Toader tocmai pășea pârleazul; primarul îl văzu. — Da ce-i, moș Toader? — Ce-i? — Văd c-ai deschis pârleaz. — Ei, păi ce să tot necăjesc pe cei tineri. Da unde vă duceți? Ia, hai, înapoi, să cinstim un pahar de vin. Toader intră înăuntru, luă cheile, și-n câteva clipe aducea din pivniță o cană de vin profir, de turnă în pahare. Apoi închinară, și câteșitrei dădură vinul de dușcă. Popa Năstase luă cana, mai turnă un rând în pahare, apoi zise în treacăt: — Mie nu-mi prea vine să cred c-o să se prindă via pe dealul nucului. Moșneagul se-ndreptă o dată din șale: — Ce vie? — Via care vrea s-o sădească nora dumitale; zilele trecute a căutat cârlige prin Moghileni. Moșneagul rămase dintru-ntâi locului, fără să spuie un cuvânt, apoi se plecă, să-și ascundă fața încruntată, și, tremurând, luă oala și turnă vin. Pe urmă, ca și când și-ar fi răspuns unui gând, zise tare: — Treaba lor... ia luați. Și dădu paharul, ca și ceilalți, peste gât. Dar îndată ce rămase singur, un gând crud, de care aproape nu-și dădea bine seama, începea să-i chinuiască mintea. Apoi iarăși se stăpâni, și de data aceasta își zise singur: — Treaba lor.