Dar era la birt și nu-i rămânea decât s-o ție și el pe coarda pe care o porniseră ceilalți. - De, - zise el - tare mi-ar prinde bine, dar cât mai curând, fiindcă am arvunit Ia Alexandria niște ovăz și nu știu cum voi găsi bani ca să-l plătesc. Nu-mi aduc însă aminte să fi avut vreun unchi bogat. - Hâhâhî! râse iar neamțul. N-ai nevoie să-l știi pentru ca să-l cauți. Fiecare om are norocul lui. Zgârcitul e om fără noroc, care adună pe norocul altuia și păstrează pentru acesta fără ca să voiască. La noi a fost un măcelar bogat care a murit de foame îndată ce a venit nepotul, pe a căruia noroc adunase bogăția. Dacă n-ar fi venit nepotul, el ar mai fi trăit, ca să mai adune. Ăstuia nu i-a venit, precum se vede, moștenitorul cu noroc, și să știți că n-are odihnă nici în mormânt până ce nu va fi venit. Ia adu-ți bine aminte: poate că vântul te-a adus aici ca să scapi un suflet. Hâhâhî! - Curat așa-i cum zici tu, grăi hangiul, oarecum mirat. Uite, eu stau de vreo trei ani aici și știu multe. N-are odihnă! De câte ori se ivește câte cineva care cere moștenirea, trosnește nopțile și tocânește de te trec fiorii și-ți vine să fugi.