Ispravnicul grec de la Cîineni dă mijloacele de transport cu porunci inexorabile către țeranii lui. Lîngă Argeș cocoana Ilina Agoaia stă pe divan, între cinci, șase roabe, în rochia ei de muselină „cu mîneci lungi, răscroită pînă la sîni și legată à la Campbell, strînsă la picioare ca un pantalon, o bucată de muselină supt talie, pe cap c căciulă înaltă, turtită, cu canaf de aur, tulpan pe frunte și cosițele pe umeri”. Are „o mantie de mătase azurie cu margenile de blană și mîneci scurte, terlici de piele galbenă supțire în conduri pe care-i scoate cînd se așază turcește pe divan”. Pe lîngă copilul ei de patru ani crește pe unul răscumpărat de la turci. Servește ea însăși a doua zi șerbetul de trandafir. La Pitești, cu prăvăliile grecești, ispravnicul, foarte bine crescut, vorbește franțuzește, – Agoaia, firește, nu. La Colintina, cu casa Ghiculeștilor, gazda lipsește; soldații austrieci ai prințului de Coburg nu lăsaseră decît un divan de paie. La București, cu negustori evrei, greci, dar și nemți, nu se află ospitalitate în casele care nu-i par frumoase tînărului englez[8]. Lîngă Pitești, în ziua de 18 iulie, Marritt a găsit alaiul de călătorie al ambasadorului englez la Constantinopol, Robert Ainslie, plecînd spre țara lui.