Își închipuie oricine că, pe o vreme de necontenite turburări, cînd voevodul se războia în toate direcțiile, la sud față de turci, la nord față de ardelenii unguri ai lui Andrei Báthory, la răsărit față de Ieremia Movilă și de sprijinitorii lui poloni, pe o vreme cînd războiul fierbea deci la toate hotarele, nu era răgaz să vie călători pe la noi. Acum, din activitatea lui Mihai au rezultat lucruri foarte mari, care au trecut, și lucruri mai puțin mari în aparență, care au rămas. Cînd ajunge cineva să realizeze planuri ca ale lui în ordinea militară și politică, nu totdeauna rezultatele pot fi menținute, dar din faptul că au fost căpătate la un anume moment urmează o stare de spirit de încredere, de energie, de optimism, de îndrăzneală. Chiar dacă, deci, rezultatele căpătate la un anume moment nu se vor menținea, ele fac posibilă căpătarea din nou ale acelorași rezultate într-o epocă de viitor mai apropiată sau mai depărtată. Acest lucru s-a întîmplat și pe vremea lui Mihai Viteazul. El a ajuns la lucruri pe care nu le avea măcar în planurile lui sau, admițînd că le-ar fi avut cu vremea, el a mers dintr-unul într-altul, ca odinioară Iustinian în refacerea Imperiului roman de apus.