Ei bine, știi d-ta, că a smulge publicului, în mod falș, emoțiuni de pietate și de simpatie, e tot așa cum l-ai fura? A ... domnule ! — Căci să-mi mărturisești adevărat: ce mănânci în fiecare zi ? — Patru ouă, icre negre, salam, supă, două mușchiuri la grătar, rocfort, compot de caise, beau vin negru... — Și îndrăznești să faci elegii ?... Domnule, ești teribil 1 — Dar ce-are aface... — Cum să n’aibă aface ? Apoi știi d-ta că acest nutriment a lipsit, adeseori, lui Leopardi, lui Dostoievschi, lui Eminescu ? — Îmi pare rău... — Și afară de asta, când ai avut vreme să suferi, să iubești, să te descepționezi, să înțelegi vieața, să te lupți ?... Câți ani ai, domnule ? — Douăzeci și unu, neîmpliniți. — Cei mulți înainte... Merci... — Ah ! dragul meu tânăr, un altul care ar avea un piept sdravăn și o musculatură de taur, ca d-ta, ce bun strungar ar deveni! Tânărul râse. — Nu râde, te rog. Mai târziu, după ce vei citi ceva și îți vei rafina puțin sensibilitatea și imaginara, în paguba plămânilor și a brațelor, îți vei da seama că vieața se gustă mai plăcut fizicește decât intelectual.