Dar ceea ce înalță sufletul mai presus de materie este țăranul cu bucuriele și întristările lui, pline de o sublimă poezie. Aci vezi pe bătrînul care a văzut și a pățit multe, plin de sentințe simple, dar de bun-simț, mai încolo junele robust, plin de curaj și de mîndrie își aruncă ochiul său plin de foc asupra junelor fete ce nu au alte arme cu care să captiveze pe amanți decît frumusețea și inocența. Mai adaogă la acestea pe țiganii nomazi, astfel cum a ieșit din mîna naturei, vicleni și gîlcevitori, cu prejudețele lor, cu scripcele și daerelile lor, și vei avea un tablou pe care-l vei întîlni în toată țara. Intriga pe care se țesă toate peripețiele acestei drame comice începe astfel: Bîrzul, unul din flăcăii cei tomnatici, își aduce aminte cam tîrziu că tatăl său nu l-ar fi putut face pe dînsul de nu-și lua de ajutor o femeie; și astfel, în ambițiunea lui de a perpetua neamul Bîrzeștilor, se hotăraște a lua de soție pe Viorica, fata lui moș Gînju. În calitatea lui de fiitoriu soț al junei copile, cearcă să aibe de la dînsa o anticipațiune de amor. Fata se împotrivește, căci țărancele au morala și bunacuviință înnăscute într-însele.