stai, Sarsailă! tu cum ai chiuit de trei ori? Trosc! şi la stânga una! – Va… leu! destul! – Ba nu-i destul! şi-i mai trage şi-n numele tatălui una! – A…uleo! strigă dracul îngrozitor, şi cu ochii legaţi, cum era, văicărându-se grozav şi zvârcolindu-se ca şarpele, se aruncă în iaz, spunând lui Scaraoschi cele întâmplate şi că nu-i de şuguit cu vrăjitorul acesta. Dănilă însă ofta din greu lângă burduful cu bani şi se tot frământa cu gândul ce-i de făcut. Când, iaca al treilea drac i se înfăţişază înainte, c-un buzdugan straşnic de mare în mână, pe care îl trânteşte la pământ şi zice: – Măi omule! ia, acum să te văd! Cine-a azvârli buzduganul ista mai tare în sus, ai aceluia să fie banii. "Na! Dănilă, zice el în gândul său, aşă-i c-ai sfeclit-o?" Dar vorba ceea: "Nevoia învaţă pe cărăuş". – Ia zvârle-l tu întâi, măi dracule! Atunci dracul ia buzduganul de coadă, şi când îl zvârle, se suie aşa de tare, de nu se mai vede; şi abia după trei zile şi trei nopţi, căzând jos, cu mare străşnicie s-a cufundat în fundul pământului, de s-au zguduit temeliile lumii! – Ia azvârle-l şi tu acum, zise dracul îngâmfat.