– Nici să mă înec n-am parte! Rupt de osteneală, sângerat de drum, înfricoşat de noroc, se întoarse la cârciuma din satul lui. Cum intră pe uşă, bărbaţii îşi scoaseră căciulile, femeile se ploconiră şi un bătrân îi zise: – Cu sănătate şi noroc! – Cu sănătate da, dar norocul… ducă-se dracului! răspunse omul, şi ceru o oca de vin. Cum puse gura pe oală, o sorbi până-n fund, fără a se uita la ceilalţi, care îl priveau cu smerenie, ca pe cel mai bogat om din lume. Mai ceru încă o oca şi o bău şi pe-aia pe nerăsuflate. – Dă la oameni să bea, să bea cât or vrea. – Noroc! zise o femeie bătrână. – Muiere, ducă-se dracului norocul! strigă el, privind-o cu nişte ochi roşii că parc-ar fi picurat sânge din ei. Şi bău, şi bău, şi bău. Abia îl mai ţineau picioarele. Trânti căciula, aruncă zăbunul, scoase punga din sân, îi lărgi gura ş-o puse pe tarabă. Bănuţii de aur sclipeau parc-ar fi fost vii. – Iacă, zise el râzând cu hohote, s-o bem toată… Un flăcău se apropie de pungă. – Uf! ce frumos clipesc, parcă sunt ochi de fată mare! – Aş! mormăi o bătrână cocoşată, banii sunt ochii dracului.