Cu două caturi, rândul de jos era compus din beciuri, cam umede, cam întunecoase, ce este drept, dar curate. Jos, nu avea decât o singură ușă de intrare, în dreapta: foarte groasă, și întocmită de mai multe rânduri de scândurele de stejar, așa în cât formau pe din afară o serie de pătrate vopsite pe margini cu albastru și în mijloc cu roșu: acea ușă singură era ca o poemă a trecutului, un fel de cântec bătrânesc, un fel de doină mișcătoare, făcută din câte-va scânduri de stejar și din puțină vopsea! În stânga mai era altă ușă, însă ea era întocmită din ochiulețe și se dovedea astfel că ascunde după dânsa gârligiul pivniței. Dacă întrai în beciuri, dai tot de trecut: Într-unul din ele se aflau războaie în care se țeseau chilimuri și scoarțe. În celelalte erau așezate războaiele pentru pânzeturi de in sau de bumbac. Câte asemenea trâmbe de pânză nu ați văzut poate în copilărie, întinse la țară pe mărăcini și albind pe verdeața câmpului, bătute și spălate cum fuseseră în jgheaburile fântânii! Urcându-te sus, scara nu te ducea de-a dreptul în odăi, ci într-un pridvor de zid deschis asupra curții și lung cât toată lărgimea casei. Stâlpii lui erau tot de zid, pe când tavanul era întocmit din bârne și din scândurele, cărora timpul li detese o față cafenie.