Periețeanu, Lugoșianu și Potîrcă se sacrificau – d. Halippa fiind redus la o umbră rătăcitoare – pentru ca guvernul să se complecteze cu dd. Madgearu. Mirto și Mihai Popovici, care, ca fost student în drept la Viena, lua Justiția. Iar speranța partidului pentru Instrucție, tînărul domn Andrei, se adăugea doar ca al unsprezecelea subsecretar de stat, ceea ce mă face să mă gîndesc la necontenitele îndemnuri regale ca să reducem pe ai noștri, pe jumătate la număr 4. Definitiv așa ceva? , ce glumă! D. Maniu, om spiritual la ceasurile sale, de un humor popular răutăcios, va fi fost cel dintîi care să -rîdă după ce în zădar se luminaseră fereștile Palatului în sara de 10 august, după ce preotul de la biserica Stejarul revenise în zădar a doua zi la amiază, după ce, după-amiază, în fine, jurămîntul a fost din nou depus de luptătorii storși printr-o teribilă luptă a ambițiilor exasperate. Rîzînd, șeful partidului se pregătea pentru actele următoare ale unei comedii care cere timp, – și coroana ca și țara, buna țară, i-l dau. Cuvintele cu care suveranul, care nu părea prea întristat de lipsa de lîngă dînsul a dlui Maniu, a salutat noua „mînă de oameni”, au fost deosebit de călduroase.