[6] O asemenea formație politică n-ar putea să se menție. Mai bine toți românii ar trece la Austria compensată astfel pentru pierderile-i din Apus[7]. Pe acești români, simpatici pentru rasa lor, îi află el ca păstori, sau la horă, chiar la muncă, – icoană a vechilor daci. Cutare e bogat prin lucrul minelor, și soția lui poartă cizme roșu, iar casa are tablouri italiene pe lîngă icoane neîndemînatec zugrăvite[8]. Vechimea lor o admite fără rezerve[9], datinele lor le notează cu interes, în danțurile lor vede obișnuința romană (ca pentru Hățegana[10]). Bisericile „pitoresce”, mai mult de lemn acoperit cu mușchi, îl atrag. Cea din Bucium „a fost împodobită cu mîna popei; el sculptează lemnăria, sfeșnicele, policandrele, pe care le acopere apoi cu colori, cu argint și aur”. La Mociu sînt zugrăveli remarcabile tot de „artiști țerani”. Se observă și picturile de la Dănsuș, iconostasul de la Brașov, picturile din Șchei. Toate „dovedesc la nație un oarecare gust pentru artă”[11]. Italia se simte la acești fii părăsiți ai ei. Cîntecul popular, așa de spontaneu, spuind adesea durerea lungă a serbiei, e altă probă. Hărnicia femeii, de tip italian de cele mai multe ori, purtînd ulcioare „de formă etruscă”, pune la loc ce pierde lenea bărbatului.