(Pornește.) Links! rechts! links! rechts! links! rechts! (Defilează pe dinaintea băncilor cu mult soldatesc.) Școlarii aplaudă foarte veseli. Profesorul (oprindu-se ostenit): — Așa școleri romani îmi trubuia mie! da nu niște loaze levantine ca voi, cari nu știți decât numa doară să vă rânjiți și nu aveți reșpect pentru dătorință! Școlarul Ionescu: — Domnule, tata spunea aseară c-a citit la gazetă, că zice că e acolo la Severin un profesor mare, l-a decorat regele, că zice că el... Profesorul (cu humor): — Ce e tată-tău? Ionescu: — E de aici, domnule! Profesorul: — Nu te-ntreb de unde-i, prostule! te-ntreb, ce-i. Ionescu: — Ce să fie, domnule! Profesorul: — Ce meșteșug are, boule? Ce-i? popă? negustor? hengher? Ionescu: — Nu, domnule... pantofar... zice că-l cheamă d. Costescu. Profesorul: — Pe cine-l cheamă d. Costescu? pe tată-tău? Ionescu: — Nu, domnule; pe profesorul de la Severin; zicea tata: așa profesor, halal să-i fie! Profesorul: — Spune-i tată-tău, șușterului, așa de la mine: ne, sutor, ultra crepidam, că-z doar nu toți șuștării or să aibă compekența să se pronunțe obiectiv asupra metoaghelor de pedagojie care iaște cea mai înaltă știință. Înțelesu-m-ai? Ionescu: — Nu, domnule! Profesorul: — Vina tată-tău și mumii-ti, că te-or făcut prostovan!