„E imposibil, în adevăr, să aibă cineva mai mult exteriorul (les dehors) și formele societății noastre franceze și de a-i avea chiar principiile și spiritul.“ Învățămîntul muntean e bazat pe limba franceză, Moldova are un teatru francez. Femeile cetesc literatura franceză și „își închipuie că viața trebuie să se întrebuințeze în a vorbi dragoste, pentru că așa e viața romanelor”. Dar nu-i scapă că e o modă și un lux. „Dacă societatea munteană și moldovenească ar fi de o sută de ani o societate egală și stabilită (de plain pied) ca societatea noastră franceză, vă asigur că nimeni n-ar vorbi franțuzește, nimeni nemaiavînd nici cu ce face întîiele cheltuieli ale acestui fel de educație.”[8] Preocupația de căpetenie a călătorului e însă a cunoaște ideile politice ale boierilor, cu cari a convorbit adesea. I-a văzut indignați de suferințele îndurate din partea rușilor în ultimul război, cînd și boierii ar fi fost înhămați la carele de transport și, cu toată iubirea pe care numai cei de la București o au pentru Chiselev, cu toată mulțămirea pentru plecarea trupelor împărătești din Silistra, unde păreau a se fi așezat statornic, făcînd mori și ridicînd o biserică, ei sînt temători de sentimentele cuceritoare ale armatei. […] De mult încă, de la 1822, boierimea își arătase adevăratele dorinți.