Dorina se uită o clipă cu spaimă la dânsul, apoi alergă și-l îmbrățișă, gâlgâind: — O, micule drag, iartă-mă… inimă de aur. Casa se umplu iar de veselie și de planuri de cumpărături. În amurg, însă, Dorina căzu pe gânduri și îl întrebă de unde a luat atâția bani? Pascu improviză o minciună complicată și ea îl crezu, dar cu o fluturare de surâs în colțul buzelor. A doua zi Pascu plecă la minister mulțumit ca înainte de a-și fi prins nevasta cu Faranga. De-abia în biurou își aduse aminte de mâneca paltonului. O pipăi cu încredere și înlemni. Descoperi un plic mititel, fără adresă și nelipit, iar înlăuntru numai trei cuvinte: „Ești zevzec! Dorina.” „Uite fericirea mea”, își zise Pascu, înseninat, punând plicul la loc. Se duse îndată la arhivă, după un dosar, ca să poată Faranga să-și ia răspunsul. Se întoarse înapoi fluierând ca un copist amorezat. Când să se așeze însă la biurou, îi răsări în minte o întrebare: de ce oare n-a fost pe plic nicio adresă? Se uită spre palton și văzu că Faranga umblase la scrisoare. Acuma îi părea rău că n-a examinat mai de aproape plicul. Dar Faranga i-a boțit de tot mâneca… Vrând s-o potrivească, simți ceva.