ce-i drept, încetul cu încetul, dar ele de o constituțiune puternică și, după părerea mea, e nevoie să i se lase sânge cât mai curând, ceea ce cu răspunderea mea nu cutez să fac. De preot nu mai e nevoie. Mortul e calvinist și s-ar cutremura-n coșciug dacă prohodul i 1-ar face un popă romano-catolic, care pentru el nu e preot. Abia acum am ajuns să înțeleg de ce românii au stăruit cu atâta hotărâre în dșa-zisa lege strămoșească. A trecut adecă din întâmplare pe aici părintele Serafim, călugăr de la mănăstirea Stânișoara, care-n timpul războiului a stat adăpostit la schitul din gura Peșterei.