— Haide! Treceți la gătit amoniția! A dat orden don general că duminica viitoare vine în inspecție să ne suprinză. Să nu mă faceți de ocară, că-i vai de mama voastră! — Trăiți, don căprar, da face inspecție și la micu ichipament? — La tot. — Da noi, care n-am primit încă amoniție, să ne-o gătim? — Da ce, mă? Voi sunteți vodă?! — Ba nu... — Apăi dacă nu, ce te mai sclifosești?! Și să vă tundeți ca în palmă! Gând s-o izbi musca, să facă plici! — Trăiți, don căprar, nu-ș cine mi-a furat pătura... — De ce nu știi? — Pesemne noaptea... — Noaptea, nexe noaptea! Soldatu e dator să păzească amoniția statului, că de-aia-i soldat! Prepune că ești de santinelă în timp de război; cum o să-ți păzești tu postu dacă nici când dormi în timp de pace nu-ți poți ține ichipamentul? Să vii la mine să-ți dau eu o pătură. Am una de prisos... zece lei. — Am înțeles, trăiți, don căprar! Căprarul aduce pătura. — Uite, asta e. Scoate paralele. — Asta e taman pătura mea. — Cum a ta, răcane? — A furată, o cunosc după serie. — Aha! Ți-ai pus seria pă pătură, ca să zici că-i a ta!