Drumul acesta era foarte natural, fiindcă, înainte ca să-l bată misionarii în secolul al XIII-lea, fără îndoială că-l bătuseră atîția negustori germani. Monede germane se găsesc nenumărat de multe în stepa răsăriteană. Negustorii făceau parte din acea vastă asociație medievală care se numea Hansa și pe care o formau Lübeckul, Brema, Hamburgul și alte centre hanseatice. Mergeau pe această cale de nord și pătrundeau pînă foarte adînc în părțile Novgorodului. O parte din orașele rusești au fost întemeiate prin acești negustori; așezămintele pe care le-au conservat aceste orașe pînă tîrziu în secolul al XVII-lea sînt așezăminte germanice, avînd un drept, prin urmare o bază de jurisdicție, cu totul deosebit de dreptul consuetudinar, de obiceiurile pămîntului ale rușilor și slavilor în genere. Un alt drum, care ducea către Peninsula sud-estică a Europei, către Peninsula Balcanică, trecea prin Ungaria, străbătînd-o în diagonală. Drumul acesta era obișnuit și pe vremea bizantinilor: el ajungea în părțile Belgradului și la însemnata cetate care a fost în evul mediu Branicevo, se cufunda pe urmă în vasta pădure sîrbească și bulgărească, ce ocupa un teritoriu imens. Părțile dintre Niș și Vidin erau cuprinse de acea foarte mare pădure, cum și prin alte părți din regiunea aceasta răsăriteană existau codri imenși ca acela de la care Teleormanul și-a luat numele (Deli-orman înseamnă „pădure mare”, și este un Deli-orman și în părțile dobrogene, unde iarăși a fost, deci, o pădure mare).