— Ce supă aveți gata? îl întrebai. — Avem mai multe, dar eu te îndemn să mănînci din faimoasa supă milaneză intitulată risi e verse[10]. — Adu-mi dar de aceasta. — Numai decît, dar altceva nu mai poftești! — Se înțelege de sine că poftesc; spune-mi numai ce bucate aveți. Camerierul, care nu aștepta decît acest cuvînt, începu a recita un dicționar întreg de fraze bucătărești, oprindu-se din cînd în cînd la cîte un fel de bucate cu nume mai pompos și facîndu-i un atît de mare elogiu, încît ar fi putut să ațîțe chiar apetitul lui Lucullus și Heliogabal[11]. Ca să mă scap odată de acest guraliv camerier, îi ordonai să-mi aducă din bucatele cele mai bune de care avea. El se duse să puie în lucrare ordinul meu, și veni numaidecît cu un fel de bucate care era tot într-un timp rasol, bucate cu zeamă și friptură. Întrebai despre numele acestui fel de bucate și-mi răspunse că se numește testa di vitello in umido, adică căpățînă de vițel cu sos. Teribila foame ce mă turmenta în acele momente nu-mi permise a-i face o analiză mai întinsă, dar cînd începui a înghiți din acest terțet gastronomic, simții că era foarte gustos și, după piperul cel mult ce avea, mă convinsei că locuitorilor din Bergamo le plac foarte mult aromatele.