Când îi întrebi ce sunt, ei se mărturisesc moldoveni şi, întinzând mâna lor zgâriată de fierul muncii şi arătând toată zarea, şi la apus şi la răsărit, ei zic: "Vezi, toată asta e ţară moldovenească!" Şi acuma o poruncă faţă de care nu poate fi nici o mântuire, îi cheamă la război, la războiul din Manciuria; înţelegeţi, neamuri luminate şi miloase ale lumii: din Manciuria. Şi vor porni flăcăii albi la faţă de jale, se vor smulge de la căsuţele lor, de la părinţii şi nevestele şi copiii lor, se vor smulge de la dulcea lor "ţară moldovenească"; ei vor merge grămădiţi ca vitele în vagoanele fierbinţi, vor merge zile şi săptămâni, cât trebuie ca să străbaţi jumătate din Europa şi Asia toată, în lat, şi vor ajunge la Carbin, la Port Arthur sau unde va fi atunci nemernica jertfă de oameni. Se vor lupta credincios, drept, frumos, cum din neam în neam a fost deprinderea poporului lor şi vor pieri rânduri întregi, întregi regimente, sute şi mii, arse, împuşcate, tăiate cu săbiile, sfărâmate în bucăţi. Şi acasă nu vor mai vedea niciodată pe Ion sau pe Vasile plecat cu puşca pe umăr pentru a purta războaiele muscalului şi a pieri de moarte grozavă, ca să nu aibă iaponezii Manciuria.