Lăsase, ce-i drept, prăvălia în seama fiului său Iorgu, dar tot se amesteca în toate, și dacă nu găsea altă treabă, lucra în rând cu calfele. Deși posomorât nu era, se ducea și el mai la unul, mai la altul dintre copii și să se bucure de nepoții săi azi mai mulți decât ieri. Tănase, cellalt fecior al lui, era tovarăș la o neguțătorie de postavuri. Sanda, cea mai mare dintre fetele lui, era preoteasă prin preajma Oborului. Lina, cealaltă fată, era măritată după un cherestegiu. Orișiunde se ducea, inima i se-nveselea, și el din ce în ce mai vârtos se pătrundea de gândul că e bine să trăiești în lumea aceasta, în care n-ai decât să râvnești la puțin pentru ca să ai totdeauna destul nu numai pentru tine însuți, ci și pentru alții. Primăvara însă, când toate se premenesc și atât de multe intră-n ființă, el nicăieri nu-și petrecea timpul atât de bucuros ca la Costache, cel mai tânăr dintre feciorii săi, care era preot într-un sat de pe aci de prin apropiere și avea o gospodărie întinsă, și grădină de legume, și pomet, și curte plină de păsări, și vacă cu vițel, și scroafă cu purcel, și oițe cu mielușei, casă cu rosturi multe, în care nu te mai saturi să ostănești.