Pe atunci însă, de pe urma prezenței de cîteva luni a lui Mihai Viteazul în Ardeal, de pe urma cunoștinții reciproce care se căpătase prin aceasta, de pe urma frecventării mult mai dese a unei provincii de către locuitorii celeilalte, ca și de pe urma intereselor solidare create prin cucerirea de la 1599, Ardealul rămăsese foarte strîns legat de țerile noastre. Înainte de 1600 nu se mai întîlneau de mult tratate încheiate între o parte măcar de ardeleni și între țerile noastre, pe cînd pe vremea lui Radu Mihnea găsim și tratatele pe care le încheie prinții Ardealului cu domnii noștri și tratate separate, ca ale brașovenilor, cu domnia munteană. Gașpar Grațiani, amintindu-și de Mihai Viteazul, a cărui memorie era foarte vie, urmărind pe oricine avea puțină ambiție și simțea într-însul puțină vitejie, a visat și el de Ardeal, crezînd că i se va putea impune. Dealminteri, cînd Simion Movilă merge în Ardeal cu trupe auxiliare, se înțelege că nu i-ar fi displăcut nici lui să rămîie, și cînd și alți domni, cînd Radu Mihnea însuși, cînd Ștefan Tomșa își făceau întrarea în aceste părți ardelene și luau loc la slujbă în strana bisericii din Șcheiul Brașovului, era o propagandă indirectă pentru unitatea națională românească.