E adevărat că mai erau și banii trimiși de mama ei, măritată în a doua căsătorie la Cernăuți, cu un bancher, de unde îi trimitea din timp în timp cărți poștale indiferente, iar de Paști, de Crăciun, mici sume de bani, dar lucrurile pentru care Nora avea mai multă afecțiune erau cele cumpărate din leafa ei de profesoară, din ore suplimentare, din taxe de examen. Îi plăcea mai ales lampa cu abajur, sub care se refugia ca să citească seara, o lampă cu picior înalt, ca un mic felinar de interior, care arunca un cerc alb de lumină și lăsa tot restul casei într-o penumbră protectoare. Numai joi seara se ducea uneori la Filarmonică, mai ales când venea un solist celebru sau când era în program mai mult Beethoven. Păstra din amintirile ei de fată de familie, care învățase pe vremuri să cânte la pian, un respect speriat pentru marile simfonii: a treia, a cincea. Își cumpăra biletul din timp, așteptând dimineața la Feder deschiderea ghișeului, ca un cumva să se termine biletele de stalul al treilea, singurele pe care cuteza să le cumpere, nu fără a se gândi însă de două ori ce cheltuieli va trebui să suprime din bugetul săptămânii pentru ca să acopere banii de concert.