D-l Gogu Bondoc, profesor de aritmetică și de geometrie, era om nervos și distrat ca toți matematicienii cu adevărată vocațiune, deci și iute la fire și cam zăpăcit. - Ai să faci o cură hidroterapică în toată regula, îi zise doctorul său curant, care îi mai era și bun prieten. - Neapărat, Gogule, stărui cocoana Eliza, care, trăind de vreo noauă ani acum cu un matematician și mai având și doi draci de copii, se făcuse și ea nervoasă. - De! grăi Gogu, luându-și timp să-și facă socotelile. La urma urmelor, de ce nu?! urmă iar, după ce-și răsuci de câteva ori mustața. Câteva zile de-a rândul au tot chibzuit apoi el și ea unde să se ducă, au făcut studii aprofundate asupra tuturor adasurilor și au hotărât în cele din urmă că se duc la Grafenberg în Silesia, unde li se părea locul mai la o parte și astfel mai potrivit pentru oameni nervoși. Nici c-ar fi fost cu putință să facă o mai bună alegere. După vreo trei săptămâni, Goguță, băietul, și Mimița, fetița, se făcuseră niște roșcovani plini de viață, cocoana Eliza alerga ca o căprioară sprintenă prin pădurile de brad, iar d-l Bondoc perduse opt kilograme din greutate și se făcuse cel mai flegmatic și mai bine cumpănit om.