Se trece pe dinaintea Chiliei și Ismailului, a Tulcii, cu morile ei, cinzeci și șase la număr, ridicîndu-se dintre casele acoperite cu șindilă, unele cu două rînduri. Vin apoi Isaccea, Cartalul. Se văd răspîndite ici și colo gorganele: unul din ele, după spusa locuitorilor, cuprindea un om așezat, cu o femeie pe piept și o monedă de aur. La Reni se vorbea de mormîntul lui Traian. Dunărea de jos e străbătută de corăbii care merg spre Constantinopol ca și spre Odesa, Varna, Silistra; negustori greci din capitala Turciei debarcă. Pe un vas care duce la Viena boieri români și un „prinț”, călătorul francez ajunge la Brăila. Grănicerii români sînt oameni zdraveni. Corăbii de-ale noastre îi apar la Giurgiu, oraș cu o populație de 18 000. Între tovarășii de cale el enumeră un moldovean cu ciubuc de iasomie, care merge la Paris după fiu și soția bolnavă, apoi un Gh. R.*, prieten al turcilor, care vorbește franțuzește, deși n-a fost niciodată în Franța; un P.* din Galați, negustor sau boier, cu fiu crescut la Paris. Este și un fabricant de postav din Moldova și svițerianul Schwitz, director de școală în București, care duce la Viena și la Berlin doi fii la studii.