În audiență la vodă Caragea, el vede, într-o odaie văruită, foarte simplă, pe un divan, scriind pe genunchi, un prinț care „unește cu un exterior nobil multă educație și perspicacitate”. După obicei, domnul se ridică și-și dă cuca puțin pe spate. Se aduc ciubuce, și Caragea chiamă slujitori bătînd din palme. Convorbirea, în limba franceză, vădește la voevod „o judecată pe atît de pătrunzătoare, pe cît îi erau cunoștințile de întinse”. Pe păreți se văd portretele familiei domnitoare în Bavaria, și al prințului Eugeniu de Beauharnais, fost vice-rege al Italiei, care era ginerele suveranului bavarez; împărăteasa Austriei, al cării chip se află alături, aparținea aceleiași familii. Vodă nu știe nemțește și cere traducerea inscripțiilor. La plecare, îmbulzeala personalului după bacșiș, ca la Constantinopol, dealtfel. Arnăuții, șaizeci la număr, în uniformă roșie, fac strajă. Oastea n-are, în total, decît două sute de oameni[4]. Boierii încunjură pe domn la divan, făcînd cruce la intrarea în sală. Au barbă lungă și, adăugim, toiege. Vinovații sînt pedepsiți cu bătaie, și pe burtă, cu tăierea urechilor și mîinilor (? ), cu trimiterea la ocne. Cînd se rostește osînda la moarte știm că se întrebuințează ștreangul: deci punerea capetelor în par douăzeci și patru de ceasuri e un obicei turcesc, care nu se obișnuia la noi decît în vremi mai depărtate, pentru trădare.