Venim acum la călătorii francezi. Avem doi: unul în Muntenia, Lescalopier și Bongars[1] și altul în Moldova, Fourquevaux, cari sînt aproape contemporani. Să începem cu acesta. Fourquevaux era un om deprins în negociații diplomatice, care a jucat un rol și în Spania și care, făcînd o călătorie în Orient, s-a hotărît să se întoarcă prin Polonia. La început el urmează deci același drum pe care-l făcuse Mancinelli, străbătînd Moldova de la sud, de la gurile Dunării, către Iași. Și el întîlnește la guri pescăriile acelea strașnice, cu morunul cît omul, care formau un obiect de mare venit pentru visteria turcească. Prețul unui morun, cîntărind cît o sarcină de catîr, spune el, era de doi solizi francezi. Icrele, care se vindeau în toată lumea grecească supusă sultanului, erau din părțile noastre; negoțul rușilor e mai nou, presupunînd relații comerciale care atunci nu existau. Îndată după aceasta se întră în imensa stepă pe care tatarii o numeau Bugeacul. Pe vremea aceea nu erau pe aici tatarii, dar cazacii, hoți de dincolo de Nistru, erau, fără ca pe vremea aceea să reprezinte o parte din populația rusească. Cuvîntul cazac e tătăresc, înseamnă „pribeag” ori, cum s-ar zice cu un termin englez, „outlaw”, „care se află afară din lege”.