Noi nu înțelegeam feliul acesta de procedare. Știm că d. Millo își are trupa sa formată din toți actorii necesarii pentru reprezentare de drame și comedii. Ni s-a spus iarăși că în contractul domnului Millo cu guvernul ar fi esistînd un articol care îndatorează pe cel dintîi a-și compune trupa din cei mai buni actori ce se găsesc; dar acest articol cade de sineși, căci la noi se află numai un teatru, în timp ce actori se găsesc cîte trei și patru pentru același caracter; și dacă o lege injustă ar obliga pe d. Millo să angajeze pe toți actorii sau crezuții actori primari, atunci el ar trebui să angajeze pe madama Fany, o veche și bună artistă, pe madama Mali, daca ar pretinde, și pe protegeata indivizilor cu pricina. Dar oare ce ar deveni atunci teatrul? Și cum ar reuși antreprenorul să plătească patru actrițe care au unul și același caracter? Noi credem că teatrul nu este un azil de invalizi, și punga impresariului o mină nesecabilă. D. Millo, dupe legile rațiunei, nu poate angaja decît pe actorii de care are trebuință și numai atunci poate schimba pe vreunul dintr-înșii și a-l înlocui prin altul, cînd opiniunea publicului întreg al teatrului s-ar declara în contra vreunuia din actorii angajați.