urmă ea cuprinsă de adâncă durere. Am aflat de la alții că s-a logodit cu o fată frumoasă și bogată, și mi-e și rușine să-ți spun, părinte, s-a cununat fără să mă fi poftit la nuntă, apoi a plecat în călătorie lungă, iar după ce am aflat că s-a întors, m-am dus să-mi văd nora și am plecat plângând de la casa lui, căci era în stare să mă puie să iau masa cu slugile lui. Asta nu se uită, preacuvioșia-ta, nu se iartă și-i face și celui mai răbdător om nesuferită viața. Părintele Hariton clătină din cap. - Însuți ți-ai făcut-o, grăi dânsul. Dându-i mereu zor să meargă mai departe, tot mai departe și să se ridice, ai rămas însăți tot unde fuseseși mai-nainte, tot mai departe în urma lui și tot mai înstrăinată de el. Nu, maică! Iubirea părintească e nesecată și de aceea nesecată e și răbdarea părintelui. - Nu! strigă dânsa. Nu e în viața mea clipă în care nu-mi aduc aminte de aceasta, și gândindu-mă la umilirea mea, îmi reamintesc de toate suferințele vieței mele și nu mai e cu putință mulțumirea omenească pentru mine. - Un semn învederat că nu din dragoste curată ai alergat și te-ai ostenit, ci râvnind ca prin el să te ridici însăți din ce în ce mai mult, stărui călugărul.