În acest timp Zass pradă la Craiova, unde strînge în două buți 60 000 de galbeni în aur[45]. Noul comandament dădu însă ordin de a se cruța nenorocita țară. Dar o bandă de jăfuitori îl încunjură, și caimacamul cel nou la Craiova, „contele” Dudescu. avea cea mai urită reputație, ca fost corespondent al lui Pazvantoglu; după Langeron, vistierul Samurcaș merita executat: agenții lui biciuiau copiii și puneau femeile pe cărbuni. Bezak, viitorul consul, Coronelli, „regele bulgarilor”, fură. Crupenschi nu era mai bun ca dînșii. Ciceagov, venit în ajunul păcii, puse pe Nenciulescu în locul lui Varlam[46]. În 1828, alt război era să mai aducă pe la noi pe bătrînul general: el va mărturisi că a găsit o altă generație, de care s-a despărțit numai cu lacrimi de recunoștință[47]. Sarcina de a încheia pacea cu turcii a fost încredințată de țarul Alexandru, nerăbdător, amiralului Ciceagov, bine cunoscut și prin legăturile lui cu Pavel I și prin partea pe care a avut-n pe urmă în apărarea Rusiei contra lui Napoleon. Memoriile lui, redactate în limba franceză, cuprind și ele deci lămuriri, care se pot adăugi ia acelea pe care le prezintă Langeron[48]. Din ele aflăm că țarul însuși cunoștea „excesele trupelor rusești în Moldova și în Țara Românească”, excese care „au exasperat pe locuitori”, „indulgența și intriga” care stăpîneau totul, incapacitatea lui Cutuzov, lipsit „de energie, de bunăvoință, de răpeziciune în execuție”, fiind prea bătrîn și avînd un caracter rău.