Dar și aici o credință admirabilă față de țara de care ca un blăstăm îi oprește să se apropie. In marele cimitir, cu masivele blocuri de piatră neagră, purtând de cele mai multe ori, în slove aspre, singurul nume de familie— și câte nații le amintesc numele acestea !—, doarme, supt un monument care face onoare prietenilor și ucenicilor lui, unul dintre primii organisatori și însuflețitori ai pribegilor români, Păcurariu. Lăsăm flori pe groapa lui înstrăinată. Abia am sosit și iarăși la una din cele mai mari școli ale orașului colonia s’a strâns, supt presidenția inspectorului american, ca să asculte o conferință despre țară. S’au adus pănă și copiii purtați pe brațe. Și ce mâpdru răsună cântecele de acasă de pe buzele flăcăilor, ale fetelor îmbrăcate în cele mai frumoase porturi românești! Ți se pare că Oceanul s’a dus în aburi, că s’a strâmtat coaja pământului, că Munții Carpați sânt lângă Allegheny ^și Snagovul aproape de Niagara. Puterea sufletului a anulat cu totul stăpânirea nesfârșitelor, întinderi. Și-ți vine «șa de curios când, la întoarcere, coooțați în vârful otelului cu atâtea rânduri, pe când hidosul Negru izbește farfuriile cu stângacele lui mâni de sclav, privești danțul literelor galbene și roșii ale reclamelor, steluțele fără număr ale căsuțelor din depărtările învălurate și limba •de foc a Iadului care într’una, într’una cere spre istovire puterile tuturor națiilor din omenire.