Nu numai atît, dar el parcă prevede anume descoperiri care s-au făcut în timpul mai nou și anume teorii care s-au putut stabili pe baza acestor descoperiri, cînd afirmă și continuitatea, la noi, a unei organizații politice din cea mai veche vreme. 0 O spune răspicat: „noi am avut totdeauna regii și principii noștri”. Și, cînd zice „regi”, încă are dreptate, căci, deși se chema voevod, domnul nostru avea și însușiri regale, ba chiar plenitudinea autorității imperiale romane. Și Cantemir afirmă cu multă dreptate că „nu li lipsea nimic din drepturile regaliene”; acestea sînt însă: dreptul de viață și de moarte asupra tuturor supușilor, dreptul de a bate monedă, chiar și de aur; deși monedă de aur nu s-a bătut nici pe vremea lui Mircea, dar, cu toată pomenirea „perperului din Valahia” – și „perperul“ era moneda bizantină de aur; aici numai o monedă „de cont” –, apoi dreptul de a face război și de a încheia pace și de a iscăli alianțe. În afară de aceasta se înseamnă că domnii nu erau stăpînitori fără legătură unii cu alții, fără rosturi comune unei întregi familii. Ei au aparținut unor dinastii, și puterea noastră a fost legătura strînsă care împiedeca haosul competițiilor în afară de fiii legitimi și nelegitimi ai domnilor cari au fost.