- Madam, - Întreba ea când îi era sete - am voie să cer de la fraulain un pahar cu apă? Dacă, din întâmplare, madama era de părere că nu are să-și astâmpere setea, ea răbda, iar dacă nu-i trecea setea, mai întreba peste câtva timp, dar de băut nu bea decât atunci când i se dădea voie și atât cât i se ierta. Acum ea se uita pe fereastră la copiii care se jucau pe afară, la aer curat și în bătaia vântului. Unii, desculți, umblau prin băltoacele rămase în urma ploii, alții alergau prin iarba încă udă, iar alții scuturau pomii, ca să cadă stropii rămași pe ei, și toți ciocneau, cum se cuvine în ziua de Paști, ouăle cele roșii, le curățau și le mâncau cu multă poftă, mușcând și din cozonacul cu lapte. Lucica ar fi ciocnit și ea, dar n-avea cu cine, ar fi mâncat ou roșu și ar fi mușcat din cozonacul cu lapte, dar n-avea voie, căci oul rece și cozonacul sunt mâncare grea, care nu face pentru dânsa. Era în dulapul din sufragerie și baclava, care îi plăcea mult, dar madama nu-i dădea decât o bucățică, așa numai ca s-o guste, și ea-i ducea dorul.