Doar au făcut calea pe Olt de ia Cîineni, Arxavia, cum ziceau ei. Pe lîngă aceasta populația mai era jignită și din alt motiv: oamenii făceau comerț mai ales cu porci, – căci boierii olteni în special, ca și bogații din Serbia, cu porcii și-au făcut mai ales averile. Cînd au venit austriecii, au scăzut valoarea monedei turcești, au distrus valuta, iar, pe de altă parte, au pus toate piedecile spre a opri comerțul cu Turcia, și, cum ei, austriecii, cumpărau cu prețuri de rechiziție, au ruinat cu desăvîrșire țara, așa încît toți ajunseseră a fi contra lor. Pacea de la Belgrad a fost salutată deci cu bucurie mare, căci s-a putut uni țara de dincolo de Olt cu domnia din București. Dar, cît au stat aici austriecii, au făcut hărți. Memoriul de care o să fie vorba acuma, redactat între anii 1718 și 1730, este o explicație pentru o hartă de acestea[6]. Totuși ici și colo se găsesc descrieri care ni sînt folositoare. Așa se vorbește de mănăstirea Cornetul, de Cozia, de Vodița lîngă Vîrciorova, care atunci nu era cu totul în ruine, căci iși așezase aici lagărul generalul Veterani pe vremea lui Brâncoveanu. Ofițerul află Strehaia într-o stare de conservație perfectă: o pune în legătură cu Mihai Viteazul.