Era, parcă, chiar mai bine decât în zilele când Gogușor le făcea toate, căci atunci el stetea cu inima mereu încleștată. Au, asta o simțea, să se sfârșească toate când madama va prinde de veste că el se joacă cu Gogușor, atât de răucrescut, și-i venea să plângă de câte ori se gândea cât de supărată are să fie mama lui când o afla aceasta. Nici că se putea ca madama să nu prindă de veste. Ea sări cuprinsă de spaimă când îl văzu într-una din zile pe Gogu dus de Gogușor în ghionturi la secție. Era însă tocmai la mijlocul unui pasagiu de tot interesant. Se stăpâni deci, ca să poată sfârși capitolul în tignă, și fiindcă era lung capitolul, ea avu timp să se răzgândească. De ce adecă să-l supere pe băiat, dacă lui îi făcea plăcere, iară dânsa putea să citească înainte? Nu era oare mai cuminte să nu vadă, să nu știe nimic?! Nu vedea madama, nu știa nimic și nu se supăra, ba îi era câteodată parcă Gogușor a fost trimis de Dumnezeu anume, ca să o scutească pe ea de o parte din sarcina atât de grea pe care avea s-o poarte în casa cocoanei Alinei.