Langenau, vechiul oraș teutonic, avea în centrul său ca miez de așezare un turn și o biserică catolică. Această biserică din Cîmpulung avea oarecare reputație: în secolul al XV-lea se vedea aici o urmă a piciorului Sfintului Iacob. Avem știri documentare care arată că opera de desnaționalizare a elementelor venite dincoace de munți, la Cîmpulung, Începuse de pe la 1200 încă și că oamenii părăseau, nu numai limba lor națională, dar și credința lor catolică, pentru a întră în ortodoxia noastră. O scrisoare a Papei se plînge că acei „falși episcopi”, necanonici, shismatici, cari erau vlădicii noștri de mănăstiri, din schituri de lemn, fac să se piardă sufletele coloniștilor veniți dincoace de munți. De la Cîmpulung, mergînd mai departe, călătorul ar fi întîlnit tot sate românești, avînd întru toate înfățișarea din timpurile noastre. Satele acestea cuprindeau numai rude, toți locuitorii unui sat scoborîndu-se din același strămoș, al cărui pămînt se chema moșia lui și al cărui nume se pomenea în numele satului și în numele fiecărui membru: Albeștii Înseamnă urmașii lui Albu. Pămîntul era al strămoșului care tăiase codrul, care scosese rădăcinile, înlăturase pietrele și făcuse ogorul. Și el nu era împărțit: ca la vechii germani, fiecare lua atîta ogor cît putea lucra, în proporție și cu calitatea de rudenie, și cu numărul membrilor familiei sale.