În Tighina nu se înseamnă, pentru că cetatea a fost întemeiată numai de turci, și acel care avea administrația întregii așezări mai vechi era vameșul. Supt Ștefan cel Mare pîrcălăbia a trebuit să se dezvolte mai mult. Pîrcălabii din Crăciuna, în margenea hotarului Țerii Românești, sînt din epoca lui. Fără îndoială curtea lui Ștefan cel Mare era impunătoare și bogată. O dovedesc chipurile care se văd pe fresce în miniaturi, pe perdelele care acopereau mormintele domnești și care arată un foarte mare lux în îmbrăcăminte. Legăturile lui de familie au fost importante, măcar două dintr-însele, căci cea de-a treia, mai durabilă, cu femeia care i-a închis ochii și care a hotărît în ce privește moștenirea tronului, este cu o principesă din Muntenia, Maria fiica lui Radu cel Frumos, care în tradiția populară poartă numele de Voichița. [3] Au fost însă două înrudiri imperiale: una cu Evdochia de la Chiev și cealaltă cu Maria din Mangup. De cea din urmă am vorbit mai sus. Înaintașa ei, Evdochia, a fost mama fetei lui Ștefan, Elena – și Elena e un nume împărătesc, numele maicei lui Constantin cel Mare, – care a fost măritată cu moștenitorul tronului rusesc și era să poarte coroana țarilor, ca mamă a unui fiu menit domniei.