„Nostimă - Pui de drac împelițat! ” își zise Nicu, răsucindu-și mustăcioara. De! tânăr cu temperament, băiat de bani gata, sublocotenent de roșiori, trăit de câteva luni acum într-o garnizoană dosnică și scăpat, în sfârșit, pe câteva săptămâni în concediu, ce-ar fi avut să caute în lume dacă nu femei frumoase? Nu-i vorbă, nici afară din cale frumoasă, nici cu deosebire elegantă nu era, dar avea talie minunată, se mlădia ca o păunită în mersul ei și trăgea și ea cu ochiu - așa, mai pe furiș, ca să nu bage de seamă domnul cam bătrânior, după toate semnele, soțul ei, care-i scosese biletul și se dusese acum să expedieze bagajul. Trenul nu era încă aranjat și se plimbau ea în sus și Nicu în jos, ea în jos și el în sus, uitându-se la fiecare întâlnire ea la el și el la ea, căci gând cu gând se potrivește când inimile bat la fel. El pleca la Sinaia, unde avea de gând să-și petreacă concediul, iar dânsa-și luase biletul pentru trenul de Galați, care pleca cu vreun sfert de ceas mai înainte. Ei și? Nu era lucru mare să-și ieie și el bilet până la Ploiești, iar de acolo-și schimbă trenul.