Erau veri primari când s-au luat. Pe ea tot Grodeck o chema ca domnișoară. Averea era a ei, și acuma se zice că-i rămâne lui Gunther. Deocamdată nu e primejdie. Câtă vreme băiatul e minor, tot bătrânul Grodeck face ce vrea… Pe urmă o să fie mai greu, da, da, pe urmă… Clipea des din ochii lui mici și își mângâia cu îngrijire barba roșcată. — Dar cu Hagen ce e? întrebă Nora fără ocol. Omul râse din nou, cu râsul lui ciudat. — Am spus eu că e ceva cu Hagen? Ați auzit ceva despre el? Ehei, multe s-or fi auzind, dar cine le crede… Râdea drăcește, cu ochii mici sub sprâncenele stufoase, arcuite cu subînțeles. Își luă toporul, pe care îl rezemase de scaun, și se ridică. — Mă duc să-mi sparg butucii. Destul am vorbit pe ziua de azi. De la S.K.V. Se deschidea prin pădure un drum lateral spre poiana Trei Fetițe, drum neted și regulat, cu bănci pe margini, ca o alee de parc. Zăpada acoperise acum totul, îngropând bănci și pietre. Drumul, pustiu, neumblat, abia se mai putea ghici printre brazi. Panta era ușoară, abia simțită. Schiurile alunecau cu un foșnet mătăsos. Nu era nevoie de nicio frână, de niciun efort.