De jur împrejur, iarbă grasă, cu flori galbene de păpădie și cu mănuchi de sîngerică. Nimeni la puț; Jgheaburile — pline cu apă, atît de limpede, că pînă n-ai fi. turburat-o, n-ai fi bănuit de e sau de nu e. Onea, cum sosi, se așeză în căpătîiul jgheabului de plută și-și scufundă piciorul cu rana. Apa bolborosi. Cîteva bășici se sparseră, sărind în.sus, sorbite de-o putere nevăzută. Fășii de sînge se despletiră pe dasupra apei, împinse mai întîi către pereții jgheabului, apoi, ușor și. rotocolit, se apropiară , de piciorul micului ștrengar. • — Boaco, nu te dezbraci? — Cum, să rămîi goală? — Nu… Scoate șorțul… — Și pe urmă? — Rochița… — Și pe urmă? — Cămașa… — Nu… (Și începu să bîzîie.) Nu vreau, că se vede… — Ce să se vază? — Eu știu?… Mămicu meu spune: „Că te arunc în uliță goală, și se văd toate, și te fac de rușine…” -— Nu fi proastă… Fă ce-ți zic… Întîi șorțul… Boaca își scoase șorțul, îi făcu vînt în jgheabul de piatră, începu să bălăcească, se înveseli și zise rîzînd: — Așa spală bunica Marghioala izmenele tatii… Uite-așa! Uite-așa!… Boaca făcu tocmai ca bunica Marghioala, mai ales cînd stoarse.