Se descriu și aici balurile care au avut loc. La cel dintîi a venit, nu numai doamna, mult mai tînără decît domnul și destul de plăcută la față, ci și foarte simpatica fiică. La alt bal a venit și lume străină și – detaliul se află și la Struve –, cînd a fost vorba să se joace poloneza, jupînesele au jucat-o foarte bucuros, dar, cînd veni rîndul „englezei“, danț mai apropiat de cele occidentale, boieroaicele începură cu: „nu știu”; cînd s-a insistat totuși, jucară[10]. Dealminteri scena se va repeta la cel mai apropiat bal. Cei așezați la gazde, cari dădeau o raită pe la mănăstiri, pînă la cerdacul lui Potemchin, la patru verste de oraș, privind curioși la spoitorii țigani de căldări, trăgeau cu ochiul să afle cum e viața acolo: puteau vedea cum se întindeau pe sofale cucoanele, – precum, ca să adoarmă, boierii erau frecați la tălpi. Restul călătoriei lui Renner îl cunoaștem din ce spune Struve. Și el înseamnă cum se înfățișau Vasluiul, Bîrladul, unde era o biserică foarte veche, „de 900 de ani“. Tecuciul aproape nu mai exista, căci, precum am spus, fusese aproape total distrus în cursul războiului; regiunea Focșanilor tot așa. La Focșani, cele două excursii la mănăstirea Miera, cu mănăstirea făcută de Constantin Cantemir, și la Odobești.