Totuși, va trebui să fie cât mai repede sus. — Să ne oprim puțin. — Nu. Cum te cheamă? — Marc. Marc Bonneau. La poarta pensiunii, rochia albă de adineauri așteaptă. Ștefan o vede, se oprește la doi pași, surprins de întâmpinarea aceasta. Își dă abia acum seama că trebuie să fie ciufulit, transpirat, cu gulerul prost încheiat și îi e rușine în fața femeii acesteia atât de calmă. — Doamnă, voiam să vă cer iertare pentru Marc. A întârziat din vina mea. — Foarte rău. Două ceasuri arest pentru amândoi. Și n-o să beți niciun pahar cu apă în timpul mesei. Ia privește cum sunteți de transpirați. Îi ia batista din buzunarul mic al cămășii și i-o trece pe frunte. — Vezi? Serile sunt lungi, monotone. Domnul Rey, Domnul Vincent și Marc Bonneau joacă belota. Marthe Bonneau și Renée Rey conversează. Ștefan Valeriu, refugiat în dosul unor coperți de carte deschisă, fumează. — Domnule Valeriu, Nicolle s-a dus de mult la culcare. E târziu pentru copii. Ai face bine să iei exemplu de la ea. — Încă puțin, Doamnă Bonneau, termin un capitol și mă duc. — Oh, copiii din ziua de azi... Râde toată lumea, afară de Ștefan, care pare preocupat de carte și își arcuiește o sprânceană, semn de atenție și absență.