După ce-și termină acel contract, făcu o călătorie artistică în toată Anglia, din care trase un folos de 20.000 funți sterlingi, apoi să întoarse în Francia, unde mai dete vro cîteva concerte cu același succes, iar după aceea se duse în Italia și cu mulțimea banilor ce cîștigase din concertele sale își cumpără mai multe proprietăți, dintre care cea de lîngă Parma, numită villa Guiona, o preferă mai mult pentru locuința sa. Deosebite proiecte începu a-l ocupa într-acest timp, dintre care cel mai principal era publicarea compozițiunelor sale, dorită atît de mult de toți violoniștii dupe atunci, care credeau că cu acest mijloc vor găsi cheia spiritului esecuțiunii lui Paganini. Într-una din călătoriile sale la Londra, d. Tronpenas, unul din cei mai renumiți editori de muzică după acei timpi, voi a cumpăra de la Paganini dreptul de a imprima operile sale; dar prețul ce i se ceru pentru aceasta fu atît de colosal că, oricît de mare ar fi fost numărul operilor ce s-ar fi tipărit și chiar daca acele opere s-ar fi vîndut toate și în cel mai scurt timp, editorul tot n-ar fi putut trage un profit însemnat din acea întreprindere. La 1836, niște speculanți din Paris îndemnară pe acest artist a se asocia cu dînșii la fundarea unui cazin muzical; dar adevăratul scop al acelora nu era muzica, ci jocul la noroc, despre care informîndu-se guvernul, opri cu totul jocul din acel stabiliment, ceea ce cauză o pierdere însemnată întreprinzătorilor și le dete în gînd de a alerga la o stratagemă puțin onorabilă, care fu aceea de a cere de la Paganini 50.000 franci drept despăgubire, bazînd această neomenoasă pretențiune pe cuvîntul că nu esecutase piesele ce se obligase prin contract, iar tribunalele îl acuzară fără a-i asculta cel puțin justificarea sa; dar în momentul cînd această sentință nedreaptă era să se esecuteze, Paganini muri.