Armenii aveau o biserică, unde stătea vlădica lor. Aspectul mai vechi al Galaților n-a fost păstrat din nenorocire. Grecii au schimbat alcătuirea bisericilor de acolo, și au venit pe urmă toate lucrările de edilitate ale lui Mihai Vodă Sturza, așa încît din Galații de odinioară nu s-a păstrat mai nimic, ceea ce este regretabil, mai ales pentru biserici. De la Galați ambasadorul pleacă pe drumul obișnuit către Iași, fără a vorbi de ce vede pe drum. A putut întîlni doar și păstorii mocani, cari-l interesează foarte mult pe un călător recent, deși-i găsește fără „educație”. Pe vremea aceea mocanii erau în plină prosperitate: se așezaseră în Putna, la Cașin, la Soveja; datoriau visteriei un anume venit și-i țineau la dispoziție „carăle mocănești”, cu care călătoreau și domnii mazili; aveau angajamente în ce privește sarea, și în condica lui Constantin Mavrocordat, mai veche decît călătoria aceasta cu douăzeci de ani, ei sînt pomeniți necontenit, ca niște ciobani foarte dîrji și răi, cari se băteau între dînșii, de la Soveja la Cașin, fiind o veșnică rivalitate între cele două sălașuri. Vechea populație din Vrancea, moșnenii, fusese cu totul acoperită de stratul păstoresc, venit din Ardeal: de aceea li se și zicea mocanilor și bîrsani, pentru că veneau din Țara Bîrsei.