Primele zile ale lunei lui noiembrie au fost pentru noi o serie de fericiri, căci ne-a procurat rara ocaziune de a privi și a asculta pe scena teatrului nostru mai multe piese dramatice de pana română, create de geniul lui V. Alecsandri, C. Negruți și M. Millo, corifeii și coloanele ce susțin teatrul român. Da! Ei merită acest nume, căci au știut cu atîta măestrie a uni în producțiunele lor utilul, frumosul și veritabilul, condițiuni neapărat trebuincioase oricăreia scrieri literarie menite a servi la regenerarea unui popor. În Lipitorile satelor, abila pană a lui V. Alecsandri ne arată tot ce suferă țăranul de la plantele parazite și exotice care năbușesc pămîmul României; în Prăpăstii, d. Millo ne arată de ce avem să ne ferim ca să devenim cetățeni onorabili; el însă ne-a privit după scîndurile magice și zărind pe chipul nostru reaua impresiune ce ne-a produs espozițiunea atîtor viciuri, ne dete pe Baba Hîrca și ne puse zîmbetul pe buze și liniștea în inimi. Ce este oare Baba Hîrca? Această operetă comică nu este nici mai mult, nici mai puțin decît un tablou campestru. Inima privitoriului se simte mișcată văzînd cîmpiile înverzite, munții în depărtare și colibele pitorește răsipite într-un mod vag pe văi.