Nici un cuvînt din inimă nu salută pe restabilitorii constituționalismului. Ziua întoarcerii regelui trecu aproape neobservată, și marele spectacol pregătit la Arenele Romane arătă de la început, prin numărul redus și dispoziția răcoroasă a publicului, de o calitate inferioară, greșeala care s-a făcut. În sfîrșit echipa era gata; mai ales ardeleană, afară de folositorul domn Mironescu, singura minte limpede și singura experiență, dar „ardelean” raliat, de d. Ioanițescu, numit de frică, de d. Gusti, care se declara neînregimentat și chemat la departamentul său de regele care se va sili să-l menție, de d. Periețeanu, și, firește, de ministrul de Război, atacat pînă ieri în onoarea sa de ziarul-pamflet pe care-l plătește unul din conducătorii partidului. Se strigase violent, atîta vreme, contra subsecretarilor de stat, dintre cari eu am făcut să se numească unul singur, la Interne. Acuma ei apar pretutindeni. La Finanțe, ministrul fiind regățean, se adauge d. Crișan, cunoscutul financiar ardelean; la agricultură doi își stau față în față, cordial opuși; la Sănătate s-a făcut gluma de a trimete pe părintele Coltor, viitorul mitropolit la Blaj, a cărui prezență, nici medicală, nici farmaceutică, are o singură explicație: trecerea pe acolo a reverendului fost protopop ortodox Lupaș, recomandabil și ca istoric, cunoscător al tuturor pestilențelor: Biserica unită nu putea să nu-și capete satisfacția[3].