Și pentru ce vrei să mori: iubita d-tale — Idealul, cum o numești — se mărită cu un militar. Desigur, d-ta trebuie să fii sărac: vreun student cu birtul neplătit și trăind într’o mansardă friguroasă și umedă; vreun farniente cu Magdalene blonde ... în cap și înebunind de lipsa unui pahar cu bere; vreun poet care face politică și corecturi la ziare; vreun funcționar care visează în atmosfera prozaică a cancelariilor ... Și voești ca părinții Idealului să-și dea fata după d-ta? Sărmanul meu amic!... Într'un mediu social în care iubirea ar fi temelia căsătoriei, aspirația ta ar fi dreaptă; dar în societatea noastră, în care interesul și cinismul țin locul iubirii, n'ai drept nici să te sinucizi, căci vei fi ridicol. Rousseau mărturisește în «Confesiuni» că a fost puțin iubit de femei, tocmai pentru că le-a iubit prea mult. Nenorocirea lui Rousseau ar trebui să servească de experiență multor îndrăgostiți. Este adevărat că orice tânăr visează un ideal de femeie. Dar cu cât idealul va fi mai frumos, cu atât va fi mai greu să-l afli. Uneori îți pare că l-ai găsit; dar pentru a-l cuceri, va trebui să lupți cu multe și grele prejudecăți sociale. De obicei nu triumfi: alteori îți afli idealul, apoi descepționezi: a fost artificial.