În acest mediu-și pierde vremea fostul colonel al gardei imperiale, de Chevrier, și tînărul de Fresne, fiul unui consilier de stat. Hénoque-Meleville, călător pe vremea Războiului Crimeii, vine, în octombre 1854, cu trenul prin Ungaria, ca să treacă apoi de la Pesta la Giurgiu. Acesta e un om care simte pentru noi. „Puind piciorul pe pămîntul muntean”, spune el, „un francez intră la prieteni. Această calificație poate fi luată în toată adevărata ei întindere, căci mărturia tuturor celor cari au putut prețui bunătatea de caracter a locuitorilor acestei țeri e unanimă în a li păstra o loaială simpatie… După pilda celor cari sufăr în tăcere, românul lasă să străbată aproape fără voie în veselia lui prefăcută un sentiment de dureroasă tristeță. Încrezător în forța lui morală și fizică, cumpătat, înzestrat cu o mare răbdare, el așteaptă fără a cîrti sfîrșitul mizeriei și robiei sale.” El nu merită a fi sacrificat Rusiei ca polonul, și bine a făcut reprezintantul Franciei la Viena, Bourqueney, cînd li-a luat partea. Trebuie aici la Dunăre „un regat independent” ca o barieră, folositoare și Porții[38]. Călătorul a venit de la Giurgiu, unde află nemți, cu negoț, greci veniți pentru grîne, de la Odesa pentru Viena, apoi la București, cu vestita căruță a poștei, pe care și el o descrie.