Nu este permis unui guvern să umble cu chichițe, cu șarlatanii, cu vicleșuguri ordinare, pentru ca să dea aparențe înșelătoare unor fapte ce nu-i convin. Șiretenia. În asemenea caz, este poate mai condamnabilă decît nebunia. Consecințele morale ce decurg de aci sînt dezastruoase. Cum adică? Să nu mai creadă studenții în cuvintele rectorului? Să-și facă ei convingerea că ministrul instrucțiunii este un păcălici de rînd, care pentru obținerea unui rezultat dorit e capabil de o minciună? Dar aceasta este o morală groaznică, pe care numai codicele ocultist o mai poate concepe. Și pentru rușinea vremii în care trăim, noi convenim mai lesne a crede că a fost și aci o manifestare de demență, cum se arată în toate actele acestui guvern desperat. E o tovărășie pe care n-o leagă nici o idee superioară, un sindicat de interese meschine, care trăiește din expediente și care. În total, e o casă de nebuni. Să sperăm că țara va scăpa în curînd de această aglomerație smintită.