Dealminteri danțul femeilor în Moldova era ceva peste obiceiul Răsăritului, pentru că acolo jocul se făcea numai de profesioniste, cu purtări rele, ca baiaderele Indiei. La noi erau vechi datini tracice, trecute la poporul nostru. După acest al treilea danț se merge la biserică. Timuș e călare pe un cal turcesc împodobit cu pietre scumpe. Hainele ce le poartă și surguciul de la șlicul din cap sînt date de vodă. Așa era obiceiul: socrul dădea ginerelui haina cu care se înfățișa la biserică[5]. De o parte și de alta a mirelui călărește cîte-un copil de casă și cîte-un boier. În genunchi și el și mireasa fac declarațiile cerute de rit și, cînd se întorc la curte, Timuș își sărută nevasta. Atunci îi era îngăduit. În momentul acela începe din nou muzica, tunurile bubuie. Ruxanda, care nu putea fi încîntată că are un astfel de soț, începe a plînge, deși Timuș pusese să-i cînte arii căzăcești ca să-i treacă. Începe masa cea mare. Se trimet căruțe la carvasarâ, la Sfîntul Lazăr din Iași, unde o modîlcă lutoasă de o parte și o bisericuță de cealaltă parte, ca și pivnițile enorme unde se aduceau toate mărfurile, amintesc ce a fost odată. Merg acum rădvanele ca să aducă rudele femeiești ale lui Timuș, druștile căzăcești.