Degeaba! În fața unui om ca dânsul nu putea să reziste o femeie care călătorește singură și-și aștepta bărbatul abia peste câteva zile. Abia acum se simțea el ridicat în șea. Opriți odată, au căutat cel mai bun restaurant din oraș, au luat o masă cum el știa s-o comande, au deschis o sticlă de șampanie, apoi încă una, și inimile s-au încălzit, sufletele s-au apropiat, încât toată lumea-i credea însurăței. Țiind apoi s-arăte că nu e numai berbant, ci și galant, au ieșit după masă la plimbare și s-au oprit ici la un magazin de modă, colo la un giuvaergiu. În zadar, însă, căci ea strâmbă mereu din nas. Nu-i era nimic pe gust. Cine vine de la București nu se poate mulțumi cu ceea ce găsește la Focșani. Acolo ar fi voit ea să-l plimbe, să-i pună galantonia la încercare. El avea însă planurile lui, croite cu multă viclenie. Va fi fost de vină el, va fi fost ea, vor fi fost amândoi, destul c-au scăpat trenul. Ea era nemângâiată, deznădăjduită, iar el râdea, bucurându-se-n fundul inimii lui. - Nu e nimic, doamnă, îi zise, un episod plin de haz, de care mai târziu vă veți aduce aminte cu plăcere.