Adunase din economiile lui 42. 000 lei în scrisuri fonciare și era gata să-i deie deocamdată pe aceștia. Putea să-și mai facă vreo zece mii de lei dacă-și vindea biblioteca și aparatele din laborator. Tot mai lipseau însă vreo 50. 000 lei, iar pe aceștia nu știa încă de unde are să-i scoată. A mai venit dar tânăra femeie și alte dăți, așa, pe-nsărate, când putea să scape de la școală, și nu venea în silă, căci bătrânul, ca s-o mai mângâie, luase obiceiul de a n-o lăsa să plece cu mâna goală. Bughea trăgea cu ochiul. Dacă bătrânul o vedea pe mazurcă din când în când, așa, din întâmplare, fără ca să mai întrebe cine este ea și ce caută aici, omul lui de încredere nu mai întreba nici el cine e femeia tânără care vine atât de des pe la bătrânul și stă închisă cu el, dar șoptea și el dimpreună cu alții că Vârlan și-a pierdut la vreme de bătrânețe mințile și s-a încurcat rău de tot. Mai vârtos s-au pornit apoi șoaptele când s-a zvonit că bătrânul are de gând să vândă biblioteca și aparatele din laborator, și atât văduva, cât și rudele din ambele părți s-au pus în mișcare, căci nimeni mai bine decât Bughea nu putea să știe că tot ceea ce e-n casă e avutul răposatului.