Întrevederea durează numai o jumătatea de ceas. Urmeaz în ziua următoare, împărțirea darurilor: un ceasornic cu repetiție, o tabachere pentru domn, iar hatmanului, logofătului, postelnicului, suitei secretarului, 30 de galbeni. Suita s-a înfățișat perfect militărește pînă la împărțirea bacșișurilor, dar atunci fiecare și-a uitat demnitatea ca să-și ia cît mai mult partea. Iar la 19 solului i se dăruiește un cal, și domnul împarte ceasornice, blănuri, stofe. Pe urmă ambasadorul urmează drumul obișnuit pînă la Galați, unde era ciumă (muriseră în acel an 1 200 de oameni). Acolo stă în biserica Precistei, unde-l păzesc zece ieniceri. La întoarcere, în 1760, Potocki, care se îndemnase la astfel de petreceri, ar fi vrut să le mai aibă o dată, însă domnul cel zgîrcit cu nici un preț nu-i mai face alaiul, și prin urmare solul călătorește mai mult incognito. Totuși a venit prin Iași, găzduit în margenea orașului, probabil la Frumoasa, și a străbătut orașul în bubuitul tunurilor, în sunetul muzicilor, cu hatmanul în fruntea oștii. S-a îndreptat apoi către Polonia lui. Merită un deosebit interes călătoria la București a lui Coloman Mikes, soțul Drusianei Bethlen, unul din ungurii cari la începutul secolului al XVIII-lea au cercetat țerile noastre, pe un timp cînd răscoala lui Francisc Rákóczy atingea și Muntenia lui Brâncoveanu și aici, ca și, mai ales, în Moldova, se stringeau exilații luptei contra imperialilor austrieci, mergîndu-se pînă la ideea lui Constantin Vodă Mavrocordat de a se scrie „occidental” o istorie a țerii și de a face la Iași un colegiu latin cu iezuiții unguri Carol Péterffy, Andreas Patay, Gheorghe Szegedy[4].