Pe cînd partea gălăgioasă a țării se deda la spectacolul de bîlci al apoteozării șovinismului acoperind sub o hipertrofie de vorbe golul imens al ideii. În două localități ale țării se petrecea un fapt îmbucurător, care pălmuia cu vigoare mascarada desfășurată în zgomotul unor orgii de vorbe și de exibiții. La Ploiești și la Galați, sute de muncitori romîni și unguri înfrățiți de aceeași nevoie și de aceleași năzuințe călăuziți, au desfășurat cu entuziasm steagul revendicărilor lor comune, declarând solidaritatea clasei muncitoare pe deasupra prejudecăților de naționalitate și de rasă. Români și unguri, muncitorii intrați în luptă împotriva capitalismului au aruncat cea mai puternică sfidare declamațiilor șoviniste, și numai astfel au izbutit. La Ploiești, ca și la Galați, burghezimea cosmopolită de nevoie și șovinistă din interes ne-a aruncat anatema ei și s-a zburlit de atitudinea noastră. „Cînd țara (?) se agită împotriva.ungurilor, d-voastră vă manifestați cu ei?” ne strigă burghezia după o lungă libație cu bere ungurească. Dar vorbele ei au răsunat în pustiu și muncitorii au purces înainte spre ținta lor, luminați de același ideal. Învățătura ce trebuie să tragem de aci e clară: socialismul nu poate fi decît internațional. În afară de factorii economici, pe care burghezimea îi are la îndemînă în războiul ei cu clasele muncitoare care se luptă pentru căpătarea dreptului la viață, ea mai are o mulțime de prejudecăți, de eresuri politice și morale, pe care le aruncă în mijlocul clasei apăsate pentru ca să lucreze ca factor dizolvant chiar în sînul acestei clase.