Îndată ce întră călătorul în țară, domnul îi trimete un mehmendar, care să-l întovărășească pe drum. Voevodul i se pare a fi un „grec». Leon Vodă nu era însă grec, deși soția lui Ștefan Tomșa a putut fi greacă; dar el crescuse la Constantinopol și vorbea grecește. Doamna lui era levantină, Victoria, aceea care a dat mănăstirii Viforîta de lîngă Tîrgoviște o foarte frumoasă icoană a Sf. Gheorghe, îmbrăcată cu argint. Mehmendarul trebuia să-l ducă pe suedez la București, care, spune călătorul, este acum locuința, sălașul domnilor. Ajungînd lîngă oraș, vodă anunță că vrea să-l primească însuși, de atîta respect se bucura ambasadorul, și anume era să iasă întru întîmpinarea lui cu ostașii și cu steagul. Strassburg refuză această onoare și întră singur în oraș care i s-a părut – și este întîia constatare de acest fel despre București – „foarte mare și întins”. Dacă se evitase primirea, care era prea grea pentru modestia solului, din partea domnului, i-au ieșit înainte o sută de boieri, cari, îndată ce-l văd, se coboară de pe cai și-i înfățișează omagiul lui Leon Vodă. Apoi e dus la locuința lui. Seara, vornicul, prefectul curții, mareșalul palatului, am zice, îl chiamă pentru a doua zi la prînz.