Mancinelli înseamnă la Constanța că mai existau încă ruine din vremea veche de la Tomis. Se mai găseau „marmuri mari” aici, și un turc bogat le scotea din ruine. Pe urmă Mancinelli înaintează la brațul Chiliei. Pe aici se trecea foarte greu, fiindcă brațul era înnomolit, și numai în anume momente corăbiile, cu multă primejdie, puteau să se strecoare în aceste părți. Aici a văzut furci de care atîrnau moruni spintecați, puși în proțap. În ce privește prețul, se spune că morunul plin de icre, cît omul de mare, costa 60 de aspri. La Iași călătorul vede coloniile străine – și asupra acestor colonii vom reveni –, compuse din ragusani, germani, unguri. Erau și familii bogate catolice, care aveau pe mormintele din jurul bisericii lor, apoi distruse, blazoanele familiilor lor. Cînd se întoarce, Mancinelli e prins de furtună în locuri grele de la gurile Dunării și ajunge în pericol să se înece. Tovarășii lui de călătorie se roagă atunci de Dumnezeu să-i cruțe viața, făgăduind să reclădească biserica de piatră a Sf. Nicolae din apropiere. Adaug că la 1565 Giovanni Andrea Gromo dă o descriere a Ardealului, în care românii sînt prezintați ca hoți și tllhari. Alături, se vorbește de cei 3 000 de călări ai Moldovei (de toți 60 000 de ostași), cu cai buni și șoimi vestiți (300 de cai și 100 de șoimi se dau sultanului).