Și, totuși, răsfoind prin revistele efemere ale unui nestăpânit capriciu, se descopăr schițe care au adevărul, varietatea de nuanțe, «popularitatea» plină de sevă ale scrisului lui Delavrancea. E atâta «țerănism» văzut și simțit în ele... Am crezut că e bine ca, în ceasul revizuirilor presupus destructive, dar și al reparațiilor cuvenite, să rechem din palide foi ce se usucă și pier una din ele. O anume literatură nou-nouță, căreia-i place a-și ascunde originile, va apărea palidă pe lângă originalul nemărturisit: a se observa «cerul albastru înmuiat în soare ca un smalț de aceeași față, peste care s-ar trece un strat supțire de aur topit». NUVELE FĂRĂ OAMENI Casa cu Nr. 10 Era ascunsă sub verdeață, așa precum se ascunde vioreaua subt iarbă, casa din strada Nerva Traian. Pe zidurile cu stachiete ce o împrejmuiau, vița amestecată cu coada rândunicii și cu lemn câinesc, ale cărui flori sunt albe, crește în sus festonând stachietele dezvopsite și zidul cu tencuiala căzută: Era un haos de frunze cutezătoare ce râdeau verde de subt pulberea alburie, pe care o răscolea câte o trăsură și o arunca asupra lor. Curtea era plină de stufuri de trandafiri, de liliac alb, albastru și roșcat. Până și porumbe vinete și coarne roșii creșteau în acea curte, alături cu șiruri de măceși, cu bozul ce poartă un bogat rod de ciorchine cu boabe mărunte și negre, și cu feluri de alți pomișori, de flori, de ierburi și de bălării.