Pe cât a fost Mircea de mare prin înțelepciunea și prin vitejia lui, pe cât a fost el de puternic ca domn și ca ostaș, pe atât a fost el de puternic ca domn și ca ostaș, — pe atât sunt de slabi și de netrebnici feciorii și nepoții lui, care, nevăzând în domnie decât farmecul deșertăciuni, sunt, fără să-și dea seamă, cei mai răi și mai stricători vrăjmași al țării ș-ai neamului lor. Ocrotiți unii de unguri, alții de turci, ei rup în două și boierimea și oastea țării sfarmă vechile datini care-ngrădeau dintru început rândul la domnie, și, orbecăind, cu mâinile mânjite de sânge frățesc, trec prin vremile acelea tulburi, aci târându-se, aci asmuțiți, îmbrânciți mai mult de viclenia altora decât de patimile lor, spre o biată coroană care, de cele mai multe ori, cade în cap cu tot. Mihail, singurul fiu bun și legiuit al lui Mircea, căruia multă vreme îi stătuse ajutor la cârma țării, după doi ani de domnie, cu tot sprijinul pe care-l capătă de la unguri, este răsturnat și ucis de vărul său Dan al II-lea, fiul viteazului Dan, care-a lărgit cu spada hotarul țării de partea cealaltă a Dunării, unde l-am văzut căzând în luptă cu șișman, țarul bulgarilor.