Se descrie biserica argeșeană în amănunte, arătîndu-se cum erau sculpturile, păsările de aramă care se învîrteau la bătaia vîntului, turnurile care uimesc prin așezarea lor răsucită. Este, dacă nu cea dintăi prezintare a mănăstirii, pentru că sașii dau una și mai veche, dar foarte scurtă, despre Argeș, la începutul veacului, cea dintăi mai întinsă și plină de admirație din partea unui om care cunoștea îndestul Orientul ca să-și poată da sama de frumuseța unei asemenea clădiri. Tot așa e înfățișată zidirea, mai veche decît Argeșul, pe care Neagoe Vodă a încercat s-o întunece, Sfîntul Nicolae din Viile Tîrgoviștei, sau mănăstirea Dealului, care a fost refăcută supt Vodă Bibescu, stricîndu-se total interiorul. Aici se relevează „mozaicurile” care erau odinioară pe turn – probabil e vorba de sculpturi – și fereștile mai înguste, care aveau o garnitură de marmură albă. În loc să fie în mijlocul unei curți oarecare, zidirea era încunjurată atunci de o frumoasă grădină. Călugării asiatici au mai fost la Ocnele mari, la Mănăstirea dintr-un lemn, la Bistrița, unde au văzut moaștele Sfîntului Grigore, care, cum se știe, au fost furate de unguri în timpul războiului, pretextind că ar fi ale Sfîntului Ioan de Capistrano. Nu lipsește din descriere Arnota, unde nu era îngropat încă Matei Basarab.