Departe de a crede că am pătruns pînă la sorgintea răului ce distruge astă frumoasă instituțiune muzicală ce face deliciul publicului sau că am găsit remediul suprem spre a-l vindeca; din contra, noi arătăm aci că răul e mare și întins în toată economia corpului teatral și că nu se poate îndrepta decît prin aplicarea unui specific propriu contra acestui rău. Tot ce am voit a demonstra este, o mai repetăm, că fără un adaos pecuniar peste subvențiunea dată pînă astăzi și fără o riguroasă pază a condițiunelor impuse impresarilor prin contract, nu vom putea avea decît tot ce am avut pînă acum, adică un simulacru, o umbră, o parodie de teatru italian, iar nu un teatru în tot înțelesul cuvîntului. Ne place dar a spera că vom vedea în țara noastră, pe lîngă toate celelalte reforme, și progresul la care ne așteptăm, că se va schimba și soarta teatrelor din capitala românilor și că se vor introduce reforme și îmbunătățiri dupe chiar formele progresului, nefiindu-ne iertat a sta mai mult timp în loc, nici a retrograda.