Iată însă un ungur, care, în legătură cu aceste continui intrigi contra lui Apaffy, vine la București în 1678. Călătoria lui, foarte scurtă, e tipărită în foaia ungurească pentru material istoric, Tötenélmi Tár pe 1881. Se descriu Bucureștii în cîteva rînduri, și persoana lui Duca Vodă, care era „om destul de frumos” – părere pe care doamna Anastasia nu părea să o împărtășească. În ce privește curtea din București, se spune că era „regală și foarte splendidă”. Palatul este plin de o mulțime de curteni, căci, în adevăr, pînă la cei din urmă fricoși fanarioți, noi am păstrat curtea noastră, cu funcționarii împăraților bizantini de odinioară, țerile românești fiind refugiul tradiției politice bizantine, cum au fost refugiul întregii culturi balcanice. Se strînge aici o mulțime de lume străină, orientală, căci e vremea cînd moda răsăriteană stăpînește în toate, cînd boierii se îmbracă întocmai ca la Constantinopol: poartă giubele lungi, blănuri și în mijlocul verii, papuci moi; ei mobilează odăile lor ca la Țarigrad, cu divanuri de jur împrejurul unei mesuțe mici, mai mult pentru pus ceașca de cafea decît pentru altă întrebuințare; ei fumează din ciubuce enorme, trecînd fumul prin apă ca să aibă mai mult gust și să gîlgîie; ei stau de vorbă cu picioarele supt dînșii, pe luxoase covoare turcești; se poartă în relațiile sociale cu toată eticheta și politeța care se cerea unui „cilibiu” de Țarigrad, ceea ce însemna exact același lucru ca, mai tîrziu, un „elegant” de Paris[2].