Nu suntem destul de bine îmbrăcați pentru un local ca ăsta. Pe urmă, scumpetea. — Suntem destul de bine îmbrăcați, pentru ca tâlharul de stăpân să ne accepte banii noștri, care n-au miros. Cât despre scumpete, ce să-ți spun? Face un prieten bun nebunii și mai costisitoare, când vrea să dezmierde un alt prieten bun, atins de inimă acră! Adrian observa în ochii cambuzierului o sclipire stranie, lunga sa față, arsă de vânturile mărilor, părea unsă cu grăsime, de când se aflau în acest local, încălzit peste măsură. Părul vâlvoi și barba în dezordine îi dădeau o înfățișare sălbatică. Sotir scoase batista și-și șterse fața, cu o mișcare ce trăda oboseala. Adrian se crezu vinovat, îi luă mâna și-i zise: — Iartă-mă, dacă-ți pricinuiesc vreo supărare. Nu-mi căuta mie… Eu am, adesea, ca adineauri, momente când mă îndoiesc că mă aflu pe un drum bun și remușcărle de-a părăsi mereu pe mama mă copleșesc. În asemenea clipe, prezența unui amic ca tine e binefăcătoare. Totdeauna mi-a fost binefăcătoare prietenia. — Ai mulți prieteni? Întrebă Sotir cu o liniște neîncrezătoare. — N-am mulți. Am unul singur, un rus, dar, mare ca tine, înțelept și cu inimă! — Unde se află? — La Cairo.