„Când îl duceau pe drum, zice Ion Neculce, îl pusese într-o sanie cu doi cai, unul alb și unul murg, și cu hamuri de tei, ca vai de dânsul, ocări și sudălmi de auzea cu urechile; și alungând spre Suceava la un sat, au poftit puțintel lapte să mănânce; iară femeia, gazda, i-au răspuns: „N-avem lapte să-ți dăm, că au mâncat Duca-Vodă vacile din țară, de l-ar mânca viermii iadului cei neadormiți!” Că nu știa femeia aceea că este singur Duca-Vodă; iară Duca-Vodă, dacă au auzit așa, au început a suspinare și a plângere cu amar”. Soția lui, doamna Nastasia, s-a măritat la bătrânețe c-un grec șiret de la Constantinopol, care, după ce i-a luat toți banii, a lăsat-o pe drumuri „săraca și ocărâtă, de voroava oamenilor și cu o casă plină de copii”, spune cu jale dulcele povestitor al acelor zile amărâte. Sardarul aice în Iași, cu toate oștile, strigau să-i prinză pre greci să-i omoare. Fugit-au toată boierimea, care încotro au putut. Iară Duca Vodă, văzând că s-au râdicat atâta țară asupra lui, au ieșit din curtea domnească cu toată casa lui, șiau purces în gios pre iaz; iară hâncești au intrat în curtea cea domnească și prin casele boierești și neguțitorești, prin târg, stricând și jăcuind, și prinzând pre greci; pre câți i-au găsit, pre toți i-au omorât.