Drumul de comerț e necontenit ocupat de negustori al căror punct de plecare este acum cunoscut: Galiția și Bistrița ardeleană pentru Moldova și o parte din Ardeal, Brașovul și Sibiiul, dar cu deosebire Brașovul, pentru principatul muntean. Pe de altă parte, din cauza pătrunderii turcilor în Peninsula Balcanică și a instalării lor în aceasta peninsulă, a luării în stăpînire de către dînșii a liniei Dunării, unde acum ei dominau și malul stîng al fluviului – căci s-au îngrijit să aibă, cum făcuseră și romanii după războaiele lui Traian, ca la Drobetis, lîngă Severin, un cap de pod pe celait mal –, precum și pentru că țerile noastre sînt acum prefăcute în ceea ce se numește „bulevardul creștinătății“, asupra lor se cheltuiește cea mai însemnată sforțare de sfărîmare și pătrundere a turcilor. Interesul acelora cari luptă pentru cruce în Orient se îndreaptă foarte adesea ori în linia întîi asupra ținuturilor noastre, iar din apus vin, răspunzînd cererilor de ajutoare, de sume de bani, informatori, din partea republicilor italiene sau din partea vecinilor imediat interesați în aceste probleme de rezistență față de turci. Ținuturile românești se bucură de un interes special din partea regalității ungurești, stăpînă pe Ardeal, și, apoi, din partea Poloniei, – Podolia și Rusia propriu-zisă fiind provincii lituaniene unite cu regatul polon al Iagelonilor.