Macarie, episcop de Roman, scrie viața lui Petru Vodă, cu elemente de stil împrumutate din vestita cronică balcanică, slavă a cronicarului Manase, care a servit de model veacuri întregi pentru astfel de lucrări. Astfel călătorul care ar fi venit la curtea lui Petru Rareș ar fi întîlnit, în același timp cu o țară consolidată, cu o ordine ierarhică pe deplin stabilită, cu o deosebită mîndrie împărătească din partea domnului ca și din partea doamnei, în legătură cu stăpînirea împărătească a lui Ștefan cel Mare și cu tradiția lui Alexandru cel Bun însuși, o civilizație națională, care, dacă, în ce privește forma, nu întrebuința încă limba țerii, nu era mai puțin un fenomen din cele mai importante ale culturii generale în răsăritul Europei și, dată fiind situația tuturor celorlalte provincii creștine din Orient, făcea din noi, pe la jumătatea veacului al XVI-lea, moștenitorii civilizației bizantine și continuatorii acestei civilizații, de multe ori pe drumuri pe care însăși civilizația bizantină, neinfluențată de Apus, nu le cunoscuse.