— Iart-o, de! iart-o, Ferdinant, nu fi atît de aspru! — Nu, niciodată! o s-o dau pe mîna Bertei ca să-i facă toaleta ș-apoi o s-o trimit să vă dea o vizită din parte-mi. — Și eu din parte-mi îți promit că o voi priimi cu toate onoarile cuvenite. El chemă pe consoarta sa și îi dete găinușa, apoi suind cu repeziciune scara castelului, se prezentă înaintea mea cu un aer plin de orgoliu militar și punînd două degite la caschetă mă salută. Îl privii cu atențiune și rămăsei încîntat de franchețea și lealitatea ce străluceau în trăsurile feței sale: Iată omul meu, zisei, de la dînsul pot să aflu ceva despre secretul inscripțiunei din capelă; să-l esploatăm dar, și ca să-mi ajung scopul mai lesne, începui a-i flata amorul lui propriu. — Știi, bravule Ferdinant, că ești unul din cei mai perfecți vînători din cîți am văzut pînă acum, îi zisei zîmbind. Găinușa aceea împușcată din zbor cu atîta măestrie a întrecut bravura lui Guglielm Tell. — Bunătatea dumneavoastră mărește lucrurile. — Nicidecum, bravul meu, complimentul meu este espresia admirațiii ce simț pentru un june atît de perfect în arta vînătoriei și așa de zvelt și întrepid precum ești dumneata; uite, pui prinsoare că n-ai dormit toată noaptea, numai ca să străbați pădurea parcului și să arunci teroarea în nenorocitele animale.