Caravane de lipscani cu mărfuri; căruțele sînt trase și de opt la doisprezece cai. Sate de bordeie și hanuri, care și ele abia se ridică deasupra pămîntului cu singură intrarea lor[10]. Dar horile de duminică se întind, vesele, pretutindenea. La un han cu cerdac, pe cînd lăutarii cîntă, călătorul are prilej să descrie costumul popular[11]. Al femeilor „trezește fericitele amintiri ale Greciei și Italiei; în pictură, ar fi încîntător în ce privește coloarea; în sculptură superb ca linii și lăsînd să se vadă proporțiile trupului și grația boiului”. O splendidă ilustrație arată scena horei[12], cu tipuri în adevăr de toată frumuseța: și Bouquet însuși e învins în splendida reproducere a portului popular[13]. Bucureștii oferă o frumoasă perspectivă, o mahala murdară și o stradă foarte rea; în centru, moda europeană; „contrast de abjectă mizerie și de strivitoare bogăție”. Mîndrie în localurile de petrecere, atunci cînd e „lipsă absolută a lucrurilor de prima necesitate”. „Dar”, adaugă el, crud, „aceia pe cari ce e necesar îi interesează sînt de atîta vreme dresați la răbdare! Ei vor mai aștepta încă o vreme ca palatele, grădinile publice, căzărmile și bulevardele să fie destule pentru ca să aibă ceilalți vremea să se gîndească a li da, ca simple materiale ale unor îmbunătățiri încă mai necesare, un pavagiu și felinare, fîntîni și măturători”[14].