Numele unui joc de cărți (fr.). Mulțumesc, directore! (fr.). — Căpitane, zise avocatul, pentru Dumnezeu, m-ai scăpat de dogoarea mantalei, fii așa de bun și alege-ți alt portmoneu în locul acestui fund de sticlă... te asigur că nu e parfumat deloc! Veselia reînvie, împrăștiind în chipurile obosite câteva licăriri de viață. Toți priviră pe bietul căpitan amețit de pierdere și de rușine. — Dar unde-ai găsit, căpitane, acel fund de sticlă? — Spune drept... între noi să rămâie... — Mă prind pe trei patace că nu bei chiuraso din el! — Nu-l mai lăsați să iasă afară... — Aruncă-l, căpitane, că nu e de trăit... Nici cu el nu faci parale... — Domnilor! strigă directorul, abia stăpânindu-și râsul (văzuse pe căpitan cum își vâra ciobul de sticlă în buzunarul mundirului), domnilor, e mâna la dl Moroi! Șeful de masă puse mâna pe cărți, întinse c-o mișcare zgârcită și desperată cea din urmă patacă. Începu să dea cărți adversarului. Își apropie moneda de dânsul. Semn rău. Prea o depărtase întâiași dată. Răsuflarea i se opri. — Nouă! strigă repede Christodor — moșierul, fostul birtaș — și trase repede cele două mize. Dl Moroi scăpă cărțile din mână. Scăpă mâinile pe masă. Închise ochii.