Chiar Montalbani, de care o să fie vorba aici, zice că, într-un moment de mare primejdie, cînd nu știa cum să scape, în mijlocul bătăliei pierdute, s-a adresat sîrbește către un intim al lui. Din această cauză, de îndată ce s-a așezat în scaun, a adus negustori din Raguza pe cari-i trimetea și în misiuni, de exemplu Giorgio de’ Gradi, care a mers pentru răscumpărarea unor prizonieri turci, crezînd să-și facă astfel mînă bună la Constantinopol. El a adus de asemenea cu dinsul pe așa-numiții uscoci: uscochi, în italiană, sînt un fel de haiduci slavi, din părțile Mării Adriatice mai ales din regiunea Segna în italienește, nemțește Zengg ori în sîrbește Senj, nu departe de Fiume, și cari continuau pe pirații ilirieni de pe Marea Adriatică; uscocii erau de obicei apărătorii cauzei creștine, fiind în serviciul republicei Veneției împotriva turcilor. Li se zice și morlahi, adică maurovlahi, „valahi negri”. (Coloarea înseamnă o anumită orientare geografică.) Pe de altă parte, prin laturea italiană a originii sale, prin vecinătatea locului său de obîrșie cu posesiunile venețiene, prin ocupația sa îndelungată ca diplomat la Constantinopol și în serviciul Franciei, într-o vreme cînd limba diplomatică era cea italiană, Gașpar a avut legături foarte strînse cu Italia, așa încît, pe lîngă negustori raguzani, pe lîngă uscoci și dalmatini, a adus și italieni.