La 13 octombre, apar trupele moldovenești; secretarul aduce un cal și o carătă cu șase cai, oferind pentru suită doisprezece cai aleși. După aceasta alaiul se formează aproape cum am văzut mai sus: căpitanul de dărăbani eu 100 de „ruși“ ai lui, baș-ceaușul cu 100 de seimeni, baș-bulucbașa cu 100 de ulani, căpitanul de vînători cu cei 100 ai lui, căpitanul de tunari cu alți 100, aga cu 100 de albanezi, doi căpitani cu 200 de străjeri, căpitanul de strajă, „mareșalul“, cu secretarul domnului și boierii; apoi carăta principală, purtînd pe sol, cu doisprezece ciohodari, șase peici și șase haiduci ai oaspetelui. Muzicile cîntă, mulțimea se adună, și astfel ambasadorul e dus la gazda lui, Cantacuzino, care va primi mai tîrziu un inel în briliante. A doua zi, se face vizita obligatorie la franciscani. Întors acasă, solul găsește un dar din partea domnului, dar alcătuit din fructe și dulceți, iar boierii, cari se mai deprinseseră cu străinii de samă, vin să facă vizită polonului, – ceea ce arată că era acum mult mai multă libertate decît în timpurile vechi, cînd ei erau ținuți strict, ca nu cumva să spună lucruri defavorabile stăpînului. A doua zi, la 16, se duce solul în audiență la vodă cu acest alai: maestrul de ceremonii, servitorii solului, scutarul lui, ținînd șapte cai de mînă, suita polonă, interpretul polon și cel moldovenesc, Leonardi.