N’avem să dĕm în Evreiĭ, care-și agonisesc pânea muncind potrivit cu aptitudile lor fireștĭ, ci ‘n pĕcĕtoșiĭ, care cheltuiesc maĭ mult de cât ceea-ce pot agonisi, în smintițiĭcare propagă spiritul de destrăbălare[,] în ceĭ ce se înbuibă, în nerușinațiĭ, care-și petrec viața în desfrâŭ și sunt gata să facă tóte mișeliile pentru-ca să pótă urma înainte cu desfrâul. Ear lupta ast-fel înțeleasă e cu mult maĭ ușóră de cum vor fi crezênd mulțĭ dintre noĭ. Ne-a mers nouă Românilor vestea, că suntem ómenĭ risipitorĭ și cu moravurĭ ușóre, nu însă pentru-că suntem în adevĕr risipitorĭ și cu moravurĭ ușóre, ci pentru-că prea suntem îngăduitorĭ față cu puținiĭ care-șĭ risipesc avutul în desfrânărĭ. Nu stricată e societatea nóstră, ci slabă, și inima-îțĭ sângerează, când vezĭ ómeni cu mintea întrégă și cu inima curată, adevĕrate modele de virtute antică, presentându-se în fața lumiĭ braț la braț cu stârpiturĭ morale, de care ar trebuĭ să se depărteze cu oróre. N’avem noĭ nevoe de cât de mai multă disciplină pentru ca să se ascundă în tóte ungherele ceĭ ce ne fac de rușine rĕsfățându-se în viața nóstră publică și să iasă la ivélă adevĕrul, că suntem maĭ bunĭ de cum părem.