Războiul Crimeii atrase deodată atenția tuturor asupra Principatelor. Știri personale despre țerile noastre le mai dădea încă din 1846 Xavier Marmier, cunoscătorul Rusiei, al țerilor scandinave, al Germaniei, în călătoria lui „de la Rin la Nil” (du Rhin au Nil), în care atinge, cum spune mai departe titlul, Tirolul, Ungaria și „provinciile dunărene”, pentru a trece apoi în Siria, Palestina și Egipt. O nouă carte a cunoscutului autor despre drumul pe care l-a făcut „de la Dunăre la Caucaz” (du Danube au Caucase, voyages et littérature, 1854) culege, cu sau fără critică, știri variate, dar mai ales culturale, din Wilkinson, din Thouvenel, ca și din Vaillant, din Istoria românilor apărută la Berlin în 1834 a lui Kogălniceanu, din Istoria imperiului otoman a lui Hammer, din cutare broșură a emigraților români la Paris (Chainoi, anagrama numelui lui Ion Ghica). A cunoscut și poezia noastră populară, căci și el era amator de asemenea produse spontanee ale sufletului mulțimilor, și, cum vorbește de basmele noastre după versiunea germană a lui Schott, se ocupă de balade și doine după culegerea lui Alecsandri, tradusă în limba franceză, și după versiunea engleză (The doinas, Londra, Murray, 1854). Cum se vede și de aici, începem a fi considerați și din alt punct de vedere decît al amatorilor de senzații exotice, al fabricanților de povești „valahe” rivalizînd cu imaginațiile macabre ale unei Redcliffe ori ale chibzuitorilor folosului ce ar putea aduce pentru industria apuseaaă noua navigație cu aburi pe Dunăre și deschiderea ca porturi france a Galaților și Brăilei.