Câtă îndârjire trebuie să fi fost de-o parte și de alta se vede din aceea că, pe câmpul de luptă, cad morții, peste ostașii de rând, o mulțime de boieri însemnați între care se pomenesc doi vestiți fruntași ai lui Alexăndrel: Oancea Logofătul și Costea Andronic. „Și după multă nevoință, zice cronicarul, au biruit Bogdan-Vodă pre Alexandru-Vodă”. Și iarăși Maria cu fragedu-i odor fără noroc, cu micul ei cerșitor de domnie, se duce să bată la ușa nepotului Cazimir. Mulți din boierii lui Alexandrel se dau acum de partea biruitorului. Dar ce greu se păstrează o coroană bătută de-atâtea vânturi! Nici n-apucă Bogdan a se așeză bine la domnie și, lovindu-l pe neașteptate, trimisul lui Cazimir, cu oaste din Rusia, îi și răzluiește cetățile de sus: Hotinul, Neamțul și Suceava, pe care i le dă lui Alexăndrel. „Iară Bogdan, zice vornicul Ureche în graiul lui bătrânesc, fără zăbavă adunând oaste de pe unde au putut au venit și au scos pre Alexandru-Vodă din scaun și iar au stătut BogdanVodă în scaun. Deci Alexandru-Vodă au năzuit la leși și au făcut jalobă la crai pre Bogdan-Vodă. Iară craiul au făcut sfat ce va face cu această țară mișcătoare și neașezată. Sfătuiau unii de ziceau să scoată domnii, să nu-i mai lese să fie și să pună giudețele sale și să o împartă să facă ținuturi.