Așa încît, în trecere de cîțĭva anĭ, — s’a ajuns să se aibă toată Scriptura, dar nu în acelașĭ timp și liturghia, în tipar albanes. Din alt punct de vedere, Albanesiĭ pot să fie interesanțĭ pentru folklorul lor. Și să începem cu folklorul, ca să trecem pe urmă la studiile de gramatică, limbă, etnografie. Lucrările de folklore albanes era natural să vie la început din Italia sudică, unde, de multă vreme, se găsește o colonie albanesă foarte numeroasă, trăind în împrejurărĭ de cultură cu mult superioare împrejurărilor de care se pot împărtăși Albanesiĭ rămașĭ în Peninsula Balcanică. O femeie plecată din mijlocul societățiĭ romăneștĭ, prin aniĭ 1830-1840, se găsește la începuturile acestuĭ folklore albanes. Este fata boieruluĭ Mihalachi Ghica, măritată cu Colțov-Masalschi, pe care l-a lăsat: Dora d’Istria. Pe lîngă cartea eĭ italiană, «Gli Albanesi in Rumenia», în care face istoria proprieĭ sale familiĭ, sprijinindu-se pe documentele tipărite pănă în 1880, ea publică, la 1867, «La nazionalità albanese secondo i canti popolare», lucrare care i-a adus omagiile uneĭ sumedenii de învățațĭ italienĭ ce se ocupaŭ de Albania și de Albanesĭ. După această semnalare întîlnim o întreagă literatură privitoare la cĭntecele populare ale Albanieĭ. La 1871, publicația luĭ Giuseppe Jubany, «Raccolta di canti popolari e di rapsodie di poemi albanesi»; și un frate al luĭ, Antonio-Elia, face publicațiĭ privitoare la Albanesĭ.