Prezentându-mă înalților săi oaspeți, Regele m-a îndrumat să fac o dare de seamă despre starea în care se află românii de peste Carpafi și despre nedreptățile ce li se fac atât lor, cât și sașilor, care atunci erau aliații românilor în luptele politice. «Silințele împăratului de a îndruma guvernul din Budapesta spre o politică mai rațională au rămas până acum zadarnice», a zis Regele Carol, apoi i-a povestit oaspetelui său cum a stăruit pentru grațierea mea când cu trecerea prin Viena. «Și-ți închipui cât de grea trebuie să fie poziția împăratului față de domnul Tisza», a adăugat el. «Mi-a făgăduit că va cere să i se facă raport de grațiere și n-a îndrăznit să-i vorbească lui Tisza». «Eu cred că da», am zis eu și am povestit cele petrecute când cu vorba despre cererea de grațiere. Abia acum eram pe deplin încredințat despre intimitatea raporturilor dintre curtea din Viena și cea din București și despre silințele celor doi monarhi de a frânge cerbicia oamenilor politici ai maghiarilor.