Venitul este de 300 000 de galbeni, afară de bir, care se obișnuia a se da în bani gata. Cu toate prădăciunile, așa de bogată era Țara Românească! Și i se arată că ar fi și mai bogată dacă de frica turcilor nu s-ar neglija căutarea minelor de aur și argint. Domnul se plînge apoi de perversitatea supușilor săi, de sufletul lor gata de răscoală. El povestește cum au fost înfrînți boierii lui Matei și arată chiar, trecînd pe la Slobozia, afară de raza orașului, mormintele și crucea ridicată pe locul unde se dăduse lupta. Rákóczy n-a vrut să-i dea pe fugar, și el, Leon, ar fi dorit mult să taie nara dreaptă a lui Matei, pentru a-l scoate, prin această sluțire, din concurență. Se oferă, în sfîrșit, și o petrecere militară, după moda Răsăritului. Domnul însuși aleargă în frunte și dă exemplul, țintind cu pușca, alții trag cu săgețile, și la urmă Leon împarte galbeni celor cari se distinseseră mai mult. Un nobil din suita lui Strassburg capătă, în loc de decorații, zece coți de mătasă, adusă din București. Apoi carăle domnești duc pe sol la Dunăre, care se trece la Giurgiu, cetate slab întărită de turci. Pe cînd Strassburg dădea înfățișarea Țerii Românești prin anul 1630, ceva se poate spicui din două izvoare accidentale privitoare la Moldova din acest timp.