— Iaca vine! Ce-ați făcut voi de-astă toamnă, Când în zbor v’ați ridicat, Tu cu gingașa ta doamnă, Și grădinile-ați lăsat? — Nici un bine! [2] Sau alta: Ești frumos tu, crai de vară, Ce prin cântec ne răpești Și cu-a togei tale pară Pomii verzi îi aurești! Ești frumos tu, știi, șirete, Și de-aceia tot te-ascunzi Și-ale pomilor verzi plete Le tot cerci și le pătrunzi. — Ai gîcit! De deochiu și frică mare, Căci ca cucul te retragi Și trimeți în depărtare Șuierul de-acorduri dragi! — Sînt ochi răi. Precum ești, așa ’n vecie, Firea ta tu nu ți-o pierzi, Ești semeț pe-a ta moșie Din palaturile verzi. — Chiar așa-i! În alt ritm: PRESURA Tu saluți cu drag păstorul, Ce ’n cîmp oile și-a scos, Cerul sus cînd e frumos Și-i pe brazdă muncitorul. Tu saluți cu bucurie Florile ce-acum răsar Pe străvechiul lor hotar, Pe străvechea lor moșie. Asta-i semn de primăvară, Presură cu glas din cer, Aur scump din multe țări Și din dulcea noastră țară. Mielușeii fug, se joacă, Codrii, luncile ’nverzesc, Florile se desvelesc, Nuntă mândră ca să facă. Tu ni cânți pe-un roiu de salbă Și ni cânți pe-un roiu de fag, Și-ți stau paltinii șirag, Și-ți slăvesc ființa dalbă.