E unu nalt cu mustăți negre. Are o țăcălie în loc de cioc! Judecătorul se zăpăcește, pierde replica, iar publicul intervine din nou, cerând ca Moș Teacă să fie dat afară. — Nu vorbi, răcane, că te dau val-vârtej! Și zărind la galerie un sergent, el strigă: Să mi-i torni pă toți cu cățeaua! Scandalul devine general. Moș Teacă e ghiontit, iar madam Teacă, desperată, strigă cât poate: — Tecușor dragă, e numa-n glumă! — Nu vorbi, cocoană! Ori poate te-ai dat de partea țivililor!? Vreau să se pedepsească ucigașu supiriorului! Scandalul ia proporții îngrijitoare. Mai mulți țivili se reped la Moș Teacă, ofițerii îi iau apărarea. Atunci, încurajat, el scoate sabia și începe a comanda: — Cumpanie-nainte, pas de atac-marș! Și se repede spre scenă. Cocoanele țipă, orchestra fuge, cortina cade. Directorul teatrului, aflând cauza scandalului, dă ordin să se ridice cortina și apare împreună cu ofițerul care fusese ucis. — Poftiți, domnule căpitan, n-a murit; a fost în glumă. — Nu să glumește cu supirioru! — Dar bine, nu suntem noi de vină... — Da' cine? — Autorul. Auzind aceste cuvinte, lumea-ncepe a striga pe autor. Acesta apare, publicul îi face ovații. Moș Teacă-i strigă însă de la ușă: — Patru zile garda pieței!