Mie parcă mi-au înseninat cerul. Ei bine, cel mai apropiat vecin al nostru era Carnabat, un om care stă toată ziua cu pipa în gură, dar nu are niciodată cu ce s-o aprindă, ci umblă mereu de ici până colo ca să cerșească foc. Te pomenești cu el în toiul nopții bătând la ușă și întrebând: «Foc aveți?» După ce și-a aprins luleaua se tolănește în pat și citește, citește, citește. Suferă de o înspăimântătoare manie de a afla ce-au gândit și simțit alții, și-o adevărată minune e un autor român ori francez ale cărui opere nu le cunoaște. Cărțile bune le citește pentru mulțumirea ce simte citindu-le, iar cele proaste îl ademenesc prin hazul ce-și face de prostia autorului. Când s-a pus apoi la citit, e om fericit dacă-i mai arde și luleaua și puțin îi pasă de cele ce se petrec împrejurul lui, toate stau claie peste grămadă nu numai pe masă și prin sertare, și până chiar și pe sub pat, și dac-ar lua casa foc, el nu și-ar scăpa decât cartea pe care din întâmplare o avea în mână. Mâncat, nemâncat, băut, nebăut, el e om fericit câtă vreme îi arde luleaua și are ce să citească.