Seara ajungând la cetățue, s-au oprit să poposească și după cină mergând la culcare, ce le-a dat băieților în gând? să încerce n-or putea să vază și ei ce scrisese mama în cărțile cu care-i trimisese. Și așa le-au scos din sân și uitându-se bine la scrisul de d-asupra au rămas în mare nedomirire. — Nouă ne-a poruncit altfel: tu n-ai auzit? — Ba da. — Atunci se vede că e greșală; de grabă mama ție ți-a dat-o pe a mea și mie pe a ta. — Să vedem, dacă se poate, ce spune-năuntru. Și, fiindcă tot de grabă pe semne, împărăteasa îndoise numai cărțile și nu le mai pecetluise, ei le-au deschis, și au găsit că și cuprinsul se potrivea cu ce era scris d-asupra: de prea strălucitul prieten Albu-mpărat se ruga să-l primească bine pe Mezin, ca pe un copil al lui, iar credinciosului vecin Negru-mpărat îi spunea între altele: nu mă-ndoesc că Ler-Voevod va fi cinstit precum se cuvine... N-au așteptat să se lumineze bine de ziuă și, urându-și drum bun și petrecere frumoasă, au plecat flăcăii, nu cum degrabă le poruncise greșit mama, Mezin spre miazănoapte și Ler spre miazăzi, ci cum sta limpede și potrivit la carte — Ler către Viorica, iar către Liliana Mezin.