Ca un învățat, „membru al Academiilor din Varșovia, Cracovia și Neapole” și cetățean polon onorar al republicei trecătoare din Cracovia, vine la București, supt Vodă Caragea, contele Auguste de Lagarde, care și-a publicat în 1828 călătoria de la Moscova la Viena prin părțile noastre[1]. În Chiev (iunie 1811) el găsește ca guvernator pe generalul Miloradovici, care comandase la noi. Dar tot aici întîlnește pe Constantin Vodă Ipsilanti, căruia-i fusese recomandat de fiul lui, Alexandru, un prieten de la Petersburg[2]. Bogatul pribeag stă de doi ani în orașul asupra căruia plutea amintirea lui Petru Movilă, din neamul Înaintașilor lui pe scaunul Moldovei. Costumul oriental al doamnei, al domnițelor îi amintește familia lui Tippoo-Saib, prințul indian. Ipsilanti tatăl avea legături în aristocrație și tocmai stătea să facă o vizită la Uman, „frumoasei contese Sofia Potocka”, cum se știe o greacă din Mudania, fostă și d-nă Witt. Alexandru e crescut de țarul și înscris la început ca iuncăr în cavaleria gardei imperiale, pentru a fi apoi generalul schilodit de o ghiulea în lupta de la Lützen și eroul unei revoluții zgomotoase, dar neizbutite. La Ovidiopol se constată o populație românească, deoarece se dă numele de „Lacul Ovidioli” (sic) limanului Nistrului. Lagarde se îmbarcă întîi la Odesa pentru Constantinopol, unde se află în toamnă.