Căci Sommer pomenește că la Trotuș unul avuse patru neveste, dar și ea patru bărbați, și toți erau în viață. Episcopul a vrut -să ia măsuri, dar tîrgul întreg s-a ridicat, cerînd să nu-i supere pe creștini. Lusinski a fost silit să aprobe. În alte cazuri însă domnul făcea ca stricătorii de căsătorie să fie aduși înaintea lui: într-un singur ceas a tăiat șese dintre dînșii. Amenința și pe boieri că, dacă și ei fac așa, n-o să-i sufere. În sfîrșit, avem la acești doi scriitori știri interesante despre oastea de atunci. Iată ce spune Sommer, după ce vorbește de luptele, foarte dese, cu tatarii: „Sînt niște oameni șireți, înalți, tari, apreciați la război. Au suliți foarte lungi, scut, săbii rotunde, buzdugane cîțiva, cei mai mulți, securi”. – Deci „sabia rotundă” ca în chipul de la Curtea de Argeș al Sfîntului Gheorghe. Mai departe: „Cu atîta îndrăzneală se luptă, cu atîta despreț de dușman și credință în ei. Încît adesea cu puține puteri bat și oștiri întregi ale vecinilor. Au fost supuși de turci, fiind mai mult slăbiți de dezbinările lor decît pentru că ar fi fost înfrînți în război”. Socoteala pe care o face scriitorul în ce privește armata, merită să fie pusă alăturea de socoteala lui Reicherstorffer.