Cu dinsul era și polonul Kulkowski, plecat pe urmă la Constantinopol. Venim astfel la călătorul loren Charles de Joppecourt. În luptele care se purtau împotriva Movileștilor sau pe care Movileștii le purtau, după căderea lor, pentru a căpăta din nou puterea, au intervenit și străini. Și nu era extraordinar cînd Ștefan venea din luptele Apusului, după epoca lui Despot în care tot felul de apuseni, și francezi chiar, ca un Roussel, erau lîngă dînsul, după epoca lui Mihai Viteazul, cînd cavaleri toscani lucrau pentru a smulge Giurgiul din stăpînirea turcească. Prin urmare se întîmplă să avem pentru unele din aceste lupte, în 1615–6, povestirea unui cavaler al „Ordinului Sepulcrului Ierusalimului”, Alexandru, de origine din Elveția, cel dintîi elvețian cunoscut a fi venit în părțile noastre. Așa fiind, nu e mirare ca un gentilom lotaringian, cum a fost Joppecourt, să fi luat parte la tulburările moldovenești, într-o vreme cînd, dealtfel, mulți ca dînsul se ofereau a susținea un partid sau altul. Căci au fost, pe lîngă Joppecourt, francezi cari au luat parte activă la aceste lupte, ca Montespin, care conducea cavaleri de aventură[3]. În ceea ce privește redactarea memoriilor sale, Joppecourt se găsește în aceeași categorie ca și predecesorul său din veacul al XV-lea, Wavrin.