Acest Ioan Corvin de Huniade, român neaoș din Banat, luptând sub steagul regelui Vladislav, ajunge, prin vitejia și destoinicia lui, cel mai mare povățuitor de oști al ungurilor, și cel mai de temut vrăjmaș al turcilor. În toamna anului 1444 izbucnind iarăși în război între creștini și musulmani, Vlad trebuie să ia fățiș o hotărâre. Cearcă mai întâi să-ncredințeze pe unguri că n-au destulă oaste pentru a se putea măsura cu turcii, și că merg la o înfrângere vădită. Corvin zice că vorbește-n el vătaful sultanului, nu domnul românilor. Vlad scoate sabia să-l lovească. Apoi, ca s-arate că într-adevăr ține cu Vladislav, îi dă și el patru mii de călăreți sub cel mai viteaz dintre fiii săi. Dar spusele lui se izbândesc. Cele două puteri se întâlnesc la Varna și turci ies biruitori. Însuși regele Vladislav cade pe câmpul de luptă. Călăreții lui Vlad pradă corturile regești și se fac nevăzuți. Ioan Huniade de abia scapă cu puțini ostași. La trecerea lui prin Valahia, Vlad Dracul, ca să-și răsbune, îl prinde și-l închide. Dar când vede că ungurii amenință să-i calce țara, îi dă drumul, și, ca să-l îmbuneze, îl încarcă cu daruri și-l duce cu alai până la Brașov. Sunt până cele din urmă zvârcoliri ale acestei domnii zbuciumate.