— Ei bine, băiete! zise el. Când ai ieșit calfă? — De Sf. Gheorghe. — Vrei să vii la Lipova? Eu sunt Bocioacă, starostele. — Știu, că și eu sunt de pe acolo. — De unde? — De la Radna. Bocioacă se uită din nou în fața lui. — Doară nu ești fratele Persidei? grăi el. Parcă-mi semeni și tu cu mă-ta. — Asta e! răspunse Trică râzând. — Ce-a avut mă-ta cu neamțul? întrebă starostele, schimbând vorba. — Care neamț? — Hubăr. Care altul? — Eu nu știu nimic, răspunse Trică, cu atât mai mirat cu cât mumă-sa era și ea aici în târg și nu-i spusese nimic. — Bine, grăi Bocioacă, a luat podul de la dânsa și pare-mi-se c-a înșelat-o și cu pădurea de la Cladova. — Eu, zise Trică râzând, nu cred că poate cineva să-nșele pe mama. Bocioacă iar se uită la băiat. Era parcă ceva foarte deștept în ochii lui. — Ei! vii? întrebă el din nou. — Vin. — Ce ceri? — Nu mai cer nimic, răspunse Trică. Nu mi-e destul că stau la casa d-tale?! O să-mi dai ce-i socoti. Bocioacă era încântat. — Când vii? — Chiar acum, după târg! — Vorbă încheiată!