Deci mai puțin decît Muntenia, căci Moldova nu s-a ridicat niciodată, nici supt raportul producției, de pe urma acelei jumătăți de veac, cît fusese teatrul războiului dintre poloni și turci, după care au urmat războaiele între ruși și turci. Cheltuielile erau acolo următoarele: tributul numai 65 000, la bairam 60 000, la „obrazurile știute” (fondurile secrete) 250 000, dobînzile la împrumuturile neplătite 68 620. Dar, pe lîngă cheltuielile mărunte ale curții, se prevedea o sumă pentru văduvele celor care au servit țara, un fel de „recompense naționale”; 4 200 lei se dădeau la dascălii cari veneau de Anul nou să felicite pe domn. O sumă era destinată pentru îngrijirea mormintelor domnești, ceea ce era foarte onorabil. Apoi pentru „trupa națională” se cheltuiau 71 520 de lei, ceea ce este relativ foarte mult: pentru levenți, altfel de armată, 20 305 lei. În sfîrșit era un fond pentru muzica turcească. În general domnul Moldovei cheltuia 1 123 859 lei. Ca populație, Raicevich socotește pentru amîndouă țerile un milion de locuitori, adecă mai mult decît Sulzer, evaluția lui fiind chibzuită mai cuminte. Locuitorii creșteau prin venirea de pribegi din Ardeal, din Bulgaria, din Serbia, și foarte mulți ruși din Polonia, care-și fixau locuința în Moldova.