– Mamm… mă auzi mamm? Poveşti de Emilia Plugaru - Culorile – Dormi, Râmel, vorbim altă dată. – Mamm! Insistă puiul de râmă. Nu vreau să dorm! Vreau să vorbim! – Bine, Râmel! îşi deschide un ochi bătrâna râmă. Despre ce să vorbim? – Despre cât de frumos e acolo sus… – Vai, Râmel, ţi-am povestit de atâtea ori. – Mai vreau, mamm. – Atunci ascultă… şi mama-râmă îşi începe povestea. Acolo sus, şopteşte ea, adică deasupra pământului – e o altă lume. Nu zic, şi la noi e bine şi e frumos, căci aici ne este casa, dar acolo, cum sa-ţi spun, e altfel… În primul rând e multă lumină. Şi sunt multe, multe culori. Totul e colorat. Da… În sfârşit am înţeles… Culorile… Iată de ce sus e atât de frumos. – Mamm, când ieşim afară? – Vai Râmel. De câte ori să-ţi zic? Ai niţică răbdare. Acum e iarnă, e frig. Ne-am ascuns în căsuţa noastră ca sa nu îngheţăm. Multe gâze şi vietăţi mici când e cald mişună pe afară, când e frig stau în ţărână şi dorm. Chiar şi culorile pare-se dorm pe vreme de iarnă. Aşa că… Închide ochii, îţi voi cânta un cântecel, iar tu vei face nani.