Mutați la noi, Hohenzollernii de la Rin n-au înțeles cu desăvîrșire această lecție de istorie, care nu se poate prinde decît de cine știe foarte bine, cu multă osteneală, trecutul nostru întreg. De aici a venit că un Carol I, din mare neam occidental, învingător în lupte și încoronat cu coroana regilor, a fost mai puțin domn decît Alexandru Isan Cuza. Marelui rege i se putea impune un guvern și, odată așezat, acesta putea guverna fără regele, care-și rezerva cu greutate oarecare domenii de politică externă. Iar Ferdinand I s-a lăsat dominat și înlocuit de un om care, cu fiecare jignire a suveranului, devenea mai puternic și căruia a izbutit să-i smulgă fiul și, mai mult decît atîta, să caute a-l dezonora. Să ne înțelegem. Eu nu cred – și n-am crezut – în regii din mila lui Dumnezeu. La teoria, susținută cu atîta talent, dar nu și azi, de d. Nae Ionescu am dat din umeri. La noi puterea, ca s-o primim, trebuie să știe a fi grațioasă. Ne putem sacrifica ei cînd nu e așa, dar n-o mai putem iubi. Nu știe cineva ce mîndri sîntem fiecare din noi în adîncul simțitor al inimilor noastre. Cu militarism prusian și parade de Curte nu se face nici o ispravă între români.