El ușor au înțăles fapta Zumii, însă nu cuteza a vorbi nimica, temându-să să nu săjărtvească iubitul său fiiu de mânia ce sălbatică a lui Azan; pentru aceasta hotărâsă a muri dimpreună cu soție sa. În răvărsatul zorilor s-au adunat giudecătorii ca să cerceteză pricina și să giudece pe Mirvan și pe Zuma; ușile sălii s-au deschis și s-au poroncit indienilor ca să între în sală; mulțâmi de indieni s-au adunat împreună cu căpiteniile lor celi tainice, Ximeo, Azan și Tamir. Pe amândoi nenorociții i-au adus străjile denainte giudecătorilor în fieră. După ci au văzut Zuma că și Mirvan ești la închisoari, striga cu glas mari că el nu este părtaș faptilor ei.. „Stai, Zumo, au răspuns Mirvan, moarte ta s-au hotărât și poți tu credi că eu voi mai puté trăi după moarte ta? Eu nu sunt învinovățit și mă împărtășăsc de bunăvoi la nenorocire ta; las, Zumo! să murim tăcând, las să murim cu vitejii, și copilu nostru să trăiască.” Zuma au înțăles cuprindire cuvintelor acestora, ea n-au răspuns nimica, ci numai vărsa parai de lacrimi: ea nu puté tăgădui fapta ei la cari fusăsă martori gubernatorul și Beatrix. La întrebarea ci i s-au făcut, de la cine au luat praful ci l-au turnat în băutură?