Nimic din toate astea!... Este un individ oarecare, d-ta sau eu, un necunoscut, un străin, un tânăr, un bătrân ... «După ce ai surprins-o, îți cade în genunchi, îți jură că te iubește — și te iubește, în adevăr — te înduioșează până la lacrimi cu lacrimile ei... Dacă o întrebi : pentruce te-a înșelat ? Va fi peste putință să-ți spună pentruce. Iți va înșiră, desigur, o minciună, o finețe, o împrejurare ; dar cuvântul pentruce nu ți-l va spune niciodată. Și nu ți-l va spune, pentrucă nu poate să ți-l spună ; pentrucă ea însăși se întreabă : pentruce ? pentruce l-am înșelat ? Se făcu o pauză. Unul dintre studenți întrebă: — Aș vrea să știu, dacă d-ta ai iertă sau ai pedepsi pe o asemenea femeie ? Necunoscutul ridică din umeri și pradă unei nehotărîri ce-l chinuia : — Asta e o chestie de temperament. Unii iartă, alții pedepsesc. Des Grieux a iertat pe Manon; din potrivă, dramaturgul francez înarmează brațul bărbatului înșelat, cu faimoasele cuvinte: Tue-la! Eu amicii mei, am iertat-o!... Toți tresăriră ... — Cum ? ai fost însurat ? îl întrebă un curios. — Da, am învățat la școala asta, după cum v’am dovedit-o cu știința mea: experiența ... Amară știință!