La Curtea de Argeș se notează străzi strîmte, „castelul din care nu mai rămîn decît ziduri (masures) căzute în ruină“, biserica episcopiei și „destul de plăcuta“ rezidență a vlădicăi. Un negustor e aici gazda. În munte caleștile sînt trase cu boii pînă la Sălătruc. Locurile sînt bine împoporate. Căpitanul de poștă oferă locuința sa, cu ferești de hîrtie sparte. Mămăliga place călătorilor, între cari un baron von Pritzelwitz, care nici n-o fi auzit de așa ceva. Pe la Pripoare și „Dițești” se ating Cîinenii fără a face carantina. Cartea lui Wilkinson, An account of the principalities of Walachia and Moldavia, „O dare de samă despre Principatele Țara Românească și Moldova”, apărută la Londra în 1820, e o lucrare din acelea care, ca întindere, informație și judecată – cel puțin în majoritatea cazurilor –, pot fi puse alături numai de Raicevich și, în mult mai mici proporții, dar și cu mai mult bun simț, de Sulzer. Trei traduceri franceze (1821, 1824, 1831) și un rezumat italian (Milano, 1821) arată importanța ce i-au acordat contemporanii. Autorul era la Constantinopol în 1806 –8, cînd înteresele engleze în Principate: îngrijirea curierilor la și de la Constantinopol și ocrotirea cîtorva ionieni supuși ai Regatului Unit, erau încredințate, încă de la 6 ianuar 1802, lui Summerer, consul pentru o țară ca și pentru cealaltă.