E cu toate acestea om cu trebuințe nemăsurate: își schimbă chiar și în temniță de mai multe ori pe zi îmbrăcămintea - totdeauna croită după cele mai noi modele; își are cățelușul spălat în fiecare zi cu săpun; alege cele mai scumpe și mai variate bucate și cele mai gustoase băuturi; mănâncă mult, tacticos și îndelung - numai pe față de masă albă ca zăpada de curând căzută; își șterge furculița, cuțitul și lingurița de trei ori cu șervieta curată mai înainte de a se folosi de ele. Nu mai e nevoie să-ți spun că în iatacul lui totdeauna bine aerisit era o curățenie desăvârșită și o bună rânduială penibilă până în cele mai mici amănunte. Vai ar fi fost de capul meu, de-al lui Grossmann ori de-al lui Carnabat, dacă Bolentinul ar fi avut inima haină de a osândi pe vreunul dintre noi să-i fie tovarăș de iatac lui Arghezi. Dacă nu ne-ar fi luat el la goană, ne-am fi luat noi lumea-n cap și-am fi evadat. Bunul lui prieten, Dem. Teodorescu, a stat, vai de el, o noapte cu dânsul, iar ziua următoare i-a căzut Bolentinului în genunchi, ca sări mute cât se poate de departe, pe coridorul dinspre «frații francezi» - tot numai el singur.