Grănicerii români nu-i atacau însă bucuros. Turcii dau tunuri și trupe orînduite, dar ajung a-și bănui vasalul: atunci se dau loviturile la pasul Vulcanului și al Buzăului, se încearcă o alta, a lui vodă însuși, prin Cîineni asupra Sibiiului, șase sute de asiatici pradă în valea Hațegului. Dar bimbașa e prins la Rîmnic și dus la Alba Iulia, prințul de Hohenlohe urmînd generalului Fabris, care atacă la baionetă pe ai lui Mavrogheni[15]. În iarna 1789–90 Laudon, în Banat, întreba pe boierii munteni și pe sîrbi dacă-i pot hrăni trupele. Se ocupă țara, dar proviziile nu țin decît pînă în decembre. Zăpada cade, gerul se lasă, și bolile întră în oaste. Încercarea contra Giurgiului, cu tunuri de la Petruvaradin și Alba Iulia; cade; generalul artileriei e ucis. Călătorul riscă o excursie la Ciineni, cari erau să fie ocupați de dușman; descrierea e foarte pitorească. Între Ciineni și Contumață bejenari munteni, în bordeie, lucrau pămîntul și-și creșteau vitele. Bordeiele i se par foarte curate, oamenii cu multă grijă de sine. Și aici se spune că „acești oameni nu recunosc pe românii din Banat și din Ardeal ca români, ci li dau alt nume”. Casele din Cîineni întrec cu mult pe cele românești din Banat; se notează și biserica.