D-l primar nu știa nimic despre crucile roșii, și nimenea fără știrea lui nu avea dreptul să facă cruci roșii pe case. La moment trimise după secretarul său, poruncind numaidecât să vină. Secretarul veni. El nu știa nimic despre crucile roșii. - Șaptezeci și șapte de care de bolovani! strigă primarul mânios. Cine cutează și cine poate să mânjească pereții orașului fără știrea mea? Ei bine, o să aflu eu, ș-atunci… Secretarul fu trimis la d-l căpitan al poliției, Vitéz Adám. D-l căpitan veni. El nu știa nimic despre crucile roșii. În această strâmtorare secretarul crezu că a dat de urma făcătorului de cruci. - Poate d-l colonel o fi voind să încuartireze, zise el cu sfială. - Fără știrea primăriei?! Cum? Ș-apoi pentru ce numai casele unora? Domnul primar era să continue; dar în acel moment Zoltán se sculă, necăjit de atâta trăgănare. - Domnule primar, - zise el hotărât - eu am auzit cu urechile mele pe acei oameni trecând pe sub fereastra mea, i-am văzut cu ochii mei. Eu nu mă mai pot îndoi că ei au făcut crucile! Bátor dete din cap: nici el nu se mai îndoia. Căpitanul era de părerea că lucrul cel mai simplu ar fi a li se cere o aspră socoteală despre faptele lor.