Oamenii se simțeau la început cam strâmtorări, și ucenicii, ajunși în cap de masă, steteau cu ochii în pământ și ca pe spini. D. Ceplac însă și Mitru lucrau la căldări și la cazane în rând cu oamenii, iar cucoana Sofița și fetele crescuseră în mijlocul lucrătorilor și știau să vorbească cu ei; peste puțin se deschideau dar inimile, și când venea rândul plăcintelor, erau cu toții parcă-n adevăr nu era nimeni mai mic ori mai mare și ucenicii își dedeau și ei pe față bine știuta fire de ștrengari plini de drăcii. După masă venea rândul sacilor cu nuci. Își lua fiecare suta bine numărată, apoi începeau, tot după vechiul obicei, să joace cărți. Vai de capul celui ce-n seara de Sân Vasii își pierde nucile la cărți, căci râd cu toții de el, și țanțoș umblă cel ce a răușit să adune nucile de la ceilalți. Dar lucrul cel mare, turnarea plumbului topit, urma înspre miezul nopții, când se deschide cerul și saltă banii din pământ. Acum se alegea care cum o să-și petreacă nu numai anul ce vine, ci toată viața, căci asta se arată deslușit în figurile pe care le face plumbul turnat în apa rece. Mai ales fetelor mari și flăcăilor li se lămurește acum ursitul: vorba e numai să știi tălmăci figurile de plumb, lucru la care nu se pricepea nimeni atât de bine ca cucoana Sofița.