S-o facă?… să n-o facă? N-ar fi făcut-o, poate, dar strașnic jucau ochii în capul ei, încât parcă-i zicea în fiecare clipă: „Dă înainte”. Ea însă nu era singură; ce făcea cu morocănosul acela? cum îl dădea la o parte? cum trecea peste el? cum îl prostea? Tocmai aceasta-l ispitea pe Nicu, care simțindu-se irezistibil, se sucea și se învârtea ca curcanul care se umflă în pene. Femei sunt, la urma urmelor, destule. E plină lumea de ele! Pentru oamenii ca dânsul însă farmec adevărat au numai femeile măritate, care se cuceresc cu anevoie și la care răzbești trecând cu inima în dinți prin mii și mii de primejdii. După ce bagajul fu expediat, ea se depărtă, ca să iasă pe peron, dar se uită în câteva rânduri înapoi ca cea mai rafinată actriță, parcă ar fi voit să-i zică: „Nu mai sta pe gânduri! ” „Haid’! O iau cu asalt”, își zise el, apoi își luă bilet până la Ploiești, își expedie și bagajul până acolo și grăbi în urma ei. Altă încurcătură însă. El își luase, ca de obicei, bilet de clasa întâi, iar ea se urcase în clasa a doua. „Ei și! își zise el iar. Parcă cu bilet de clasa I nu poți să treci în clasa a II-a?