Sînt și toasturi. Cel dintîi e ridicat de domn pentru regele Suediei. În momentul cînd vodă ridică păharul, bubuie tunurile de se clatină toată casa, blidele ca și păreții clădirii. Pe urmă boierii închină pentru domn, stînd în genunchi. După aceea, fiindcă solul trebuia să plece, domnul îl conduce împreună cu toată curtea. Erau 1000 de călăreți, 600 de pedeștri, escorta care însoția pe Leon de cîte ori ținea să facă alai mare. Înainte trece steagul roșu dat de sultan și tuiurile. Pentru ca muzica să sune mai plăcut, muzicanții erau ascunși în crîng, de unde se auzeau trîmbițele și tobele. De amîndouă părțile domnului erau boieri, călări pe cai albi. Lîngă vodă cîntau lăutarii cîntece de țară, precum s-au cîntat – am spus-o – tot de lăutari, și cînd a întrat Mihai Viteazul în Alba Iulia. Călărind împreună, Strassburg întreabă pe domn cîți ostași mai poate strînge în țara lui. Iar domnul răspunde: 10 000 de călări și 2 000 de pedeștri „și suspinînd a adaus că pe vremea lui Mihai Viteazul erau 50 000 de oameni supt arme”. Atît de mult se păstra amintirea eroului! După aceea suedezul se informează în ce privește bogățiile țerii, și i se spune că se ia dijmă de la pește, sare, ceară, miere, cirezi de vite albe, turme.