Părerea aceasta a mers mai departe. Și astfel Gobineau se simția pur sânge normand din vremea cuceritorilor și credea că luptă pentru ascendența sa. Sunt deci rase care nu ar avea pe lume o altă misiune decât aceasta: să aștepte ceasul fatal în care vor îngenunchia, vor robi o bucată de vreme și, când vor cădea pe ogorul ce l-au lucrat, încă vor fi bune la deva, pentru că îngrașă ogorul. Și noi am face parte din producătorii de gunoiu pentru sămănăturile pe care le vor mânca alții, după o anumită doctrină. Doctrina aceasta zice așa: rasele inferioare, care sunt toate celelalte afară de una, sunt menite să robească, dar ele trebuie să aibă un conducător, fiind incapabile de a se conduce prin sine, și, atunci, dacă ar exista, în mijlocul a zece milioane de robi născuți, un signur om care ar aparținea rasei menite să guverneze, acela organisează și mână la plug și car milioanele acelea care trebuie să-și facă datoria față de o teribilă doctrină cum n’a cunoscut, niciodată, cugetarea umană una mai aspră și mai crudă. Această rasă inferioară, evident, degenerează, și, în măsura aceasta, pregătește terenul pentru desvoltarea cât mai înaltă a rasei privilegiate. La noi ar fi destule elemente pentru a ne conduce, vre-o trei sute de mii undeva, vre-o două sute de mii aiurea și, apoi, în cutare sau în cutare parte, așa că ar face opt sute de mii de oameni, opt sute de mii de stăpâni la patrusprezece-cincisprezece milioane de robi, ceia ce ar ajunge destul de bice, mai ales dacă li se dă o educație caporalistică suficientă.