Și au zis Ghica Vodă: „tu ești turc, poți să ajungi să fii om mare; și ce mi-i face pre mine atunci?” Iară turcul au zis atunce: „de voiu fi eu om mare, te voi face de vei fi mai mare în Kiupri judecător.” Și mergând în Țarigrad s-au despărțit unul de altul să-și caute stăpâni. Deci copilul cel de turc a nimerit la un agă, ce era de curtea împărătească; și au slujit așa, din stăpân în stăpân, până au ajuns de era pașa; și fiind pașa sărac, avea un prieten Musaip împărătesc, și pre acea vreme se tâmpla de era multe zurbale în Țarigrad de nu se mai putea așeza Poarta. Deci, Kiupruliul au zis către acel prieten Musaip de casa împărătească: „de m-ar pune pre mine fără paznic și fără îngrădire. Căci nici Mihnea, nici Ghica, domnii anului 1658, și nici urmașii lor, pentru lungă și amară vreme de aci încolo, nu sunt străjeri vrednici și gata de jertfă, nu sunt mântuitorii pe care-i cer marile dureri ale poporului român. Oastea se împuținează, birurile se-nmulțesc, — domnii se schimbă din ce în ce mai des, și de numele lor nu se mai leagă nici o ispravă, nici măcar o încercare vrednică de luare aminte.