În Silistra, cetățenii Ragusei aveau case de bancă încă din secolul al XVI-lea. Acesta e motivul informației exacte pe care o dă, în Analele Ragusei ale sale, Luccari, care vorbește în treacăt despre țerile noastre în cele dintîi timpuri, cu știri pe care critica istorică le-a întrebuințat de mult ca să extragă ceva despre cei dintîi domni cari au stăpînit în părțile noastre. Pasagiile acestea ale lui Luccari, de la sfîrșitul secolului al XVI-lea, sînt un fel de rezumat al experienței pe care ragusanii o făcuseră dincoace de Dunăre, ca și al amintirilor istorice păstrate în cancelariile republicei ori și în tradiția orală a negustorilor. Bancherii aceștia mai aveau un centru important și în Timișoara: sînt scrisori slavone datate de acolo tot din veacul al XVI-lea, pe la 1550, orașul fiind în stăpînirea turcilor, iar ei, tributari ai împărăției otomane, cătînd să se așeze de preferință unde stăpînea direct suveranul care putea să-i ocrotească. Deși nu era drumul cel mai obișnuit, totuși nu lipseau oameni cari să apuce prin aceste părți ale Serbiei. Neagoe Basarab, domnul muntean de la începutul veacului al XVI-lea, trimete astfel după lucrurile trebuitoare în caz de boală, prin Ragusa, pe medicul Ieronim Mateevici, care trece la Veneția, și în izvoarele venețiene se înseamnă petrecerea acestui medic în orașul unde i s-a acordat și un titlu de distincțiune făcîndu-l cavaler, egues auratus.