- Eu nu zic nu - îi răspunsei -, dar dau cu socoteală că atunci n-o să te mai poți întoarce nici la noapte acasă. - Chiar și dacă! întâmpină dânsul. Știe omul când și unde pleacă, dar nu când și cum se întoarce. Am dat peste beleaua aceasta și eu mă gândesc mereu ce vor fi zicând sătenii despre noi dacă 1-am îngropa pe mortul acela ca pe un câne. - Bună părere n-au să-și facă - zisei eu - fără îndoială greșită, dar bună nu. Aici era ajuns când am ajuns la casa babei. Baba 1-a dus mai departe. Ea începu să-l bocească pe tinerelul mamii, pe voinicul și frumușelul mamii și să întrebe dacă are mamă și bunică, frați și surori, poate chiar și soție și copii, care toți îl doresc și plâng, toți așteaptă cu inima încleștată însănătoșirea lui. - Trebuie, măiculiță, să-i vestiți cât mai curând, ca să știe și să vie, dacă poți - stărui dânsa - că nu e leac mai bun decât ochii celor ce te iubesc. - De, babă dragă, - îi zisei - în vremuri ca cele de azi nu poți să trimiți știri nici dintr-un sat în cellalt, dar decum la mari depărtări.