Duțu nu putea să le vadă-n ochi, dar ovreul se uita la el așa de nu știu cum, încât nu era chip să-i spună că nu mai vrea să cumpere. - Uite, astea, zise el, arătând la cele de o sută de lei. - Poftește de le încearcă, grăi ovreul mai mulțumit decât odinioară. - Ce să le mai încerc? văd eu că-mi vin bine! răspunse Duțu tare grăbit, și numără cei cinci poli pe teșghea. Ovreul, grăbit și el, le-nfășură-n hârtie, le legă cu sfoară și i le dete, plecându-se ca-n fața celui mai mare boier. - Să le porți sănătos! Îi zise apoi, după cum îi era obiceiul. Atât îi mai trebuia lui Duțu. - Ți-am spus - grăi el zăpăcit - că nu pentru mine le cumpăr, apoi plecă cu hainele subțioară. Nu ieși bine-n uliță, și zări venind de la dreapta pe Ghiță al Măriei. Era pierdut dacă Ghiță îl vedea cu hainele subțioară! El se întoarse iar în prăvălie și puse hainele pe teșghea. - Am - zise apoi răsuflând greu - să