Iașul l-a văzut Porter răpede. Semnalează doar ceea ce era o raritate pe atunci,– și nu se gîndeau apusenii că vor introduce sistemul după foarte multă vreme –, pavagiul de lemn al străzilor. N-a fost găzduit în oraș, la curte, ci la Frumoasa, și el își ride de clădire, găsind-o ridiculă. Nu era ridiculă deloc, cum se va vedea din Boscovich, care avea, ca unul ce se născuse pe malul dalmatin al Mării Adriatice și-și trăise viața în Italia, mai mult gust, și în ce privește o clădire, decît ambasadorul englez. Înfățișarea grecilor îl jignește pe englez, care vorbește de „vanitatea grecească”. În general toată atitudinea lui este desprețuitoare, de om necăjit. După aceea ambasadorul își continuă drumul, mergînd spre țara lui. Venim la descripția lui Boscovich. Ea a fost foarte cunoscută și foarte răspîndită: afară de textul italian, care se întrebuința într-o ediție din 1784, Jurnalul unei călătorii de la Constantinopol în Polonia[6], există o traducere în limba franceză și una în limba germană, după manuscris (ediție franceză din 1782 și alta din 1784; traducere germană din 1780). Că sînt atîtea traduceri și ediții se explică prin marea valoare a lui Boscovich, care a fost, cum spuneam de la început, unul dintre cei mai eminenți oameni de știință ai secolului al XVIII-lea, așa de prețuit, încît a fost rugat să meargă la Paris și a fost adoptat de lumea științifică franceză, petrecînd acolo cea din urmă parte din viața lui.