Un tînăr cantacuzin mai plăpînd, fusese condamnat să primească o sută de lovituri pe zi, la tălpi. Constantin s-a rugat de executor să primească el două sute de lovituri, jumătate pentru dînsul și jumătate pentru fratele său. Duca e un om de neam prost din Balcani. De la domnia lui se trece la Șerban Cantacuzino, foarte dușmănit din cauza asprului său sistem de a guverna. Scriitorul îi ia apărarea: un om de o mare ambiție, de o maiestate impunătoare; întreținea o adevărată armată de haiduci contra turcilor, în Peninsula Balcanică, haiduci cari aveau misiunea de a-i aduce înapoi tributul încredințat agăi turcesc la București. Tot așa ni povestește cum vodă speria pe turcii ce veneau la dînsul, – din care pricină nici nu se prea îmbulzeau să vie la București: odată un agă, sosit aici, a fost primit foarte bine, dar, pe cînd el era de față, domnul a răcnit așa de înspăimîntător la boierii săi, încît turcul s-a grăbit să scurteze audiența cit mai mult. De fapt era un om pătimaș în bine ca și în rău: partea bună o simțea doamna lui Duca Vodă, partea rea aceia cari au stat la ocnă pentru dînsul, căci a umplut ocna cu boieri.