Iar cel ce-i mâncase pâinea și-i cunoscuse mila, fiul de țigancă Răzvan, ce zicea că-i un fecior din flori al lui Petru șchiopul, și pe care-l înălțase Aron la rangul de hatman, îi luă locul și domni, cu numele de Ștefan-Vodă, sub ascultarea lui Sigismund Batori. Toată mânia turcilor era acum îndreptată asupra lui Mihai. Se făceau pregătiri mari pentru „stârpirea blestematului ghiaur”, ce stă ne'nfricoșați în propta celei mai temute puteri de pe pământ. Se vorbea în jurul noului sultan Mohamed, dacă n-ar fi mai bune poate să se-ntrupeze odată la crugul musulman țara nesupușilor acelora de la Dunăre, și să se puie pași în loc de domni. Un război strașnic avea să hotărască-n sfârșit de soarta românilor, și ei, care erau straja de-afară a creștinătății, nici un sprijin n-aveau în cumpăna asta de la apărătorii crucii. Leahul ținea cu turcul; iar împăratul Rudolf lăsă tânărului Sigismund toată grija învăluirilor din Răsărit, ceea ce-i înlesni acestuia să smulgă de la împuterniciții lui Mihai, acum când îl știa la aman, închinarea țării ș-a domnului lor. Cu inima strânsă de durere a trebuit să-și plece fruntea înaintea trufiei deșerte ș-a celei mai vădite nedreptăți, cel mai vrednic și mai viteaz domn și ostaș al vremii aceleia.