În sfirșit vom încheia aceste note asupra stării Țerii Românești la jumătatea veacului al XVII-lea cu două feluri de știri pe care nu le găsim aiurea. Falșul Mihai Vodă, Mihnea fiul lui Radu, petrecuse foarte mulți ani în serai, așa încît putea fi socotit ca turc, și, chiar în ce privește moralitatea lui, boierii spuneau multe povești. Era însă un om foarte inteligent, știind ungurește, polonește, turcește, limba persană. Ca domn, a căutat să înlăture părerile rele despre dînsul, adunînd un sinod, pe care l-a prezidat, fixîndu-se norme în ce privește disciplina; a avut corespondență și cu patriarhul constantinopolitan în această privință. Apoi a sfințit biserici, ținînd frîul calului patriarhului de Antiohia, cum era obiceiul, în Apusul medieval, față de papă. Ceremoniile acestea ale lui Mihnea Radu sînt zugrăvite foarte pe larg de Pavel de Alep: avem la dînsul o descriere de sfințire de biserică, făc