Ea se gândia: Tocmai acum, când începusem să iubesc și să fiu onestă, să mă întorc iarăși pe drumurile din trecut ... Dinu Roteanu a voit să-i dăruească la despărțire o sumă de bani, dar ea n’a primit nimic. Ea a plecat, de astă dată, in lume, mai nenorocită ca odinioară. El n’a mai pregetat o clipă și s’a dus în București să se însoare. Avea toată încrederea că va face acolo «o partidă minunată». Averea lui era cunoscută pretutindeni. Un băcan, ale cărui afaceri nu prea mergeau bine dela o vreme, i-a propus să-i dea pe fata lui, care învățase muzica, limba engleză și franceză, într’un mare institut din Belgia. Dar fata era urîtă și Dinu Roteanu nu s’a învoit. Un cunoscut senator, mare proprietar, nu aștepta decât un cuvânt din partea lui Roteanu, pentru a fi cu desăvârșire dispus să-i dea pe fata lui, de o frumusețe vestită, admirată chiar de suverani la balurile Curții. Dar Roteanu auzise despre această fată că era o cochetă și o rafinată, care n’aștepta să se mărite decât pentru a scăpă de sclavia virginității — și apoi... Roteanu nu întâlnia decât «ochi ațintiți asupra averii sale». Idealul visat, femeia care să-l iubească, să-i fie credincioasă, disprețuind luxul și prejudiciile, nu se vedea, rămânea tot în norii himerelor... El mai înțelesese că în lumea asta de negustori și de financiari amorul era și el precupețit.