Adică făptuitori de rele, criminali sîntem, pentru că am îndrăznit a pricepe nevoia unei cărți începătoare mai apropietă de cerințele pedagogice decît precedentele, de ale căror vițioase cuprinsuri, domnul mieu, nu se scandalizază speculantul, ci învățătoriul conștiincios, nu cel ce „n-a împuns odată cu sula”, ci omul care-și iubește meseria, și pentru aceasta sîntem de condamnat?! Cu adevărat sînt cîteva greșele, care, toate la un loc, nu alcătuiesc nici o pagină din întreaga carte. Dar, drept vorbind, se poate pretinde unui institutoriu să posedă cunoștințele înalte ale unui profesor de liceu sau de facultate?! — Negreșit că nu. Ce-am putut scrie de la noi, am scris; ceea ce nu puteam ști prin noi înșine, am cerut de la alții, extrăgînd din cărți românești în uzul școalelor secundare bucățile științifice de care ne inculpați. Orice om cu minte nu poate cere unui institutor lipsit de mijloace și de timp a sta direct în curentul modificațiunilor și descoperirilor științifice; de aceea rugăm pe criticul nepărtinitoriu și conștiincios să ne puie în vedere îndreptările cuvenite, spre a ține sama de ele la ediția viitoare. Rugăm asemene pe domnul I. Nădejde să nu-și facă așa de mare nălucă despre „morile de vînt”, nici să grăbească a se turci, după cum zice, căci și acolo dă de „mîna lui Dumnezeu cea nevăzută”, care, dacă nu ne-ar fi găurit pielea în dreptul ochilor, nu ne-am putea vedea greșelile unii altora.