Ilie Condac, croitorul de haine preoțești, ba-n urmă și de odăjdii bogate, dar și scump plătite, n-a avut decât doi copii, o fată, Lina, și un băiat, Costel. Deoarece treburile îi mergeau din ce în ce mai bine, a măritat-o pe Lina după Spirică, cea mai pricepută și mai harnică dintre calfele sale, iar pe Costel 1-a dat, ce-i drept, la învățătură, dar după câțiva ani s-a răzgândit și 1-a oprit în prăvălie, unde lucra cu șase, câteodată până chiar și cu zece calfe și mai făcea și multă vânzare. Rezămându-se pe doi stâlpi, norocosul socru și tată a ajuns în curând să-și poată purta căciula pe-o ureche, să-și ia bețigașul cu bumb de argint și să-și petreacă cea mai plăcută parte a timpului mai plimbându-se pe Podul Mogoșoaiei ori pe la Șosele, mai stând de vorbă cu prieteni de ai săi când într-o cafenea, când în vreo berărie și încheindu-și munca zilei în vreunul din varieteurile zgomotoase. Deși popii sunt oameni care-și țin strânse băierile pungii, ceea ce ieșea din prăvălia aceea era destul pentru ca să poată trăi-n toată lărgimea atât socrul, cât și ginerele, care în curând s-a învrednicit să aibă casă plină cu copii, precum și cumnatul ginerelui, care n-a întârziat nici el cu însurătoarea și nici în ceea ce privește copiii nu se lăsa mai prejos.