Încît din aceste contradicții societatea burgheză pregătește ea însăși izbucnirea societății viitoare. De la l789—93 n-au treout decît vreo 60 de ani, și muncitorii au înțeles unde-i răul și care-i leacul. Internaționala a fost semnul cel mai caracteristic al acestei perfecte înțelegeri. Și dacă ea a fost înfrîntă o clipă, dacă războiul de la l870—71 i-a dat o lovitură ne-așteptată, dacă după Comună a urmat teroarea, nu-i mai puțin adevărat că Internaționala trăiește azi, mai viguroasă decît la l868, precum o arată congresele socialiste internaționale de la Paris și Bruxelles, din l889 și l89l. După o sută de ani de la l793, cum se prezintă astăzi aliații de atunci, burghezimea și muncitorii? Un veac de domnie a fost de ajuns ca să descompuie această clasă, a cărei lozincă a fost dată de unul dintre ei: „Îmbogățiți-vă!” Lăsînd deoparte fatalitatea pieirii acestei clase din punctul de vedere al mersului istoric, concluzie la care ne duce materialismul economic, ce vedem? Pretutindeni burghezimea e reacționară, și pretutindeni corupția a cuprins-o pînă într-atîta. Încît scăparea de dînsa se impune ca o onoare pentru omenire și ca o dezinfectare a atmosferei sociale. În Franța, burghezimea e înglodată în necurățenia afacerii Panama într-un chip atît de scandalos, că nimeni nu o mai poate scăpa, nici chiar solidaritatea de clasă.