Pe dinafară, pentru podoabă, se mai introduceau discuri de smalț înfipte în zid prin rădăcina lor. Discurile acestea erau de colori deosebite: cărămizii, brune, galbene, verzi, albastre. Se așezau în locurile unde se întîlneau firidele, unde se ciocniau arcurile. Alte rînduri se urmau apoi supt streșină, și tot așa și la turnuri, care, avînd firide, purtau și ele la îmbinarea arcurilor cîte un disc de colori diferite. O dată măcar, două discuri de aceeași coloare nu stăteau alături. Figurile ce le reprezintau discurile sînt foarte remarcabile, unele neexplicabile: ele înfățișează stema țerii, ori animale curioase, apocaliptice, ca zmei cu coroană pe cap de om, avînd trupul de leu și aripile de vultur. Fiecare din aceste figuri pare a fi o născocire a artiștilor moldoveni din vremea aceea, însă n-ar fi cu neputință ca ele să fi fost în legătură, – ceea ce li-ar da o importanță deosebită – cu chipuri din basmele noastre. Alții au căutat să găsească aici fel de fel de figuri heraldice, dar desigur preocupațiile de heraldică nu erau lucrul de căpetenie al oamenilor din Moldova lui Ștefan. Venim acum la coperiș. Coperișul care azi se face scurt, pătrunzînd ploile în zidire și deteriorînd clădirile în cîțiva ani, se făcea pe acea vreme potrivit cu condițiile climaterice de la noi.