Goreanu însă nu putea să aducă la masă un prieten pe care nevastă-sa nu-l cunoștea încă fără ca să spună o vorbă, iar pe nevasta lui nu o răbda firea să nu-i spună verișoarei că are să fie Voicu la masă. Olga nu-l cunoștea pe Voicu, dar îl știa de la muma ei, care vobise despre dânsul, ba-i arătase chiar și portretul lui. - Nu mă duc! zise ea foarte hotărâtă. Hotărârile unei fete trecute abia de șaptesprezece ani sunt însă tot ca ale flăcăilor cu peri cărunți. Mai ales după ce verișoara ei a încredințat-o că Voicu nu bănuiește nimic, Olga s-a dus din curiozitate femeiască, așa zicea dânsa. Și tocmai fiindcă era curioasă, Olga era nerăbdătoare, cuprinsă de un fel de fierbințeli. Voicu chiar mai mult decât dânsa. Îi părea rău că s-a lăsat să fie tras în încurcătura aceasta. Se simțea parc-a luat asupra sa o sarcină grozav de grea și e legat pe vecie din clipa în care a luat înțelegerea cu prietenul său. Viind deci la Goreanu, el se mângâia cu gândul că încercarea o să rămâie zadarnică. Tot e mai bine să stai singur decât să-ți legi viața de toanele unei femei care nu e, la urma urmelor, pentru tine!