Aceste fraze zise cu un ton plin de orgoliu și de răutate, deși cam sperie puțin pe Lafont, era însă el care provoca și urma a priimi lupta. Regulară programul concertului și după asta se despărțiră. Această luptă artistică, divulgîndu-se în oraș și umplînd de curiozitate pe toți amatorii de muzică, fu cauza că în seara destinată pentru concert Teatrul de la Scala se umplu de tot ce conținea în sine Milano mai artistic. În fine, cortina se ridică și artiștii ieșiră amîndoi și salutară pe auditori; după aceea Paganini, părăsind scena, lăsă pe Lafont, carele esecută cu cea mai mare acurateță și eleganță una din cele mai dificile compozițiuni ale sale, prin care scoase de la auditori o mare salvă de aplaude; după aceea ieși Paganini carele, vrînd să surprinză și mai mult mulțimea ce venise a-l asculta, deocamdată esecută una din cele mai ordinare dintre compozițiunile sale și se mulțumi cu puținele aplaude ce avu, dar după ce esecută împreună cu rivalul său o simfonie de Kreutzer, aranjeată pe două violine, Fantomele și sonata Napoleon I, à la monocorda, în a cărora esprimare puind toată măiestria, reuși, prin secretele invențiuni ale sale, a produce în inimile auditorilor cea mai mare impresiune, care-i procură o mulțime de aplaude și cele mai invidiabile demonstrări de entuziasm, declarîndu-l prin strigări unanime de biruitor al luptei.