Aceștia erau de două categorii: deoarece evreii nu apar decît sporadic, în a doua jumătate a veacului al XVI-lea, și polonii nu se amestecau prea mult în viața orășenească, fiind sau dregători, sau nobili, sau țerani, cei ce vin la noi din colonizarea în Galiția făcută chiar de la jumătatea veacului al XIV-lea de către regele Casimir, la Liov și Cracovia, erau germani și armeni. În ce privește pe armeni, iată pe scurt, de unde provin ei: Dincolo de Armenia cea veche, de supt Caucaz, în vecinătatea lacului Van și a muntelui Ararat, a cării istorie se dezvoltă paralel cu vechea istorie romană și pe urmă cu istoria Bizanțului, s-a format mai tîrziu, prin migrațiuni în legătură cu cruciatele, dar chiar și înainte de fenomenul cruciatelor, în legătură cu nevoi economice provocate de navigația pe Marea Mediterană, o Armenie Mică. Ea era aproape de munții Taurus și Antitaurus, acolo unde se află Sis, Adana, Mamistra, Pilerga, centre care au decăzut, dar care acum, cu ocupația franceză și cu tot ce va rezulta din marele război, se poate întîmpla să învie. Regiunea aceasta s-a occidentalizat, clasa dominantă, dinastia s-au francizat, primind o mulțime de uzanțe de la cruciați. La urmă, regatul Armeniei Mici a fost desființat, la sfîrșitul secolului al XIV-lea, de musulmani, atunci cînd el avea în fruntea sa pe ultimul reprezintant al dinastiei franceze, din Poitou, de Lusignan, care a cîrmuit și în Cipru.