La 6 octombrie 1455 se închină polonilor, și hărăzește Mariei, să-i fie sprijin și mângâiere, cetățile Siretului și Volovățul. Iar peste un an, ca să-și aibă liniște și din partea îngrozitorului Mohamed, se leagă a-i plăti bir câte 2000 galbeni venețieni pe an. Darnic și-mpăciuitor cu toată lumea, Petru începe a se crede neclătinat în domnie, când iată că, -n primăvara anului 1457 vine, c-o mână de oaste, tânărul Ștefan, feciorul Oltei ș-al lui Bogdan. El vine dinspre Țara Muntenească. Voinici lui, tot unul și unul, îi curăță drumul cu zborul săgeților. În deșert oamenii lui Petru cearcă să-i ație calea. La Doljești, pe Siret, îi pune pe fugă întâiul rând de săgeți. O nouă ceată trimisă împotrivă-i îl întâmpină la Obric, în ținutul Neamțului. Un alt rând de săgeți o împrăștie și pe aceasta. Voioși, toți flăcăii lui Ștefan chiuie, ca după lup, pe urma celor „voinici la fugă” — și glas din glasul lor prind văile și apele, și codrii, ca și cum toate s-ar bucura de sosirea noului domn. Biruitorul pășește hotărât spre Suceava. Înfricoșat, Petru fuge la poloni. Ridică-te, Moldovo, și pune veșmânt de sărbătoare. Pentru a primi pe trimisul lui Dumnezeu, pe Ștefan, pe mântuitorul tău!