Nicolae Mavrocordat nu s-a însurat cu o româncă, dar Constantin a luat pe acea fiică a lui Ruset de la care biserica Frumoasa are o admirabilă icoană îmbrăcată în argint; la curtea lui se vorbea românește, și am spus că în corespondența administratorilor de ținut li se impune de domn limba românească. Iar, după bărbați, Ghiculeștii dăduseră doi domni înainte de epoca fanariotă, în secolul al XVII-lea, și legăturile lor de familie toate erau în mediu românesc (Sturdzeștii, de pildă); pe mormîntul de la Pantelimon este o inscripție în românește, pe cînd pe cel de la Văcărești al lui Nicolae Vodă sînt versuri grecești, inscripția de pe frontispiciul bisericii fiind totuși românească. În ce privește pe boieri, cei din această vreme sînt în cea mai mare parte vechii boieri. Nu se adaugă oameni veniți de la Constantinopol. În instrucțiile lui Nicolae Mavrocordat către fiul său, Constantin, se spune lămurit că țara să n-o guverneze decît cu oamenii țerii și, ca greci, să n-aducă decît pe cîțiva intimi cu cari să stea de vorbă. În fruntea acestor boieri vor fi Ruseteștii și alții, cari aparțin mai vechii aristocrații din această țară. În cler, o singură dată s-a încercat să se puie un mitropolit grec în Moldova, Nichifor, dascăl domnesc, pe care biserica nu l-a primit; în Muntenia au fost cazuri: după Antim al lui Brâncoveanu, Mitrofan, trăit însă o viață întreagă la noi, și Neofit din Creta.