- Ah! Gogule, ce mi-ai făcut?! strigă ea deznădăjduită. Asta-l muie pe Gogu. Fără ca să mai stea câtuși de puțin pe gânduri, el urcă scările, căit, blajin, supus, cel mai binecrescut copil. Madama se duse după el, ca să-l dezbrace și să-l premenească, fiindcă era ud, cum se zice, până la măduva oaselor și tremura de frig. Dezbrăcându-l, madama tremura și ea, nu însă de frig, ci de frică. Ah! ce o să fie după ce se întoarce cocoana? ce o să fie dacă se îmbolnăvește copilul?! - Cum te simți? îl întrebă ea îngrijorată. - Mi-e frig, răspunse el. - Tare frig? - Tare frig, zise el, clănțănind din dinți. - Vrei să te culci? întrebă ea. - Da! zise el. Era lucru grozav. Ea îi așternu patul și îl culcă. - Bine, - îi zise apoi - nu ți-am spus să nu te joci cu Gogușor? - Nu, - răspunse el - niciodată. - Cum? urmă ea. N-am zis eu că e băiat rău și cu creștere proastă, la care nu trebuie să te uiți? - Ba da, - grăi Gogu - mi-ai zis. - Știai dar că eu m-aș supăra dacă te-aș vedea jucându-te cu el. - Știam.