Austriecii au intrat deci în țară și au ocupat Moldova pînă la Siretiu, de unde s-ar fi întins foarte bucuros și mai departe, dacă partea dintre Siretiu și Nistru n-ar fi fost ocupată de ruși. Cartierul general al imperialilor era la Roman, și avem o serie de acte de acolo, redactate românește și iscălite de ofițeri nemți adesea cu litere chilirice: o întreagă literatură oficială cu această înfățișare bizară. Cînd a fost vorba să treacă însă în Muntenia, unde erau turcii, prințul de Coburg a înaintat cu toată încetineala posibilă, așteptînd ca rușii să dea o luptă mare. A pătruns apoi pînă la București și a așteptat din nou să vadă dacă n-are a face cu un inamic încă periculos. Pe urmă a trecut și în Oltenia, și un scriitor francez, Salaberry, ni va spune cum au. administrat austriecii acolo și în ce relații au stat cu boierii. Ocupația austro-rusă a durat pentru Muntenia pînă la 1791, iar pentru Moldova pînă la începutul anului 1792. Intenția era să nu plece, nici unii nici alții. Dacă au plecat totuși și unii și alții, aceasta se datorește revoluției celei mari. Cind au început turburările în Franța, s-au unit Austria, Prusia și Rusia pentru a împiedeca spiritul revoluționar de a se întinde în Europa centrală, și, de aceea, și numai de aceea, austrieci și ruși au fost siliți să iasă din țerile noastre.