Odată singur, Paul căută documentul, îl recunoscu după coperțile lui verzi și îl ținu câteva clipe în mâini, fără să-l deschidă. Pe urmă, curajos, gata să întâmpine orice mărturisire, întoarse coperta. Era un caiet de dictando, cu marginile liniate cu cerneală roșie, cu foile scrise numai pe o pagină, cu titluri mari și citețe. Paul citi sus în capul întâii pagini: Științe naturale. Întoarse nervos câteva foi și găsi în fine paginile scrise dimineața: cerneala era încă albastră, iar în mijlocul foii rămăsese o pată mare, pe care o făcuse el, când îi smucise caietul. Citi repede, într-o suflare: “Omul este un mamifer biped. Mamiferele nasc pui vii. Toate mamiferele sunt vertebrate…” Nu-i venea să creadă. I se părea că nu înțelege. Primul lui gând fu: “își bate joc de mine”. Cu vremea se liniști însă și redeveni rezonabil. Își aminti că el are 23 de ani și ea 15, își aminti de noaptea dinainte, când rămăsese singur în oraș (aici surâse), își aminti că la București îl aștepta patul lui Mimi și pasiunea ei neîndoielnică, își aminti în sfârșit că Adriana poartă pantofi cu tocuri joase. Ultima constatare îl readuse cu totul la realitate “E o copilă”, spuse și porni să lucreze.