Aici, îl cercetează pe sol Brâncoveanu, venit călare, prin grădiniță, și întîmpinat la porțile ei. Urmează învățatul unchi al lui vodă, Stolnicul Constantin Cantacuzino. Ambii sînt descriși, și iată portretele lor: Domnul „e un factor de bună rînduială și disciplină în țară, un învietor al arhitecturii și îndemnător al învățăturii în București și în alte locuri ale principatului, în care a introdus două ori trei tipografii și a publicat în ele unele cărți de folos pentru învățătura și edificația bisericii grecești. Are cam patruzeci și șapte de ani și zece copii, patru din ei băieți, cel de al doilea”, – Ștefan –, „în vrîstă de aproape patrusprezece ani, bine instruit în latinește și grecește. E de o fire afabilă, blîndă și curtenitor, generos, cu grijă de creșterea familiei sale și mare sprijinitor al religiei; de aceea e darnic în cheltuieli pentru tipărirea și scoaterea de cărți, înălțarea de mănăstiri, împodobirea de biserici și alte acte de pietate”. Stolnicul, „un om în vrîstă care a călătorit în multe părți ale Europei, priceput în discuțiile bisericii lor ca și în unele științi liberale, bine inițiat în politică, și prin sfaturile lui mai ales sprijinia pe domnul de acum, spre cinstea și folosul țerii”[2].