Dar unii din stăpînitorii aceștia nici nu știau românește. E adevărat că acești domni fanarioți fac parte dintr-o altă fază, despre care se va mai vorbi mai pe larg la începutul volumului următor, fază în care grecii sînt însuflețiți de cultura lor națională, în care încep a se scrie în Principate acte în limba lor, fiind noi astfel amenințați să fim cuprinși în noțiunea vagă a unei Elade de care ne-am scuturat la 1821 prin pornirea revoluționară a lui Tudor, revenind la cultura tradițională, la care orice popor cuminte și sănătos se întoarce după orice fel de rătăciri impuse de vremuri. Printre călătorii mai mărunți vom pomeni mai departe de englezul Adam Neale, a cărui călătorie e de la începutul veacului următor. El venea din sud și mergea în Polonia, străbătînd țara noastră. Vorbind de aspectul general al Moldovei, observînd văile cu pășuni bogate, acoperite de multe vite, drumurile nepietruite, care, cînd nu e noroi, sînt mai convenabile, satele plăcute și simple, casele risipite în livezi, gardurile de mărăcini și de volbură înflorită, viața patriarhală a locuitorilor, el e o complinire folositoare a celor spuse de Struve și von Renner[6]. Un german din Rusia, Struve, a făcut trei drumuri într-acoace: unul la 1791 pînă la februar 1792, înainte de negocierile de pace din Iași, celait în legătură cu ambasada lui Cutuzov, venită ca să facă a se confirma această pace; un al treilea drum cu ambasada rusească ce se întorcea de la Constantinopol[7].