Mulți au fugit în Ardeal sau dincolo de Nistru, la Dubăsari de pildă. Cînd a trecut prin Chișinău, populația i s-a plîns lui Struve de situația cu totul nenorocită în care o adusese războiul. Dealminteri, el constată că, deși beția și sifilisul făceau progrese, cu toate acestea rasa păstra însușirile ei războinice. „Cu piciorul în scara unui cal bun, moldoveanul ar declara război celui mai strașnic împărat de pe lume.” Ca note generale, Struve, mulțămitor de larga ospitalitate a locuitorilor, observă marea lor mizerie supt o stăpînire hrăpăreață și crede că „lenea” oamenilor vine din alt motiv, lăsînd nelucrate treizeci și nouă părți din patruzeci ale acestui pămînt de bielșug. Datele statistice însă nu sînt noi: izvorul lor e în Raicevich și Carra. Multe din lucrurile care ni se spun de Struve sînt mai bine înfățișate în descrierea de călătorie, apărută tot anonim, a lui Von Renner, Reise der russisch-kaiserlichen au serordentlichen Gesandtschaft an die othomanische Pforte im Jahr 1793, trei volume apărute la Petersburg în 1803. La acest autor, care scrie în formă de epistole, se înseamnă o sumă de lucruri de mare interes. Astfel cum a trecut Nistrul la Criuleni, cum țeranii sînt deosebit de primitori și trebuie să-i silești ca să primească o răsplătire.