Lumea este a nepăsătorilor și a celor veseli. Dar atât mai bine! În fața veșnicului nimic, ce fericire sau ce durere e serioasă ?... * * * A doua zi de dimineață, m’am dus încă odată în cimitirul satului. Pământul aruncat peste mama era încă umed. Soarele răspândia peste crucile de lemn o pulbere de raze. Am îngenunchiat și am plâns ... Eram scăpat. Spre seară am plecat, pentru a nu mai reveni niciodată !...