Ba s-a făcut încetul cu încetul obicei că Persida lua toate fetele de român cu dânsa,încât era o frumusețe să le vezi, și lipovenii țineau mult la fata Marei. — Minunat lucru! grăi dar muma. O să te duci duminicile și zilele de sărbători s-o iei pe Persida, ca s-o duci la biserică. Nu le prea place călugărițelor că duce fete cu dânsa. Apoi să facem ce-om face ca s-o scoatem de acolo. — Da! răspunse Trică voios. Dar cu Hubăr ce-ai avut? — Ce să am? grăi Mara. Nu cumva sunt proastă ca să alerg și să muncesc, apoi să împart câștigul cu dânșii? Nu câștig nimic și n-am nimic de împărțit! — Bine, dar aud că ți-a luat Hubăr podul. — Nu-mi mai trebuie mie podul acela! Stau toată ziua pentru câțiva creițari, când am atâta treabă în altă parte. Lui Trică îi părea cu toate aceste foarte rău. Nu se putea împăca cu gândul că mumă-sa nu mai e podăriță, când toată lumea îi zicea „Podărița”. Apoi îi era parcă i-ar fi venit lui să ia podul în arândă, fiindcă grozav îi plăcea să vadă creițarii adunați grămadă și nu se putea împăca cu gândul că o să dea și el creițari când va trece de aici înainte podul.