Pe urmă Radu a fost dat la învățătură la Veneția, și pînă mai dăunăzi, cînd a fost dărîmată biserica San Maffio din Murano, a Mărioarei de care am mai vorbit, se vedea pe altarul ei o inscripție în marmură, dăruită de Radu Mihnea. Căci omul era foarte familiar acolo, unde avea rude, cum a fost Maria, fiica lui Petru Șchiopul, măritată întîi cu Zotu Țigară Spătarul, originar din Ianina, care a fost îngropat în biserica grecilor din Veneția, iar apoi după Polo Minio, dintr-o familie destul de cunoscută de patricieni, dacă nu chiar dintre cei mai mari[1]. Cronica spune că Radu a învățat și la mănăstirea Ivirului, din Muntele Athos, unde erau o mulțime de danii ale domnilor noștri; în mănăstirea Zografului, de pildă, care, înainte de a aparținea străinilor de azi, fusese a domnilor Moldovei[2]. Învățînd la Muntele Athos carte grecească și la Veneția carte latinească și italienească, Radu Mihnea a cunoscut o lume mult superioară celei de la noi. Atunci cînd, după ce s-a trudit să fie domn pe vremea lui Mihai Viteazul și a fost învins, după ce a luptat o bucată de vreme contra lui Radu Șerban și n-a izbutit, el a ajuns să se instaleze ca domn la București, cînd a trecut, mai ales, în Moldova, pătrunsă de o civilizație aristocratică superioară, cum era cea polonă, el a desfășurat un fel de a stăpini asămănător cu acela al lui Petru Cercel, cu mai multă cumpătare, deci și cu rezultate mai bune decît ale celui înecat în Bosfor, căci a murit, încunjurat de boieri moldoveni și munteni cum am spus, la Hîrlău, unde-i erau curțile domnești, astăzi acoperite cu pămînt.