Mai întâi și mai întâi puteam să primim vizite fiecare în iatacul lui, oricând în timpul zilei, ba chiar și peste noapte. Puteam de asemenea să și mâncăm ori să bem fiecare ceea ce-i dădea mâna. Nu ne oprea nimeni să ne uităm pe fereastră, nici să ne plimbăm prin curte, nici să ne adunăm, ca să stăm de vorbă. Chiar ziua următoare a venit soția mea să mă vadă și am stat ceasuri întregi de vorbă. Am luat înțelegere să-mi trimită în fiecare zi mâncărică și tot ceea ce-mi va fi trebuind. Venea apoi în fiecare zi aproape, încât parcă și aici eram acasă. Păcat numai că ne aflam la Hotel Modern unde lumea era obișnuită să vadă numai femei mai tinerele intrând și ieșind. «Mie puțin îmi pasă - grăi soția mea - dar e greu pentru soțiile celorlalți, care toate sunt tinere și frumoase. E în tot cazul cea mai urâtă parte a pedepsei la care sunteți supuși.» «Dă-i încolo! - i-am răspuns. Cea mai stricată dintre femeile ce intră în casa aceasta are și ea mai multă pudoare decât cei ce-au crezut că mă batjocoresc trimițându-mă aici. Batjocorită e țara, care nu știe să cinstească pe bătrânii ce și-au petrecut viața ostenind ca să ridice nivelul ei moral și intelectual.