„Giammai! a strigat apoi. Tu non sei mia madre! Nu poate să fie mama mea femeia care a putut să trăiască în căsnicie cu omorâtorul celui ce mi-a urzit viața! M-ai născut fără de voia ta și sunt dator ca să te cruțez: nu voi spune nimănuia ceea ce am aflat, dar eu din clipa aceasta nu mă mai socotesc nici fiu al tău, nici duce de GaiIliera. ” - E d-l Jules Guidai, chimist la Paris, zisei, viu emoționat. - Da, signore, răspunse bătrânul. Ziua următoare a făcut la tribunal declarațiunea că, fiind împotriva convingerilor sale să poarte un titlu de nobleță și să stăpânească averi pe care nu le-a agonisit, renunță la moștenirea rămasă de la ducele de GaiIliera în favorul mumei sale. - Și dânsa a primit? întrebai. - Numai pentru ca să constituie din avere, patruzeci de milioane, un fond pentru acte de caritate publică, răspunse bătrânul. Ea a murit săracă. M-am închinat adânc, ca în fața unui altar și am plecat mai departe.