E în această privință un fel de întrecere, și cel ce nu ia parte la întrecere se pune în inferioritate și e socotit drept om de mâna a doua, „om de casă” al celor ce țin să fie puși în rândul „elitei’. - Dă-mi voie să te încredințez că pe mine nu m-ar supăra așa ceva, întâmpinai eu. - Pe mine însă mă supără - răspunse el -, căci eu m-am deprins de mic copil a fi socotit cel puțin deopotrivă cu aceia care îmi stau în față. Sunt poftit la masa regelui, urmă el peste puțin. Mă simt foarte onorat. La masa unui om pe care-l socotesc deopotrivă cu mine mi-e însă greu să mă duc dacă nu pot să-l poftesc și eu la masa mea. Chiar dacă eu însumi nu m-aș simți umilit, alții mă coboară în gândul lor și mă umilesc. Așa ori așa, plăcerea de a fi mâncat la masa altora e plătită foarte scump. Eu, amice - urmă iar apăsând asupra vorbelor - sunt un om cu dare de mână, am putut toată viața mea și pot și acum să trăiesc în toată lărgimea, fără ca să fiu nevoit a-mi trage ceva de la gură, dar mă simt prea sărac pentru ca să pot lua pane la viața noastră socială.