„ - - zicea - - îmi așteaptă cu nerăbdare moartea, ca să poată pune mâna fiecare pe partea ce i se cuvine din moștenire. Iar lumea, totdeauna părtinitoare și pornită spre răutăți, le dă dreptate. Urât e să trăiești în lumea aceasta! ” I se făcuse negru înaintea ochilor când se gândea că e plecat, cu toate aceste, în drum lung și costisitor spre a-și căuta de sănătate, ca să-și lungească viața. Sosit la Karlsbad, nenea Iorgu, mai posomorât și mai ursuz decât orișicând, s-a dus la medicul ce-i fusese recomandat. Acesta 1-a pipăit și 1-a ciocănit cum știa dânsul, apoi s-a uitat la el strâmbând din nas. — Da! i-a zis. De scăpat ai să scapi dacă vei face cura cuvenită trei ani de-a rândul, dar sunt multe lucruri pe care n-ai să le faci; multe mâncările din care n-ai să guști, multe băuturile de care trebuie să te ferești. Mai negru i se făcea lui nenea Iorgu înaintea ochilor. - Dacă-i așa, de ce să mai trăiesc? ce rost mai are pentru mine viața?! Umblând ca să-și facă plimbările prescrise, el căuta cele mai strâmte poteci, pe unde era mai deasă și mai întunecată pădurea, și tresărea speriat când i se ivea fie în față, fie în dos vreun om ca dânsul.