– Ei, aide, hatârul ţi-e mare. Dară cântă mai curând, că n-am vreme de pierdut. El cântă: Uu! N-aude, N-a vede, Na greul pământului, Şi uşorul vântului, Căţeluşii mei, Că vă piere stăpânul. – Ei acum dă-te jos să te mănânc, zise zmeul. – Mai stai niţel, răspunse băiatul, să mai cânt un cântecel, şi na opinca asta de o roade până atunci. El cântă acelaşi cântec. Şi ca să mai cânte un cântec, îi dete încă o opincă. Văzând că nu se simte nimic, el îi dete şi căciula să o roază până ce va cânta şi a patra oară. Ce să vezi d-ta? Când a strigat întâi, a auzit iepurele, şi zise: – Auziţi, fraţilor, se prăpădeşte stăpânul nostru. – Taci, urechi de cârpă, îi zise vulpea şi-i trase o palmă, tu să gândeşti stăpânului nostru aşa? Când a strigat a doua oară, a auzit vulpea. Zicând ea ce zise şi iepurele, lupul i-a tras o palmă şi i-a răspuns întocmai cum făcuse vulpea iepurelui. Când a strigat a treia oară, a auzit lupul. Şi zicând şi el ceea ce zisese vulpea, ursul îi trase o palmă şi lui şi îl înfruntă de ce să gândească stăpânului aşa rău.