Ei! Mâncarea! — Vine acuma. Am pus-o să se mai încălzească. — Du-te și adu-o mai curând. Peste cinci minute Vasile se întoarse cu un capac plin cu mâncare. Îl trânti repede pe masă, căci îl frigea și-și suflă peste degete. — Acuma cere un rachiu de la căprar de săptămână și ceva pâine și pe urmă gătește de spălat. — Prea bine! Și peste vreo cinci minute Vasile se întoarse înapoi cu mâna goală. — Să trăiți, don sergen-major! Căpraru de săptămână cică n-are rachiu. — Cheamă-l încoace. Aidi iute!... — Don fruntaș Ianache! Don fruntaș Ianache! striga Vasile. — Ce e, mă? — Te cheamă don sergen-major. Aide, fuga! — Porunciți! strigă fruntașul Ianache, care făcea pe căprarul de săptămână când se înfățișă înaintea lui Guță. — Cum ai îndrăznit, măi pungașule, să-mi spui ca n-ai rachiu?... Știi tu că asta e nesupunere și pot să te dau în judecată? Știi, mă?! strigă el, ridicând glasul mai sus. — Ba nu, da' rog bunătatea domniei-voastre să-mi dați voie să vă spun ceva. — Spune. — Azi credeam ca să vă opresc ca totdeauna un rachiu, două, trei... Când colo, a venit don căpitan, a băut trei porții; a venit don locotenent, tot așa, a mai luatără domnii sergenți câte două porții; domniei-voastre v-am dat până acum trei; de unde să mai iasă.?