Apoi, întorcându-se după buzdugan, îl ia și pornește spre casă. Și, când la podul de aramă, calul zmăului începu a forăi și a da înapoi. Atunci zmăul dădu pinteni calului și zice: De! cal zălud, mânca-ț-ar corbii carnea și lupii oasele! că doar știu că nu-i Fiul Iepei, Făt-Frumos pe aici. — Ba, dacă îl cauți, îl găsești și pe aici, răspunse Făt-Frumos, ieșind de sub pod. Așă-i că mi-ai încăput in gheare, cine de zmău ce ești! Gândeai că nu te-oiu găsi? Hai la luptă, să te învăț eu cum să mai furi nevestele altora! — Din luptă să ne luptăm, ori din săbii să ne tăiem? zise zmăul. — Ba din luptă, că-i mai dreaptă, zise Făt-Frumos. Și descălecând zmăul, s-apucară la luptă și se luptară ei o zi de vară până-n sară, și, pe la asfințitul soarelui, Făt-Frumos birui pe zmău și-l lăsă mort la pământ, după care îl hăcui în bucăți cu cal cu tot, făcând dintr-înșii două grămezi. Apoi întră in casă și spuse zânei că a scăpat-o de zmău și să fie gata de drum, când se va întoarce pe acolo, căci el se duce să scape și pe celelalte surori ale sale de la cânii de zmei, Zâna îl îndreptă încotro să apuce, ca să găsască mai degrabă pe soră-sa cea mijlocie, și Făt-Frumos, fără multă zăbavă, își luă ziua bună și porni.