-Îmi dau seamă de ce-mi pui întrebarea, zise ea. Da! Ai dreptate! Face fiecare ceea ce se potrivește cu firea lui. Cea mai viuă și mai adevărată dintre mulțumirile vieții mele e să pun în mâna mamii mele bănișorii ce iau drept leafă. De câte ori mă gândesc la aceasta, mă simt mai presus de alte fete și sunt încântată de mine însămi, iar mulțumirea aceasta o s-o am orișicât aș mai trăi. Nu-i așa că asta e ceea ce voiai să-ți spun? urmă dânsa, apăsând asupra vorbelor. Ai și d-ta asemenea mulțumiri. Îți mai spun însă și că am avut mai multe partide, dar am rămas fată mare și-o să fiu azi-mâine fată bătrână nu doară fiindcă aș fi având slăbiciune pentru vreunul care nu mi-a cerut mâna, ci pentru că țin ca nimeni să nu aibă căderea de a se pune între mine și mama și de a cere să mă lipsesc de mulțumirea de care îți vorbii. Dl. Corban s-ar fi simțit în alte împrejurări jignit de această mărturisire. În starea sufletească în care se afla acum, el era încântat de-nțelepciunea fetei, și încă mai încântat ar fi fost dacă ea nu ar fi stăruit cu atâta-ndărătnicie-n hotărârile ei, și s-ar fi măritat, ca să nu i se mai pună acum în cale.