- Să fiu eu notar ori birău, strigă Giurgiu, li-aș lua pofta de boierie: porunci să-i dai și să-l piști o dată cu biciul, că se face sprinten. Muscău, birăul, ședea-n pridvor, unde adia vântul, și ne auzea. El se ivi acum în prag. - Nu e asta - grăi dânsul zâmbind pe sub mustață - dar d-voastre plecați pe-nserate și vă întoarceți după ce s-a-ntunecat, iar țiganii sunt fricoși și se sperie de gândul că o să treacă noaptea prin lanurile pustii. - Li-aș scoate eu, dac-aș fi în locul d-tale, frica din piele, grăi Giurgiu. - Las’, că e bună și frica la ceva, întâmpină Muscău. Deștepți să fiți. - Ia-ncercați a-i băga-n draci pe geambașii ce vin să-și ieie bilete pentru cai, și să vedeți cum sar cu toții. Stau ziua-ntreagă tolăniți la umbră, iar caii le fac zâmbre la pășune ori prin grajduri: puțin lucru le este să-nhămeze dacă știi să-i iei.