― Ai tot dreptul, ai chiar datoria să te răzbuni. Ochi pentru ochi și dinte pentru dinte... ― Lasă că mai vorbim noi... De-un singur lucru îmi pare bine deocamdată: nici nu-ți poți face idee ce-am lăsat acasă... Un deranj și-o harababură, de parc-au dat turcii! între altele, s-a răsturnat astă noapte o damigeană mare cu vin negru ― și până să băgăm de seamă, toată s-a vărsat pe parchet. Și încă, asta n-ar fi nimic. Dar mi-au spart și sticla cu tinctură de iod, care era acolo, pe-o măsuță. Pata de iod știi că nu iese cu nimic... nici cu sârmă, nici cu sticlă pisată... trebuie scoasă cu rândeaua de pe parchet. Și s-a făcut o pată cât toate zilele ― poți să-ți închipui d-ta, un litru și mai bine de iod... ― Un litru? ― Da, un litru și jumătate. ― Și ce făceați D-voastră cu atâta iod în casă? ― Îmi trebuie mie, personal. Trebuie să știi că eu pun și-n apa din baie tinctură de iod... ― Pentru ce? ― Eu am suferit anul trecut de o apendicită... A trebuit să-mi fac operație. ― Unde?... Mare păcat! Se mai cunoaște? ― Stai să vezi... A treia zi după operație, nu știu bine cum s-a făcut... mi-a venit să strănut... Atâta știu, că m-am forțat... și-a plesnit ața de la cusătură într-un loc.