L-am cunoscut în Brăila. Pururea vesel, pururea nepăsător de ce-l așteaptă în viitor, el își urma înainte calea pe care i-o însemnase cetirea serioasă și îndelungata. „Ce vrei să fac?” răspundea în veci acelora care îl sfătuiau să se lase de prostii. Nici povețele tatălui său, nici rugăciunile surorilor nu-l puteau face să se astîmpere. Îl vedeai cu cîte o sumă de marinari, hamali, și alții, propovăduind ideile sale, sau mai bine ideile viitorului. Pentru el nu exista altă plăcere decît propaganda, și nu propaganda de pe fotoliu, nici cea de gazetă, nu! Pătrundea în bordeiul săracului muncitor; acolo aduna pe mulți tovarăși de muncă, și glasul lui puternic începea să le arate mizeria vieții de astăzi și fericirea ce-i aștepta în viitoarea stare, cînd fiecare va avea după trebuințele sale și va munci după puteri. Avea o putere de argumentație ce rar se găsește la un om ca el, care n-avea decît cîteva clase gimnaziale. Dar cetise mult. Ziua cetea cît ocupațiile îi dedeau voie și seara, pînă într-un tîrziu – propagandă, apoi iarăși cetire. Era neobosit bietul Leone. Eu, imul, am să-i mulțumesc mult, de la el am căpătat mult de cetit, tot el este care tn-a făcut să învăț limba lui Cafiero, cu el am tradus frumoasa dramă Vera Zasulici.