Mîncările se aduc în trei rînduri și cuprind 400 de farfurii pline, pentru un număr foarte restrîns de persoane; aceasta dădea impresia de bogăție a acelui care ospăta. În timpul mesei muzica afară cîntă, tabulhanaua și mehterhaneaua, amîndouă turcești (muzicanții se numesc „mehteri”, iar șeful „mehterbașa”). Mai tîrziu numai, pe la 1770–80, se introduce statornic și muzica apuseană, alcătuită din nemți poloni, care alterna cu celelalte. Se ridică toasturi, și după aceea se servește cafeaua. Ca un element nou, iarăși în legătură cu moda constantinopolitană, se vede danțul, care, în Orient, se executa de profesioniști, de anumite ființe discreditate, femei și bărbați. Vor fi jucat și aici baiadere. Ambasadorul e condus cu alai acasă. A doua zi, domnul întoarce vizita ambasadorului, tot după ceremonial. El vine cu șapte cai domnești în fruntea alaiului, cu boierimea, cu postelnicul, care poartă toiagul cel mare de argint, însemnul demnității lui. Apare vodă, încunjurat de halebardieri și turci, iar, pe urmă, straja. În timpul cît merge domnul de la curte pînă la reședința ambasadorului, sună toate clopotele din Iași. Ambasadorul, care primește pe voevod tocmai cum fusese primit de acesta, vruse să dea o masă domnului, și în timpul mesei, cum n-avea nici tabulhana, nici mehterhanea, ci numai trîmbițași, face să sune din trîmbiți.