Boierii urmează sicriul doi cîte doi. Matei e îngropat în pronaosul bisericii domnești, de unde va fi strămutat la Arnota, în părțile Olteniei. Îndată după aceasta Constantin face o excursie în afară de oraș, și pentru rugăciuni de ploaie. Oastea cu steagul merge cu dînsul. El împarte bani de argint slujitorilor, iar populația aduce un fel de prinos ca la regii patriarhali din antichitate: grăunțe de orz și ovăz, miere, flori de lămîie și portocal și chiar lucruri trebuitoare pentru masa domnului: berbeci, rațe, gîște, oi și pește. După aceasta vodă se întoarce la Tîrgoviște, și gîndul lui cel mare este, acum, să primească întărirea de la Poartă, pentru care i se cer 175 000 de galbeni. Și aici, cu prilejul așteptării steagului, se vorbește de unul dintre cei mai însemnați boieri ai Țerii Românești: postelnicul Constantin Cantacuzino, tatăl lui Șerban Vodă și al lui Constantin Stolnicul, bunicul lui Brâncoveanu, om învățat, foarte blînd, ambițios numai pentru copiii lui și care avea să isprăvească zugrumat în trapezăria de la Snagov, pentru bănuiala că fiii lui umblă după domnie. El e povățuitorul tuturor boierilor, și nimic nu se face fără sfatul și îndreptarea lui. Căci familia Cantacuzineștilor era din cele mai mari și mai strălucitoare: la Măgureni, la Mărgineni, la Filipești, la Coeni unde avea moșii, se înălțau adevărate palate, lucrate cu cel mai bun gust, împodobite înăuntru cu tablouri murale.