Te aruncă într-o cușcă de fier. Acolo mai sunt doi copii care plâng și strigă după mama lor. Mașina pleacă. Începi să te trezești. Te uiți în jur. Ce cauți într-o dubă murdară de marfă?! Trebuie sa fie o greșeală. Încerci să rupi grilajul cu mâinile, cu dinții. Uffff … e tare de tot … nu reusești nici măcar să-l zgârii. Singurul lucru pe care îl poți face e să strigi. La volan e un om care ascultă muzică dată la maxim. Se face că nu te aude. Ce are cu tine? De ce nu te-a lăsat să te joci în continuare ? Nu ai făcut rău la nimeni. Ești prea mic să știi sa faci rău … Mașina iese din oraș. Oare unde vă duce? Îi întrebi pe ceilalți copii. Nici ei nu știu nimic. Se jucaseră de dimineață, chiuiseră și apoi au pățit la fel ca și tine. Sunteți pe un drum neasfaltat de țară, tot mai departe de oraș. Vă zgâlțâie puternic. Într-un final vă opriți. Cineva deschide ușa dubiței și ia cușca în care stați îngrămădiți. Deschide o poartă grea de fier și vă duce într-o încăpere fără lumină și urât mirositoare. Apoi pleacă și închide totul cu un lacăt cât un munte.