- La aer curat și în bătaia vântului! zicea boierul, și-a dat poruncă să pună caii la cupea. Peste puțin s-a răzgândit însă. Prea era frumoasă ziua de primăvară; păcat ar fi fost s-o închidă în cușca aceea. Lucica a ieșit în trăsură deschisă cu madama și cu fraulain. Era atât de bine și de frumos, dar din când în când adierea vântului i se părea copilei prea aspră. Fiindcă băltoacele secaseră și iarba nu mai era udă, madama i-a dat voie să intre în livedea înflorită. Iar ea a cules o floare, două, nu mai multe, și iar s-a urcat în trăsură. Seara a fost chemat doctorul și acesta era de părerea că e la mijloc o mică răceală. Ziua următoare același doctor s-a încredințat că e la mijloc o mică indigestiune! Două zile în urmă au ținut trei medici un consult și au fost toți trei de acord că e grav cazul, iar vineri, înainte de Dumineca Tomii, Lucica s-a stins cum se stinge candela din care s-a istovit untdelemnul. Prea de tot era delicată pentru lumea plină de nevoi în care ne petrecem noi viața.