Dar pe lîngă aceasta – și astfel ne apropiem de călătorii despre cari va fi vorba – în epoca fanariotă este și o influență occidentală mult mai pronunțată decît influența anterioară. În timpurile cele mai vechi venea aici curentul din Polonia, din Ardeal, din Italia și în special din Veneția. De atîtea ori s-au putut observa în descrierile de călătorie influențe occidentale amestecate cu cele orientale pentru a produce o civilizație particulară. De la 1774 înainte influența occidentală capătă însă un caracter deosebit, devenind franceză. Limba franceză, cultura franceză se răspîndiseră asupra întregii Europe pe vremea strălucită a lui Ludovic al XIV-lea; asupra Orientului ele s-au întins ceva mai tîrziu. Aici ele au avut să lupte cu alte influențe, ce se exercitau mai de mult: cu influența italiană, pe lîngă care se adăugiau reminiscențe latine dintr-o epocă mai îndepărtată. Astfel, dacă Ioan Calmășul, zis Callimachi, a ajuns mare-dragoman al Porții și după aceea domn al Moldovei, lucrul se datorește faptului că, fiind din Bucovina, învățase la Liov, la școala latină de acolo. Prin urmare cu o astfel de școală de limba latină putea cineva ajunge, pe la 1750–60, dragoman al Porții și domn în Principate. Puțin în urmă, limba italiană era de cel mai mare folos pentru oricine se destina carierei diplomatice în Orient; de pe la 1770 înainte limba franceză biruie însă.