tot! și ce mai aveam al meu... Bine-bine nu-și aducea aminte să mai fi avut ceva al lui. În tot cazul, nu mințea. Pierduse trei sute de lei cu acea galantomie cu care se pierd banii picați din cer. Când tânărul ofițer auzi la masa domnilor "250 în bancă! ", se repezi, strigând cu ifos: "50 țiu eu!" și vârî mototol în buzunarul pantalonilor patru hârtii de câte douăzeci. — Dle director, continuă el, închipuiește-ți noroc, ieri cu trei napoleoni am câștigat la "Clubul Progresului" o mie de lei. Ș-aș fi câștigat și mai mult dacă doi dintre cei mai căutați în saloanele Bucureștilor, unul deputat și altul avocat, n-ar fi stricat jocul, ajungând la scaune. Se bănuiau de... afaceri politice... — Protestez, zise jurisconsultul, aseară am fost și eu la club (era membru) și nu s-a întâmplat nimic. Dar privind roșeața din obrazul tânărului sublocotenent, adăugă: Adică, când zic nimic, înțeleg mai nimic. Chestie de apreciere... — Da, chestie de... de apreciere, încurcă cavalerul, și nu-și mai găsea locul. — Nicule, ai câștigat, îi zise directorul, uitându-se cam lung la el. — Merci, mon directeur! îi răspunse pripit, dând puțin la o parte colțul părului sclivisit ce-i lucea pe fruntea sa îngustă.