Valoarea totală a întregii cantități de vite aduse în Ardeal de la noi era pentru acel an de 67 187 florini și 20 de crăițari. Măcelarii dădeau o sumă mai mică: 53 015 pentru 1 783 boi, 1661 vaci, 1 159 „törzer” și 475 viței. Se exportă din Ardeal postav prost, „wallachisches Kotzentuch“. Comerțul, păgubit prin război, se poate relua acum, după pacea încheiată la 1774. Un al treilea informator a străbătut Ardealul după Sestini și Spallanzani, ale căror observații le-am reprodus în al doilea volum din această lucrare. Autorul unei scurte, dar interesante Lustreise im Herbst ‚796[7] trece pe la „Bokai“, unde vede ruinele castelului, vechiului castel al prințului Barcsai din veacul al XVII-lea: proprietarul îi spune că tatăl său a pierdut cu prilejul mișcării lui Horea – „bei dem walachischen Aufruhr” – 20 000 de florini. La Binținți („Benthenth“), paguba pe care i-o declară baronul Orbán e de 40 000. Unii dintre șerbii lui au fost de față la prădarea casei, și pe acești oameni trebuie să-i vadă el acum zilnic lîngă dinsul. Ofițerii țineau cu țeranii contra nobililor. Unul din ei face să fie bătut cutare domn de pămînt din acele părți, și anume de un caporal, care era șerb al lui Orbân în strigătul: „Schlag den verfluchten nemeș ember”, „bate pe blăstămatul de nemeș ember”.