Însă biserica nu admitea printre slujitorii ei, de la preot pînă la mitropolit și patriarh, decît persoane întregi. Chiar un aspect dezagreabil, comic al cuiva 11 înlătura de preoție. De aici, de la bizantini, obiceiul a trecut, prin țerile slavone, la domnii noștri. Cînd, de nevoie, poporul suferea pe unul care nu era întreg și frumos, îi alipea pentru vecii vecilor o poreclă, care era totdeauna exagerată, tocmai pentru că țara voia să-și plătească astfel, ce sacrificase primindu-l. Așa, de unde Bogdan era, poate, numai rănit la ochi, a ajuns să i se zică Orbul, iar Petru Șchiopul nu era șchiop, ci avea numai un beteșug care-l împiedeca să meargă călare, și totuși el a rămas supt numele acesta de „Petru Șchiopul”. Acuma, de la domn la popor, iată ce ni se spune cu privire, întîi, la țara pe care el o locuiește și apoi la firea însăși a națiunii. În ce privește productivitatea țerii, bogăția ei, știri mai amănunțite am avut numai la Matei de Murano, de la sfîrșitul domniei lui Ștefan cel Mare. Trebuia de așteptat deci șaizeci de ani pentru ca să avem o nouă descriere, mai largă, a unui principat măcar. Și iată ce zice Graziani, care, supt raportul descrierilor, e mult mai bogat decît Sommer: Moldovenii au țară „foarte bogată în ogoare și oameni”, deși Țara de jos a fost pustiită în ultimul timp de năvălire tătărească.