Toate bune și frumoase; făcându-și însă anii la Facultatea de Medicină, el se dumirise că e lucru primejdios să ridici pe un om cu coaste frânte și cu încheietura de la șold scrântită fără ca să-i fi făcut mai-nainte un bandaj provizoriu, iar în asemenea împrejurări nu-ți rămâne decât să scoți fâșii din cămașa de pe trupul tău. Eram gata să-i dau pentru aceasta cămașa mea; el n-a voit cu nici un preț s-o primească, ci, drept nouă dovadă de prietenie, a sfâșiat-o pe a sa. Altă pacoste. Îl luam noi pe nenorocitul acela după ce îi va fi făcut bandajul și-l duceam undeva la adăpost. Cum rămânea însă căruța și calul? Ce făceam dacă găseam cantonul ruinat? Mai era apoi și mortul, la care el aruncă o căutătură lungă. - De! zise. Nu. Nici pe acesta nu putem să-l lăsăm aici - hoit părăsit la margine de drum. Nu e, la urma urmelor, nici câne, nici dobitoc. Dacă am fi avut unelte, i-am fi săpat groapa acolo unde 1-a ajuns moartea și 1-am fi înmormântat, după obiceiul rămas din bătrâni, la margine de drum. Aceasta nu eram însă în stare s-o facem, ceea ce ne mâhnea pe amândoi. - Dau cu socoteală - zise el necăjit - că înjghebând targa, am ostenit fără rost.