La curtea lui Vasile se întîlneau o mulțime de greci, și vodă însuși vorbea românește stricat, cum se vede în scrisorile lui din exil, deși nu se poate zice că el a fost aducătorul, ocrotitorul și susținătorul înainte de toate al elementului grecesc. Grecii, fără să-i cheme cineva, se îmbulzeau în țara îmbogățirii răpezi. Pe lîngă aceasta reprezintanții de frunte ai bisericii orientale veneau să cerceteze țerile noastre, rămîind, o bucată de vreme, în deosebite rosturi pe lîngă domn: astfel un Atanasie Patelarie, fost patriarh de Alexandria, un Meletie Sirigul, dintre cei mai mari predicatori ai grecității contemporane, care s-a așezat și el, pe urmă, în Rusia. Influența patriarhului constantinopolitan, pe care am observat-o și în întîia jumătate a veacului al XVII-lea, acum cînd Vasile a devenit patronul acestei biserici, este covîrșitoare. Dar e foarte interesant, și a fost foarte folositor pentru dezvoltarea noastră, că, alături de ierarhii aceștia greci, așa de învățați, cu o faimă atît de mare, răzbat pe vremea aceasta la mitropolie, la episcopii, și români de baștină, precum din părțile Putnei răsare coborîtorul dintr-un neam de răzeși, Varlaam mitropolitul Moldovei, care, prin „Cartea” lui „de învățătură”, prin Cazania lui, răspîndită în tot cuprinsul pămîntului românesc, a făcut într-adevăr o mare faptă culturală pentru întreg poporul nostru.