Chiar pentru București, pe care l-a cunoscut bine, are abia cîteva pagini, scrise fără nici un fel de pătrundere. La Raicevich, avem a face cu un om de treabă, modest, deși avea foarte multe cunoștințe, fiind și medic și foarte capabil în domeniul economic, ca unul care a fost apoi în stare să ocupe bine și cu folos demnitatea de întîi agent consular austriac. Acestui simpatic slav italianizat, cu mintea deschisă, cu simț al proporțiilor, nu i-ar fi trecut prin cap să facă o carte în cinci volume privitor la țerile noastre, deși le cunoștea foarte bine. A luat deci esența lucrurilor privitoare la dînsele și le-a înfățișat în forma cea mai plăcută. Cartea, mult întrebuințată, tradusă și în franțuzește, a apărut la 1788 la Neapole, supt titlul modest de Osservazioni sulla Valachia e Moldavia. Raicevich a stat unsprezece ani în țară și dovedește că a folosit acest timp pentru a cunoaște istoria românilor fără să fi umblat prin izvoare și fără să încerce o critică istorică. Vorbește de timpurile vechi și a umblat prin lucrări de erudiție ungurească; ba citează și pe Tacit. Monedele antice îi sînt cunoscute, și s-a informat despre rămășițile romane; urmărește Calea lui Traian pînă la Tighinea.