- Așa e, domnișoară, îi zise dar; ține fiecare să fie stăpân pe sine însuși și să facă, nesupărat de nimeni, ceea ce după cea mai bună a lui convingere trebuie să facă. D-ta n-ai avut nici o slăbiciune, așa zici, urmă el, apăsând și el asupra vorbelor. Eu am avut și am o mare slăbiciune, dar sunt om de caracter și nu m-aș ierta niciodată pe mine însumi dacă m-aș ști vinovat de a mă fi lăsat să fiu răpus de slăbiciunea mea. - Tot aceasta am zis-o și eu, întâmpină dânsa; deosebirea e numai că-n gândul meu slăbiciunea adevărată e numai aceea care te răpune. - Nu! grăi dânsul, clătinând cu-ndărătnicie din cap. Nu e bărbat în adevăratul înțeles acela care-ntr-o clipă de slăbiciune săvârșește fapta și apoi toată viața lui se căiește-n fiecare clipă și-și face mustrări pentru c-a săvârșit-o. - Așa e în romanele pe care le citești d-ta, întâmpină iar dânsa. - Nu! strigă el luându-și avânt. În viața trăită în aievea este așa. Ziseși adineoară c-ai avut mai multe partide, dar ai rămas fată mare. Foarte firește! Căsătoria este și ea o afacere, ca orișicare alta: intri-n ea dacă-ți vine la socoteală. Dacă vreuna din acele partide ți s-ar fi potrivit, pentru ca încă mai vârtos să-ndulcești viața mamei și a fraților, ți s-ar fi făcut urgisit cel ce te-ar fi înduplecat să n-o primești, și muma și frații, ba chiar și alții 1-ar fi blestemat pe adimenitorul acela.