În părțile de peste Prut, n-a fost introducerea codurilor franceze care să îngăduie nesfârșite dezbateri judecătorești asupra pământului și, se știe, judecata costă acolo ceva mai scump decât la noi. Suntem îndreptățiți a crede că marile sate răzeșești, pline încă de bogăție și de o mândră conștiință de sine - acum câțiva ani un băiețel cu oile, pe care-l întrebam a'cui sunt, îmi răspundea cu un ton de mare siguranță: A'mele! -, în căsuțele de cea mai veche datină, cu înalte coperișuri de stuh, ochiuri mărunte de fereastră și prispe de sfat și odihnă, se păstrează mii și mii de acte "moldovenești", care ne-ar ajuta desigur a cunoaște mai bine neamuri bătrâne, schimbări teritoriale cu însemnătate și poate chiar, cuprinse în țesătura vreunei hotărâri de moșie, evenimente istorice. Adaug, în legătură cu această informație încă ascunsă, că, dintre neamurile boierești care au rămas, la anexare, supt stăpânirea rusească, - și între care, pe lângă răzeșii ridicați în ranguri sau seminții decăzute, se află și în număr destul de însemnat de familii mari, - nu toate și-au înstreinat pământul pentru a se pierde în lumea cinovnicilor sau cheltuitorilor de bani moșteniți din imensa Împărăție. Într-un frumos roman istoric, Pribegi în țară răpită, venerabilul domn D.C. Moruzi din Iași zugrăvește, pe temeiul amintirilor sale, ca unul ce și-a petrecut copilăria și o parte din tinereță în Basarabia, viața la țară, între sătenii de limba lor, a celor dintăi generații despărțite, printr-un hotar ce nu se putea trece ușor, de ai lor rămași în vechea Moldovă "turcească", pe jertfa căreia s-a clădit România unitară și neatârnată de astăzi.