Acestea îmi plăcură și le mîncai cu mare apetit. În fine, îmi luai cafeaua și tocmai în momentul cînd voiam să cer socoteala, mă pomenii cu un alt camerier că aduce faimoasa supă risi e verse. — Ce este asta, domnule? — Este supa ce ați ordonat. — Dar bine, tocmai acum? — Acum este timpul. — Ce fel? — În Italia, răspunse camerierul, supa se mănîncă în tot timpul: dimineața, la prînz, după prînz, seara și chiar pe la miezul nopții. — Poate că ai dreptate, dar eu am obiceiurile mele din care nu ies niciodată; cu toate astea supa s-a adus și eu o plătesc. Cerui socoteala și plătii acel stravagant prînz îndoit mai mult decît la cele mai bune ospele din Londra. Cauza e de prisos a o mai spune; ea vine d-aci că otelul purta numele de Bella Italia. Neavînd cu ce să-mi omor timpul, mă coborîi jos la cafeu, ca să citesc gazeta. Aruncai privirile asupra mai multora dintre dînsele, dar nu găsii nimic interesant; toate se ocupau de țeremoniile inaugurării basenului de la Cherbourg. Ceea ce mă puse în mirare era curagiul cel mare al împăratului francezilor de a invita pe regina Engliterei ca să asiste la inaugurarea acestui stabiliment maritim, menit a ține în respect forțiele navale britanice, și sîngele rece cu care acea regină a esaminat acel bulevard amenințător pentru țara ei.