De-acu Dac-ai pute luptă-te cu – acela. Acu el s-a pornit cu soră-sa. Când a ajuns aproape de palatul împăratului celuia nu era de chip să treacă, aşa era de straşnic şi mergând el prinprejur a ajuns la o baltă. Pe balta ceea era trei băieţi şi se băteau de la o cuşmă, de la un bici şi de la o sulă. – Ce vă bateţi, măi băieţi? – Aiestea ne-o rămas de la tatăl nostru şi nu ne putem împărţi. – Şi la ce vă trebuie vouă aiste? – Când pui cuşma ‘n cap nu te vezi, când dai cu biciul te sui la curtea ‘mpăratului, când îi zice: sulă – sulicică – te suie ‘n dealul de steclă. – Da’ ‘n dealul de steclă cine şade, ce căutaţi voi acolo? – În dealul de steclă ţine ‘mpăratul pe fată. – De ce o ţine acolo? – Ca să n-o ia zmeii. – Până când? – Până s-a găsi un voinic ca să omoare zmeul… Cel ce-a omorî zmeul îi da fata ‘mpăratul. – Măi băieţi, eu voi face bună dreptate, vârâţi-va toţi în iaz şi eu v-oi zvârli câte una, cine-a prinde mai iute aceluia să fie. El, viclean, ia toate-n mână, vâră pe băieţi în apă şi pe urmă dă din bici şi-l suie pe dealul unde şedea ‘mpăratul, la curtea-mpărătească.