Mișcare de asemenea nu puteam să facem decât prin sală și de-a lungul coridoarelor înguste - nici măcar ca leii în cușca menageriei. Scularea se făcea târziu. După ce luam cafeaua, unii citeau, alții jucau șah, table ori cărți, iar alții se adunau în salonul nostru, care era cel mai încăpător, și puneam lumea la cale, glumeam ori discutam, desfășurându-și fiecare știința și priceperea. O viață fără îndoială liniștită și ferită de supărări. Fiind toți oameni maturi și trăiți în lume, niciodată nu s-a întâmplat ca vreunul să se simtă jignit. Cam în același chip petreceam după prânz și mai ales serile, când stăteam la lumina becurilor electrice până spre miezul nopții. Când se întâmpla ca vreunul să primească vizită, el era poftit în biroul comisarului, unde putea să stea în prezența acestuia de vorbă. Tot la comisar erau predate pachetele și mâncărurile ce ni se trimiteau. Chiar a treia zi după sosirea mea a venit fiică-mea să luăm înțelegere în ceea ce privește hrana, l-am spus cum stau lucrurile, și a rămas să-mi trimită câte ceva pentru masa comună. Ea mi-a spus că a scos bilet de voie și pentru mama ei, dar aceasta ține să afle mai înainte cum se petrec lucrurile la primirea vizitelor.