Iară Petru Vodă, înfricoșându-se de ei, s-au spăimântat, iară ei cu giurământ s-au giurat înainte-i cum îi vor hi cu dreptate, și nemică să se teamă. Iară ei le-au dat lor 70 de galbeni, bani de aur; și văzând ei galbenii cu bucurie i-au luat, și l-au dus la otacul lor, de l-au ospătat cu pâine și cu pește fript, ospețu pescăresc, de ce mâncau și ei. Și dacă au înserat, l-au îmbrăcat cu haine proaste de a lor și i-au dat comănac în cap, și l-au scos la Ardeal. Și fiind oaste ungurească de strajă la margine, i-au întrebat pre dânșii ce oameni sunt; ei au zis: suntem pescari. Și au trecut prin straja ungurească, și nimene nu l-au cunoscut. ...Ce Dumnezeu, cela ce-i ocârmuitor tuturor celor ce i se roagă cu credință au acoperit pe Petru Vodă, și i-au dat cale deschisă; și mergând cu nevoință au sosit la Ciceu; și sâmbătă, în răsărita soarelui, septemvrie 28, au intrat Petru-Vodă în cetatea Ciceului, și au închis porțile. Vornicul Ureche Ștefan, două cetăți de adăpost, Ciceul și Cetatea-de-Baltă, hărăzite de Matiaș marelui domn, ca dar de împăcare. Fugea îngrozit acum și el de întinderea și vălvătăile focului ce singur și-l pusese țării.