Privea cu o ciudată și neputincioasă fascinație spre botul schiurilor, își dădea seama că e prins într-o cădere, care se accelerează cu fiecare secundă, și îi era totuși cu neputință să transmită schiului acea simplă apăsare care l-ar fi făcut să derapeze spre dreapta sau spre stânga și să se smulgă vitezei. — Trebuie să învățăm virajele, spuse Nora. Începem cu cele mai simple: virajele din plug. Pentru cursa noastră de la prânz, ne vor ajunge. După-masă sau mâine, o să încercăm lucruri mai grele. Lui Paul i se păreau și acestea destul de grele. Explicarea teoretică era totdeauna simplă (“Lași greutatea pe unul din schiuri, îl liberezi pe celălalt, și întoarcerea se face automat”), dar când trebuia să aplice lucrurile elementare pe care le învățase, se lovea de piedici neașteptate și, pentru el, de neînțeles. Lucră toată dimineața sub controlul Norei, repetând mereu aceleași întoarceri spre dreapta și spre stânga. Era un antrenament aspru, meticulos, fără frumusețe, fără glorie. Unde erau eroicele lui avânturi din ajun? Unde era strigătul acela de libertate, explozia aceea de bucurie? Nora îi oprea cu severitate cele mai timide elanuri. — Nu e bine. Înapoi. Îl obliga să înceapă de zeci de ori aceeași mișcare.