Nu era nici acum nervos, nici zăpăcit, dar îi venea să turbe, și conductorul numai cu multă greutate a putut să-l stăpânească până la proxima stațiune, unde trebuia să-l dea jos ca pe unul care a pornit pe drum greșit și turbură ordinea. — Asta e culmea culmilor! strigă el. Care va să zică tot eu cel cu pricina?! Se înțelege că s-a dat jos la stațiune, ca să-l reclame pe insolentul conductor. Nici n-a dat însă bine fața cu șeful stațiunii, când trenul a pornit înainte, ducând pe Goguliță. - Aoleo! strigă iar. Acum și asta?! El aici, nevasta cu Mimița spre Praga, iar Goguliță spre Gaenzerndorf: i se spulbera familia de nu mai putea nimeni s-o adune la un loc; i se sfâșia parcă trupul bucăți-bucăți. — Opriți! strigă iar ca ieșit din minți și alergând după tren, ca să-l apuce de vreo roată și să-l ție în loc. Goguliță! - Stai, domnule, nu-ți perde răbdarea, stăpânește-ți nervii, nu te zăpăci, păstrează-ți bunul cumpăt, că toate se regulează, grăi șeful de stațiune, un neamț potolit, care făcea, precum se vede, în fiecare an cură hidroterapică. Examinând apoi orarul trenurilor, el dete afacerii o rezolvare rezonabilă: Soția d-tale, îi zise, peste câteva minute sosește în gara Vikau: îi dăm o depeșă să se oprească și să te aștepte acolo.