Știindu-mi părerile în ceea ce privește războiul, el nu-mi vorbea despre faptele ce săvârșise pe câmpul de luptă. Țineam însă eu să aflu dacă și după grozăviile războiului el mai stăruie ori nu în vederile lui de mai-nainte. - Vrei să-ți vorbesc cu inima deschisă, după cum îmi este firea, îmi zise el. Abia acum am ajuns să-nțeleg de ce-n scurgerea vremurilor atâte și atâte milioane dintre cei mai destoinici oameni s-au prăpădit pe câmpul de luptă. Nu e pentru bărbatul adevărat nimic mai presus de pornirea delicioasă de care e cuprins războinicul când dă pept cu moartea. Moare în chinuri grele un dușman, iar colo, unul dintre tovarășii de luptă și, mânat de-un fel de beție, de o patimă oarbă, de o nebunie, răzbești printre morți și peste trupurile celor ce se zbat în chinuri. Cu cât mai mare e primejdia pe care-o înfrunți, cu atât mai dulce e simțământul de a fi trecut prin ea și dacă ai scăpat aștepți cu nerăbdare ziua de mâine ca să te arunci iar în foc. N-o-nțelege aceasta decât echilibristul, care aleargă sărind într-un picior, dansează, se dă peste cap pe o funie întinsă la o mare înălțime. Ziua trecută fusese lapoviță, iar peste noapte ninsese, acum însă ninsoarea încetase și negurile se risipiseră, tot mai era înnourat cerul, iar culmile munților de pre Laota se vedeau.