La 26 august 1652 s-a făcut plecarea. S-a străbătut Basarabia prin Bălți; Prutul s-a trecut la Sculeni. La Iași întîmpină vodă împreună cu boierii. Pentru a arăta de ce mijloace militare dispunea, ajunge să știm că Vasile era însoțit de 8 000 de oameni pe care-i avea numai la curtea lui. În fruntea alaiului stau opt cai împodobiți foarte frumos turcește, și, spune această scrisoare, Vasile s-a înfățișat „ca un vrednic monarh și potentat, a cărui vitejie n-o poate descrie în destul”. Timuș, din partea lui, avea 3 000 de cazaci, cu cai detestabili, dar cu îmbrăcăminte destul de convenabilă, pentru că era din pradă: cazacii jăfuiseră pe poloni. Avea și muzica lui specială, cobzari ucrainieni, cari ziceau cîntece speciale rusești. Îndată ce s-a înfățișat această trupă, oastea Moldovei a cuprins-o de o parte și de alta, pentru „a ținea alinierea“, dar poate și pentru a împiedica pe cazaci să-și facă meșteșugul obișnuit. Mai tîrziu, însă, cînd au scăpat de supraveghere, aceștia au dat năvală prin prăvăliile evreilor din Iași – una din cele dintîi pomeniri ale acestei populații în Moldova –, au prins dintr-înșii și nu li-au dat drumul decît după răscumpărare, pretinzînd că-și răzbună pentru asupriri sociale ucrainiene. Întîmpinarea între viitorul socru și ginere amintește una din secolul al XIV-lea între împăratul Ioan al V-lea Paleologul, silit să-și mărite fata după un emir turc din Asia Mică, și acesta.