Un neașteptat călător englez vizitează principatul muntean pe la mijlocul lungii și prosperei domnii a lui Constantin Brâncoveanu. În april 1702 epigrafistul Edmond Chishull, capelan la factoria companiei Turciei la Smirna (chaptain to the factory of worshipful Turkey Company of Smirna[1]), trecea, în suita ambasadorului englez la Constantinopol, Paget, Dunărea la Turtucaia, fiind întîmpinat pe malul stîng de acel Toma Cantacuzino, care era să treacă la ruși fără ordin, în 1711, sperînd a găsi la capătul aventurii sale coroana principatului muntean: cu el era o strajă de cinzeci de oameni încunjurînd cele două cocii de gală, dintre care una primește pe nobilul oaspete. La popas sînt corturi bogate. În cale, țara e frumoasă, dar pustie; cruci de lemn arată vechi morți necunoscute. Comana răsare pe deal, cu bietul sat supt zidurile ei; doar apa e bună pentru popasul de seară. În văi florile primăverii fragede, între care crini sălbateci. La Popeștii din Ilfov, satul cronicarului Radu Popescu, vestea morții regelui William. Înainte de București, cocia e adusă de fiii mai mari ai domnului, Constantin și Ștefan, elevi sîrguincioși ai Academiei de studii; în jurul lor, cinci sute de ostași, o casă mică domnească lîngă reședința lui Constantin Vodă e gătită pentru oaspete, „frumoasă și elegantă (fair and gentle), făcută din piatră, acoperită, după datina locului, cu șindilă“, care, „cu apartamente după moda creștinilor, putea fi socotită măreață în comparație cu barbarele clădiri ale turcilor din vecinătate: în față e o vastă grădină, la dreapta alta, ceva mai mică, ambele plăcute și dind destulă umbră și verdeață“.