Așa încît ea s-a introdus prin două căi: în Muntenia, de-a dreptul de dincolo de Dunăre, iar în Moldova, întrucît nu s-a întins o influență munteană, care încă e posibil să fi pătruns chiar de la întemeierea principatului, din lumea ruso-litvană. Dealminteri și în ce privește cancelaria este o deosebire între Muntenia și Moldova, de la început. Limba latină a fost foarte răpede înlăturată, – aceasta între altele și fiindcă mai greu se găseau scriitori slavonești. Lumea ungurească și polonă avea nevoie ea însăși de cărturari, continuînd viața ei politică, pe cînd în Balcani viața politică a bulgarilor era în complectă desfacere prin venirea turcilor. Și, în felul acesta, distrugîndu-se viața politică a slavilor din Balcani, elementele cărturărești de acolo veneau la noi. Însă limba slavonă adusă de dînșii, slavona de biserică, nu era cea vorbită de ruși, ci limba din părțile Salonicului în epoca lui Chirii și Metodiu. În Moldova i se adăugiră apoi slavonisme rusești. Chiar în ce privește formulele, sînt deosebiri „diplomatice”, de cancelarie. Astfel la munteni, cancelaria sîrbo-bulgară a servit de model și apoi s-a strămutat cu totul la noi; în Moldova e cancelaria acelor stăpînitori lituano-ruși cari moșteniseră tipicul cancelariilor din Chiev, cu forme bine determinate, putînd trece apoi și aiurea.