Sâmbătă noaptea a nins, prima zăpadă a anului. A nins și duminecă toată ziua încât după amiază au apărut săniile cu zurgălăi, mai ales spre Trivale. Luni după amiazi preotul Tănăsescu a trimis a treia oară servitorul la Agatie Vasiliu, care, fiind președintele eforiei, trebuia negreșit să iscălească anume hârtii. Fără nicio bănuială urâtă și numai de grija hârțoagelor care nu puteau fi rezolvate fără semnătura bătrânului, preotul s-a repezit personal până la Take, să se intereseze când vine Agatie acasă. Firește, soții Take Vasiliu habar n-aveau de nimic și nu putură satisface curiozitatea preotului. În preajma cinei însă Take spuse Ziții cu o compătimire în care era și remușcare: — N-ar fi rău să trimiți pe Mia după masă să vază ce-i pe-acolo… Nu de alta, dar te pomenești că a dat vreo boală peste ei și n-are cine să le întindă un pahar cu apă… Mia, servitoare de peste douăzeci de ani în casa lor, adusă de Zița în inventarul zestrei, se scutură cu groază și refuză să meargă: — Aoleu, coniță… nu mă duc nici să mă omori și să mă tai în bucățele!… Că mi-e urât și ziua să intru la dumnealor, darmite seara!… Zița n-a insistat.