șopti cu un gest parcă era gata să dea cu piciorul în el. Întorcându-se apoi spre mine, el dete din umeri. - Îmi pare foarte rău - zise -, dar ăstuia nu mai poți să-i dai nici un ajutor. Nu e, ce-i drept, rănit în înțelesul obicinuit al cuvântului; dar în cădere i s-au frânt două coaste și i s-a scrântit încheietura de la șold, ba sunt și semne de leziuni interne, căci a început să aibă fierbințeli. În tot cazul, nu e transportabil. Ce puteam să fac? în brișculița n-avea loc, iar în spinare nu puteam să-l iau: nu-mi rămânea decât să-mi urmez drumul, cuprins de o adâncă mâhnire, alăturea de el, care era tăcut și ursuz. Peste câtva timp sosirăm la un șipot. - Iată apă! zisei eu. - Apă, da - răspunse el cam pe răstite -, dar cum i-o duci? O iai în pumni ori i-o duci în gură? Dă-l încolo! urmă peste puțin cu necaz. Necuratul ni 1-a scos în cale, ca să ne strice cheful. I-o fi lui sete, dar încă mai mare decât setea îi este nevoia de oblojeli reci. El se mișca neastâmpărat și, cuprins de nerăbdare, trăgea dând cu biciul în cal, deși apucaserăm la vale și era mai mare nevoia de a-l opri.