Descrie bogăția țerii, regretînd că nu se cultivă tutun și zarzavat (afară de boieri, pentru acesta din urmă), că boierii preferă cînepei indigene mătasea, bumbacul venit din Saxonia și Silezia, că nu se îngrijește vinul care, totuși, la Galați are gust de șampanie, că tot negoțul e lăsat în mîna sașilor. Negustorul se interesează de creșterea vitelor pentru grăsimea și pastrama cerută de turci, pentru piei, foarte căutate, de felurile de lînă, de porci, cari se vînd în Polonia, ca și în Ardeal și Banat, de cai, pe cari-i vede în cete de pînă la două sute pe cîmp, de albine, adesea pînă la 2 000 de stupi, la boieri, pe cînd țeranii moldoveni se mulțămesc cu o sută. Domnul muntean culege 3 000 000 de lei, al Moldovei cu un milion mai puțin. Locuitorii, la 500 000 în ambele țeri, nu sînt vrednici de nici o laudă: i se pare că au și defectele intrigii și prefăcătoriei. Boierilor li se înșiră pe îndelete toate păcatele: mai ales mănîncă prost, cu mîna ori cu linguri de lemn pe fețe de masă pătate, bucate pline de muște, sau puturoase, pe care le aduc slugi în zdrențe. Aceasta deși poartă blăni de o mie, două de piaștri și deși își acopăr femeile cu pietre scumpe.