Găieștii sînt „un sat frumușel”, cu cîteva bune case boierești; podul pe Argeș, o grămadă de scînduri putrede. Piteștii: case de lemn, nici o biserică mai însemnată, cîteva clădiri de piatră, prăvălii de modă veche. Argeș: „o lungă stradă cu case de lemn”; pe dealuri, colibe. La vestita mănăstire, încă neatinsă de reparație[24], se întră prin două ziduri concentrice, din nenorocire acum desființate. Și la el comparația bisericii „cu o cutie de moaște bizantină”. Lancelot mai vede chipul lui Neagoe, cu părul bălan revărsat pe umeri, vechea catapiteasmă și vechile policandre. Se dau și cîteva vederi din localitate: un cuptor, o casă de țigan potcovar. Se străbat munții, printr-un ținut de gușați, la Șuici. Nu se poate mai departe cu trăsura: se va lua deci un car cu boi. Se merge pe la Jiblea[25], trecîndu-se Oltul pe pod umblător. Ținta e mănăstirea Cozia, ale cării chilii se găsesc într-un hal de ruină desăvîrșită și călugării lămuresc – nu fără dreptate – că aceasta e administrația statului, stăpîn aici. Egumenul, nebun, urlă toată noaptea. Biserica însăși era în cea mai proastă stare; artistului i se pare că merită o reproducere numai o fîntînă precedată de două frumoase coloane și avînd deasupra lor un brîu săpat[26].