Cu toate acestea, cum Lăpușneanu a găsit cea mai mare plăcere în a tăia boieri, tot așa a găsit cea mai mare plăcere în aceeași îndeletnicire Mirena Ciobanul. Cum Alexandru Lăpușneanu părea să fi fost om foarte doritor de bani de pe urma confiscărilor ce i le procurau execuțiile, se pare că același lucru îl urmărea și domnul muntean. Cum pe Alexandru Lăpușneanu îl încunjură o așa de teribilă reputație, – și descoperirile mai recente, care-l arată comandînd prin Ardeal prune uscate și cerînd femei care să știe face pîne mai bună decît cea moldovenească, nu ajung ca să înlăture această figură oribilă a lui –, Ciobanul taie boieri și silește pe alții să fugă. Și în ce privește sfirșitul vieții lor este oarecare asămănare: Alexandru Lăpușneanu e ctitor de biserici, înălțătorul uneia din cele mai frumoase clădiri pe care le cuprinde Moldova: Slatina, din apropierea hotarului celui vechi al Bucovinei unde e îngropat supt numele de monahul Pahomie. Mircea Ciobanul din parte-i, a avut și el mai mult noroc decît atîția domni blînzi ale căror oase nu se știe unde se află: Radu Paisie, fostul Petru de la Argeș, fostul egumen Paisie, trebuie să fie îngropat prin Egipt, la Alexandria, Mircea însă a fost coborît la București, în biserica zisă Curtea Veche.