Adriana veghe târziu și tot ce gândi atunci fu încurcat și penibil. Jocul ei de imagini senzuale o mulțumea de obicei. În noaptea aceea însă, o chinui, nu din decență, ci din cauza sentimentului că se petreceau acolo, alături de ea, lucruri triste și josnice. A doua zi, Adriana avu cu Paul o convorbire care o încurcă mai tare. Nu mai înțelegea nimic și n-ar fi îndrăznit să-i ceară tocmai lui lămuriri. — Pe tine te-a iubit soeur Denise înaintea Lucreției, nu-i așa? o întrebă el fără introducere, simțind poate că orice abilitate era de prisos, în situația lui, — Da, răspunse fata mirată, fără să vadă legătura. — Uite ce e, Adriana. Ți-aș fi îndatorat dacă ai vrea să mă asculți și să-mi răspunzi, fără să mă întrebi. E ceva stricat în căsnicia mea și, după câte ai văzut aseară, n-ar mai fi fost nevoie să ți-o spun. Tu mă poți ajuta într-un fel. Vrei? Ea nici nu răspunse, atât i se părea de natural să primească. — Ei bine, atunci spune-mi ce însemna dragostea asta a lui soeur Denise. Ce… făcea ea cu voi… cu tine? — Nimic, ce vrei să fi făcut. Îmi dădea cadouri, îi dădeam cadouri.