Harței zidise multe case - unele publice, altele particulare, și avea între puternicii zilei multe proptele. Încă mai bune proptele avea Dr. Linde, care vânduse de curând fabrica de Blaugas și mai era și rudă bună a influentului prefect de Buzău. Cu toate acestea așteptau și ei ca și mine revărsarea binefăcătoare a formelor. Era, așa se vede, undeva cineva pe care nu-l ierta inima să ne știe întorși acasă, și acel cineva era om de tot vârtos. Tocmai pe la sfârșitul săptămânii a treia am ajuns Harței și eu să fim duși la direcția siguranței, unde ni s-a luat fiecăruia îndeosebi interogatoriul. Inchizitorul meu era cunoscutul Sipsomo îmbrăcat în uniformă ca maior și asistat de același avocat Popovici, care mă adusese de la Domnești. La altă masă stătea inspectorul Romulus Voinescu, care-și dădea și el din când în când părerea. Mai era apoi de față unul dintre reprezentanții națiunii, marele patriot Leonte Moldoveanu, un fel de advocatus diaboli, care fusese trimis acolo pentru ca nu cumva marile interese ale neamului românesc să fie puse în primejdie prin mușamalizarea «afacerii». Cine l-o fi trimis nu știu și nici n-am cercetat niciodată, destul că-și dădea mereu silința să mă înfunde arătând că știe mai bine decât mine ce simt, ce gândesc, ce vreau, cu cine mă însoțesc, cum îmi petrec viața în intimitatea familiei mele, pe cine văd și cine vine să mă vadă.