Evreu sau creştin, rus, moldovean, armean, jidan, nobil, preot, om de rând, - toţi sunt reprezintanţii, asemenea între ei, ai speciei umane, frământată de patimi şi înşelată de gânduri pentru care filosoful are un uşor zâmbet de boier mare, bine crescut. Şi acum, asupra tuturor acestor supuşi, cari cheamă luarea-aminte prin birul pe care-l dau şi slujba militară pe care o fac, este guvernul, care nu e ţinut şi n-ar putea fi ţinut să înfăţişeze un principiu, să apere o tradiţie istorică, să servească un ideal, ci e dator numai să ţie liniştea între miile de oameni mărgeniţi, cari, altfel, în prostia lor, s-ar încăiera. Unui astfel de om nu-i poţi aduce critice întemeiate pe conştiinţa că el e în adevăr răspunzător. E interesant însă a-i merge pe urmă. Ceea ce facem aici. Urusov se crede chemat la apărarea evreilor basarabeni, şi ca "filosof" şi ca guvernator. Când ajunge la Chişinău, primeşte o deputaţie a prigoniţilor, şi-i răspunde cam aşa: ei sunt "o rasă bogat înzestrată", cari neapărat biruiesc supt raportul economic pe moldoveni şi ruşi, "blajini şi fără răutate", lipsiţi de "mobilitate" şi cari "n-au tendinţa de a strânge bogăţii, nici capacitatea ce trebuie pentru aceasta"; "deşi întăi producători ai bogăţiilor, producătorii lor imediaţi, oamenii de ţară nu ştiu să le păstreze nici să le schimbe; îi veţi întrece totdeauna în această privinţă"; evreii sunt rugaţi apoi să se poarte "cuviincios" cu aceşti nevrâstnici, să cruţe nedestoinicia şi slăbiciunea lor.