Onea făcu cu capu în sus. -Țu! — Nici pe Vasilica? — Țu! Vasilica e sora ei a mai mare. La Sîn-Pietru împlinește nouă ani. — Pe Vasilica s-o vezi — e mai grasă — pe mine nu… Eu să fiu cuminte-cuminte, și niciodată mămicu meu n-o să mă mai scoată în drum ca p-un copil de șase luni… Cum, n-am, n-am să mai fiu? — Ba da, Bocuțo, î-ba da… — Vasilica țipă și mai tare ca mine… — Da’ si tu răcneai… — Ea, ea, ea. tremură și ține mîinile adunate în față… Și joacă, și joacă pe tălpi ca un gînsac cînd vede bobocii dintîi… Și Boaca pufni în rîs, și Onea rîse și el… Și rîsul lor se perdu încet-încetinel, ca doi clopoței de sanie. — De ce-o fi ținînd mîinile-acolo? — De rușine… — Toată ești de rușine, nu numai acolo… Eu, eu cînd urlam, am auzit două femei șoptind, și parcă mi-ar fi tras cu cărbuni aprinși pe spate… Vasilica e mai grasă ca mine… Nu e așa? — Nu știu… — N-ai văzut-o? — Nu… — Nici pe mine? — Nici… — De m-oi vedea vrodată, mă rostogolesc din pat, caz și mor… Și mă duc, mă duc, e-he!… Și nu mă mai vezi… Onea oftă, făcu o cruce, scuipă în patru părți și-o sărută… D-ar ști ea că ieri a văzut-o fără să vrea!… A mințit-o și-și dă seama că întotdeauna o va minți ca să-i facă plăcere.