- Nu degeaba au trimis-o pe cocoana Firica la mine. -Aș! - întâmpina el - au trimis-o părinții, cari umblă să scape cât mai curând de ea și-i caută, ca oameni cu minte, un bărbat mai așezat. Asta este dintre femeile cari și cheltuiesc zestrea îndoit și te fac în fiecare zi să simți că ți-au adus-o, și dacă m-ar lua, ar face-o numai pentru ca să scape de părinții ei. Apoi vorba Uței, chiar dintru început v-ar trânti ușa în nas! Obrajii bătrânei se umplură de sânge. - Asta e, vezi, asta! strigă ea cătrănită. De mult ai fi tu însurat dacă nu te-ai uita în gura Uței. Cauți mereu și nu găsești, fiindcă ai voi să iai nu numai pentru tine, ci totodată și pentru noi. Apoi asta n-o găsești nici într-o mie, nici între zece mii: ori e de seama ta și nu mai e de a noastră, ori e de a noastră și nu mai e de a ta; amândouă nu sunt cu putință. - Dacă ține la mine, grăi Voicu, trebuie să țină și la voi. - Vorbești și tu parc-ai fi Uța, răspunse bătrâna; de unde să ție dacă nu te cunoaște? Stăi, așteaptă, răbdă: asta vine cu timpul.