Doar că sunt un pic mai măşcaţi… Şi sunt de culoarea… soarelui. Până a nu veni tu pe lume, eu cu Maia în fiecare zi alergam pe imaş. Vei alerga împreună cu noi! Când e Maia alături nu ne paşte nici o primejdie! – Duţu, întreabă mieluşica, dar Maia… are corniţe? – Ce vorbeşti? Fetiţele au cosiţe, nu corniţe. – Şi cum o să ne apere de lupul cel rău? – Nu ştiu… Dar o să ne apere! Sunt convins! – Unde e Maia? Mi-e frică, nu încetează să scâncească mieluşica. Oricând ar putea să apară Lupul. – Luş, o asigură Duţu, Suru nu va îndrăzni să intre în curte. – De ce? – Fiindcă peste curte e stăpân moş Rex. Rex e un dulău cât un lup de mare, însă e blând ca un miel… Sau ca un ieduţ… Dar dacă trebuie, devine mai fioros decât Lupul! – Am înţeles… Ca să ne apere… şi Maia devine… mai fioroasă ca Lupul? – Luş, nu vorbi prostii… Ea e un înger. Iat-o că vine… Mieluşica o vede pentru prima dată pe Maia. Maia o ia în braţe, o sărută şi o strânge la piept. Mieluşicăi nu-i mai este teamă. Nu se mai gândeşte la corniţe.