Jandarmii n-au intervenit, dar pretutindeni oamenii partidului – să zicem și: partidelor, fiindcă la toate le-a dat drumul salvatoarea deriziune regală de la 31 mai – își pregăteau armata electorală. Inaugurînd o tactică nouă, se lucra înainte de ziua alegerii, care aceasta trebuia să fie albă, curată ca o mireasă fără prihană, prezintîndu-se certificatul regelui, care e presupus că nu știe nimic decît ce i se spune de interesați. La Buzău bandele s-au întîinit, s-a tras cu revolverul și rănitul, un măcelar, susținător al guvernului, și-a strîns mațele cu mîna, s-a răpezit acasă pentru a-și lua arma, a sărit peste scările tribunalului și a regretat, ucizînd în grămadă, că n-a putut să-și plătească mai bogat încă moartea iminentă. Morți, răniți au fost mai pretutindeni, pe cînd în alegerile trecute nu s-a vărsat o picătură de sînge. Iar, unde nu se ajungea așa de departe, funcționa bîta. A fost bătut generalul Negrei, fostul prefect Bastache, atîția alții. Cine a fost cuminte și-a dat samă de situație și a rămas la dînsul acasă. Dar lupta electorală a unui partid popular, chemat la putere de suveran fiindcă e popular, și anume ca să cruțe banul public, neîmpărțindu-l la agenți și bătăuși, are și părțile ei dulci.