Trebuia să ne punem pe două rânduri, ca să fim numărați și să ni se dea cuvenitul codru de pâine. Deșteptat, am deschis ochii și m-am uitat voios împrejurul meu. Mă simțeam bine, de tot bine, ca tot omul luat la goană după ce a ajuns, în sfârșit, să răsufle și să se mai întremeze. După ce s-a citit apelul nominal, mi-am luat codrul de pâine și m-am dus la cișmea, ca să-mi astâmpăr foamea și setea. Niciodată n-aș fi crezut că e atât de dulce hrană pâinea uscată și muiată în apă proaspătă, și abia acum am fost cuprins de adâncă întristare. «Ce-i!? - îmi zise Sergies. Dă-le dracului toate. Or să treacă și acestea. Inimă rea să nu-ți faci! Un om ca dumneata trece nepăsător prin toate.» «Nu e vorba de mine! - îl încredințai. Mie într-adevăr puțin îmi pasă. Mă simt bine și aici. Mă gândesc însă la durerile copiilor mei și la îngrijirea soției mele, mucemța, care a suferit și are să mai sufere atât de multe de pe urma păcatelor mele. Nu știe, sărmana, ce m-am făcut, unde mă aflu și ce are să se aleagă de mine.» «Să-i trimitem un bilețel» - stărui dânsul. «De aici?