Luna îi da un farmec particular. Sub lumina ei palidă, ți se părea că e un parc, unde ți-ar fi fost drag Să te ascunzi pentru a iubi. Această lume deasă de arbori, de flori și de ierburi, n’ar fi îngăduit un loc decât pentru două inimi. Dincolo de grădină se întindea câmpul, mărginind o șosea prăfuită și lungă, care ducea în sate. * * * Înăuntrul casei domnia curățenie și pace. Un pat de lemn, cu două perini late rezemate de părete, acoperit cu o velință țesută în casă, pe care erau desenate felurimi de flori. La capătul patului, aproape de grindă, atârna icoana Maicei Domnului cu lisus in brațe. Alături o candelă, aprinsă numai Ia zile mari. Într’un colț o sobă de pământ, deasupra căreia, iarna, dormia pisica, iar, vara, se păstrau borcane cu dulceață și sticle cu oțet de trandafiri. Lângă fereastră, o masă de brad acoperită cu o pânză albă lucrată în iglițe. Deasupra, două sfeșnice de alamă cu lumânări de spermanțetă, ce nu erau întrebuințate niciodată. Erau ca niște obiecte de lux. La ambele extremități ale mesei, două glastre de flori, și mai sus de masă o oglindă, în care te recunoșteai cu oarecare greutate. Perdelele ferestrei erau făcute din stambă verde ; iar mai jos de fereastră se afla o ladă de brașovenie, în care se păstrau chilimuri vechi — bogăția casei.