În sfîrșit, însă, grație forței noastre naționale, am scăpat de acești oaspeți urîcioși, dar, precum se pare, am scăpat numai pentru a reintra într-un alt purgatoriu, acela al iezuitismului papal. Țara noastră este bună, este ospitalieră, este tolerantă; ea n-a persecutat niciodată religiunile străine din sînul ei. Dar probe destul de puternice avem că acele religiuni au nutrit și nutresc încă ura cea mai amară contra ei. Astfel avem probe despre religia ebraică, astfel au constatat unele ziare chiar anul trecut că în claustrele călugărițelor catolice copilele române date spre educație se desnaționalizează și-și perd respectul chiar pentru familia lor. Cu toate aceste, pe cînd toate țările au început a izgoni această sectă din sînul ei, la noi iezuiții se sporesc din ce în ce, poate pentru că se refugiază aici la noi de prin țările de unde-i alungă, înto[c]mai precum se refugiază ovreii. Așa e țara noastră... e bună și tolerantă! Tot ce este mai infectat în societatea europeană se grămădește pe malurile Dîmboviței și a Bahluiului, căci aici aerul pare mai priincios!... Pentru ca să cunoaștem pînă la ce grad a ajuns deja încuibarea iezuiților în țara noastră, lăsăm să vorbească acum Biserica română, ziarul religios-moral din București, cu data de 2 aprilie, care iată ce ne spune: „Sîmbătă, la 25 martiu, vrînd a respira un aer mai plăcut, mai curat, am crezut că cel de pe colina Filaretului este cel mai favorabil din două punturi de vedere, pentru curățenie și pentru apropiere.