întrebă Nora. — Nu. Am impresia că e simplu. Era totuși mai greu decât i se păruse privind, căci de la prima încercare căzu. În momentul în care voise să depărteze schiurile unul de altul, simțise în gleznă o rezistență neașteptată, ca și cum cineva i-ar fi pus piedică. Se ridică din zăpadă fără niciun cuvânt și porni din nou. Schiurile i se păreau nespus de ușoare, zăpada era moale și adâncă, senzația de alunecare la vale era ca o delicioasă plutire – dar glasul Norei îl chema la datorie: plug! plug! Încercă din nou să deschidă schiurile și din nou simți aceeași rezistență, care îl aruncă la pământ. Începea să-i fie necaz pe Nora, pe zăpadă și mai ales pe acest blestemat “plug”, care nu mergea. — De ce cad? — Pentru că greșești. La schi, lucrurile sunt foarte simple: cine greșește cade. Ar fi vrut să obțină de la el un surâs, dar el nu primi să glumească. Cu cozorocul căzut pe ochi, cu tunica plină de zăpadă, cu schiurile împiedicate unul de altul, era ca un elev supărat. — Să începem din nou, Paul. Cu mai multă atenție. Trebuie să te lași cu toată greutatea pe amândouă schiurile.