Pe la unsprezece am rugat-o să se întoarcă acasă. N-a făcut însă aceasta decât după ce unul dintre subcomisari i-a făgăduit că mă va însoți el când mă voi întoarce acasă. Era pe la miezul nopții când ni s-a spus că lămuririle avem să le dăm la prefectura capitalei. Ne-am înșirat deci, vreo douăzeci de inși, doi câte doi, și doi sergenți, unul în frunte, celălalt în coadă, ne-au dus pe uliți mai dosnice la poliție. În drum mi s-a întâmplat întâia oară în viața mea să intru în conflict cu puterea publică a unui stat, de astă dată cel român. Plouase zilele acelea și mai era pe ici, pe colo câte o băltoacă. Nimerindu-se una din băltoace în calea noastră, eu am ieșit din șir și-am ocolit băltoaca pentru ca să nu stropesc pe cei din apropierea mea. «Ține șirul!» - se răsti sergentul din dosul nostru. Eu mă întorsei zâmbind spre el. «Nici unul dintre marile interese ale patriei nu cere să ne bălăcim prin băltoace», îi zisei. «Ține-ți gura, că te umflu», strigă dânsul scos din sărite. Gândindu-mă la povețele înțelepte ale soției mele, am și tăcut, dar peste câtva timp am dat peste un șanț de canalizare, care ne tăia drumul și coloana întreagă a trecut pe trotuar.