D. inspector are să se scoale de dimineață a doua zi pentru ca să pornească a face surprize mânuitorilor de bani publici. A băut un pahar mare, îl plătește, apoi întinde cu multă bunăvoință mâna tutulor inferiorilor și se retrage. Un moment, camarazii rămân în picioare, ca țintuiți, fără a se hotărî să mai șează jos ori să plece, când unul din ei rupe tăcerea: – Ce-i de făcut? – Nenorocitul ! – Trebuie să-i dăm numaidecât de știre… Imposibil să-l lăsăm așa… Când l-o vedea pe inspector mâne, îi cade dambla. – Trebuie să-l găsim… să-l luăm cu binișorul! – Anghelache?… Se-mpușcă! – Nu l-ai văzut ce iritat era? – Îi lipsește mult!… – Încai să se facă nevăzut!… Repede camarazii plătesc consumațiile, ies, se suie toți trei într-o birje și pornesc către locuința nenorocitului lor camarad. Anghelache e flăcău, stă cu soră-sa și cu mama lor, în Dobroteasa. E aproape unu după miezul nopții… – Trebuie să doarmă nenorocitul fără grijă… – Aș! fără grijă! nu l-ați văzut în ce hal era? – Eu gândesc că-și face bagajele… – Să-l luăm cu binișorul… Au ajuns… În casă nu e nici o lumină. La fereastra odăii de la pod, unde doarme Anghelache, perdeaua este ridicată.