Cetatea Albă și Chilia și toată Țara de Jos s-au venit lui Ștefan- Vodă, iară lui Iliaș-Vodă Suceava și Hotinul cu Țara de Sus, zicând că după aceea au fost legătură cu craiul leșesc și mai mare, și daruri în toți anii i-au fost trimițând Iliaș”. Iar darurile acelea, și toată risipa aceea de bani și de sânge, ca și toate păcatele boierilor și domnilor de-atunci, de-atunci și din alte vremi, le plătește tot mulțimea aceea tăcută și supusă a muncii fără de răsplată și fără de sfârșit, tot țăranul acela harnic și răbdător care, și atunci și-ntotdeauna a știut păstra întreagă, sub paza jertfelor lui, făptura cea de-atâtea ori primejduită a neamului nostru. Și nouă ani stăpânesc Moldova acești doi frați — „doi domni în țară săracă”. În toamna anului 1444, pierind Vladislav , craiul Poloniei și al Ungariei, în marea bătălie de la Varna, rămâne Ilie-Vodă fără ocrotire. Poftit de fratele său în Vaslui, la o petrecere domnească, se duce bucuros, dar abia pășește pragul casei unde-l aducea dorul de frate, că patru gealați se repăd și, punându-i un căluș în gură, îi târăsc în fund la vatra cu jăratec, unde îl țin întins cu fața în sus și-i ard ochii cu fierul roșit în foc.