Miron Costin, pe vremea aceea băietan de vreo 17 ani, scrie mai târziu în cartea de însemnări a Moldovei, începută de vornicul Ureche: „Vasile-Vodă văzându-se la grijă și spaimă ca aceea, că luase tătarii până sub târg hergheliile și a slujitorilor cai au apucat, au pornit pre doamna-și împreună cu casele boierilor prin frânturile codrilor, pre la Căpotești spre Cetatea Neamțului; apoi și singur Vasile Vodă n-au ținut multe zile scaunul, ce s-au mutat den Iași în niște poieni, în codrul Căpoteștilor; și s-au așezat acolo în codru cu curtea, lăsând în Iași puțintei dărăbani de apărarea curții, care, dacă au văzut mulțimea de tătari den ceas adăugându-se, și cu cazacii amestecați, au lăsat cu noapte curtea pustie, și au ieșit și aceia. Și au ars atunci tot orașul; unde și unde au rămas câte o dugheniță; curtea domnească, casele boierești, tot orașul, într-o mică de ceas, cenușă s-au făcut; iară mânăstirile au hălăduit, că n-au vrut cazacii să dodeiască din porunca lui Hmil hatmanul, și tătarii n-au putut, că erau și oameni cu sinețe închiși prin mânăstiri. Numai la mânăstirea Treisfetitelei, oameni ce-au fost acolo închiși, acolo le-au venit primejdie; că arzând târgul, din para focului s-a aprins și mânăstirea.