După ce sfârși de înnodat cravata, Nora se depărtă puțin de el și îl privi, ca să vadă cum îi stă. — Nu, nu merge. E corectă, dar nu-ți stă bine. E prea corectă pentru dumneata. Și tot ea, cu aceeași grijă, se sili să strice nodul prea bine făcut al cravatei și să-i redea aerul de neglijență dinainte. Era gata să plece. Își pusese paltonul (“Ce înalt e Doamne, în palton!”) și se pregătea să-i spună bună seara. — Într-adevăr, te duci? — E târziu. — Nici un te-ai prezentat. Nici un știu cum te cheamă. — E nevoie de hârtiile mele de identitate? — Nu strică să le vedem. El căută cu seriozitate în buzunarul interior al hainei și scoase de acolo un carnet, pe care i-l întinse. Nora îl răsfoi un timp, ca și cum ar fi vrut să verifice fotografia, semnalmentele, semnătura. Pe urmă, îl privi deodată surprinsă. — Ești născut la 18 decembrie? — Da. — La 18 decembrie? Ești sigur? Fără să aștepte răspunsul lui, întoarse capul spre calendarul din perete. — Știai că e ziua dumitale astăzi?… Știai că împlinești… Se opri, deschise din nou carnetul de identitate pe care-l avea în mână, citi anul nașterii lui… — Știai că împlinești 30 de ani astăzi?