„Fie ce-o fi, eu tot eu rămân!” zise ea ridicându-și ca odinioară capul și simțindu-se mai tare decât orișicând. Și era în adevăr tare Persida; mai tare însă decât dânsa era altă ceva. Pe-nserate, o apuca din când în când cu frig, i se tăiau picioarele, îi venea să leșine: ea se ținea, se opintea să-și biruiască firea, dar era din ce în ce mai istovită. — Talio, grăi dânsa în cele din urmă, grăbită și cuprinsă de spaimă, vino cu mine-n casă, vino, că mor!... Vino, Talio, vino și mă freacă să mă-ncălzesc, că nu mă mai simt!