Ion Neculce (O samă de cuvinte) Boierii aleg domn pe Constantin șerban Basarab, un fecior din flori al lui Radu-Vodă șerban. Sultanul dă întăritura cuvenită, plătită de astă dată aproape c-un milion de lei. Drept și milostiv e domnul, dar vremile-s covârșitor de grele. Sleindu-se vistieria și nemaifiind chip de ținut oastea cea multă de lefegii aduși din toată lumea, boieri sfătuiesc pe domn să dea drumul seimenilor. Dar aceștia nu vor să plece, și brațele plătite de țară ca s-o apere, se-ntorc împotriva ei. Aleargă s-o scape Racoți cu ungurii lui, și după ce sfarmă oastea îndârjită a seimenilor, buluciți la șoplea pe valea Teleajenului, pornesc jafurile și cruzimile ungurilor, mult mai sălbatice decât ale răsculaților. — Racoți cere lui Constantin șerban, în schimbul „binelui pe care i-l făcuse”, să vie și el alături de Gheorghe Ștefan, domnul Moldovei, la războiul ce-l plănuia împotriva leșilor. Turcii, aflând, îi mazilesc pe câteșitrei, și alt val s-abate peste țările române. Oaste de turci și de tătari, după ce așează pe Radu Mihnea-n scaunul de la Târgoviște și pe Gheorghe Ghica -n scaunul de la Iași, pradă, sub ochii noilor domni, cele două grădini, rămase Ghiica-Vodă, de neamul lui fiind Arbănaș, copil tânăr, au purces de la casa lui la țarigrad să-și găsească un stăpân să slujească, și cu dânsul s-au mai luat un copil de turc, iar sărac, din satul Kiupri; și mergând amândoi dimpreună la țarigrad, multe vorbe bune au vorbit de vor găsi pită să se caute unul pre altul.