Peste un an Ioan Huniade vine cu Dan al III-lea, de partea căruia se dau acum toți boierii și toată ticăloșita oaste ce mai rămăsese țării. Vlad Dracul e ucis la Târgoviște împreună cu fiul său Mircea. Rămân însă de la el doi fii: Vlad Țepeș și Radu cel Frumos. Stă la domnie zece ani, cu sprijinul ungurilor, neamul Dăneștilor. În neamul lor se păstra vița cea curată a Basarabeștilor; căci Drăculeștii, scoborâtori din Mircea prin fiul cel din flori, erau „sânge amestecat”. Dar nici în Dan al III-lea, nici în Vladislav feciorul și urmașii lui, nu se vestește domnul ce-l așteptat. Și-n ce cumplită învolburare de vremi trăiesc piticii și nevolnicii aceștia! Tot Răsăritul Europei e în flăcări. Turcii sub viteazul Mohamed al II-lea ajung în culmea puterii lor. Creștinii mai fac o încercare de a-i răpune. Încă o dată roșesc cu sângele lor pământul acela de dureroasă aducere-aminte din Câmpul Mierlei. Cei opt mii de ostași ai lui Dan leapădă armele și trec la turci. Nu-i cea dintâi mișelie a lor, e însă cea din urmă: Sultanul, pentru a da cu ei o pildă strașnică, pune de-i omoară pe toți, în fața oștirii lui înmărmurite. Creștinii sunt biruiți și de astă dată (1448).