7 din legea telegrafo-postală, articol care, precum se știe,” vorbește de „siguranța statului”. Nu-i nevoie să fii filozof, pentru ca să înțelegi că același apoplectic Catargiu, care poruncește să se oprească o telegramă, poruncește și să nu se dea sala. Iată cum, deși ne-am oferit să dăm orice sumă, a fost cu neputință să găsim în Iași un local de întrunire. Să ne răfuim dar. Mai deunăzi, d. Take Ionescu, avocatul titular al acelora pe care îi numea odinioară strigoi, amintea d-lui Fleva că-n vremea opoziției unite de-abia se putea găsi o sală, pe niște prețuri fabuloase, și se lăuda că astăzi sălile de întrunire sînt la dispoziția tuturora. Am fi, oare, nepoliticoși dac-am spune avocatului că a mințit? Astăzi noi nu găsim sală nici pe sume fabuloase, pentru că mișelia celor de la putere e mai fabuloasă decît orice sumă. Asta însemnează. Însă, că trebuie să ne învățăm a nu pune nici un preț pe sforăielile dramatice și constituționale ale domnilor miniștri. Dar dacă facem această constatare nu-i ca să ne arătăm mîhnirea, ci pur și simplu ca s-o înregistrăm ca document istorico-ciocoiesc. în ce ne privește pe noi, am profitat de balul organizat sîmbătă seară de Clubul muncitordor în sala „Pastia”, pentru ca să vorbim și de votul universal, și de legea expulzărilor, și de toate cîte era să le spunem la întrunire.