Şi cum ajunge la poarta raiului, din afară, se şi pune acolo de strajă şi stă neadormit zi şi noapte, tot întruna, fără să se clintească din loc. Şi nu mult după aceasta, numai iaca ce vine şi Moartea şi vrea numaidecât să intre la Dumnezeu, ca să pri measc ă porunci. Ivan atunci îi pune şpaga în piept şi zice: – Ştoti, Vidma! Unde vrei să te duci? – La Dumnezeu, Ivane, să vedem ce mi-a mai porunci. – Nu-i voie, zise Ivan; las’ că mă duc eu să-ţi aduc răspuns. – Ba nu, Ivane, trebuie să mă duc eu. Ivan atunci, văzând că Moartea dă chioară peste dânsul, se stropşeşte la ea zicând: – Paşol, Vidma, na turbinca! Moartea atunci, neavând încotro, se bagă în turbincă şi acuşi icneşte, acuşi suspină, de-ţi venea să-i plângi de milă. Iară Ivan leagă turbinca la gură cu nepăsare ş-o anină într-un copac. Apoi începe a bate în poartă. Sfântul Petre, atunci, deschide şi, când colo, se trezeşte cu Ivan. – Ei, Ivane, doar te-ai săturat acum de umblat prin lume după crancalâcuri? – M-am săturat, şi m-am prea săturat, Sfinte Petre. – Ei, şi ce vrei acum? – Ia, vreau să mă duc la Dumnezeu, să-i spun ceva.