Tot ast-fel se petrec lucrurile în viața socială a Ungarieĭ. Un singur om rĕŭ e destul, ca miĭ și miĭ să cadă în robia celor ce nu iaŭ parte la durerea obștească, ci trag folos din strîmtorările altora. Acela, care s’a ridicat o-dată de asupra, îĭ înăbușe pe ceĭ rĕmașĭ în strîmtorare, și aceștia nu se maĭ pot ridica la aĭer și la lumină. Atât prin sate, cât și prin orașe averile se adună încetul cu încetul în mâinele câtor-va, care propagă demoralisarea prin o viețuire fără de frîŭ, și din zi în zi se sporesce numĕrul celor ce nu maĭ aŭ nimic, nu sînt stăpânĭ nicĭ pe propriile lor puterĭ și sînt mânațĭ spre ură neîmpăcată. Româniĭ aŭ înființat băncile lor, ca să se răscumpere uniĭ pe alțiĭ și să scape de robia acésta. Băncile aceste însă susținêndu-se în luptă cu capitaliștiĭ marĭ, în deosebĭ miuncitorilor agricolĭ nu pot să le dea banĭ destul de ieftinĭ. Și ele robesc dar, - o robie maĭ ușóră, dar tot robie. Comitatele din nordul Ungariei însă, unde nu există asemenea băncĭ și unde explotatoriĭ se sporesc mereŭ, sînt cu desăvîrșire ruinate, iar șesul țăreiungureștĭ e plin de o poporațiune, care se sbate mereu fiind-că proprietățile aŭ trecut în mâinile exploatatorilor, care istovesc puterile muncitorilor.