Soarta a vrut ca Moș Teacă să apară în urma lui Napoleon I, așa că acesta a definit constituția mai înainte decît mine. „Constituția – a zis micul caporal – este ceea ce ne ocupă mai mult și observăm mai puțin.” Dacă n-ar fi zis-o căprarul franțuzesc, Moș Teacă ar fi fost azi original spunînd el acest mare adevăr. În adevăr, nu cunosc decît două chestii care pasionează mult publicul.român: prețul grînelor în portul Brăila și constituția în întreaga noastră patrie; pe cînd însă de grîne se preocupă mai mult negustorii de cereale, constituția este calul de bătaie – măcar că constituția e de genul feminin – al tuturor negustorilor de piei de cloșcă. Mă rog, să ne înțelegem puțin: ce este constituția? Unii afirmă că e „pactul fundamental al unei națiuni”, alții că e „legea legilor”, alții că este piatra tutelară, fiecare român are cîte o definiție, și nu așteaptă nici măcar să fie întrebat pentru ca să ți-o comunice. Să nu se supere apărătorii acestei pietre, care nu-i bună nici măcar de pavaj, dar mie mi se pare că e un simplu moft național, inferior chiar unei găini, căci poate fi călcat și de claponi. Odinioară, oamenii se închinau la lună, la stele, la capete de cîini, la coroane mai mult sau mai puțin scumpe; astăzi, fiindcă zicem că ne-am civilizat, ne închinăm la constituție.