Fac planuri şi cheltuieli nebuneşti, ca acel "Adăpost al nobleţei", clădit de Balş, care a văzut la urmă că nici un "decavat" nu se înjoseşte a veni să locuiască în el. Fură la aşezăminte de binefacere, şi capătă decoraţii împărăteşti în schimb! Să credem pe dl. guvernator. D-lui ştie ce spune! Într-un colţ, excelenţa sa a văzut şi pe prostul ţeran care plăteşte şi îngăduie toate acestea. L-a văzut în genunchi, cu jalba pe cap, l-a văzut dormind lângă carul cu marfa jidanului, l-a văzut luat în râs, înşelat şi, totuşi, senin. Şi a socotit atunci că are înaintea sa un dobitoc nesimţitor, cu faţa singură de om. Nefiind creştin şi neavând pe umeri o mie de ani de apăsare şi suferinţă, n-a înţeles ce zace în inima acestui biet om năcăjit, despre care spune totuşi două lucruri: că nu poartă ură nimănui - semn de stupiditate - şi că s-au ridicat cu toţii în ultimul război cu dorinţa pătimaşă de a-şi sluji împăratul pe câmpul de război, străin de ei, al Asiei depărtate, - semn de "lăudăroşie", scrie tovarăşul de neam şi de clasă al celor cari de o mie de ani au rupt-o de fugă supt Port Arthur şi în tot largul Manciuriei.