Viitorul este al faliților. — Și datoria ta este să cazi în luptă, iar nu afară din luptă. — În adevăr, sunt unii răniți ușor, care mai pot pune mâna pe armă, dar alții sunt așa de adânc răniți, încât nu se mai pot ridica de la pământ. Nu-mi rămâne decât o singură nădejde: ceea ce nu poate lașitatea mea va putea gluma și veselia naturii. Ea își bate joc de durerea noastră. Toate dramele, pentru ea, sunt niște comedii, niște farse. Nu simțiți cu câtă plăcere își zice ea: — Acest copil e frumos de pică și deștept cât zece: va muri la zece ani. — Acest om e de geniu: va muri la treizeci de ani. — Acest om e prost și grosolan: va ajunge ministru. — Acest om, care-mi aude toate tainele sunetelor mele, va muri de surzenie și de dezgust. — Acesta va muri de bucurie. — Acestuia, rumen și voinic, i se va rupe o vână. Și Eschyle, marele tragedian al antichității, retras la casa sa din Sicilia, într-o zi se culcă într-o câmpie ca să se odihnească. Era chel. Pe deasupra lui trecu un vultur c-o broască țestoasă în gheare și, socotindu-i țeasta capului drept o piatră, dădu drumul broaștei să-și spargă țesturile, ca apoi s-o poată mânca.