Trebuie să fi fost o bisericuță de lemn, și lîngă dînsa tot ce era nevoie pentru a apăra o strajă ostășească, în drumul de comerț care mergea la sud. Mai jos ar fi întîlnit Bîrladul, unde era vama pentru Muntenia, ceea ce nu înseamnă că era hotarul acolo: el putea fi mai încolo. Tecuciul însuși exista la începutul veacului al XV-lea. Restul era teren de graniță încă neocupat, neconsolidat, și mănăstiri în partea aceasta nu existau. Dacă, acum, călătorul ar fi mers în partea de către munți, ar fi întîlnit. Moldovița, nu așa cum a fost prefăcută de Ștefan cel Mare, ci vechea clădire, încă foarte modestă. Ar fi trecut la Neamț, cea mai mare mănăstire din Moldova, unde poate că a fost îngropat Petru al Mușatei, pentru că, atunci cînd Ștefan cel Mare a făcut mormintele de la Rădăuți pentru înaintașii săi, mormântul lui Bogdan, al lui Lațcu sînt, și este și al lui Roman-Vodă, dar al lui Petru nu; legenda însăși pune în legătură întemeierea Neamțului cu Petru- Vodă. Mai pe urmă se atingea Tîrgul de jos, cu cetatea lui Roman-Vodă, ale cării rămășiți se văd și acum la marginea orașului. Aici era și o mănăstire, din care s-a dezvoltat episcopatul.