De la un timp însă Argeșul acesta cîștigă din nou însemnătate și Neagoe e acela care a clădit cunoscuta biserică, refăcută de Lecomte du Noüy, – observînd mai mult sau mai puțin modelul care fusese pe vremuri, – biserică lipsită azi de încunjurimea de ziduri și de toate clădirile unde stăteau egumenii și pe urmă episcopii de Argeș și scoasă astfel din cadrul ei firesc. Înainte de a se ridica din nou Argeșul, Tîrgoviștea se învrednicise totuși de o nouă favoare, ca și regiunea încunjurătoare, din care fac parte colinele de dincolo de cursul Ialomiței, unde s-a ridicat biserica Dealului. Pentru Radu cel Frumos capitala fusese Bucureștii; pentru Vlad Călugărul, de la care avem un număr de acte, capitala e tot aceasta din sud, mai nouă, și, dealminteri, el e înmormîntat, – deși nu i se mai vede mormîntul astăzi – la fundația sa în Vlașca. Aceștia toți sînt domni sprijiniți de turci, cari-și au baza în regiunea mai apropiată de Giurgiu. E incontestabil însă că, la începutul veacului al XVI-lea, dacă regatul Ungariei decade, în schimb voevodul Ardealului cîștigă o însemnătate mult mai mare decît înainte. Supt Iageloni, Vladislav și Ludovic, Ungaria propriuzisă slăbește, pînă ce, în lupta de la Mohâcs, Soliman cel Măreț biruiește pe copilul-rege, care și moare înecat în mlaștini, creîndu-se atunci cele trei Ungarii: pe cînd nordul și vestul sînt ale lui Ferdinand de Habsburg și turcii se așază în Buda, iar apoi în Timișoara, Solnoc și Seghedin, voevodatul ardelean se consolidează deosebit pentru a ocroti ideea de stat ungurească.