După aceasta ordonai să-mi aducă pilaf alla milanese, pe care credeam că-l voi găsi mult mai bun decît celebrul pilaf al fiilor lui Osman; dar mă înșelai foarte amar, căci pe dată ce gustai dintr-însul, mi se păru tocmai ca orezul cu carne de miel, pe care îl dau de pomană babele la sîmbăta morților. Sunai de al doilea clopoțel și cerui să-mi aducă friptură. Ordinul se împlini îndată; dar, ce să vezi? Era o pasăre foarte mică pusă cu picioarele împlîntate într-o mare bucată de mămăligă și așezată astfel, că semăna întocmai ca o sentinelă de noapte, cu osebire numai că, în loc să fie armată cu vreo carabină sau sabie, sărmana păsărică ținea în cioc o mică bucată de mămăligă. — Ce însemnează această parodie, domnule? zisei chelnerului zîmbind. — Despre ce este vorba? răspunse el. — Despre acest pițigoi obraznic, ce mi l-ai pus înainte în loc de friptură. — Mă iartă, domnule, pasărea mea nu este pițigoi. — Ce este, dar? — Este ciocîrlan, și puind-o înaintea domnieivoastre am crezut ca vă fac cea mai mare onoare posibilă, căci în Italia nu cunoaștem altă friptură superioară acestia. Mîncai pasărea și lăsai mămăliga pe seama ospelierului. După aceea îmi aduse piersici și stracchino[12].