După ce M. Șvartz ș-a tipărit abecedariul, s-a vîrît, ca oricare evreu, ba în sufletul unuia, ba în sufletul altuia, ca să i-l introducă; și a venit cu această marfă, mărunțușuri și pe la noi. Și ce-i drept, uniia dintre noi, pînă la tipărirea Metodei nouă, i l-am întrodus... Însă, izbindu-ne de atîtea greutăți chiar de la început, am văzut că această carte era mai greu de predat chiar și decît abecedariul lui Iarca. Pentru că este de știut, un lucru: cînd cineva iese cu o sistemă oarecare, mai cu samă în ceea ce privește o carte de școală, și în loc să țină samă de toate împrejurările și să caute prin toate mijloacele de a micșura greutățile, atît pentru învățătoriu cît și pentru școlari, din contra, încă li mai mărește, acel sistem este osîndit chiar de la început de a se nimici; cu alte cuvinte este un copil născut mort. Așa a făcut și a pățit Șvartz cu cartea sa: în loc să caute de a micșura, în predare, greutățile de mai înainte, din contra, el încă le-a mai adăugit și de aceea, cartea sa a fost osîndită chiar de la început de a nu putea fi întrodusă în școale.