La Cluj s-a găsit multă bunăvoință în adevăr pentru această acțiune cetățenească, de cel mai evident spirit național, dar d. Vaida Voievod a avut francheța să declare că în partidul său era un perfect „haos“, de n-aveai cu cine te înțelege. Prețioase lămuriri, care se potrivesc cu ceea ce mi-a revenit apoi pe altă cale. Căci, cu două luni înaintea retragerii guvernului fără caracter de partid, un deputat muscelean propuind dlui Mihalache schimbarea prin bună înțelegere a nu știu cărui Consiliu, care nu prea era cum trebuie, i s-a răspuns că e inutil, de vreme ce pînă la sfîrșitul lui mai va fi o schimbare de regim. Iar o corespondență din Cluj a Adevărului vorbise de înțelegerea la vînătoarea regală înainte de adunarea cavalerilor ordinului Ferdinand. N-a fost pe urmă ședință fără același spectacol, pe care, după plecarea prezidenției simpatice și spirituale, nu fără o remarcabilă energie, a dlui A. C. Cuza, nu un Șt. C. Pop, cu ce mai pot aduce anii săi grei și anchilozarea sa politică desăvârșită, îl va putea stăpîni, educînd o lume care aduce atîta de multă sentimentalitate înăcrită și atît de puțină minte ponderatoare. În altă parte voi arăta ce operă legislativă a putut face această Adunare de sperietori și de speriați.