- Urât lucru! - Mai rău decât păgânesc! Prietenul meu strâmbă din nas, dar nu zise nimic. - Ei bine! grăii eu. Săpați-i groapa, c-o să-l înmormântăm noi când ne întoarcem. Coborând încetul cu încetul la vale, el era posomorât și tăcut, iar trecând prin sat, pe lângă casele ruinate, el trăgea din când în când, așa, bolborosind pentru sine, câte o înjurătură. - Nu știu nici eu ce să mai zic, grăi apoi într-un târziu. Mi-e greu să spun că oamenii aceia n-au dreptate, ba mi-e parcă mă bucur când îi aud vorbind așa. Pentru mort, ce-i drept, totuna dacă o fi îngropat cu ori fără de coșciug, dacă o fi mistuit de foc pe rug, fie-n cuptor, dacă o fi mâncat de viermi ori de fiare flămânde: leșul e și el tot hoit! Nu e însă totuna pentru cei rămași în viață și e lucru neiertat să-i jignești pe aceștia, nețiind seamă de obiceiurile și de credințele lor. Ai grăit adevărul când li-ai spus că mulți dintre ai noștri tot așa au fost îngropați, urmă el; când era însă cu putință, tot le făceam înmormântare după obiceiul pământului. Vor mai fi rămas prin vale patru scânduri ca să înjghebăm un coșciug.