Sâmțându-să atunce cevaș mai în puteri, să smuncește din mânile preotului și a soldaților și să răpede înainte lui Azan cari vine aducându-i copilul; Azan îl pune în brațile maicii sale. Nenorocita Zuma varsâ pâraie de lacrâmi, dând copilului său ce de pe urmă sărutări. „Zumo! îi zici Azan încet, nu te temi, socotește că moarte ta este răsplătiri, și că va țâne taina noastră cu atâta mai mult nevătămată.” „Ah! Eu nu poftesc nici o răsplătiri, au răspuns Zuma, numai de ar scăpa de moarti gubernata...!” Mai mult nu poate vorbi: soldații o ieu iarâș între dânșii și purced mai înainte, tot însâ mai era pân la locul osândirii lor vreo pași îndatâ trâmbița vestești apropierea vinovaților, și grămada lemnilor să aprinde! Tot norodul întră împreună cu ei în drumul cu copacii în capitul căruia să vidé grămada de lemne aprinsă a căria pară să vidé gâlgâind pănâ la nori. întru viderea această strașnică, leșinaă Zuma de spaimă: atunce îi lipsăște grija ce avé de copilul și de bărbatul ei, amețala cuprinde locul sâmțârei; ea nu mai vede nici sâmțăști altă decât numai groaznica moarte pe cari o vide înainte sa! Puterile o lasâ, sângile i să încheagâ, fața i să acoperi cu gălbineala morții și cădi în brațile preotului carile îi da învățătură asupra pocăinții, și o gate spre moarte!