Singurul lui fiu Teodosie, pe acre-l hotărâse de urmaș, era un copil de șapte ani. Boierii Drăguleștilor îl alungă, și-și pun domn pe Radu Călugărul, un fiu al lui Vlad Călugărul, — când iată că sosește și pașa Mohamed-Bey cu oaste-mpărătească. Radu, coborâtor din străbuni viteji, primește lupta, și moare apărându-și tronul, la care ținea mai mult decât la viață. În vremea asta pierise în împrejurări necunoscute și micul Teodosie. Atunci Mohamed-Bey își aduce aminte că și el e român, și încă de viță domnească — un Basarab turcit — și, cum avea și oaste la îndămână și trecere la sultan, s-așează el domn în țara fără stăpân, pe care numaidecât o și împănează cu slujbași turci. Boierii, văzând una ca asta, își dau mâna și cheamă la domnie pe Radu de la Afumați, ginerele lui Neagoe Basarab. Un șir de lupte între oamenii acestuia și oastea lui Mahomed-Bey, se încheie cu biruința hotărâtoare a lui Radu, care scapă astfel țara din pragul pierii. Toate acestea într-un an se petrec: Neagoe Basarab a închis ochii la 1521, — Radu de la Afumați ia domnia la 1522. Se poate vedea numai din întâmplările acestui an, ce vânturi băteau pe atunci și-n ce vâltoare era apucată mândra gospodărie a lui Mircea.