Uneori, însă, el nu întâlnea nici măcar înjghebările acestea simple. Se întîmpla foarte adeseori ca o singură cruce să înlocuiască și biserica de lemn. Acesta este, în parte, înțelesul crucilor răspîndite, multe dintre dînsele de lemn, în unele regiuni, cum e regiunea Buzăului și o parte din Prahova vecină; și prin cîteva județe de șes sînt cruci de piatră. Un studiu asupra crucilor românești ar fi foarte folositor din punctul de vedere al elementelor de artă și tradiție religioasă, extrem de veche, care se găsesc în ele. Crucea de pe o vale nu samănă cu cea de pe altă vale; sînt fel de fel de forme, cu fel de fel de reprezentații, care pot să aibă un amare interes istoric. Cruci se întîlnesc și foarte tîrziu în veacul al XVII-lea, de exemplu în cazul lui Șerban Cantacuzino, cînd a fost silit să meargă cu contingente muntene la asediul Vienei, și legenda spune – în legătură cu aceasta austriacii au numit după Șerban Cantacuzino o stradă a Vienei – că domnul muntean a ridicat crucea ca să arate că e creștin, ceea ce ar fi absurd. De fapt crucea tui Șerban Cantacuzino ca și atîtea altele din tot cuprinsul Țerii Românești înseamnă atîta că, neputindu-se avea în lagăr o biserică, se făcuse crucea pentru a se putea sluji acolo liturghia.