Iar a scăpat-o însă gura, iar i-a șoptit bucătăreasa lui Pârvu la ureche, și s-au petrecut lucruri la care d-l Bodor Zoltan deloc nu s-a așteptat. Ziua următoare el n-a mai trecut pe la birou. Se zicea c-a fost înaintat tocmai la Kecskemet, iar peste câteva zile Găgălină, lăutarul de la Pâncota, se rățoia îmbrăcat în nădragi vișinii, în giletcă cu bumbi, de ai fi crezut că e vreun donjuan de viță nemeșească. Cărăbușul le spunea tuturora, așa, mai pe șoptite, c-a stat la pândă cu Veregan, învățătorul, și cu Doardă, teologul „absolut”, și 1-au văzut pe d-l Bodor Zoltan când a scăpat desculț, în cămașă și cu capul gol din mâinile afurisitului de Pârvu. - I-am râs - zicea el - în nas, 1-am petrecut în chiote, și era de toată frumusețea cum se ducea, fără ca să se mai uite înapoi și fără ca să ne mai întrebe cine suntem și ce voim.