Ceĭ mai răĭ dușmanĭ aĭ Evreilor sunt Jidaniĭ îndârjițĭ, care aleargă neastâmpĕrațĭ de icĭ până colo, ca să asmute, umplu gazete, broșurĭ orĭ volume costisitóre de calomiĭ formulate în pripa împulsiuniĭ veninóse și amăgesc pe ceĭ lipsițĭ de pricepere, ademenesc pe ceĭ slabi de înger orĭ siluesc pe ceĭ ajunșĭ în strâmtorare, ca să-șĭ câștige ast-fel ajutătorĭ și printre ceĭ ce’n fundul inimiĭ lor numaĭ cu viuă repulsiune se aproprie de dânșiĭ. Ceĭ maĭ mulțĭ dintre aceștĭ luptătorĭ aĭ luĭ Iuda aŭ cu tóte aceste multă știință de carte și sunt destul de deștepțĭ, ca să-șĭ pótă da sémă, că relele ce se nasc din reaua lor faptuire se rĕvarsă în cele din urmă numaĭ asupra acelora, pe care pretind a-ĭ apăra. Nu e între dânșiĭ nicĭ unul, care nu e în stare să înțeleagă, că cu cât maĭ nerușinate sunt calomiile publicate de dânsul la adresa Românilor, cu atât maĭ grea are să fie posițiunea Evreilor din România. In fața acestor calomiĭ chiar și cel maĭ sincer bine-voitor al lor e nevoit să tacă cel puțin și vorbă bună pentru Evreĭ numaĭ ómeni rĕŭ strâmtorați pot să pună. E învederat lucrul acesta, și trebue neapărat să-l scie și eĭ. Atuncĭ de ce mint?