Secretarul catolic al lui Matei știa limba polonă și cea latină. Domnul, informat de el, a fost bucuros de oaspeți. Misionarul i-a ținut o scurtă cuvîntare, domnul ascultă cu luare aminte și, neînțelegînd, pune întrebarea, pe care Bandini o reproduce chiar în limba românească: „Ce zice?” După ce i se spune „ce zice” Bandini, Matei mulțămește și începe a pune alte întrebări, poftindu-și oaspetele pe scaun și neașezîndu-se decît odată cu dînsul. Vrea să știe ce face papa și cardinalii, „grădinarii”, cum se scria în cancelaria lui Mihai Viteazul. Apoi Bandini asistă la venirea preotului cu zi-ntîia, un obicei caracteristic pentru Muntenia, care în Moldova nu se află. Mitropolitul însuși stropește cu busuioc și prezintă crucea domnului. Matei cere ca întîi să se prezinte crucea oaspeților și să fie stropiți cu aghiasmă. Bandini spune că mitropolitul a îndeplinit ritul ca „Isaia Patriarhul”. Se aud pe urmă clopotele, și domnul pleacă la biserică împreună cu același mitropolit și cu boierii, iar călătorii se duc la biserica lor, a franciscanilor conventuali. După cîtăva vreme se acordă lui Bandini o nouă audiență, și secretarul aduce caftane. Și pe lîngă aceasta Bandini capătă zece galbeni și scrisori de cale cu mehmendari cari aveau însărcinarea să-l țină cu tain pînă la hotarul principatului, pînă la Focșanii munteni.