Am pomenit iarăși și de pecetea cu inscripție latină a orașului Baia, păstrată pînă tîrziu, pînă în momentul cînd săpătorii, cari în cea mai mare parte era acum țigani, habar n-aveau de literele chirilice și mai ales de cele latine, pe care le diformau, dar ei sculptau încă pecetea în mijlocul căreia este cerbul Sfîntului Hubert, cu crucea între coarne. Putem spune cu siguranță că orașul exista în secolul al XlII-lea, că e deci mai vechi cu vreo sută de ani chiar decît domnia Moldovei, precum și, dincolo, Cimpulungul este desigur mai vechi decît domnia Țerii Românești în forma ei consolidată. În regiunea care se întinde între Carpați și Șiret, luînd-o la vale și lăsînd la o parte Folticenii, unul din cele mai noi orașe, creat abia la sfîrșitul secolului al XVIII-lea sau la Începutul celui al XIX-lea (satul lui Folticiu), se întîlnea „Piatra Neamț” de astăzi, care are și un nume unguresc: se zicea – și forma s-a păstrat pînă în secolul al XVII-lea – Karacsonkö, ceea ce înseamnă „Piatra lui Crăciun”, adică Stînca lui Crăciun. În ce privește Bacăul, numele este, fără îndoială, de origine ungurească, în legătură cu exploatarea pe sama coroanei Ungariei a minelor de sare de la Ocna, care par să fi fost întrebuințate, de pe vremea romanilor, necontenit, și chiar în timpul stăpînirii barbarilor, cari, și ei, aveau nevoie, firește, de sare.