D. Nelson Cromwell îmi arată la ieșire un întreg cartier, un block masiv de case, de vechiu sistem olandes, între care și a sa. „Ele vor dispărea în doi, trei ani, vor fi dărâmate.” Rockefeller le-a cumpărat și le va da jos. In loc va fi după porunca lui hotărâtoare un nou cartier, o „cetate” a lui, care-i va purta numele. Vor fi grădini în jurul locuinților vesele, iar în mijloc se va ridica Opera, Opera uriașă pe care o merită acest oraș cât o țară. In această societate imensă organisată pentru cea mai sigură și, mai răpede muncă productivă sânt două ierarhii : Una moștenită de la organisațiile și dominată de doctrinele Europei: aceasta are și nu are importanță. Șefi fără forme exterioare importante, fără tot decorul de artă și de frasă al nostru, lucrând și ei în colțul lor exact ce se cere de la dânșii, fără condiții și fără putința inițiativei. Ei vin de la sufragiul popular, care acesta e la disposiția curentelor electorale, a grupărilor de interese, a capriciilor. Adesea tineri, fără nume, fără trecut, fără înfățișare, asupra cărora s’a oprit votul mulțimilor pentru că se aștepta ceva de la dânșii, chit că a doua zi să fie aruncați în neant.