Au fost odata doi frati care traiau sub stapanirea tatalui lor in buna intelegere. Cel mai mare plugarea, iar cel mai mic pastorea. ​ Dupa ce tatal lor a murit, cel mai mare a ramas stapanul casei, iar cel mai mic muncea la cele dinafara, sub ascultarea fratelui sau, si numai din Pasti in Craciun dedea pe acasa. Cel mai mare nu muncea, ci-si petrecea timpul ospatandu-si prietenii si tinand cai frumosi, precum si cani si soimi de vanatoare ca boierii. ​ Cu toate acestea, ei s-au imbogatit din ce in ce mai mult, si cel mai mare s-a insurat, in vreme ce fratele sau mai mic a ramas flacau, si numai la sarbatorile mari venea si acum acasa. ​ Venind odata de sarbatori in sat, i-au iesit in cale cativa sateni pizmatareti, care vroira sa-i invrajbeasca. ​ -Esti ori nu si tu fecior al tatalui tau? il intrebara. ​ -S-ar putea oare sa nu fiu? raspunse el. ​ -Bine - ii zisera - daca asa e, cum se face ca tu ostenesti toata ziulica la oi si in tarina - fie plointe, fie viscol, fie arsita si zaduf? Muncesti ca nimeni altul, in vreme ce fratele tau mai mare sa rasfata ca un boier.