Tîrgoviștea din veacul al XIV-lea ni-o putem închipui după anume știri, mult mai noi, dar aplicabile și pentru vremea mai veche, pentru că schimbări esențiale nu se întîmplaseră. Cetatea nu era incunjurată cu ziduri de piatră; cele de piatră, din care au rămas urme, vin de la Matei Basarab. Vechea împrejmuire era o palisadă, din pari cu vergi împletite și acoperite cu lut, ca un gard țerănesc mai mare, capabil de a fi apărat. Dealminterea Tirgoviștea trebuie să fi fost așezată pe locul unei mai vechi cetăți, unui tîrg de pe vremuri, fiindcă sufixul slavon „iște” înseamnă totdeauna un trecuți ceva care a fost acolo (porumbiște, pajiște, săliște etc.). La facerea tîrgului nou intraseră în largă proporție oaspeți veniți de dincolo de munți, catolici, sași și unguri: o biserică a lor s-a păstrat pînă foarte tîrziu și avea la începutul veacului al XVII-lea privilegii foarte întinse, stăpinind satul Șotînga, de pildă, și Bezdadul. Singurul fapt că erau aici franciscani arată că biserica a fost întemeiată de misionari, că era, prin urmare, de o dată foarte îndepărtată. Evident că acești străini formau miezul orașului, iar de jur împrejurul acestui miez comercial și industrial stăteau sătenii noștri. Putem vedea și astăzi, în localitățile unde cultura administrativă, năvălitoare și distrugătoare de originalitate, s-a întins mai puțin, cum se forma odinioară un oraș la noi.