Dincolo de Siretiu, Hacquet vede și înseamnă mai puține lucruri. La Piatra, localitate „mizerabilă” și aceasta, se văd multe biserici ruinate; în apropiere, tot în acest județ al Neamțului, la Bîznoșeni (? ), constată petrol. A trecut prin Farauanii Romanului și prin Roman chiar, lîngă care oraș, cu bisericile albe între cîteva sute de case de lemn, vede căruța acoperită cu postav albastru, purtînd crucea albă și precedată de doi călăreți, în care se află un „arhimandrit“ care e probabil chiar episcopul de Roman[25]. Greci, armeni fac aici negoțul și imperialii au principalul lor magazin. La Ocna, vorbește îndelung de lucrul în saline, unde osîndiții au fost înlocuiți de comanda austriacă prin meșteri germani; sarea se vinde în bășici cu doi trei lei „centenariul” (Zentner), dar pentru vite ia fiecare cît îi trebuie. Orășelul e ars de turci, fără a scăpa măcar bisericile și tot ce era de lemn în gropile de sare chiar; locuitorii, cu vitele lor, au fost luați de armată turcească în retragere[26]. Foarte amănunțit e descrisă Măgura Odobeștilor[27]. Hacquet află Agiudul distrus, Focșanii în flăcări, cu Mavrogheni aproape[28]. Ici și colo, fără sistem, dar și fără vreo pretenție, se dau știri generale despre Moldova. O țară sistematic stoarsă, și de vodă Moruzi, afirmă călătorul, în timp de patru ani – și Hacquet cunoaște pe fratele acestuia, care face speculă cu lînă lîngă Pesta –, și de Alexandru Ipsilanti, prins de imperiali pentru ca Poarta să trimeată în loc pe bunul vodă Manoli.