[1] Episcopatul de la Bacău, încă mai nou, a trăit foarte multă vreme, avînd legături cu polonii, numai pentru secuii satelor ungurești ce se întind pînă acum în părțile dinspre munte ale județului Bacău și în județul Roman, plus două alte sate în Tecuci. Gel de la Cetatea Albă n-a funcționat decît întîmplător. Afară de călătorii acești misionari, nu se întîmpină alții. Și chiar acești italieni, unguri, germani din părțile vecine cu slavii, de prin Silezia. ca întemeietorii episcopiei de Siretiu, nu erau cărturari ca acei din secolul al XlII-lea și nu simțeau nici un fel de chemare să puie în scris lucrurile pe care le vedeau. Foarte rareori, în tot decursul secolului al XV-lea aflăm pelerini cari să treacă pe la noi mergînd la Locurile Sfinte. Ei puteau să meargă mai ușor îmbarcîndu-se în porturile italiene ori să apuce drumul unguresc-sîrbesc pe care l-am arătat. De la dînșii n-a rămas scris decît numai ce spun acei Peter Sparnau și Urlich von Tennstädt pe cari i-am pomenit mai sus. Pelerini erau însă și acei cari mergeau în cruciată contra necredincioșilor. În rîndul acestora putem pune pe vestitul Schiltberger, bavarez, care a luat parte la expediția din Nicopol împotriva Sultanului Baiezid, expediție întreprinsă de regele Ungariei, Sigismund, care avea foarte multe legături cu Apusul, fiind din Casa de Luxemburg, pe trei șferturi francez; el a făcut apel la cavalerii de acolo, cari veneau din Franța, din Burgundia, cu acel Jean-sans- Peur, care pe urmă a fost duce și a avut cariera tragică ce se cunoaște, ori și din Suabia germană, ca burgravul de Nürnberg, Frederic de Zollern.