Se oprește. Începe să se scâncească. — Uite, uite ce urâți sunt! Eu nu vreau pantofii ăștia. Uite ce picior de slujnică îmi fac!… — Bine, dar tu i-ai ales… intervine bărbatul. — Da, în prăvălie erau drăguți, dar acu uite ce urâți sunt!… Nu-i port, mai bine să mor… — Ei, ce vrei acuma?! Ai călcat și prin apă cu ei… Nu ți-i mai schimbă… Doamna e gata să plângă. Domnul triumfează. — Hai să ne întoarcem, poate totuși ți-i schimbă.. — Crezi?… Tu vrei să mergem? întreabă doamna înviorată. — Să vedem. Pleacă repede îndărăt. Pe drum, doamna zice foarte hotărâtă: — Desigur că trebuie să-i primească. Ce? I-am purtat? Și nu mă poate el sili să port pantofi care nu-mi plac. Pe urmă nu-i cer paralele înapoi. Să-mi dea însă alții. Negri, de căprioară. Sunt mai buni și mai eleganți… Negustorul, când îi vede, încremenește. — Imediat, imediat, zice către doamna, care acuma e modestă și zâmbește foarte prietenos. Numai să servesc pe domnul… Negustorul servește pe domnul, pe urmă pe alții. Doamna și domnul așteaptă o jumătate de ceas. Domnul îi face imputări doamnei, iar doamna înghite. În sfârșit, negustorul vine frecându-și mâinile, fericit că s-a putut răzbuna și el puțin.