Oameni fugiți din Polonia, din Rusia, din Moldova, oameni cari făcuseră vreo crimă, vreun păcat sau cari aveau mari ambiții, pe care nu le puteau satisface în țara lor. În ostroavele Niprului, acoperite de păduri, acolo se strîngeau și prădau pe orice drumeț. Erau așezați la cataractele rîului, unde e mai greu de pătruns, în regiunea unde fuseseră întîi ostrogoții. În secolul al XVII-lea li se zicea zaporojeni, sau și nizovi. Regele Poloniei se scutura de orice legătură cu dînșii, spunînd turcilor că pot să vie să-i execute pe toți, dacă pot; dar, de fapt, acești cazaci li erau polonilor foarte necesari fiindcă-i întrebuința în contra tatarilor, și nu exista alt mijloc de a lupta contra lor decît acesta, cazacii fiind, mai la urma urmei, un fel de tatari creștini. Ștefan Báthory i-a orinduit puindu-li în frunte un hatman, și pe vremea aceasta Moldova, nu numai că li cunoștea calitățile ostășești, dar Ioan Vodă cel Cumplit a fost susținut împotriva turcilor de cazacii lui Svierșevschi: cînd boierii moldoveni l-au trădat, acești auxiliari străini au luptat alături de dinsul și l-au apărat pînă în ultima clipă. Pe urmă, Ioan Potcoavă a fost așezat tot de cazaci și hatmanul căzăcesc a stat în rîndul boierilor Moldovei la Iași, cîteva luni de zile.