Infamia de la Cameră Unul din cei mai buni prieteni ai noștri, Ionescu Raicu-Rion, a încetat din viață. Pentru cei care l-au cunoscut, pierderea camaradului e o tristă și dureroasă știre. Rion era o natură blîndă, prietenoasă, iubită de toți. Pentru noi, socialiștii. În genere, moartea lui lasă un gol care greu se va umple, căci Rion era unul din cei mai culți și mai devotați dintre amicii noștri. Dar moartea asta nu ne inspiră nouă numai întristarea naturală la pierderea unui tovarăș prețuit; este aici ceva mai mult, o dramă socială, care s-a jucat pe tăcute. În liniștea mizeriei. De un an de zile aproape, Rion încetase de a fi omul activ și comunicativ de odinioară; retras în singurătate, nu mai dedea știri despre dînsul, trăia pentru catedra pe care o suplinea la Tîrgoviște, și atîta tot. Aceia care îl cunoscuseră de aproape, care îl știau incapabil de a renunța cu totul la activitatea în folosul ideilor lui nu-și puteau explica schimbarea asta într-o fire devotată și setoasă de muncă. Ni se va permite să povestim o mică scenă, asupra căreia am fost siliți să păstrăm tăcerea, dar pe care astăzi avem datoria de a o scoate la lumină. Anul trecut Rion s-a prezentat la un concurs și a reușit al doilea, cu media aproape 9.