Pentru a fi în legătură cu aceia dintre ruși cari rămăseseră ortodocși, s-au stabilit, pe lîngă alte „case” pe care le aveau în Polonia, cu mănăstiri, școli, teatre școlare, o „casă” și la Lemberg. De la Lublin veni părintele Warszewiecki din societatea lui Isus, care avea misiunea specială de a lucra între ruși și între vecinii, tot ortodocși, tot shismatici, cari erau românii din Moldova. În special asupra Moldovei s-a exercitat prin această casă din Lemberg o puternică influență iezuită. Asupra Țerii Românești s-a lucrat mai puțin, influența ardeleană fiind mai slabă, iar de jos, cum am spus, venind altă influență catolică, a călugărilor franciscani din Bulgaria. În sfîrșit, în Rusia iezuiții au jucat, la începutul secolului al XVII-lea, un rol extraordinar de mare, și a fost un moment cînd Moscova putea să ajungă catolică. Pentru ca să se oprească opera de propagandă, aici au trebuit sforțări mari din partea ortodoxiei, cu greu salvată de patriarhul de Ierusalim, Teofan, care a alergat imediat în părțile acestea, pe la 1620, – și ortodoxia din Ierusalim era mult mai mult decît cea din Constantinopol și cu atît mai mult decît cea din Moscova și Chiev –, dar, înainte de toate, printr-un român, fiul lui Simion Movilă, Petru, care fusese întîi Pătrașcu Vodă, candidat la tronul Moldovei și Munteniei și se așezase apoi în călugărie la Chiev, la vestita mănăstire a Peșterii.