— Cam în doi peri. — De ce așa? — Fiindcă nu înteleg deloc lucrarea. — De ce nu te consulți cu șeful de secție? — Dar el este mai slab decît mine. — Întreabă pe ajutorul mesei! — Îl întreb și încă foarte des, dar vai! orice consultare la dînsul mă costă cîte un prînz la Lazăr [20], și ar fi bine dacă aș scăpa numai cu atîta, dar răul care o să mă facă să-mi dau demisia este că ticălosul de ajutor își bate joc de mine. — Ce-ai zis, cutează să facă aceasta? — Ba bine că nu, și încă chiar în prezența scriitorilor mei! — Și ai putut să suferi? — Ce eram să fac! ?… — Să-i tragi palme… — Ce-ai zis?… Palme! — Da, palme, să învețe minte, ștrengarul, a nu mai rîde altă dată de șeful său. — Ce stai de vorbești, amice!… Abia am cutezat să-i fac cîteva mici observații și el mi-a trîntit hîrtiile pe masă și s-a apucat de lucrările postului său; din nenorocire, tocmai în momentul acela mă cheamă ministrul în casă și-mi ordonă să-i fac un referat către Consiliul administrativ. — Cel mai lesne lucru din lume. — O fi lesne pentru tine, dar pentru mine nu.