Ajungem acum la înseși informațiile pe care ni le dau izvoarele despre acești străini. Intr-o însemnare a lui Belsius, care scrie în epoca lui Despot, se spune că foarte mulți sași se găsesc în Iași și aiurea. Aceștia erau dintre vechii negustori ardeleni cari de la o bucată de vreme se fixaseră la noi. În situația lor de supuși ai domniei, ei se bucurau de o situație pe care n-ar fi avut-o ca străini. Un alt izvor care vorbește despre străinii la noi în acest timp este Francisc Forgách, acel nobil ungur amestecat în rosturile noastre din secolul al XVI-lea. El spune: „Românii țin cu toții foarte mult la legea grecească. Nu s-a găsit nici unul care, de frica pedepsei, să fi îndrăznit a mărturisi altă dogmă. Cunosc însă abia slovele sîrbești, pe care și acum le întrebuințează. Ei nu socot că poate fi nelegiuire mai mare decît să mănînce carne în zilele oprite: de aceea… peste o jumătate de an se chinuiesc”. De fapt, ceea ce înseamnă el, sentimentul acesta de scîrbă față de mîncarea de frupt în post, – și mai ales în postul cel mare –, se adeverește și prin cronica lui Miron Costin, cînd vorbește de domnul străin care ajunsese a stăpîni Moldova în 1619, Gașpar Grațiani, Morlacul din Croația, despre care arată că mînca și carne în post, ceea ce ar fi contribuit la căderea și catastrofa lui.