Purtau o haină ușoară până în călcâie, pe deasupra o dulamă până la genunchi, strânsă la brâu, pe cap o broboadă de in sau de cânepă, mărgele la gât, și flori în cosițe. Ele vedeau de casă, torceau, țeseau, creșteau copiii; bărbații, când nu erau în război, duceau la pășune hergheliile, cirezile de vite și turmele de oi, semănau în câmpiile roditoare de la poalele Carpaților grâu pentru negoț, și miei pentru hrana lor -străvechea mămăligă. Toamna umblau în cărăușie: scoborau la mare belșugul holdelor, aurul munților, cai, lână, miere și ceară, și luau în schimb arme, stofe alese, vase de bronz, scule de podoabe, de care n-aveau ei. Iarna, în căsuțele lor de bârne sau de vălătuci, adunați pe lângă vatră, își povesteau isprăvile, luptele și primejdiile prin care au trecut, și câte au mai auzit și văzut prin locurile depărtate pe unde au umblat. Cât a trăit Boerebiste, au stat toți la un cuget, îngrădiți în aceleași legi și în aceeași alcătuire de viață. Dar la moartea bunului și înțeleptului rege, țara, întregită de el, e întinsă de mulți, și se rupe-n bucăți. Încep iarăși dezbinările tracilor de odinioară. Lupte crâncene înviforează gloatele și se întorc la vechea lor sălbătăcie.