În fruntea bisericii acesteia calvine a românilor din Ardeal era un Superintendent, dar ai noștri nu prea înțelegeau ce e superintendentul, și-i ziceau și mai departe: vlădică. Și, deoarece superintendentul trebuia să aibă legături strînse cu prințul, era necesar să aibă un „birou” la Alba Iulia: s-a făcut acolo, deci, o bisericuță, care pe urmă a fost transformată în biserică de zid de către Mihai Viteazul. Acesta este sensul prezenței episcopului. Dar el nu era acolo în calitate de episcop român, căci nu reprezintă ca episcop neamul său românesc, ci era unul care prin aducerea noastră la calvinism lucra la deznaționalizarea neamului său. E posibil ca Possevino să fi spus ceva și despre Moldova, însă acel care a povestit despre dînsa și a cărui expunere s-a tipărit este pînă acum numai acel Giulio Mancinelli. El vine din sud, prin Varna, Mangalia, Preslavița. Ce l-a izbit întîi, în cale, este ieftinătatea de la noi. Pentru un aspru – monedă mică de argint foarte supțire, pe care turcii o falsificau în chip scandalos, dar, pe cînd ei plăteau în aspri noi, cereau să fie plătiți în aspri vechi – se dădeau cinsprezece ouă; o găină costa doi aspri și un butoiaș de vin patru.