Ceea ce descrie el însă mai pe larg, cu o deosebită vervă și un perfect spirit de dreptate, e expediția regală din 1686, la care a luat parte el însuși, cu alți francezi, marchizul Coustanveaux. Etienne Carle, inginer, Boucher, cavaler al „Ordinului lui Hristos”, contele de Beaujeu și alții, cari „au văzut ca și el prăpădenia și distrugerea unei țeri așa de frumoase”. Se trece prin Pocuția, prin marea pădure a Bucovinei, unde se văd încă oasele celor căzuți în 1685, în lupta de la Boian, cîștigată de bătrînul domn moldovenesc Cantemir. Pină la Iași e numai un pustiu. Orașe arse ori părăsite, case fără locuitori, străzi prin care nu trece nimeni: așa e la „Pererita”, tîrg pe la Cernăuți, unde se lasă o garnizoană importantă, la Soroca, al cării castel era bine păstrat, la Suceava, precum va fi, în jos, la Fălciiu („Telki”), la Galați. „Nu se cunosc locurile unde au fost tîrguri și sate decît prin ruine și prin pomii roditori ce se află în apropiere, căci grăuntele se veșnicește în terenul care e deosebit de bun.” Altfel, nici țipenie de om, pas une seule créature vivante. Seceta ținea de trei ani, de secaseră și heleșteele, pămîntul crăpase de să înghită omul, iar în Bugeac, unde se va înfunda regele, iarba, înaltă, ca de două picioare, ardea ca iasca și toți aveau fețele ca tăciunele.