– Mi-e foame, mi-e sete, mi-e somn! Femeia aduse berbecul şi bota cu vin. – Sa mănânci, să bei şi să dormi, bărbate, dar să ştii că şapte guri e nimica toată, eu vreau cu soţ, mai bine paisprezece decât şapte! El luă un picior de berbec, îl aduse la gură, dar se opri. Se pipăi. Punga-n sân! Încremeni cu berbecul la gură. – Nu mănânci, măi omule?! zise femeia dându-i ghes. – Nu mi-e foame! – Nu bei? – Nu mi-e sete! – Culcă-te niţel. – Nu mi-e somn! – Ah! ce norocul dracului! zise femeia închinându-se. – De unde ştii? întrebă omul scos din fire. Şi se sculă de la masă şi plecă ca o vijelie pe uşă afară. După ce se descurcă din turmele, cirezile şi hergheliile sale, se gândi, apucând spre biserică: "În foc nu, în groapă nu, am s-o azvârl în altar, doar de-o plesni fierea într-însul". Dar cum puse mâna pe uşa bisericii, se opri tremurând. Cine îl înhăţase de păr şi-l trăgea înapoi? Se uită în toate părţile… Nimeni! – Cine m-o fi oprind, strigă omul, ăl din pungă, sau ăl din biserică? Se întoarse şi apucă câmpii, neştiind încotro s-apuce. Şi-i era foame, şi-i era sete, şi-i era somn, şi se tot ducea prigonit de norocul din sân.