Scrisorile lui din 1739 ni dau amănuntele drumului pe care l-a făcut, a persoanelor pe care le-a întîlnit în cale[5]. În iunie 1739 sosesc la București emisarii antiaustrieci Zay, Pâpay și Mikes, venind cu toții din Cernavoda. Domnul li trimete înainte oamenii săi, cu secretarul în frunte, și-i găzduiește la „o mănăstire“, unde și prînzesc. Mănăstirea e, neapărat, cea, cu totul nouă, a Văcăreștilor, zidită de Nicolae Mavrocordat, tatăl lui Constantin Vodă. Acesta i se pare chior, ce-i dreptul, dar foarte isteț. Cu carăta domnească văd ungurii orașul; sînt aduși și la Constantin, care era la „casa și grădina” din margenea orașului, – aceeași Văcărești. Stă însă, ca în vreme de război, supt corturi. Și un sol rus ce merge la vizir, trece prin București. Se dau oaspeților mijloace de drum mai departe. A doua scrisoare, datată 21 iulie, e din Iași, Mikes a trecut prin Focșani, străbătînd locuri pustii, dar nespus de frumoase, pline numai de flori. Iarăși secretar domnesc, în preajma capitalei moldovenești, iarăși carătă, iarăși tabără și audiență. Primirea e bună, vrednică de un fost mare dragoman. În a treia se oglindește plictiseala pentru îndelungata ședere în „acest oraș urît”, între boierii „ca urșii”, fără tovărășia măcar a lui Zay, plecat la Hotin.