” Da, se poate; dar dacă soțul ei, cârcotaș ca toți soții, i se pune-n față, i se uită în ochi și-i zice: „D-ta, domnule sublocotenent, de ce ai trecut din clasa I? ce cauți aci? de unde te-ai pomenit tocmai în vagonul acesta? ” Era o mică prostie ceea ce făcea el. Cum adică, cum ar fi putut să se apropie de dânsa? Două minute mai înainte de a se fi pus trenul în mișcare, el simți că-i trece un fel de junghi prin inimă și că picioarele încep să-i tremure; bătrâiorul nu pleca și el și ea rămânea singură. Acum erau hotărâte toate. Nu o dată li se întâmplă oamenilor tineri că urmăresc cu o stăruință oarbă vreo femeie, iar în clipa când se văd, în sfârșit, aproape de ea, se opresc cuprinși de spaimă și-o iau la fugă. De acest simțimânt oarecum copilăresc era cuprins Nicu văzând c-a rămas singură tânăra femeie care-i trăsese cu ochiul. Nu-i mai venea acum să dea asalt. Deși de abia împlinise douăzeci și doi de ani, cocoana Lucica, mama lui, n-avea dorință mai fierbinte decât să-l vadă cât mai curând căsătorit cu vreuna din fetele drăguțe și bune pentru care avea dânsa slăbiciune.