Ce câștig după ce voi fi făcut renunțarea? Așa se întreba el. E oare lucru cuminte să renunț, pentru ca dintr-o moștenire destul de însemnată să se facă patru mici, care-n timp au să fie risipite? ” El își cunoștea copiii: îl știa pe Iorgu, maiorul ce poamă e; își închipuia ce are să facă cellalt, studentul, când va pune mâna pe părticica lui; despre cele două fete nu mai era vorba. Era învederat c-o să se îmbuibe un timp oarecare și-o să se deprindă cu belșugul și-apoi o să fie toți patru, viața lor întreagă, nemulțumiți cu sărăcia în care au trăit până acum și o să fie nevoiți a trăi și-n viitor. „Un aperitiv care te-amețește și te scoate din minți, apoi te lasă cu inima friptă! ” își zise el și hotărârea îi era luată. - Să ne-ntoarcem, dragii mei, acasă, că degeaba ne-am mai perdut timpul așteptând aici, le zise el copiilor săi. Eu am chivernisit viața mea întreagă averi mari fără ca să mă fi încurcat vreodată, știu să chivernisesc și să-mi stăpânesc firea și e mai cuminte să iau eu în primire averea rămasă de la fratele vostru și s-o sporesc. Așa a zis, căci acesta îi era gândul, și așa a și rămas să fie.