Cât am fost la ziar, nu am avut a face cu nici un german, nu am primit bani mai mult peste leafă - care era inferioară celei ce primisem de la celelalte ziare, unde colaborasem - și nu am scris decât reportaje, dintre care unele au adus mari servicii populației, cum au fost - de pildă - cele referitoare la familiile mobilizaților. Mie mi se datorează în mare parte schimbarea dispoziției autorităților de a se plăti ajutoare și familiilor demobilizaților grade inferioare. Dacă aș fi adus aici mărturia multor funcționari din ministerul de finanțe, am fi văzut că în urma campaniei mele câteva mii de femei au intrat în Calea Victoriei într-o bună zi, fără ca să fi fost avizate oficial, avizate numai de mine prin Gazeta Bucureștilor, după ce luasem înțelegere la ministerul de finanțe, ca să forțăm astfel pe nemți printr-o mișcare de stradă să acorde acestor femei ajutoarele care li se cuveneau după convenția de la Haga. Și atunci, după două manifestații de acestea, care se cunosc în București, nemții au hotărât să dea un fond și pentru ajutorarea acestor familii. Tot din această activitate a mea pot cita un fapt care vă arată și simțămintele mele față de lumea militară.