Mânia i se potolise, lăsându-i în inimă o amărăciune apăsătoare. În cabinetul lui Faranga se înțelenise o tăcere fierbinte, din care pe urmă se destrămă un foșnet și o șoaptă: — Du-te, măicuță… a venit Ignat… Peste câteva clipe, Dorina intră strălucitoare la Pascu și-l sărută prelung. — O, micule, cât muncești tu pentru nevestica ta!… Ai avut vreo supărare de ești așa de abătut? Îndrăzneala ei îl dezarmă cu desăvârșire; îi răspunse încurcat: — Nimic… de-ale slujbei… secretarul general… — Așa-i slujba, micule, oftă ea cu compătimire de teatru, adăogând însă imediat, foarte veselă: Am trecut pe-aici numai să-ți spun o veste minunată. Știi, am fost pe la mama, chiar de la ea viu, și i-am cerut de la obraz vreo zece mii de lei, ca să mă îmbrac de iarnă… De ce să te mai plictisesc pe tine, când mama, slavă Domnului, are destule parale?… N-am făcut bine? — Da… mama are, zise Pascu mai nervos, cotrobăind într-un sertar, ca să nu izbucnească. Dorina mai ciripi vreo cinci minute, încântată și fericită. Apoi plecă fredonând, lăsând în urma ei o dâră de parfum. Pascu rămase uluit, cu ochii după ea, gândindu-se ce să facă acuma? Se zbuciumă zadarnic; nu se putu hotărî.