— Ai nebunit, Ionică, aoleu, c-ai nebunit! Vai de capul tău!... Bărbatul se încruntă și era cât p-aci s-o ia la înjurături, dar se gândi totuși că femeia n-are de unde să știe ce noroc a dat peste dânsul și, proastă cum este, nici nu e în stare să ghicească. Și se potoli. Scoase din buzunar francul și băncuța, ce-i căpătase bacșiș de la un boier din provincie care avusese niște daravere pe la minister, și îi întinse nevestei: — Aide, nu mai torăi ca o neroadă... Du-te și adu vin, că astăzi trebuie să beau și să mă îmbăt... Pentru că văd că dta, cucoană, ești proastă cum erai când m-a pus dracul de m-am însurat cu tine și nu poți pricepe cu mintea ta cea de vrabie că eu nu vorbesc de clacă! Ai înțeles? Astăzi vreau să fac chef, fiindcă de azi înainte sunt avansat! Ei, acu ai înțeles?... Sunt a-van-sat!... Ș-acu mai crâcnește dacă-ți dă mâna, poftim! Începuse să grăiască mai domol, dar la sfârșit se pomeni că iar strigă. Îi era necaz că femeia n-a fost de față când i-a dat șeful mâna, ca să știe să-l respecte cum se cuvine. Când auzi nevasta de avansare, începu să tremure și să schimbe fețe-fețe.