Vorba suna frumos. Nu râde. Vorba suna frumos, ca un refren de romanță nouă, cu strofe oribile, pe care le cânți totuși și îți plac pentru o frumusețe a lor trecătoare. Dumneata n-ai să înțelegi asta, dumneata care ești prea inteligent ca să înțelegi. L-am urmat. II Am rămas acolo două săptămâni. Era un sat dincolo de Câmpina și nu departe de Sinaia. Nici astăzi nu-i știu numele. Am vrut a doua zi să mă întorc la București. I-am spus-o lui Andrei, așa cum spui cuiva, la o petrecere, după miezul nopții, că e târziu și că vrei să te duci. El a râs și a ridicat din umeri. — Nu se poate. — Fii rezonabil, Andrei. A fost foarte frumos, dar eu trebuie să plec. — Cu ce? — Cu automobilul dumitale. — E în pană. — Ieri nu avea nimic. — Și astăzi are. Un automobil e un lucru capricios. — Glumești. — Jur că nu. Azi dimineață – dumneata dormeai încă – am coborât în curte și am stricat carburatorul. Eu sunt un om prudent. M-am gândit că dumneata ai să vrei să fugi. Și mi-am spus că aventura asta a noastră trebuie să fie apărată împotriva tuturor, împotriva dumitale mai ales.