Îl înecă o tuse seacă. N-avea decât o carte. — Trage cartea, nene Moroi... de unde știi? Trage cartea! îi zise Palidis, revoltat de bucuria bătrânului moșier. Și, luând cărțile, azvârli pe față a doua carte a bancherului, zicând satisfăcut: — Fantele de treflă cu nouă de caro, fac tot nouă! "Bravo!" repetară de mai multe ori cei care pariaseră, pe de-alături, pe mâna bancherului. Moșierul, palid de mânie, așează rublele în dreptul bancherului. O bucurie sinistră, ca a bolnavului care, cu o zi înainte de-a muri, visează că s-a însănătoșit, tresări în dl Moroi și-i încremeni Corect: curaçao; numele unui lichior franțuzesc. câtăva vreme în chipul său stors, pe sub a cărui piele subțiată albeau dunga nasului și pometele obrajilor. Dădu din nou cărți. De astă dată pierdu. Trecu pachetul moșierului și-și sprijini în pumni greutatea capului. — Ai pierdut tot, dle Moroi? întrebă avocatul. — Psîîîî! întrerupse directorul Ministerului de Finanțe, făcând cu ochiul jurisconsultului spre dna Moroi. — Mai bine că te lefteriși, mormăi căpitanul Delescu, întinzându-se de barbișon, tot n-aveai noroc... Apoi își îngropă în gușă câteva cuvinte: De câte ori punea în contra mea câte-o sărăcie de patru lei, îmi spărgea toate băncile... Mai bine!... Parcă fuse pe gândul meu!...