Domnul a rezistat, totuși, destul de frumos, ca unul purtat prin atîtea războaie, avînd și un simț superior al demnității sale, dar, la urmă, răzbit, trădat de ai lui, a crezut că poate impune supușilor de pînă atunci ieșind în cea mai solemnă îmbrăcăminte, în cele mai luxoase haine domnești pe care le avea la îndemînă. Dar ai noștri nu s-au speriat, și, acolo unde spera poate să aibă un ultim succes, tragicul erou și-a găsit moartea. A fost lovit cu buzduganul de Tomșa – și lovitura cu buzduganul a domnului însemna după datina veche osîndirea la moarte. Un tatar i-a tăiat capul; a fost Îngropat în cimitirul vecin. Aceasta este povestea lui Ioan Vodă, zis Despot. În izvoarele pe care le avem la îndemînă ca și în documente contemporane sînt oarecare probe sufletești, am zice, despre dînsul, – dovezi ale intențiilor sale, mijloace de a verifica aceea ce se cuprindea în sufletul lui. Se poate zice că toate acestea sînt forme, că e retorică, stil, aparențe. Da, dar în epoca Renașterii e așa de greu a deosebi ce era formal de ce era intim, și niciodată o intimitate nu există care să nu-și caute o formă, și, oricît ar fi de artificială, aceasta, ea cuprinde ceva din intimitatea sufletească ce a întrebuințat-o.