Ardeleanul a făcut astfel o expediție la care au luat parte și moldoveni și munteni, dar care a mers rău, intervenind tatarii, cari prind cea mai mare parte din oaste. Constantin Basarab și Gheorghe Ștefan și-au pierdut astfel tronul, dar nici suedezii, cînd au intervenit pe sama lor, n-au putut să-și ajungă scopul, deși au cucerit cea mai mare parte din țară, ajungînd să-și impuie regele și în Varșovia. Din toate acestea a rezultat o zguduire adîncă a regatului, și, pe cînd înainte chestia Poloniei fusese deschisă pentru creștinii din Apus, acum, după ce aceștia, suedezi, ardeleni, se dovediseră că nu pot să cîștige Polonia în puterea dreptului de moștenire sau de cucerire, chestia Poloniei rămîne deschisă de partea cealaltă, de către turci. Pe de altă parte, acești din urmă aveau nevoie de altfel de expediții: la începutul veacului, dinastia turcească fiind compromisă, fusese necesar ca un tînăr sultan să încerce o mare lovitură de prestigiu în părțile Poloniei; în a doua jumătate a secolului, căzînd și mai adînc nu numai dinastia, dar statul otoman întreg, marii viziri din casa Chiupruliilor, o adevărată dinastie, au judecat că s-ar putea ajunge la o întinerire a imperului prin reluarea războaielor. S-a încercat întîi lovitura împotriva germanilor din imperiu, cu lupta de la Sankt-Gotthard, în care turcii au fost învinși și siliți să primească o pace defavorabilă.