Și le-au luat tot ce au avut, și sate, și haine, și odoare, și bucate și bani gata nouăzeci de mii de galbeni de aur ungurești! Și au trimis pe armașul cel mare pre Hăbașescul, să-i omoare; ce Hăbășescul nu s-au grăbit cu moarte; și au scris în două rânduri Gheorghe Ștefan Vodă numai să-i omoare. Iară al treilea rând scriind Gheorghe Ștefan Vodă la armașul Hăbășescul numai să-i omoare, și stând cărțile gata pre masă, într-un acel ceas a sosit un căpitan din țara Muntenească, anume Ușurelul, cu cărți de la Constantin Vodă Basarab, domn nou, poftind cu scrisoare pre Gheorghe Ștefan Vodă să-i sloboade pre acei doi boieri, să nu-l omoare; iară de-i va omorî vor strica prieteșugul și să fie gata de război. Și Gheorghe Ștefan Vodă nu știa nimica de moartea lui Matei-Vodă, că cum a murit Matei-Vodă au și rădicat domn pre Constantin Vodă slujitori, și boierii și țara. Întru acel ceas au căzut cu rugăminte Constantin Postelnicul Cantacuzino, fratele Tomei Vornicului și al lui Iordachi vistiernicului, de au scris Constantin Vodă Basarab la Gheorghe Ștefan Vodă, precum s-au pomenit mai sus. Și căpitanul acela ce au venit cu cărțile într-o zi și într-o noapte din București de au agiuns la Iași, i-au pus muntenii nume de atunce Ușurelu, carele, după aceea, multă milă au avut de la Cantacuzinești; și așa, cu această tâmplare, i-au iertat Gheorghe Ștefan Vodă pre acești doi boieri, și le-au dat moșiile înapoi; iară altă nimica nu le-au dat ce le luase.