Vedea în același timp clașa a VIII-a, unde era așteptată: fetele, în șorțuri negre, așezându-și cu gesturi mărunte cărțile, dicționarele, caietele liniate cu roșu pe margine, și aruncând priviri neliniștite spre ușa prin care așteptau să intre dintr-un moment într-altul “Domnișoara de franceză”. I se părea Norei că ea însăși așteaptă cu teamă această apariție și că între tânără profesoară, care ar fi trebuit să intre în acel moment în clasă, și această Noră trezită în casa unui bărbat străin erau distanțe de netrecut. Ce ar fi putut să-i spună? Cum ar fi putut să-i explice? Ieri, la această oră… Ieri, la această oră, era o tânără femeie liniștită, care se ducea în fiecare dimineață la liceu, dejuna în fiecare zi la o pensiune ieftină de pe strada Cîmpineanu (cu figuri de funcționari indiferenți, pierduți în citirea ziarelor de amiază…), avea după-masă ore de franceză la un institut particular și se întorcea acasă, aducând în servieta ei mâncarea de seară și, uneori, un teanc de teze, pe care îi plăcea să le citească, fiindcă recunoștea scrisul fiecărei eleve cu întorsăturile obișnuite de frază și greșelile, mereu aceleași, de ortografie. Se simțea bine în casa din bulevardul Dacia, în acea cameră albă de la al șaselea etaj, mobilată cu lucruri alese de ea și cumpărate cu răbdare din economii eroice.