Plecînd din Constantinopol, se pare, unde văzuse în lagăr pe „noul vlah-beiu, Mihai-Vodă” (Suțu), în april 1791, anonimul ajunge la Giurgiu, în ziua de 6 decembre al aceluiași an. Cu un mehmendar românesc, el trece Dunărea și se oprește la Copăceni. Peste Argeș, unde-i cade ceasornicul în apă, se îndreaptă spre București. Sosind el aici pe negură, domnul trimete înaintea acestui diplomat prusian pe secretarul său. Întîia vizită o face trimesul turcesc pentru pace, Ratib-Efendi. La ceasurile unsprezece, a doua zi, 9 decembre, în trăsura trimeasă de vodă, oaspetele merge la audiență, pe care scurtele însemnări n-o descriu. În aceeași zi Merkelius, agentul austriac, vine de-l vizitează pentru a-l pofti la masă, cu însoțitorii, curierul prusian Schmidt și un anume Bock. În aceste zile de petrecere în capitala munteană, călătorul are legături, neplăcute, cu secretarul domnesc Panaioti Kodrikas, de la care capătă o „saubere Antwort”. Plecarea se face cu greutate, trebuind intervenția unui „Monsieur Ebert“; „cu grecii și cu valahii merge și mai rău decît cu turcii”. Popasul se face la Văleni, apoi, în ziua următoare, la Brătășeanca. La 14 e la Cîmpina, „cu cea mai frumoasă vreme“: ar fi vrut să vadă izvoarele de petrol, dar era prea departe[36]. Peste cîteva ceasuri vin scrisori de la Knobelsdorf, prin tatarii domnului.