Eu mă tem, și lucruri pe care te temi a le face nu pot să fie iertate. Tot atât de puțin pot să fie iertate lucrurile pe care ți-e rușine de a le fi făcut. - Vorbă să fie! întâmpina dânsa. Se perde ușor atât rușinea, cât și temerea. - Tot e mai bine ca ea să se teamă și să se rușineze! strigă dânsul. Frumoasă vorbă, dar omul, pornit odată în căile păcătuirii, nu se oprește când vrea, ci când poate, și nu intră de bunăvoie, ci cade orbiș în păcat. E greu să nu mânând când ți-e foame și ai în fața ta masa încărcată de fel de fel de bucate, greu e să nu bei când băuturi amețitoare ți se toarnă în păhar, greu e să nu strângi în brațe femeia care-ți șade pe genunchi. „Și dac-ar fi să nu fie adevărat ceea ce-mi închipuiesc eu despre dânsa? Cu cât dispreț s-ar uita ea la mine?! ” Zicând-o aceasta, el se zbătea ca să scape. A și scăpat, căci în clipa aceea, scuturat de o mână ușoară, el s-a deșteptat din somn și s-a pomenit în fața Laurei, care-i arăta ceasornicul. Era zece fără un sfert. Scăpase Raul, dar tot îi era rușine de cele ce visase.