Tot n-o să ne rămâie decât să căutăm fie la canton, fie chiar în sat un car cu boi, ori o căruță, în care-l ducem și pe rănit mai bine decât pe targă. - Fără îndoială, întâmpinai eu, dar perdem timp și n-o să te mai poți întoarce azi acasă. El se scărpină în dosul urechii. - Ei bine! - strigă încă mai necăjit - o să ne întoarcem la noapte. Ne-a căzut odată în cap beleaua aceasta, avem să le facem toate ca să scăpăm de ea. În vreme ce el a făcut bandajul, eu am plecat cu brișculița la vale. Mult a trebuit apoi să alerg încoace și încolo la vale și la deal, căci cantonul ri-avea nici uși, nici ferestri, iar prin sat numai pe ici, pe colo mai rămăsese câte o casă întreagă. Nici nu puteam apoi să-l lăsăm pe rănit în seama orișicui și abia târziu am dat peste o babă pricepută și sfătoasă, care era în stare să-i poarte de grijă. Cu toată graba mea, era deci cam târziu după-ameazăzi când m-am întors la deal cu un car, aducând cu mine și doi oameni cu uneltele cuvenite ca să sape groapa. - Să fie ai dracului toți nemții de pe fața pământului!