Pentru întîia oară avem a face cu un om foarte învățat care străbate țara noastră. Jacques Bongars (1546–1612), admirabil cunoscător al antichității clasice, a strîns laolaltă izvoare privitoare la cruciate pe care le-a intitulat „Gesta Dei per Francos” („Isprăvile lui Dumnezeu prin francezi”), cuvîntul care a rămas pentru a fi amintit, de cîte ori este vorba de isprăvile francezilor, în timpuri mai noi, prin Orient. Pe lîngă aceasta el culegea inscripții. Ardealul pe acea vreme era cunoscut ca avînd multe urme romane; să se mai adauge că aici se așezaseră iezuiții, oameni foarte culți, cari aveau cunoștință de ce s-a fost găsit în acest domeniu și comunicau aceasta și în Apus, creîndu-se astfel Ardealului o reputație specială. Nimic mai natural deci decît că Bongars a venit în părțile acestea după asemenea urme. Descripția de călătorie a lui, pe care n-avea intenția s-o publice, constă din simple note, păstrate între hîrtiile ce se află la Biblioteca din Berna. Publicată întîi într-o broșură germană, a fost reprodusă în vol. XI din colecția Hurmuzaki. Sîntem în epoca lui Petru Cercel și a lui Mihnea zis „Turcul”, la 1585. Petru Cercel e fratele lui Mihai Viteazul, unul din frații lui, căci era și un altul care purta același nume de Pătrașcu ca și tatăl lor, Pătrașcu cel Bun: i se zicea Pătrașcu cel din Cipru.