Ar fi vrut să o poată șterge din memorie, ar fi vrut să-și ceară iertare. Omul din față continua să povestească. În mod vădit, afacerile Grodeck îl pasionau. — Când a murit, zic, tânără doamnă Grodeck, Gunther era la München. Se zicea că studiază pictura. L-au chemat în țară, dar îndată după înmormântare a plecat din nou. A fugit. Familia ar fi vrut să-l țină aici, să-l facă inginer… E nevoie de un inginer în familia Grodeck. O avere ca asta nu merge singură. Dar vă spun că băiatul e nebun. S-a urcat pe munte să clădească, în pădure, cabana pe care o știți. De atunci nimeni nu l-a mai văzut. Nu primește pe nimeni. De asta m-am și mirat când mi-ați spus că locuiți acolo. Nu-mi venea să cred. Dacă ar ști bătrânul Grodeck… — Bătrânul Grodeck cine e? — Tatăl lui Gunther. — De ce-l numești pe el “bătrânul Grodeck”, și pe soția lui “tânără doamnă Grodeck”? Întrebarea îl surprinse, și un moment îl puse pe gânduri. — Ai dreptate. Nu m-am gândit niciodată la asta. Dar așa li s-a spus întotdeauna. Der alte Grodeck 18 și Die junge Frau Grodeck 19 Nu știu de ce. La drept vorbind, nici ea nu era foarte tânără, nici el nu e prea bătrân.