Lîngă curtea domnească era acum biserica sfîntului Nicolae celui domnesc, pe care Lecomte de Noüy a transformat-o cu desăvîrșire, dînd o veselă zidire mică de lux, în locul celei, mult mai severe, din vremea lui Ștefan, cînd, cum am spus, nu se zugrăveau bisericile dinafară. Dăunăzi, pe cînd în frontispiciul bisericii se vedea o tablă de metal, biata inscripție a marelui domn zăcea în curte. Trebuie să adăugim că, atunci cînd Lecomte de Noüy a început lucrarea, biserica era transformată de o refacere din secolul al XVII- lea, pe vremea lui Antonie-Vodă Ruset. Odăi ale slujitorilor, care mărgineau mai tîrziu piața, păreau a fi dintr-o vreme mai apropiată. Iașul nu cuprindea pe vremea aceea altă biserică decît aceasta, a domnului; dealminterea, orașul n-avea, pe departe, importanța pe care a căpătat-o pe urmă. Dacă de la Iași se cobora cineva mai jos, popasul era în orașul pe care, după legendă, Ștefan îl cerceta adesea, Hîrlăul, în care i s-a născut fiul Petru, din legăturile cu o femeie de acolo. Biserica lui Ștefan se păstrează puțin reparată, dar nu așa ca să se strice urmele, prețioase, de zugrăveală din secolul al XV-lea. Se ajungea la Vaslui, care era în vază ca Iașul – acel Vaslui, în marginea căruia s-a dat lupta de la Podul înalt, în 1475.