Pe lîngă el se adauge și hatmanul, nume împrumutat de la cazaci și poloni: înainte de 1550 în locul lui era portarul de la Suceava, iar la munteni de la vechiul stratornic slavo-bizantin s-a trecut la turcescul agă, pe cînd hotarul basarabean era încredințat unui serdar de aceeași origine otomană. Hatmanul are șase companii, cu steagul asămănător cu cele care se mai pot vedea la Muzeul armatei ori la cel arheologic: de formă pătrată, în catifea cusută cu aur, purtînd în fir stema țerii. La distanță de o leghe de Iași vine apoi întru întîmpinarea ambasadorului altă deputăție a domnului. Se aduc doisprezece cai pentru conte și pentru suită; boierii țerii se prezintă cu aga în frunte, dregătorul care avea în sarcină pe vinovați, ca un fel de prefect de poliție, caracter care i-a rămas pînă la desființarea vechiului regim la noi. Toate elementele alaiului sînt arătate în descrierea călătoriei. E o mică armată de 3 000 de oameni: veneau întîi baș-buluc-bașa, cu 100 de arnăuți, avînd steagul și muzica lui (buluc înseamnă „ceată“, iar „bașă“ e „șeful”’ cetei, și boierul mare se va chema într-o anume epocă „baș-boier”; arnăuții veneau din Turcia și se tocmeau la domnii noștri, formîndu-i garda, ca și a ispravnicilor și a dregătorilor de la graniță[2].