Pe drum copiii îl batjocoriau, imitau behăitul caprelor, pentru a-și râde de barba lui, se repeziau să-l apuce de perciuni, asvârliau cu pietre într’însul. Trecătorii făceau haz: era spectacolul zilnic al târgului. Evreul tremura, își grăbia pașii, se opria câte odată să-i amenințe cu ciomagul, caută să se strecoare prin ulițe pustii. Lea știa toate acestea; i le povestia bătrânul plângând. Copila, la rândul ei, spunea că băieții popei dealături s’au uitat prin geamul ferestrei, i-au spus vorbe rușinoase și-i arătau mereu cu degetele semnul crucei. După cină se culcau amândoi tăcuți și înfricoșați. * * * Preotul istorisia vecinilor cum, în dimineața trecută, sfârșind vecernia, iese afară din biserică, și dă cu ochii de Evreu, căzut la pământ, svârcolindu-se și făcând spume la gură. Cei cari îl ascultau erau înmărmuriți. Evreul, voind să treacă prin curtea bisericii, pentru a ieși la drum, în fața unei cârciumi, fusese apucat de o criză epileptică. Preotul încredința pe oameni că acest Evreu trebuia alungat de lângă biserică; era o profanare locuința unui Jidan alăturia de un locaș sfânt. Alții adăugară că boala lui ar putea să le sperie femeile și copiii. Dar trebuiau să mai aștepte : Evreul plătise chiria casei până la toamnă.