Sibiiul, pe care-l mai văzuse cu cinci ani în urmă, îi place; vorbește îndelung de fostul guvernator, baronul de Bruckenthal: e apărat de învinuirea că în vremea lui a fost „răscoala valahilor“ prin aceea că nu din pricina lui guvernul civil n-a dispus din început de armată. Se face și lauda tipografului Hochmeister. La Avrig se descrie palatul lui Bruckenthal. Îl interesează, în războiul care se urma, și isprăvile generalului Turati, – fiu de general austriac, el însuși odată medic la curtea munteană –,1a Cîineni și Cozia; ar fi cruțat comorile mănăstirii, pe care apoi le fură turcii[11]; el moare în luptele din pasul Buzăului[12], dar dușmanii nu-i pot avea capul, pe care vodă Mavrogheni pusese un preț de o mie de galbeni[13]. Acesta e descris ca „un om care știa să comunic e curaj, dar nu pricepea cîtuși de puțin ce trebuie să priceapă un soldat”; n-avea ce era de nevoie ca să ia, cum făgăduise. Ardealul. Partea militară o îngrijea un bimbașă turc; oastea era compusă din „cea mai mizerabilă adunătură ce o poate da Valahia”, „țigani, ființi fără disciplină și rînduială, gloată strînsă laolaltă, adusă în ranguri prin bătăi și foame”[14]; și supt tunuri căutau capete, chiar și românești, pentru a le duce domnului, în schimbul răsplătirii de un galben.