Duca ar fi putut face un rai din acele locuri bogate, dar el a stat prea puțină vreme, pînă la noul război între turci și poloni, în 1683. Domnul Moldovei a rămas din iunie pînă în septembre 1681 la Constantinopol[4], în palatul lui propriu, nu la Bogdan-Sarai: casa era așezată „dincolo de poarta maritimă a Constantinopolului, care da în strada numită Fanar, la patru mile de moscheia lui Eiub”, moscheie socotită ca particular de sfintă. Cînd i s-a făcut înfeudarea ca guvernator al Ucrainei, a fost un alai extraordinar, care ni dă cea dintîi ocazie de a vedea ceremoniile de instalare a domnilor noștri, ceremonii pe care numai foarte pe scurt le cunoaștem din izvoare mai vechi. Știm că ei erau tratați de patriarhul ecumenic după ritualul împăraților bizantini: nu era în toată creștinătatea Orientului un șef de stat care să se bucure de onoruri așa de mari ca acelea care încunjurau pe voevozii români cînd se întimpla să fie unși în capitala Imperiului. Alaiul pe străzi era ca acela al împăraților Constantinopolului, aruncîndu-se bani în dreapta și în stîngă: acum aspri de argint supțiri ca o cojiță și cari nu costau lucru mare. Donato ni povestește audiența la sultan a domnului.