Ciripesc păsărelele. – Şi noi! Flutură din aripioare fluturaşii. – Şi noi te iubim, Dănn, se zbenguie pe fundul izvorului peştişorii. Deodată în Poieniţă se face linişte: – Fugi, Dănn, îi şoptesc florile şi fluturaşii. – Fugi! Îi strigă păsărelele. – Salvează-te, îi fac semne peştişorii. Dănn nu pricepe nimic. Ridică privirile. În faţă e o vietate ciudată care vine spre el. Nu reuşeşte să i se ferească din cale… De îndată ce intră în curte, ţăranul strigă: – Nic! Unde eşti?! Vino să vezi! Vine Nic, un pui de om cu mânuţele subţiri, cu faţa palidă, cu doi ochi albaştri ca două picăţele de cer. – Ce e, tată? – Priveşte ce ţi-am adus. – Un ursuleţ? E atât de frumos! Are blăniţa neagră. Unde l-ai găsit? – Într-o Poieniţă… Vom lua o mulţime de bani pe el, Nic. – Tată! Strigă speriat copilul şi-şi încolăceşte braţele în jurul gâtului lui Blăniţă Neagră. Nu, tată! Să nu-i pricinuieşti nici un rău! – Avem nevoie de bani, Nic… – Nu vreau bani! Vreau ca acest ursuleţ să trăiască! – Bine, oftează ţăranul. Linişteşte-te… Dacă reuşeşti, adaugă el, să-l înveţi să meargă pe bicicletă, să bată mingea, să sară coarda, sau altceva din care am putea câştiga bani, atunci, Nic, nu-i voi vinde pielcica.