Deși el reprezintă pretențiile posibile ale unei dinastii care nu mai domnea asupra țerii, mitropolitul a trecut peste amintirile de familie pentru a veni și a lua parte la această ceremonie; poate că aceasta n-a făcut-o însă atîta pentru Vasile Lupu, cît pentru Radziwill, unul dintre principalii seniori ai Poloniei, de care atîrna atunci și Chievul. „Nu credeam”, spune Kemény, „să fie între dînșii oameni atît de învățați.» Și se gîndea probabil și la mitropolitul Moldovei, Varlaam, om foarte distins, ori și la cîte un prelat grec din acei cari găseau oploșire în Moldova. La plecare, i s-a dat de domn, cum era obiceiul să nu plece nimeni cu mîna goală, o manta cu guler de blană, cai, turcești probabil, și giuvaiere de turcoaze[4]. După Historia Moderna Europae a lui Eberhard Happelius (Ulm, 1692), Maria lui Vasile Lupu apare ca „o jupăniță de statură mijlocie, dar frumoasă, de înalte și întinse legături și cu plăcute moravuri». Proiectul căsătoriei cu Janus Radziwill e aprobat de mama cneazului și de regele Poloniei. Îndeamnă și episcopul de Przemysl, Trzebinski, care fusese ajutat de domn în robia la Poartă. Fiind nevoie de un mijlocitor princiar străin, se recurge la prințul ardelean, prieten al familiei Radziwill, la care se trimet un Sienicki și un Ottenhausen.