Aron întreabă, în picioare, de sănătatea țarului „și de întreaga lui împărăție”. Urmează obișnuita întrebare dacă aduce sau ba daruri, care, înfățișate, sînt întinse, după ordin, înaintea lui. Apoi se dă tainul și cărțile de trecere cu scutire de vamă. Drumul urmează prin „Cîmpul lui Dobrici” (Dobrogea), și se pomenesc tatarii cari atunci se așezaseră acolo, lîngă Babadag și „Caraus”, cari sînt deci mai vechi decît așezarea definitivă a nației în Bugeac[11]. Venind acum la apuseni, avem pentru această vreme un călător olandez, dealminteri singurul care a fost în părțile noastre. El se chiamă Dousa și a scris latinește cartea lui, din 1599, care descrie călătoria ce a făcut-o pe aici la 1597-82. E mai mult o însemnare a localităților prin care a trecut, dar ici și colo sînt și explicații. Dousa a văzut Hotinul, mergînd de acolo la Iași. Observă doar, în ce privește lașul, că este un oraș bine populat. A trecut pe la Țuțora, unde fusese tocmai întîlnirea armată a polonilor cu tatarii, care a îngăduit lui Ieremia Movilă ocuparea tronului Moldovei. Pomenește apoi de Ismail, care nu e așa de nou cum s-ar crede după numele turcesc de astăzi; numele vechi moldovenesc al orașului este Smil – și Bolgradul, centrul așezărilor bulgărești, recente, din sudul Basarabiei, pare cu totul nou, dar aproape de dînsul a fost cetatea veche a Tobacului, ale cării urme se văd încă.