Era frumos și bine, răcoare și aer împrospătat. În liniștea nopții de vară cântau greierii, țârâiau cosacii, orăcăiau broaștele, se răsfățau prin zăvoaie privighetorile și prin apele revărsate bubuia din când în când boul-de-baltă. - Asta am fi putut noi s-o facem și fără ca să venim pe aici, grăi dânsa într-un târziu. - Ferit-a Sfântul! răspunse el. Trebuia să trec prin toate ca să mă-ncredințez că slăbiciunea e în adevăr mai tare decât mine. - Da! întâmpină dânsa. Așa zici acum. De unde știu eu dacă mai târziu n-o să-ți fiu urgisită și alții mă vor blestema pentru că… - Asta nu! — o întrerupse el - căci pe când tu ai fugit de mine, eu am alergat după tine.