I se spune că episcop pe vremea aceasta era polonul Zamoyski, dintr-o familie foarte mare, dar care nu trăia deloc ca episcop și nu vizitase Moldova niciodată. Domnul grăbește pe misionar să plece cît mai răpede, dar i-a admis, la urmă, să steie o bucată de vreme la Bacău. Adaug că, în ce privește situația bisericii, în lipsa lui Zamoyski, supravegherea fusese exercitată de franciscanul bulgăresc Ioan Lillo. Cînd Bandini pleacă din Iași ca să se ducă la Bacău, i se trimit bagajele înainte pînă la Cotnari. Ajuns aici, e bine primit și face slujbă, în calitate de episcop călător, în condițiuni speciale. La 5 novembre sosește la Bacău chiar. Aici găsește casa parohială pustie, din biserică numai un turn dărîmat, odăjdiile putrede, altarul profanat, munți de gunoaie în grajd. În casa unde prelatul a fost poftit, bătea vîntul de toate părțile; de jur împrejur, nici un gard; o biată moară era singurul venit pe care-l mai avea episcopia. În ce privește pe orășeni, Bandini constată aceeași aplecare ospitalieră pe care toți călătorii o observă la români în general; locuitorii ies înaintea episcopului străin cu miere, ouă, pîne, ovăz pentru cai. Profitînd de sfaturile secretarului Kutnarski, se hotărăște apoi episcopul să cumpere altă casă și ia două clădiri vecine, locuite „de persoane infame”.