Mai trebuiau să fie luați la întrebare și alții care cunoscuseră caii, deci, înainte de toate, argații de la grajdul lui Wieser și mai ales acela care purta grijă de cei doi cai și umbla cu Sepi când acesta se ducea undeva. L-au găsit și pe acesta tocmai la un șvab de la Aletea, și de la el au aflat cum atunci, seara, când ne-ntorceam de la Bârnozel, un omuleț mărunt ni-a ieșit în cale și a luat pușca încărcată de la mine. - Un omuleț mărunt?! grăi agentul de urmărire, care umblase pe la Sf. Ana. E și între argații lui Wieser un omuleț mărunt: nu cumva poate el să ne spună mai multe?! O-ncercare nu putea să strice, și omulețul a fost pus și el la întrebare. El nu știa nimic, nu cunoștea caii și nu putea da nici o deslușire, căci intrase mai târziu slugă la Wieser. Schimbă însă fața când i s-a pus întrebarea dacă n-a auzit cumva despre cele petrecute-n seara când Sepi se întorcea de la Bârnozel. Văzându-l dar cam încurcat, agentul 1-a luat cu dânsul la Seghidin, deocamdată ca informator ce are să fie luat mai de scurt. Acum i-a înghețat lui Sepi tot sângele-n vine.