Dacă buzele, despărțindu-se, se rupeau prea brusc, dacă îmbrățișarea, fusese stângace și sărutul neterminat cum trebuie, îl reîncepeau de la capăt, cu seriozitate, ca și cum ar fi trebuit să îndeplinească un lucru exact, ca și cum, dincolo de plăcerea lor, ei aveau să desăvârșească ceva rotund, perfect, mare și întreg în acea sărutare. “Nu e bine”, observa unul sau altul, cum ar fi observat o greșeală într-un exercițiu la pian, reluau îmbrățișarea întreruptă. Într-o seară Gelu îi ceru să cânte la pian. — Dacă domnu vrea muzică… spuse ea, ca să glumească, și, apropiindu-se de patefon, luă la întâmplare o placă ce se găsea pe deasupra și o puse. Erau Cântecele blondei Agnes. Le recunoscu abia după câteva măsuri, căci nu le mai ascultase de foarte multă vreme și, surprinsă, ridică cu un gest de panică diafragma. Fu o clipă de lungă tăcere. — Te-ai speriat? — Da. Revedea atâtea amintiri rele, gata să le strice fericirea lor prezentă. — Dacă ai ști, Adriana, cât sunt de departe de mine toate copilăriile astea prea vechi. Ea tăcu mai departe, căci accidentul acesta schimbase deodată ordinea gândurilor ei, așa cum o mică alunecare de straturi afund răstoarnă un mal de pământ, aducând la suprafață colțuri vechi și adânci.