Căderea acestei opere, în care nenorocitul compozitor își vărsase toată puterea geniului său, îl întrista atît de mult, încît îi paraliză facultățile intelectuale. Această deplorabilă stare, devenind din ce în ce mai amenințătoare, el fu condus într-un stabiliment de sănătate de la Ivri; dar sosind o rudă a sa din Italia și neputînd suferi această umilire, îl transportă într-o locuință frumoasă din Cîmpii Elisei, iar mai în urmă îl duse la Bergamo, patria sa. Influința ce esercită asupră-i dulcele aer al Italiei și consolațiunile ce priimi din partea amicilor săi din copilărie, păreau a produce oarecare îmbunătățire ruinatei sale sănătăți; însă un violent atac de paralizie ce suferi la 1 aprilie 1848 răpi oricare speranță despre îmbunătățirea sănătății sale; și după o agonie de șapte zile, creatorul Luciei, al Favoritei și al Parisinei trecu în lumea spiritelor. Locuitorii din Bergamo, voind a premia și după moarte pe acest ilustru compozitor, onorară rămășițele lui mortale cu o paradă funerală de care nu se învrednicise pînă atunci nici cei mai mari magistrați ai orașului; iar imnele funebre ce se cîntară pentru repaosul sufletului său fură chiar acelea ce le scrisese el pe cînd lua lecțiuni de armonie de la maestrul Mayr. Astfel își termină cariera vieții acest ilustru bărbat, care în curs de treizeci de ani înavuți repertoriul teatrului melodramatic cu șaptezeci de opere teatrale, serii, semiserii și comice, din care cea mai mare parte se reprezintă și pînă în ziua de astăzi pe teatrele Europei.