Sfînta Constituție țerănistă, se va aduce regelui în Arca Alianței, în jurul căreia vor sălta șefii ca în Biblie. Și regele va trebui s-o primească. Și va trebui să puie pe unul singur executor al prescripțiilor ei: pe d. Maniu, venit astfel la guvern. Dar această comedie, cu scenariu] anunțat prin ziare, e plină de surprinderi, și cea din urmă era să se petreacă îndată, la 10—11 august. Va primi sau nu va primi șeful? , aceasta era acum marea întrebare, al cării răspuns trebuia să preceadă, cu toate încetinelele sistemului blăjean, pînă și rezultatul, așteptat de toți flămînzii și nesăturații, al negocierilor din Elveția pentru marele succes financiar al unei operații prin care finanța de acolo va pune la dispoziția unei Vistierii de simple învîrteli și de învîrteli simple biete două miliarde de restituit în șase luni. S-a vorbit întîi de o a doua concesie a excelentului dictator instalat de prevederea suveranului: acceptarea unei demnități pe care nu puteau decît s-o purifice și s-o înalțe talente și merite a căror notorietate e națională și chiar universală. Cine ar putea să refuze a lucra supt un astfel de șef, a cărui cerbicoasă voință e și fecundă în creațiuni? Nici chiar d. Titulescu, despre a cărui colaborație ca ministru de Externe vorbea de atîta vreme o întreagă presă care nu știe la ce înălțime sînt pretențiile celui mai european dintre cei născuți indigeni ai României.