Era aceasta o mare nedreptate, dar nu cea dintâi dintre cele ce mi se făcuseră, și Bolentinul, fără ca să-și dea seama, mi-a făcut parte și de cuvenita mângâiere. Între oi se afla adică și Braunsdorfer, bine știutul berar cu obrajii îmbujorați și cu pântecele deplin rotunjit, un om de o veselie neistovită, pe care eu nu-l cunoscusem mai înainte, care era însă prieten al unuia dintre ginerii mei și avea două fete foarte frumoase, care îmi fuseseră eleve. «Bravo! - strigă neamțul. Să te ții de mine!» M-am și ținut și n-am avut să mă căiesc. Ni s-a făcut rost de paturi individuale cu saltea, cu perină, cu pătură, ba până chiar și cu cearșaf pentru fiecare. Își așternea tot omul patul, măturam cu rândul, spălam farfuria și tacâmurile. Pe mine lolian al meu numai rar mă lăsa să le fac acestea. Erau adică mai ales între oi mulți oameni cu dare de mână, ca inginerul Eminger, ginerele fabricantului Haug, Dr. Linde, proprietarul fabricii de Blaugas, F. Kirchen, director la «Steaua Română», Iuliu Pop, directorul ziarului Bukarester Tagblat, care-mi fusese coleg la Azilul Elena Doamna, unul dintre frații von Engebrechten, August, pielarul Liechtental, fabricantul de mobilă Pranger și mulți alți oameni, cu care puteai să petreci ore plăcute.