Plîngerile locuitorilor fură încredințate lui Ciceagov, cu observația: „nu pot să mai sufăr asemenea grozăvii”, ceea ce face să i se atribuie de noul guvernator vestita propoziție, pusă în sama multora: „Li voi lăsa ochii să plîngă”. Ca ajutător amiralul își ia pe pribeagul moldovean Sturdza, fost vistier, rudă cu Moruzeștii, om crescut, cum știm de aiurea, în Germania, la Lipsea. Fiul lui, Alexandru, și el alipit la misiune, vorbea și scria cinci limbi: viitorul secretar imperial e cunoscutul cugetător și scriitor politic Alexandre de Stourdza. Informații despre țerile noastre le-a mai luat de la un Barozzi, dintr-o familie levantină, care încă din secolul al XVIII-lea avea misiuni pe aici[49]. A cunoscut și pe Chirico, consulul rus din București, pe Nedoba, agentul din Serbia, pe Fazardi, pe Minciaki și pe Pini. Șef al cancelariei era Capo d’Istria, viitorul președinte al Greciei înviate care avu astfel și dînsul prilejul de a cunoaște țerile noastre, unde mai tîrziu, într-o situație mai înaltă, ava legături cu Vodă Caragea, căruia-i dădu cea dintîi știre despre „Eteria filomusilor” ca despre o societate culturală pentru creșterea europeană, în Apus, a tinerilor greci talentați[50]. „Comandantul în șef al armatei Dunării, flotei Mării Negre și guvernator general al principatelor Moldova și Muntenia”[51] pleacă din Petersburg la 20 april stil vechi 1812.