E întins capitolul care tratează despre minerale. Și aici se spune că minele nu se exploatează din cauza turcilor, dar se pomenesc vechile lucrări. Se descriu apoi salinele, cu oarecare indicații în ce privește petrolul și aurul. Ajungînd la populație, Sulzer o evaluează pentru Muntenia, pe baza impozitului pe case, și, cum se socotesc de obicei cinci oameni la o casă, ar fi 300 000 locuitori în toată țara, cifră inferioară realității și care nu se poate admite. Trecînd la deosebitele categorii de locuitori, el dă lămuririle pe care le-am arătat la început în legătură cu viața autorului. O întreagă parte din carte este consacrată limbii românești. Sulzer e contra introducerii literelor latine și duce o întreagă polemică cu învățații români din Ardeal, cari încercaseră aceasta. Știe cîte ceva despre literatura noastră, dar am arătat cîtă înțelegere putea să aibă pentru dînsa. Despre înfățișarea vieții politice, mai ales despre ceremonii, despre dregătorii are multe pagini, dar datele lui sînt copiate în cea mai mare parte sau din Cantemir sau din acel general rus, Baur, a cărui carte s-a tipărit în limba franceză, și care cuprinde informațiile date de boierul Mihail Cantacuzino, apoi general în Rusia, același care a clădit biserica Schitul Măgureanu din București, așa de odios refăcută azi.