Vizitiul nu stă la spatele stăpînului, ci e călare pe calul din stînga; la spatele jupănesei stă cutare dintre servitoarele ei care o întovărășește. Boierii obișnuiesc a merge călări, încunjurați de slugi. Cînd ajungeau undeva, lepădau cizmele și puneau papuci, ca turcii. În odăi sînt divanuri de jur împrejur. Masa este una singură, care se întinde de la un capăt la altul al odăii pentru prînz. Numai în colț se mai vede o mesuță, mai mult de lux, coperită cu covoare. Salonul se cheamă „casa mare”. Erau și fețe de mese și șervete. La cei mai săraci se întindea o față de masă mai largă, și fiecare lua un colț dintr-însa, pe care o întrebuința ca șervet. Se dezbrăcau de haină și deasupra puneau alta fără mîneci, prinsă numai într-o copcă la gît. Se spălau pe mîni și înainte de masă și în urmă, și atunci își spălau și gura. Păhare erau puține. De obicei unul singur mergea de la om la om, ceea ce înseamnă că era mai sănătoasă lumea decît astăzi. Felurile de mîncare erau multe, și se aduceau grămadă. Ca întregire a celor ce am spus despre mesele domnești se poate adăugi din acest izvor doar atîta: în timpul mesei cînta muzica.