Se opri iar că să marcheze însemnătatea cuvintelor ce aveau să urmeze. — Ai văzut dumneata vreodată o ruletă? Adriana întârzie răspunsul, neștiind dacă nu e o glumă. — Da. — Ți se pare că e un joc de noroc. — Evident. — E evident poate, dar nu e deloc sigur. Căci bunăoară este evident că soarele se mișcă în jurul pământului și cu toate astea… Descoperirea mea pleacă de la principiul că ruleta nu e un joc de noroc, ci unul de calcul. O problemă care, deocamdată, n-a fost rezolvată. Un joc de forțe eu o constantă nedescoperită încă, un raport de forțe. Rămâne să calculez raportul ăsta și misterul se sfârșește. În ziua în care am să captez hazardul într-o ecuație descoperirea mea va fi gata. Cu o sută de franci la Monte Carlo lumea va fi a mea, și ziua aceea nu mi se pare să fie departe. Se opri și așteptă cu aerul modest al unei gazde, care servește un liqueur excelent și pe urmă îl pândește pe musafir, întrebându-l parcă din ochi: “Ei, ce zici?” Adriana tăcu jenată, neîndrăznind să creadă, neîndrăznind să râdă, cuprinsă mai mult de un sentiment de milă decât de pofta de a se amuza.