Boierii au pe țerani ca pe robi, domnul pe boieri ca pe robi”. După ce se dau cîteva știri privitoare la fuga lui Rareș, care scapă de acei care-l urmăreau, – cum spune cronica și legenda, aruncînd, în Piatra, galbeni pe urma lui, se adauge: „La căpătarea domniei, pe lîngă avere, ajută mult fața frumoasă, statura și înfățișarea trupului”, și aceasta se cere „pînă într-atîta, încît, dacă un domn e beteag sau schilod”, îl exclud, „fie el cît de nobil, și i se preferă unul mai prost de neam, dar arătos.” Din această cauză a căzut înainte de Lăpușneanu Joldea care li s-a părut boierilor mai mult decît Ruxandrei care, ea, l-a luat de soț, că n-ar fi destul de frumos, și l-au trimes la mănăstire după ce i-au tăiat nasul. Obiceiul ca domnul să fie frumos, și mai ales întreg, este în legătură cu o foarte veche concepție, cu concepția bizantină a împăratului, care, în același timp, era și arhiereu; el prezida sinoadele, el se îmbrăca în haine întru toate corespunzătoare hainelor de paradă ale clerului, el putea îndeplini, după [c]anoane, cum a făcut, la noi, Mihnea Radu în secolul al XVII-lea, chiar anumite ceremonii bisericești, luînd parte la sfințirea bisericilor; putea decreta măsuri privitoare la biserică.