Și, în acest timp, presa, fixînd data cînd se va forma Ministeriu] Titulescu, răspîndește zvonuri în ce privește nu știu ce primejdii care amenință România și pe care numai instalarea acestuia le-ar putea înlătura. Sînt fideli ziariștii cu oamenii amabili! Numai plecarea, la 22, a salvatorului pune capăt acestei agitații zădarnice, ce se adaugă la frigurile conversiunii – ambele venite fără știrea mea —, care mișcă isteric o țară în momentul cînd se înrăutățește zi de zi situația financiară, cu salariile neplătite, mai ales la corpul didactic și la cler, care, socotit că poate trăi singur, amenință, în Munții Apuseni, cu o duhovnicească grevă. Enervarea național-țerăniștilor la discuția contractului suedez pentru șosele este așa de mare, încît fostul ministru M. Popovici apucă de gît și lovește, în plină Cameră, pe acuzatorul său. E un articol senzațional, care înlocuiește pe acela al întrevederilor de toată ziua și de toată noaptea ale dlui Titulescu, interesantul om de societate despre care Keynes ar fi spus: He talks too much („vorbește prea mult”). Cineva din apropierea regelui îmi arată lungul șir de pretendenți la prezidenția Consiliului cari și-au și prezintat titlurile regelui. Eu mențin, față de d. Sever Dan, venit la mine, în ziua de 3 mart, pentru afaceri particulare, ofertele mele: succesiunea mea, la vremea ei, poate fi luată numai așa, odată ce regele nu vrea, hotărît, pe liberali, în chip normal și liniștit.