Madama citea, dar numai când cocoana nu era acasă, adecă mai mult decât stăpâna ei. Iar când madama citea, Gogu ar fi putut să se dea și peste cap dacă n-ar fi fost băiat atât de afară din cale binecrescut. El însă ținea la madamița lui și de aceea ședea frumușel lângă dânsa și se juca, așa singur, ca o maimuță, mai cu o bucățică de hârtie, mai cu mult lăudatele cuburi, mai cu vreo altă bazaconie iscodită anume spre a prosti copiii, ca să nu le facă prea multă bătaie de cap celor însărcinați să poarte grijă de dânșii. Din când în când o mai întreba: „Madamițo, ce să mai fac eu acum? “ și madama, femeie isteață, știa totdeauna să-i dea de lucru. Dacă timpul era frumos, madama-l scotea pe Gogu în grădină, ca să ia aer, și-i dădea voie să adune flori, să sară peste coardă, ba chiar să alerge, ca să facă mișcare, se înțelege, fără ca să se înfierbânte prea tare, căci era plăpând băiatul. Pe la patru, madama își lua, tot în grădină, ceaiul cu rom, iară Gogu căpăta o ceașcă de cacao cu pesmeți. Trecând spre grădină, Gogu îl vedea pe Gogușor, deși nu prea îndrăznea să se uite la el.