Ce păcat că și acest Iosif n-a dat Bisericii și țerii un nou Chesarie! Se știa tot astfel că Iosif cel venit de la munteni la moldoveni a fost la Buzău școlarul acelor dascăli ardeleni cari, în spiritul lui Petru Maior și al lui Șincai, deschiseră la 1836 Seminariul episcopal de acolo, că el a stat în Episcopie alături de ardeleanul Dionisie Romano, care a fost și pe la Neamțul nostru și al cărui spirit modern nu se sfia să trimeată maicelor traduceri după literatura apuseană. Curentele transformatoare din trei țeri românești trecuseră astfel prin sufletul aceluia care singur a moștenit pe Veniamin Costachi. Dar putem adăugi că Iosif Naniescu, Iosif cel din urmă, era basarabean. Cu prilejul jubileului său din 1901, foaia oficială a Bisericii române arăta că el s-a născut în sătuceanul Răzălăii, din ținutul Iașului, ocolul Răutului, peste Prut, la 27 iulie 1820, opt ani după anexarea rusească, și că fiul de preot, rămas curând orfan, se chema Ion Mihalachi. Cea dintăi petrecere în chilie i-a fost la mănăstirea basarăbeană Frumușica, supt ocrotirea unui unchi, arhimandritul Teofilact. Cu acesta a venit la Sfântul Spiridon din Iași în 1831, stând doi ani supt cârja lui Veniamin însuși, pentru ca împreună cu unchiul să meargă în 1834, după moartea marelui Mitropolit în Focșani, la biserica Profetului Samuil, - ultim popas moldovenesc.