La auzul acestui cîntec, în care și cel mai aprig antidinastic ar fi putut vedea unirea României cu Anglia, toți izbucniră în lacrimi… – Plîngeți, copii, strigă regele Carol, căci lacrimile te mai ușurează! – Ba, sire. Întrerupse generalul Mânu, pe mine nu mă ușurează numai lacrimile… Peste o oră, potopul de lacrimi inundă totul… Cînd veniră măturătorii primăriei. Înarmați cu lighenele necesare, ei nu găsiră decît o mare de apă. În mijlocul căreia numai urechile a.s.r. pluteau ca un memento regaloîmperial, părînd a zice tuturor: — Trecătorule, mergi de spune la Sparta că ne-am udat de emoțiune.