Puțin îi păsa și de asta: sănătoasă să fie, căci de celelalte nu se îngrijea. Pierdută în lucrul ei de mână, ea nu numai că nu s-a mâhnit, dar și uitase că îl așteaptă pe Națl, și abia după unsprezece ceasuri, când somnul a început să-i biruiască trupul obosit, a început și ea să se neliniștească. Acum însă nu mai putea să se ție; e mare stăpân somnul câtă vreme omul e în putere, și Persida nu l-a mai așteptat pe soțul ei. — Vorba era să mă aștepți ca să-mi spui ceva, grăi Națl dimineața, pe când Persida se gătea ca să iasă la lucru. — Așa era vorba, răspunse ea; te-am și așteptat, dar se apropia miezul nopții fără ca să vii și oamenii cu mintea întreagă nu se înțeleg pe la miezul nopții, când ți-e mai mult să dormi decât să stai de vorbă. Ea le zicea aceste fără pic de supărare, și Națl, care atât de mult se frământase în el, se simțea jignit că dânsa nu s-a supărat. — Ei! spune-mi acum ce ai pe suflet, căci văd că nu mai ți-e să dormi! zise el înțepat. Persida rămase câtva timp pe gânduri. Grabă mare n-avea și ar mai fi putut să stea, așa gătindu-se, vreo jumătate de ceas cu dânsul.