„Da! își zicea acum. Ce să-mi faci? Nevoile vieții. O să pun la loc trimestrul viitor”. O zicea el aceasta, dar era din ce în ce mai strivit de simțământul că numai cel tare e în stare să se stăpânească pe sine însuși și că el nu mai e destul de tare ca să se înfrâneze. Purtând povara acestui simțământ, nenea Iorgu nu mai umbla cu capul ridicat și nu mai călca țeapăn și apăsat, deși îi era și acum parcă i e clătina cu totul altfel pământul sub picioare. Era, dacă e vorba, cel mai nevinovat om, care se mărginește a se folosi de drepturile sale, și, cu toate aceste, umbla cu ochii în pământ și se uita din când în când împrejurul său sperios, ca omul care se știe vinovat de a fi asuprit și despuiat pe ceia ce se reazemă cu încredere pe el și-n toată clipa se aștepta să fie tras la răspundere. III Dumnezeu 1-a înzestrat pe om cu minte ca să judece și să poată deosebi ceea ce e bun de ceea ce e rău, iar omul se folosește de darul dumnezeiesc pentru ca să se încredințeze pe sine însuși că e bine ceea ce se simte ispitit a face.