Vine apoi carăta domnească cu ambasadorul, încunjurat de șase satîrgii (halebardieri), de doisprezece ciohodari (servitori ai curții cari aveau grija încălțăminții domnului), șase peici (copii de casă). După aceea se vedea carăta ambasadorului cu cei doi fii ai lui. La sosirea la curte, unde așteaptă miliția, cu steagurile, întîmpină postelnicul, după datoria lui. De mînă, dacă nu de subțiori, ceea ce reprezintă atunci cea mai mare onoare ce se putea face unui oaspete, el conduce pe oaspe pînă în a treia odaie, unde domnul se așază într-un fotoliu și – semn de mare cinste față de solul polon – se aduce un alt fotoliu pentru ambasador, în fața lui vodă. Toată eticheta este constantinopolitană. Îndată sar servitorii curții, cari trebuie să facă onorurile supt raportul mirodeniilor ca și al lucrurilor de consumat: aduc parfumuri, cari se aprind într-un recipient de argint cizelat à jour, și la fumul parfumat se expune barba și părul oaspetelui; cine n-avea barbă, se parfuma mai mult de formă. Pe urmă se prezintă cafeaua, dulcețile și tabac. Nu ni se spune ce s-a vorbit în audiență, dar mari chestiuni diplomatice nu se tratau, căci Polonia pierduse aproape orice însemnătate internațională. Ambasadorul trece apoi în apartamentul doamnei, unde este primit iarăși cu dulceți și cafea; urmează poftirea la masă.