Ambasadorul fusese foarte multă vreme la Constantinopol, unde Anglia a avut totdeauna obiceiul să-și lase reprezintanții atîta vreme cît să deprindă bine rosturile acelui stat. Plecînd de la Constantinopol, el este întovărășit de mai multe persoane, un englez, Mackensie, un altul, Wakefield, un german, Hübsch, care jucase oarecare rol la Constantinopol, ca reprezintant al electorului Saxoniei, rege al Poloniei. Am văzut și din călătoria acelor „beizadele” care au fost primite de domn la Frumoasa, că englezii, cel puțin de la o bucată de vreme, aveau gustul cerurilor străine și al țerilor cu aspect straniu, și prin urmare arătau oarecare curiozitate și față de țerile danubiene. Porter a manifestat deci de la început dorința sa de a merge prin Moldova. Fiindcă însă domnul Moldovei, Grigore Callimachi, moștenise ceva din obiceiurile „scumpe” ale tatălui, și trecerea unui ambasador străin, mai ales după experiența cu cei poloni, necesita oarecare cheltuială, el a cerut, din Iași, să se observe ambasadorului, din partea Porții, că țara fusese prădată de tatari, cu cîțiva ani în urmă, fundamental, și ar fi bine ca ambasadorul să ia alt drum. Și atunci Porter a făcut ceea ce orice englez trebuia să facă: fiindcă a spus că merge acolo, a mers, dar, fiindcă n-a dorit domnul să-l primească de bună voie, el nici n-a vrut să știe de dînsul și n-a acceptat nimic din ce i s-a oferit.