Dar dacă n-ai nici o părere, în astfel de împrejurări, când mai toată lumea are o părere, ești în primejdie să superi pe oricine are una. E mai bine așadar să mă retrag discret într-un colț și să tac. Intru într-o berărie și aștept să pice din moment în moment ediția de seară a ziarelor politice. . . Sunt tare nerăbdător să aflu ce a fost la manifestație. E lume destulă și-n berărie. Un cunoscut mi se așează alături. — Ei! ce zic? — Ce să zic? răspund eu... Bine! — Cum bine! Asta e bine? — Dè! zic; știu și eu ? — Cum, știu și eu? Dacă dumneata, cetățean care te pretinzi... — Ba, zic, mă iartă, nu mă pretinz de loc. — Nu e vorba că te pretinzi, dar ești; ești un om, care va să zică, mai instruit, și ai datoria, mă-nțelegi; fiindcă, dacă unul ca dumneata stă indiferent și nu se interesează, atunci să-mi dai voie să-ți spun... — Nene, zic eu... — Ce, nene?.. Aoleu! vai de biata țara asta! O să ajungă rău, domnule! o s-ajungă rău! fiindcă nu mai este patriotism și totul se vinde, și sunt oameni, mă-nțelegi, care ar merita... Și omul meu ridică tonul așa de tare, încât toată lumea dimprejur își întoarce privirile către masa noastră... Eu aplec ochii și cu tonul foarte blajin; — Să mă crezi că și pe mine.. .