Cum am spus, curtea a dispărut mai cu totul; oastea însă e bine alcătuită. Aceasta o cunoaștem și prin cutare document al lui Mircea cel Bătrîn. O formează, în împrejurările obișnuite, mai mult boierime, dintre cei ce încunjurau normal pe domn. Aceasta e „oastea cea mică”, pe lîngă care este „oastea cea mare”, după obiceiurile țerii. dar și după norme ungurești din aceeași vreme. După datina veche ajungea – cum am spus – să se facă anume semne de pe vîrful unui deal pentru ca acei în stare de a purta armele să alerge supt steagul domnului. În afară de aceasta se pare însă că și ceva din normele introduse în Ungaria de regele Sigismund au fost adoptate la noi; anume îndatoriri de serviciu militar apăsau și altfel asupra acelora cari primeau moșii din partea domnului. E vremea cînd boierimea începe a se organiza în dauna țerănimii. Fiind lupte necontenite între un candidat la tron și altul, se înțelege că rolul boierilor devine mult mai mare decît înainte, cînd era o singură domnie, asigurată. Dorința de funcții nu există însă, demnitățile la curte erau foarte puține, și atunci moșiile se luau de la „opoziție” pentru a se da „guvernamentalilor”. Deși, pe de altă parte, trebuie să se țină samă și de faptul că domnia tindea necontenit către ținuturile de la sud, unde populația era mai rară, unde nu se făcea agricultură, ci mai mult creșterea vitelor, și o mulțime de pămînt rămăsese fără stăpîn chiar prin unele părți nelocuite.