A trebuit, prin urmare, ca Dan, care era un luptător, înaintînd pînă dincolo de Dunăre și stăpînind Silistra, ba amestecîndu-se și în lupta pentru păstrarea Banatului, să piardă o mulțime de vreme în aceste frămîntări, care, pe de altă parte, l-au silit să cadă în atîrnare față de Ungaria. Desigur că, atunci cînd turcii zoreau necontenit la Dunăre, drumul Brașovului a fost mai puțin cercetat. După o serie întreagă de răpezi schimbări la tron, s-a impus în sfîrșit Vlad Dracul, alt fiu al lui Mircea, pe care Wavrin l-a găsit în cruciata de la 1445. Vlad Dracul a fost fără îndoială o personalitate remarcabilă; mai priceput decît Mihail și mai vrednic decît Dan al II-lea, dar în mare parte necunoscut nouă, din lipsă de izvoare. El a fost în stare să joace un rol militar, și importanța lui politică e netăgăduită. Cîtva timp după împrejurările din 1445 el era să cadă supt loviturile ostașilor lui Corvin, pentru ca Vlad Țepeș, o nouă personalitate răspicată în Țara Românească din această vreme, să reia aceeași politică, alături de Ungaria și în contra turcilor, pe care a isprăvit-o dezastrul de la 1462, cu sfărîmarea tronului său printr-o sforțare personală a sultanului Mohamed al II-lea.