Într-un orășel de munte din Moldova s-a încuibat jocul de pocher. Domnii joacă. Cocoanele? Turbate! încep după prînz. Își uită și de casă, și de masă, și nu sparg jocul decît, ăl mai devreme, la trei ore după miezul nopței. Și acestea sunt cele mai cuminte. P-altele le-a’pucă ziua albă. A doua zi au ce povesti. O! să vezi, ma ohăre, ce-a pătimit Cleo cu patru popi!… Mitzi a colonelului deschide cu două perechi de ași la zece lei. Iolanda, ca o desperată, merge cu trei carale: valet, decar și nouă. Cleo, din coadă, cu patra popi la mînă, „relansează”: „Zece plus douăzeci”. Mitzi, firește, cu două perechi de ași, ține. „Neghioaba” de Iolanda, idem. Deniza împarte cărțile. Mitzi face ful de ași. Iolanda — minune — prinde opt și șapte de caro… „Roială!” Mitzi cere zece lei. Iolanda, observînd bucuria lui Cleo, plătește și nu mai întoarce. Cleo, triumfătoare: „Și mie, patruzeci”. Mitzi stă pe gînduri: „Cleo e o cacialmagioaică!” Și plătește. Iolanda, cu „roiala” la mînă: „Patruzeci plus optzeci!” Cleo, zîmbind cu bunăvoință: „Plătesc și nu te mai pliusez!” „O! cît ești ă&jantilă!” zise Iolanda, și întinse mîna la „pot”. „Ce ai?” „Roială de valet de caro.” Cleo, să înnebunească.