Idei despre școala primară, din care am vrut să fac sufletul satului, cu directori aleși de colegi, cu revizori ieșiți prin concurs, cu înaintări, nu după buchea învățată, ci după munca depusă în mijlocul sătenilor, cu ateliere de lucru, cu cariera deschisă învățătorilor și în alte domenii de învățămînt. Mi s-a răspuns cu urletele unor bande electorale conduse de meșterul agitator, totdeauna… duios și sincer, care e învățătorul veșnic dezertor de la catedră Țoni. Apoi idei despre școala secundară, căreia-i dădeam libertate și inițiativă, cu profesori ieșiți din concurs, cu directori voiți de colegi, cu inspectori de la Universitate, cu desființarea jocului orelor și restabilirea catedrelor întregi, cu înlăturarea alipirii de manual și superstiției orelor, cu reunirea școlilor prin impunerea cîtorva lecții aiurea decît unde e catedra proprie iar, pentru școlari, cu desființarea examenelor la sfîrșitul anului, cu vacanța de la întîi iunie, cu desființarea drămăluirii notelor, cu educatorul, „democraticul” lucru manual și cu expozițiile produselor acestei îndeletniciri. În fine, idei despre Universitate, cu desfacerea de tirania miniștrilor de partid, cu guvernarea prin statute alcătuite de dinsa însăși, cu Consilii interuniversitare, de legătură, cu ideea unui buget global, pe care singură și l-ar administra. Cream și în fiecare localitate marele Consiliu cultural al tuturor membrilor corpului didactic, de la cel mai mărunt învățător la rectorul universitar.