Cutare zice că e pe Șomuz, în nordul Moldovei; cutare altul se arată ca „boier” de Dorohoi. Acum, în ceea ce privește titlurile, deosebit de origine, deosebit de naționalitate, de demnitate și atribuțiuni, desigur că în cele dintîi timpuri s-a încercat, fără plan, prin însăși desfășurarea lucrurilor, a se atribui boierilor acestora din Moldova același caracter pe care-l avea nobilimea în țerile de cultură latină, supt influențele germanice din vecinătatea noastră. Astfel cîte unul dintr-înșii apare cu titlul de conte, de comes. Titluri slavo-bizantine, în orice caz, nu se găsesc alipite pe lîngă numele boierilor moldoveni în a doua jumătate a veacului al XIV-lea, dar titlurile acestea sînt atribuite celor din vremea lui Alexandru cel Bun. O cronică românească tîrzie, a lui Ureche, spune că Mircea cel Bătrîn „a luat la sine” pe domnul Moldovei care a precedat pe Alexandru, deci că acesta ar fi fost impus de munteni. Textul e ambiguu în această formă românească, iar textul slavon nu-l avem la îndemînă. Cu toate acestea nu putem să nu ne gîndim la faptul că numele lui Alexandru e unul care era foarte răspîndit în Peninsula Balcanică, în legătură cu isprăvile lui Alexandru Machedon, că un împărat bizantin s-a chemat Alexandru, că țarul din Tîrnova, în momentul cînd s-a consolidat principatul muntean, era Alexandru, că domnul muntean de pe la 1360 se chema tot Alexandru.