M-am gândit și eu adesea la tine, întrebându-mă ce vei fi devenit. Ia, spune-mi, acum, ce cauți la Constanța pe o vreme ca asta? De lucru? — De lucru, dar… în Egipt! — Vrei să pleci în Egipt? Adevărat? — Adevărat. Care-i părerea ta? — Și când vrei să pleci? — Mâine-seară, cu „Dacia“ și cu… tine! — Tu știi, deci, că sunt pe „Dacia?“ — Am aflat-o de la un marinar, la Brăila, și m-a încurajat. Sotir deveni serios. Scoase din buzunar o cutie luxoasă de țigări egiptene, oferi lui Adrian una și se servi. — Îți îngădui asemenea lux? Întrebă Adrian, trăgând lacom din țigara aromată. Întrebatul, părând a veni de departe, răspunse: — Îmi îngădui, dragul meu, tot ce doresc, dar nu doresc decât ce pot să am. Cutia asta costă la Alexandria un franc și treizeci. Apoi, inspirând cu neliniște fumul din țigară, uitându-se în stradă, reveni la întrebarea amicului său, pe care o uitase: — N-aș putea să-ți spun numaidecât tot ce cred asupra boacănei pe care o faci, căci, desigur, tu faci o boacănă plecând. Cunoști vreo limbă străină? — Greceasca, binișor. — Greceasca e destul de răspândită în Egipt, dar cum sunt sigur că tu n-ai să te mărginești la atât și că nu faci acum decât să deschizi seria boacănelor, ar trebui să mai știi nițel și din alte limbi, mult mai răspândite: franceza, italiana.