Mi-a fost foame şi am crezut că ce e a stăpânilor e şi al meu. Fetiţa luă pisica în brațe și aceasta se lipise de pieptul ei. Băiatul înduioșat o luă și el în brațe și-i promise că n-o va mai lovi niciodată. Peste drum văzu un bărbat care îşi certa nevasta pentru mâncarea ce nu era pe placul lui. - Ajutor! îi strigă femeia. … Fiecare om din sat primea câte ceva de la fetiţă pentru că aceasta, deşi nu avea niciun ban în buzunar, era mai bogată decât toţi la un loc. Seara o prinse în poienița din mijlocul satului. Acolo văzu o femeie bătrână căzută la pământ. Se apropie de ea încercând s-o ajute. Femeia îi şopti cu o voce sfârşită: - Vreau să-mi mai văd o dată copiii. Dă-mi te rog din zilele tale! Fetiţa aprobă din cap, închise ochii ... şi în clipa aceea se transformă într-o fântână de piatră cu apă limpede. Femeia, în schimb, prinse puteri şi plecă în fugă spre casa copiilor ei. Dumnezeu veghea din Ceruri căutând în continuare un loc nou pentru Paradis. La un moment dat se întoarse şi le strigă îngerilor: - Am găsit! Şi plecă grăbit spre satul în care dragostea și bunătatea încolțiseră în inima fiecărei ființe.