Căci, adăugim, era o vreme cînd documentele diplomatice românești apar destul de des, alături de inscripțiile din biserici, care se făceau odinioară slavonește numai. Așa fiind, atunci, la 1644, Kemény pătrunde în Moldova cu această misiune, întovărășit de Acațiu Barcsai, care a ajuns pe urmă principe al Ardealului, un nobil de origine românească (János = Akos, dar și „Iacoș” i se zicea de-ai noștri). După aceea Kemény, trimes de noul prinț al Ardealului, Gheorghe Râkôczy al II-lea, trufaș și nestatornic domn, a ținut să ia parte la căsătoria fetei celei mai mari a lui Vasile Lupu, Maria, cu unul dintre cei mai puternici seniori lituanieni, Ianus Radziwill. Căci în Lituania nobilimea era rusească și de religie ortodoxă: unii lituanieni trecuseră la catolicism, dar familiile cele mari rămăseseră ortodoxe, cu toate că vorbeau polonește, și au făcut parte din aristocrația polonă pînă la sfirșit. Invitația de căsătorie ni s-a păstrat, anume cea trimeasă principelui de la Berlin sau, cum se zicea atunci, de la Colonia pe Sprea. E datată 1 novembre 1644, iar nunta a avut loc la 5 februar 1645[2]. Solul întră pe la Trotuș. Îl întîmpină un boier, viitorul mehmendar, care caută pe oaspeții de samă la graniță chiar. Îi aduce caii, și pornesc.