Judecînd în total această nuntă, Kemény spune: „a fost pompă mare și bogăție în toate, nu ca la niște barbari români, ci întocmai ca la un rege creștin”. Îndată după aceasta se înfățișează alaiul de întîmpinare al nuntașilor cari vor pleca. La jumătate de milă distanță domnul, călare pe un cal frumos, cu șeaua, frîul, scara, hățurile toate de aur, – ceva din splendoarea domniilor noastre de odinioară, se poate vedea, o spunem în treacăt, și în aceea că [în] mormintele de la Argeș, descoperite de d. Virgil Drăghiceanu, s-au găsit nebănuite bogății de mărgăritare, de inele cu pietre scumpe, de paftale sculptate, care arată că era o strălucire regală încă din cele mai depărtate timpuri, cînd principatul muntean era redus la o mică bucată de munte cu teritoriul încunjurător. În Moldova din veacul al XVII-lea ni putem închipui că erau mijloacele de a întreținea acest lux, nefiind lucrări de utilitate publică care grevează un buget modern. Cușma cu care e înfățișat de obicei în portrete Vasile Lupu avea la surguciu o turcoază și cinci diamante. Toată imbrăcămintea se evaluează la 40 000 de taleri. În ce privește partea religioasă a ceremoniei, ni se spune că slujba nunții a fost oficiată de unul dintre cei mai însemnați reprezintați religioși ai românilor din toate timpurile, Petru Movilă, fiul lui Simion Vodă, și fratele acelui tînăr domn înmormîntat la Dobrovăț lîngă Iași, care Petru Movilă s-a așezat în Polonia, unde a ajuns mitropolit de Chiev, interesîndu-se totuși de Moldova în care avea moșii și întreținlnd legături cu rudele lui, ba încă influențînd asupra organizației și spiritului bisericii moldovenești, asupra științei și artei, asupra tipografiei din Moldova de atunci.