D. Mitache pe „preotul de la Stelinești, care, cu afaceri în curs de judecată”, își îndeplinise pentru ispășire funcțiunea de agent electoral. D. Petru Andrei a schițat pe „învățătorul Adam Vasile, care, împreună cu un fierar, a bătut pe alt învățător în chiar casa lui”. Mi-i scîrbă să mai continuu. Studenții n-au fost uitați. Pe cînd unii făceau antisemitism, agitînd satele, iar alții se jucau de-a pistolul în serviciul celor doi Codreni, cari și în Comera nouă vor amenința cu împușcarea, pe cînd”Cetatea Universitară” trecea, din profundă convingere și cu o matură chibzuire a împrejurărilor, de la dictatura mussolinică a dlui Goga la nutritorul cazan democratic al cinstitei cîrmuiri, alții, fără să mai fi făcut vreun stagiu de facsimil idealist, mergeau la Ministeriul de Interne și luați de acolo, împreună cu merindele de drum, recomandația către prefectul local, care avea să se îngrijească de rest. După ce oamenii de treabă cari se luptau pentru conducerea României făcuseră ca studenții rătăciți să pumnească pe rector, să dea cu praf de ardei în ochii soldaților și să ardă în fața Senatului cu geamurile sparte un camion al poștei, acuma se creștea tineretul în practica violențelor și murdăriilor unor alegeri pătate. […] Alegerile au fost pătate, dar în aparență libere.