Scrisorile lui mi le va tălmăci un prieten; iar pe ale mele, tatăl său. Mâine Filip va fi departe. Mâine, poimine, voiu întâlni oameni de spirit, foarte gravi, ocupați cu afaceri serioase, cari n’au timp să fie buni și să iubească. Ce groază și ce desgust! Seara ne-am despărțit. Nu ne-am spus nici un cuvânt: nu puteam. Filip și-a acoperit ochii în mâini. Mi-am adus aminte de vorbele tatălui său: — A!... Filip... «e rușine»! Dar lacrimile curgeau...