Podurile de pe străzi sînt ca pretutindeni. Prin Cîrcinov și Găiești, prin Bolintin, Florești, se ajunge, luîndu-se și calul de ajutor al unui biet om de pe drum, la București, unde Stürmer va trage la agentul austriac Fleischhackel de Hakenau. Cu caleașca agenției el străbate podurile așternute peste murdăriile acumulate și vede, în lipsă de alte monumente, bisericile, care i se par să aibă „cinci și nouă turnuri”. Nu-i plac zugrăvelile, care sînt așternute și pe dinafară, cu „înfățișările grotesce de sfinți și scene miraculoase”. Zidurile le încunjoară. Mitropolia și locuința vlădicăi sînt cele mai frumoase. La Colțea, pe turn se văd „două statui reprezintînd doi ostași înarmați după obiceiul german de la începutul veacului trecut și avînd pușca pe umăr”. De biserici sînt legate și hanuri, ca al lui Șerban Vodă, plin de mărfuri. Călătorul știe că este o biserică a catolicilor, în legătură cu mănăstirea franciscanilor și aflătoare supt ocrotirea episcopului, ce stă la Nicopol; Austria are dreptul de protecție. Asupra bisericii luterane se întinde protecția ambasadorului Suediei la Constantinopol. Evreii n-au decît o singură sinagogă. Ca stabilimente de cultură este liceul grecesc – cu dascăli vestiți, și chiar cu bibliotecă publică. Circiumele sînt în parte prin pivniți; cafenelele n-au bună reputație.