S-au dus vechile farse ale „caraghioșilor” de modă constantinopolitană; țiganii apar numai la anumite ocazii, cu acele „cîntece și arii naționale”[32], de care, la nunți, vorbește și Recordon. Cind boierii munteni, în 1820, trec în Rusia, schimbați de haine, ei pot fi luați drept occidentali. Tinerii sînt crescuți de profesori francezi și germani, pentru fete se aduc institutoare din Viena și Frankfurt; dascălul grec e mărgenit la limba lui numai și la lecția de religie. „Toți boierii vorbesc azi franțuzește, și nu e nimeni care, dacă a primit ceva educație, să nu fie în stare a ținea o conversație în această limbă.”[33] Femeile se deosebesc însă mai mult pe acest teren: ele danțează elegant danțurile noi. „Grația și amabilitatea cu care ele îndeplinesc ospitalitatea față de străini”, „o îndemânare (aisance), care n-ar fi repudiată (désavouée) nici la franceze chiar», le deosebesc, „și îndrăznesc a spune că nu lipsește acestor nații decît o altă formă de guvern și bune înstituții pentru a se așeza cindva la nivelul națiilor existente”. [34] Altceva nu cunoaște fostul secretar. Știe numai că mitropolia din Iași ca și cea din București are un venit anual de 400 000 de piaștri. Țeranul i se pare aspru, înapoiat, deși vrednic de compătimire[35].