Călătorul își dă sama bine că „descripția acestor case se potrivește și cu cele din Ungaria, din Banat, dintr-o mare parte a Poloniei și a Ucrainei”. Nu înțelege însă bisericile, care-i par „murdare și mai puțin împodobite decît grajdurile din Anglia”. Orașele, urîte, au în Moldova o mare proporție de evrei, pe lîngă cari mai mulți țerani. Podurile sînt infecte. Boierii și-au făcut case de piatră, și curtea „e foarte mare, dar cu puține podoabe”. Țerile produc totuși mult stăpînilor lor: 300 000 de piaștri Moldova, Țara Românească, dublul. Se trimet pe an 100 000 de oi la Poartă. Aceasta atrage creștini doritori de a le libera. […] Ca evenimente, Langeron a văzut balurile de la Iași ale lui Potemchin, cu participarea „damelor ruse care urmau curtea”[9] între altele o doamnă de Witt, fata unui grec sărac, adusă de soțul ei, – „cea mai frumoasă femeie din Europa“. La 10 ianuar 1791 el era pentru întîiași dată în Iași[10], unde văzu pe Potemchin tronînd ca „un sultan pe atît de vesel, pe cit de afectuos, întrecîndu-se în amabilitate, cu curtenii săi”[11]. „Am petrecut”, adaugă scriitorul, „ puține seri mai plăcute decît acelea cînd hazardul m-a apropiat de dînsul la lași”. Moldovenii, poftiți la baluri pentru a-l vedea stropit de diamante, erau considerați ca „ultima clasă a supușilor lui”.