— Ia-ți-o și du-te! Adevărat arab! I-a vindecat-o de la pumn? I-a dat-o din cot!… A mai trecut de la el… N-a mai rămas dator nici pic de recunoștință. Și Sadi-el-Mahib nu l-a mai întîlnit în cale, căci din minutul acela părăsise Stambulul… — Aaa, mi s-a stins țigareta ascultînd la tine, zise Bogdan. Î-î-î, ai multă imaginație… — Imaginație? Eu?… O! dac-ați fi auzit voi pe bătrînul turc care mi-a povestit-o, acum un an, la Galați, ați fi văzut sîngele negru țîșnind din cotul lui Sadi-el-Mahib, l-ați fi auzit răgind de furie, ați fi închis ochii de oroare ca să nu mai vedeți mîna moartă și plumburie agățată de lanțul de la ceasornicul lui Efendi Iatros și-ați fi încremenit auzind barda: jiit-zdum! !… Bietul turc, cînd a isprăvit, și-a luat fesul din cap, l-a mototolit, l-a trîntit jos și l-a călcat în picioare… — E atîta poezie în ceea ce ne spuseși tu, că nu m-aș fi așteptat de la un om de știință… — Știința are poezia ei… Sully Prudhomme obișnuia să dezlege cîte o problemă de algebră superioară înainte de-a-și fățui vreunul din celebrele lui sonete din La Justice Buf fon, în Istoria naturală, e poet cum nu sunt mulți poeți mari ai Franței… — Buffon a fost mai mult scriitor ca naturalist… N-a zis el: „Le style c’est l’homme” ?