„Grîu samănă atîta cît li trebuie pentru traiul lor de fiecare an.” Nu se făcea export de grîne, și o mare parte din pămîntul țerii era acoperit încă de codri mari, cari au fost tăiați abia în veacul al XVIII-lea: Vlăsia ca și codrul Herței și al Chigheciului, ai Neamțului. În timpuri foarte depărtate, în veacul al XIV-lea, departe deci de momentul la care am ajuns, se încărca grîu de la noi, la Chilia; mărturii venețiene din a doua jumătate a veacului aceluia spun că această Chilie era considerată ca un loc de încărcare, caricatorium, a grîului. „Grîul se samănă după l-iu april.” Sămănătura de toamnă nu se face, cea de primăvară, tîrziu. Explicația pentru care s-a ajuns a se face sămănături, toamna, iar, în primăvară, timpuriu stă în întroducerea culturii porumbului. Mai departe: Vin n-au – adecă țeranii; beau puțin vin, vinul fiind al domnului, al episcopilor, al boierilor, cari, ei, aveau vii vestite. Pe vremea aceasta nu erau Odobeștii, Nicoreștii, ci numai Cotnarul. Iar vii în afară de regiunile de deal propriu-zise, vii care s-au înmulțit mai ieri atît de mult, încît a trebuit să se legifereze în contra lor, nu existau. Se bea foarte mult mied, „ca unii ce au miere multă”.