Pănă atunci însă, jaful în permanenţă va domni. Ostaşii împărăteşti fură de zvântă; guvernatorul însuşi o spune, de hatârul evreilor săi măcar. Poliţia din Chişinău fură pe an, din partea ei, un milion de ruble, şi acelaşi guvernator asigură că poliţia din Petersburg nu se satură fără 15 milioane. Comisarii de sate merg în trăsură cu patru cai, iau clasa I în tren şi pot pierde la jocul de cărţi mii de ruble. Ei îngăduie petrecerea evreilor la sate şi arenzile jidoveşti. Unii, pe lângă taxa de 50 de copeice la hectar, sau fie şi în locul ei, capătă de la evrei pământ şi vite. Călătoresc, cu drept şi mai ales fără, pe seama sătenilor, cari dau pe an 360 000 de ruble pentru căruţele şi trăsurile înaltei cârmuiri. Al treilea flagel: boierii n-au neam şi aproape n-au lege. Pe moşii culeg dijma târgului; cel de la Ungheni strânge 10 000 de ruble pe an. Nu dau chitanţă pentru acest venit medieval, şi, dacă vreunul o cere, administraţia-l ia în primire. La Chişinău, muzica e veşnic la clubul nobililor, şi, la 8 ceasuri de dimineaţă, când oamenii ceilalţi şi-au început munca, ea cântă în stradă pentru plecarea triumfală a celor ce au câştigat şi a celor ce au pierdut la jocul de cărţi.