După câteva zile unul din colegii mei îmi spune : — Te caută doctorul R. Du-te în grabă. M’am dus la doctorul R. — De o săptămână de zile nu te-am mai văzut. Unde ai fost ? Adevărul e că o săptămână nu dedesem pe la universitate, nici pe la spital: fusesem bolnav. Doctorul urmă: — Ieri s’a prezentat la spital o femeie bătrână din orașul C... Spune că e muma fetei, al cărei schelet îl ai d-ta. Fata ei fugise din oraș de un an de zile, cu un militar. Nu știa nimic despre ea. Acum abia a aflat că s’a sinucis în București. Un moment am crezut că am de a face cu o nebună, dar după ce mi-a arătat o fotografie a fetei, m’am încredințat că e muma ei. De altfel bătrâna și aduce puțin la ochi cu fata. Plângea într’una și cerea să-i arăt unde i-am înmormântat copila. Îngrozit, am întrerupt pe doctor. — Ea crede că biata copilă e înmormântată !... — Da. În sfârșit ca s’o liniștesc, am răspuns că deocamdată nici eu nu știu; să cercetez întâi. Te-am chemat să ne sfătuim ce e de făcut ? Să-i ascundem adevărul sau ... Doctorul avea și el o fire sensibilă și părea adânc impresionat de întâmplarea aceasta.