Dar eu ce am să fac cu femeea? — Ă…ra! Măi Ionică, prost mai ești! D-apoi nu știi tu ce face omul cu femeea lui? Uită-te! Pune mîna, unde-i lîna, cum am pus-o eu la Catrina…(apucînd-o tocmai de colo…). — Doamne, bădică, Doamne, tare mai ești și dumneata nu știu cum; faci copilării și vorbești nimicuri față cu oamenii streini în casă. — Da’ ia las’măi Catrină, las’ nu te mai marghioli și tu atîta, că doar Ionică-i de-a noștri… — Ei, cum ț-ai mai luat samă, măi Ionică? Tot nu știi ce-ai să faci cu nevasta cînd te-i însura? S-o dai pe mîna mea, că de-asta, slava Domnului, nu-i supărare… — D-apoi dumitale așa ți-i a zice, băică, că ai avut tată și mamă să te învețe. Dar eu de la cine era să învăț, c-am rămas de mic copil sărac de părinți… — Apoi dar tot bine zic oamenii, că ești prost, măi Ionică. Hai! Ce-mi dai tu mie să te învăț eu? — D-apoi ce nu ț-aș da, băică, din toată sărăcia mea! Dar numai una de noauă lei am la sufletul meu. — Bună-i ș-aceea, măi Ionică; dacă n-ai mai mult ad-o-ncoa, măi băiete, și te învăț eu tot meșteșugul gospodăriei, Că dacă nu-i pulă Casa nu-i sătulă.