De la Chitila până la Buftea e lung drum, și-l străbați cu anevoie așa singur, căci îți ard scândurile sub picioare când o vezi pe dânsa stând pe coridorul vagonului la fereastră. Între Buftea și Periș el a trecut dar, așa, de încercare, ca să dovedească că poate s-o facă și fără de nici o teamă, că e om cu virtute, care nu se încurcă dacă nu vrea. Ea stătea sfiicioasă ca o mironosiță, cum se cuvine unei femei care călătorește singură, iar el se făcea din ce în ce mai îndrăzneț. Pe la podul Ialomiței el a pornit atacul, constatând că e foarte cald. - Da, domnule, răspunse ea, fără ca să-și ridice ochii. - Călătoriți la Iași? - Nu, domnule. - La Galați? - Da, domnule. - Lung drum așa singură! - Da, domnule, foarte lung. - Soțul d-voastră e bucureștean? - Soțul meu? strigă dânsa ridicând ochii și uitându-se la el oarecum rușinoasă, ca orișice femeie cumsecade care călătorește singură. Nu, adăugă peste puțin. Cardini mai are la București oarecari afaceri, vreo două-trei zile. „Cardini? își zise Nicu în gândul lui. Care va să zică, doamna Cardini, iar soțul ei mai are treabă Ia București”. Mare ispită pentru un locotenent ieșit abia de curând în lume.