Vechii slavi se chemau la noi șchei (numele femeiesc e Șcheia sau Șchiauca): Șcheii din Brașov, Șcheia din Roman și de pe lîngă Suceava, Șcheii de pe valea Buzăului. În Ardeal, în schimb, se găsesc localități ca Rușciori, Reussmark – Miercurea, care ar însemna o infiltrație de elemente slave, nu cu caracter general, ci cu cel special rusesc[5]. Mai tîrziu s-au introdus și unii bulgari, prin colonizație, ca în Vinga din Banat, iar de acolo și în cîte un punct din Ardeal, dar aceasta numai în secolul al XVIII-lea. Venim acum la coloniile ungurești de la noi. Noi ne-am obișnuit să vedem linia Carpaților ca un hotar; a fost însă un timp cînd iarăși linia Carpaților nu însemna hotar. Hotarul noi îl concepem mai mult sau mai puțin pe clina pe care-l fixează hotărnicii; dar pe la 1760 Moldova avea în Ardeal un ținut atît de întins – pe care ni l-au luat pe tăcute austriecii –, încît a fost echivalat cu două comitate, oferindu-ni-l în schimb pentru Bucovina. Pe de altă parte, cum am văzut, cînd a fost vorba de întemeierea Moldovei, ea a fost concepută de regele Ungariei ca o provincie a lui. Prin urmare, el mărgenea, fără îndoială, în vremea aceea Ungaria, pe alocuri, cam pînă unde e Siretiul, amintindu-și de acel episcopat milcovean, pe care Ungaria nu l-a sacrificat niciodată ca pretenție politică.