Da’ femeia zice: – Dacă te-i boteza! Apoi, zice, cum la noi, nu se poate să se despărţească. Da’ jidanul zice: – Lasă-l pe mâna mea, că eu îl omor până mâine. Îi dă nu ştiu ce şi omoară omul. De-acolo zice-aşa: – Femeie, te-oi lua, dar mai întâi taie-mi pasărea şi mi-o frige. Da’ să nu lipsească nimica din pasăre, toată s-o mănânc eu. Şi femeia, dobitoacă, ea s-a potrivit. A tăiat şi a fript pasărea ş-a pus-o pe vatră, a strâns-o şi ea iese din casă cu treabă, şi copiii, tustrei, intră-n casă. Zice unul dintr-înşii: – Mă, tare mi-i foame… Mama a fript pasărea ceea, hai să mâncăm câte-o bucăţică. – D’ apoi dac-a fript-o jidanului, ne-a bate! – Hai să mâncăm dinăuntru, că nu s-a vedea. Ia cel mare inima, cel mijlociu rânza, cel mic maiurile. Pasărea acu nu mai plătea nimica dacă le mâncase acelea. Da’ copiii, după ce-au mâncat: – Măi, hai să fugim, că ne-a bate. Şi era o bortă-n dosul casei şi s-au vârât acolo. Vine jidanul. Da’ la pasăre cele nu-s într-însa. Apoi începe-a striga, bate pe biata femeie. – De bună seamă, au mâncat copiii, căci altul nime n-a fost în casă.