— Ei, văzând că popoarele au aflat întunecoasele lor scopuri și cer desființarea lor, și-au schimbat numele și în loc de iezuiții ce inspirau teroare, astăzi, sub nume de franciscani, bernardini, carmeliți și domenicani[11], fără să mai adaog și pe cei îmbrăcați în vestminte civile, de care e plină Europa[12], fac tot atîta rău societății ca și cînd existau sub numele lor primitiv. — Dar să lăsăm pe iezuiți la o parte și fii bun de-mi esplică o nedomirire. — Vorbește și sunt gata a răspunde. — De ce se vede mai pîn toate locuințele monahilor portretul pontifului Sixt al V-lea? — Ascultă! Acest mare bărbat, în anii săi de adolescință, nu era decît un păzitor de porci obscur; cu toate astea, prin geniul său, ajutat de o mare doză de ipocrizie, călcă pe toate treptele ierarchiei clerului și ajunse a pune pe cap tiara ponteficală. — Ei bine? — Ei bine! Toți călugării cei ambițioși țin portretul acestui pontif în camerile lor și biografia lui în sînurile lor. — Și ce iese d-aci? — Nimic mai mult decît că, în loc să se ocupe de redempțiunea sufletului, stau ore întregi contemplînd acel portret și gîndindu-se la mijloacele prin care ar putea să calce și ei pe urmele marelui om.