și a chiui ca la nuntă – în pilda lui Ionică și a Catrinei, țiind tot o fugă pînă la crîșmă și ducînd vestea celorlalți despre ceea ce au văzut. Iar Vasile, după ce s-a încredințat bine că nu mai este nime’ pe-afară, a dat drumul lui Ionică din casă și i-a zis să se ducă întins la Todosiica din deal și să-i spună că l-a trimis el și pentru ce anume l-a trimis. Ionică însă, care nu avea grija Todosiicăi și a fetei sale, Ioana, cum a ieșit din casa lui Vasile s-a dus întins la crîșmă după ceilalți flăcăi, ca să bee împreună rămășagul și să le dee acum de obraz și despre răutatea, fala și fuduliea lor. Și de atunci ca mai ba să se arate ceilalți flăcăi fuduli față de Ionică și să-l mai ție de prost ca pînă atunci. Iar lui Vasile i s-a dus buhul în toate părțile, de-l rîdeau toți și cu curul. Și a trebuit numaidecît să-și ieie tălpășița din sat și să se ducă în toată lumea, cu femee cu tot, de răul crancalăilor. Și iaca așa, oameni buni și boeri D-voastră, am găsit și eu cu cale, că decît oi vorbi măscărale, mai bine de-aestea… Și cine-a zis c-acestea-s măscărale, să aibă în pungă multe, multe parale!