Paul se ridicase de la locul lui. Nora avu impresia că o zărise și că vine spre ea. Încremenise ca o elevă care simte că profesorul a văzut-o de pe catedră copiind, și acum aștepta să izbucnească scandalul inevitabil. Nu. S-a speriat prostește, fără motiv. Paul n-a văzut-o și de altfel nici nu se uită încoace. S-a dus doar spre masa grefierului, a luat de acolo un dosar, și acum, cu dosarul în mână, vorbește. Nora nu aude decât frânturi de frază, din care nu înțelege nimic. Repetă după el, în gând, cuvintele și e mirată că Paul le poate spune cu atâta convingere. De nerecunoscut vocea lui de aseară: este o voce fermă, sigură, cu ceva indiferent poate în adâncul ei, dar nu e indiferența leneșă, tărăgănată, pe care i-o cunoaște Nora. “… simpla depunere a motivelor de apel la dosar nu numai că e insuficientă, dar e neavenită… Tribunalul va trebui să considere acest apel nemotivat… Un singur mod de a motiva valabil… indicat de articolul 98 din legea judecătoriilor de ocoale… Implicit și fără ca jurnalul anterior să specifice… Procedural vorbind, de nu există… Se opune în termeni absoluți articolul 69 din procedura civilă litera d, aliniatul 2…” Nora ascultă cu încordare.