Tot omul are după moarte să fie îngropat în legea lui. - Aș! Bazaconii băbești! grăi dânsul. Deși pe deplin convins însă că cel ce-a murit e mort și nu mai poate să supere pe nimeni cerând mai una, mai alta, nu se îndoia nici că poate să-l viziteze, nici mai ales că hula lumii îi urmărește pe cei ce nu țin seamă de deprinderile ei. Mai era apoi și alta. Luase-n gândul lui hotărârea că are să vestească familia mortului cum și unde 1-a îngropat pe acesta și-i era greu să nu poată spune că i-a făcut și înmormântare creștinească. - La urma urmelor - zise dar - popa unguresc e la bărăția din Câmpulung și lucru afară din cale greu n-ar fi să i-l aducem, ca să nu se poată zice că noi, românii, suntem neam de oameni haini din fire. Da, dar lucrurile se-ncurcau și dandanaua se făcea din ce în ce mai mare. Rănitul, zdruncinat, precum se vede, de drum, avea fierbințeli și pulsul îi era accelerat. Îi făcea oblojeli reci și-i arăta și babei cum are să le facă după ce vom fi plecat noi. Se temea însă de vreo complicațiune, ar fi trebuit să aibă termometru, pentru ca să-și poată da seamă dacă nu cumva e nevoie să-i lase sânge, și nu prea avea încredere-n babă.