– Bunico, învaţă-mă te rog să scriu şi să citesc! – Pentru ce? s-a mirat bunica. Până începi şcoala mai ai câţiva ani. O să reuşeşti… – Învaţă-mă, bunico! Vreau să-i scriu scrisoare lui Moş Crăciun! A insistat, nu s-a dat bătut şi până-n toamnă ştia să scrie şi să citească. A scris scrisoarea şi i-a dat-o bunicii să o ducă la poştă. – Sper să nu fie un secret, ce cadou i-ai cerut moşului, l-a întrebat bunica zâmbind. – E secret, i-a răspuns. Nu vreau să-ţi spun. E o surpriză. La următorul Crăciun a găsit sub brăduţ un fluieraş. – Nu am nevoie de fluieraş! a strigat atunci. I-am cerut moşului să mi-o aducă pe mama! Moş Crăciun nu citeşte toate scrisorile! Sau mama a uitat de mine! A plâns toată noaptea, cu greu a adormit şi abia a doua zi bunica a reuşit să-i explice: – Dacă ai şti, puiule, câţi copii îi cer moşului să le aducă înapoi părinţii împrăştiaţi prin lume… Mulţi sunt nevoiţi să lase tot: casă, masă, copii, părinţi, ca să-şi caute o bucată de pâine… Nimeni nu o face de prea mult bine… O forţă nevăzută îi mână şi ei pleacă, pleacă cu inima frântă, cu dor sfâşiitor în piept, dar într-o bună zi vor reveni.