Înaintea senatului Veneției, solii lui Ștefan, când li s-a spus una ca asta, au răspuns limpede, cu mândria celei mai curate dreptăți: „Că Ștefan-Vodă nu e supus întru nimic regelui Ungariei, ci domn al țării și poporului său”. Și în vremea asta, pe când trimișii lui Ștefan cutreierau lumea după o mână de ajutor, sultanul Mohamed al II-lea, temutul dușman al întregii creștinătăți, venea ca o vijelie asupra Moldovei, cu toată puterea lui de împărat mare și viteaz. Încă din vara trecută cetatea Cafa de pe țărmul Crâmului, unde domnea un cumnat al lui Ștefan , căzuse sub steagul turcilor; le mai trebuia Chilia și Cetatea Albă și rămâneau ei Ștefan se căsătorește, pentru a doua oară, în ziua de 14 septembrie 1472 cu Maria, fiica lui Alexie, din neamul împărătesc al Comnenilor, soră cu Isac, domnul Mangupului. Întâia lui soție fusese Evdochia, sora lui Simion vestitul cneaz al Kievului. Aceasta a murit la 1466, trei ani după căsătorie, lăsând lui Ștefan o singură fată pe frumoasa Elena, care a ajuns soția unui fiu de țar. A treia și cea din urmă soție a lui Ștefan a fost Maria, fiica lui Radu cel Frumos. singuri stăpâni ai Mării Negre. Numai așa își puteau vedea în sfârșit deschisă înainte-le poarta cea mare a Europei.