Compania lui Moș Teacă este consemnată în vederea revoluției. Soldații stau îmbrăcați în ținuta de campanie, iar comandantul lor, grav și sever, cum se cuvine să fie un militar în fața primejdiei, le ține discursul de rigoare. — Mă băieți, la rivuluție soldatu nu trebuie să aibă nici tată, nici frate. Când ți să dă orden să te bați, trebuie să uiți de neamuri și să dai în carne vie. Ați văzutără ce ni s-a întâmplat ieri. Prin urmare, să vă faceți ochii-n patru și să nu încomprometați armata!... — Trăiți, don căpitan, întrerupe un sergent, după reglement solda trebuie să fie îndoită în timp de campanie. — Nu vorbi, răcane! Asta nu-i campanie, asta va s' zică „în fața răbelilor armați”! Răbel să cheamă orice piatră care să aruncă în armată!... *** În vremea asta intră aghiotantul: — A venit o telegramă de la comenduire pentru don căpitan de jurna. Moș Teacă ia depeșa și o citește: „Sunteți invitat ca de urgență să vă puneți în fruntea companiei și să veniți să tăiați cheiul Dâmboviței, ca să opriți circulațiunea rebelilor”. Ordinul se execută imediat. Moș Teacă iese-n fruntea companiei și peste un sfert de ceas ajunge la cheiul Dâmboviței. Cum sosește, comandă punerea baionetei și facerea piramidei.