Pentru epoca de la 1720–1730 înainte informațiile prin călători lipseau aproape cu totul, dar izvoarele de altă natură erau foarte numeroase și foarte bogate. Cele cîteva descrieri pe care le avem pentru vremea aceasta sînt engleze, în legătură și cu călătoria lordului Paget, constituind un fel de capitol englez în istoria țerilor noastre oglindită în mintea străinilor. Întîia, la 1728, este cunoscută, nu prin ce au spus drumeții, ci prin ce cuprind izvoarele interne românești cu privire la călătoria lor. Erau două „beizadele englezești“, cum spune cronica, doi lorzi, cari călătoreau, spune același izvor moldovenesc din secolul al XVIII-lea, cronica lui Amiras[1], ca să vadă lumea: „umblînd prin țeri, ca să vază țerile și obiceiurile țerilor”. Au fost întîmpinați la Iași de Grigore Matei Ghica, om foarte priceput și care jucase un rol însemnat în politica Imperiului otoman înainte de a căpăta tronul Moldovei; pe urmă a domnit și în Țara Românească, fiind îngropat lîngă București, la Pantelimon. Găzduirea are loc la Frumoasa, unde fusese o mănăstire a lui Balica Hatmanul, – o rudă a Movileștilor –, mai veche și mai mică, mult mai puțin pompoasă decît cea de acum, care nici ea nu se înfățișează în forma clădită de Grigore Ghica, ci așa cum a fost prefăcută de Mihai Sturza, pe la 1840.