Profitând de această afirmație a fruntașului între fruntași, domnul comisar regal își ia aere de cenzor și întreabă: Ce-l împiedica pe bătrânul Slavici să tacă!? Drept răspuns la întrebarea aceasta, voi arăta ce nu mă ierta să tac și vă rog, domnule Președinte și Onorabilă Curte, să binevoiți a-mi da ascultare. Tăcerea era chestiune de prudență pentru oamenii politici care au să țină seamă de interesele speciale ale partidului din care fac parte și să-și menajeze situația. Eu niciodată n-am făcut politică și niciodată n-am fost membru al vreunui partid. Sunt de atâta timp cetățean al statului român, dar o singură dată am luat parte la alegeri și o singură dată am fost jurat. Domnul A. Marghiloman v-a spus că nu mă cunoaște personal, deci nu fac parte din partidul condus de D-sa. Domnul P. P. Carp mă cunoaște bine încă de la 1874, dar partizan nu i-am fost niciodată în timpul războiului. Am fost apropiat de răposatul D. Sturdza, dar nu m-a socotit niciodată între membrii partidului național liberal. Apropiat am fost și de răposatul I. C. Brătianu. Fiii lui tot mai trăiesc, pe cât știu, ei știu care era părerea tatălui lor în ceea ce mă privește, au stat la masă cu mine atât la Florica, cât și la București și ar sări să mă scape, dacă le-aș fi partizan.