Este lux, dar nu-i aparține numai lui Brâncoveanu bogatul. Și înainte de dînsul era o curte strălucită. Duca Vodă, deși mai puțin avut cu toate foloasele comerțului său, nu era nici el așa de departe. Ca să-l vedem cum se înfățișează, nu în timpuri rele, ca în momentul cînd Magni vine la Iași și vede sărăcia curții refugiate la Cetățuia, care, un simplu adăpost, nu era reședința domnului, ci în ocazii solemne, să luăm cîteva pagini din cartea care cuprinde călătoria la Constantinopol a unui „bailo” venețian, a unui ambasador al republicei pe lîngă sultan. E Giovanni Battista Donato; lucrarea lui a apărut la Veneția în 1688. Duca face o călătorie acolo la 1681, nu una ca aceea pe care o va face Brâncoveanu, în 1703, strîns de frică, așteptînd închisoarea și moartea, cu mulți ani înainte de catastrofa lui, ci o călătorie sigură și mîndră. Venea întîi pentru ca să pună la cale o căsătorie între Ștefan, fiul unuia dintre predecesorii săi la tronul muntean, Radu Vodă Iliaș, și cutare din fetele sale și, al doilea, nu mai puțin, ca să capete pentru sine însuși Ucraina, partea care se întinde între Nistru și Nipru[3]. Izvorul nostru, pomenind de acest scop al vizitei, spune că acolo, în Ucraina, era loc pentru 14 000 de gospodării.