Numai ce vine, tocmai la urmă, un șoltic de bătrîn, care înșelase și pe MumaPădurii în viața lui, și zise: – Ce mi-i da, maistate, să-ți spun eu ce are flăcăul? – Îți dau ce vrei, numai scapă-mă, că-i păcat de bunătate de parale pe care trebuie să le dau pe coroana de la dric… – Apîi… să-mi dai… aista… ministeriul, și… aiasta, disolvarea! – Dăruite să-ți fie! – Amu, zise șolticul bătrîn, băietanu matale, c’coane maistate, n-are nimic la cap… are la… aiasta… – La care?… – La… pardon, la călcîie… îi hamurezat… – Cum se poate? – Iac-așa! Cum a auzit împăratul, s-a făcut foc. Și s-a pus de pîndă. Într-o noapte, tocmai pe cînd cîntau cocoșii, l-a și prins pe Fridelache cu dragostea în traistă. – Ptiu! Mascara! Ucigă-te toaca! Flachflucter! Și eu credeam că ai ingrasie la cap… Auzi, amorezat! Amor îți trebuia, urechilă? Și încă cu cine – cu o fată săracă! Apoi, daca faci copii, carne cu urechi? Vrei să rămîie moștenire banii tăi în țara asta? N-ai destule fete în țara ta, să te însori pînă ce n-ăi mai putea? Să piei, că te ia mama dracului! Adevărat vită de pripas! A doua zi de dimineață l-a și pornit în țara lui, să-și caute fată.