Face ce face, și revine la refrenul lui favorit: Câte feate și neveaste, Ca Marghioala nu mai ieaste! Apoi se strâmbă, se frământă, joacă chilabua zuralie, ca la ușa cortului, și înveselește pe meseni, care, în materie de muzică, nu cunosc decât cele 32 de semnale ale regimentului. În cele din urmă, Moș Teacă cere să se schimbe repertoriul. Și cu toată opoziția — o opoziție à l'eau de rose — a lui madam Borceanu, izbutește să facă pe Porojan să-i cânte și o bucată fără perdea. Acum e momentul când vinul de la Cranova își produce efectul. Moș Teacă uită că are-n față pe soția camaradului său, i se pare că e cu Fatmè și încearcă să-i bată tactul pe geambarale. — Căpitane! îi strigă Borceanu desperat, pe când madam Borceanu se face că nu bagă de seamă. Dar Moș Teacă n-aude nimic. — Căpitane! repetă glasul gazdei. Și-n același timp o sticlă zboară în capul lui Moș Teacă... * * * Cu capul spart cum să te prezinți la companie? Moș Teacă face deci un raport la regiment: „Am fost atacat ziua-n amiaza mare de către o ceată de contrabandiști ast-noapte pe la orele 12. Numai grație tactului, am scăpat cu viață.