Adaug un lucru care nu s-a observat pînă dăunăzi: că în Italia, pe vremea năvălirilor barbare, după dispariția imperiului roman de apus, toți șefii populației se chemau judecători. În Sardinia, care n-a fost alcătuită altfel decît popular, a rămas sistemul guvernării prin juzi pînă aproape de timpurile moderne. Lucrurile acestea trebuiesc, deci, luate împreună: Atanaric, juzii din Roma și din alte părți, juzii din Sardinia, chiar din Corsica, din anume văi ale Alpilor, pînă în Tirol, datinele poporului nostru, pentru ca să-și dea sama cineva cît de caracteristic romanic era acest așezămînt. Acum, peste toată valea, de la un capăt la altul, peste mai multe văi, era un voevod. La Academia Română, răposatul Ion Bogdan a pus întrebarea, nu cumva pe lîngă terminul acesta, slav, de voevod, însemnînd conducător de oaste, am păstrat o bucată de vreme și un corespondent românesc, vechiul cuvînt latinesc, de duce. Este cu putință, deși el nu se întîlnește. [2] Aceasta era funcția superioară: voevodul, atunci în veacul al XIII-lea. Dar eram înrîuriți și de către vecini, și mai ales de către vecinul de la Nord, căci trăiam în vremea aceea mai mult supt influența occidentală, latină, exercitată prin unguri. Cea dintîi organizație străină făcută pe pămîntul nostru a fost la Severin: Banul regelui Ungariei, care stătea în cetatea ale cării urme se văd și astăzi în oraș: turnul în ruine al Banilor din veacul al XIII-lea.