În același timp însă se par urîte așezările: casele; sînt făcute din nuiele, acoperite cu humă, avînd deasupra un acoperiș le stuf. Poporul e un popor sălbatec, cu limba de origine evident latină, dar „barbară și conruptă”; și el recunoaște că și neamul nostru e de origine romană, dar trecut la „obiceiurile geților”. Înseamnă că, în lucrurile militare și de război „moldovenii sînt, în felul lor, extraordinar de bine pregătiți”. Adauge că fiecare străin se folosește de legea lui după plac – acea largă toleranță care formează un titlu de onoare al trecutului nostru. În ce privește pe domni, și Reicherstorffer îi consideră ca „tirani”, a căror putere n-are nici o stavilă, cari pot să facă cu boierii lor ca și cu restul populației ce vor. Din cauza pedepselor aspre, spune el, pe toate cărările întîlnești oameni orbi, mutilați, cari se tîrăsc după domn și cărora acesta li dă pomana din care-și țin zilele. Trecînd la viața populară, și episcopul Verancius, pe care desigur nu l-a cetit nici Sommer, nici Graziani, observă că divorțurile sînt ușoare: ajunge o „carte de despărțire»; fiii nelegitimi, „așa-numiții” copii, moștenesc ca și frații lor născuți din căsătorie. Se observă la nuntă datina răpirii femeii. Părinții plîng întîi și se împacă pe urmă; dar, firește, se împacă întîi fata.