Veniturile sînt notate astfel: bir, de două ori pe lună, cîte cinci taleri pe cap de familie, 12 000 de lei, trei ocne 40 000, alte dări pe pămînt (? ), 60 000, pe stupi, 70 000, vama sultanului pe miere, în septembre, 130 000, fumărit (afară de boieri si ostasi), un leu de casă, 40 000, ierbărit 10 000. Plățile sînt: 4 000 de călări, cu cîte trei lei pe lună, 105 000, birul 132 000, peșcheșuri la bir 10 000, daruri la dregătorii turci 20 000, acelorași la alte date 50 000, beglerbegului și pașei de Silistra 20 000. Curtea și daruri 100 000[1]. Autorul acestor însemn ri e Bacșici, misionar slav prin părțile noastre, cum se vede dintr-o expunere mai pe larg pe care o rezumăm acuma[2] în descrierea lui privitoare la țară, la popor, la cult, la orașe. Mai ales cu privire la orașe, însemnările lui sînt foarte importante, fiindcă pentru orașele din Muntenia pe vremea aceea n-avem nimic[3]. Ea constată întîi, la 1640, cu aceleași cifre ca mai sus, starea rea a țerii de pe urma multelor lupte. Cu toate că Matei Basarab și-a căpătat domnia prin mica boierime războinică olteană și s-a sprijinit pe această boierime pînă a decăzut supt amenințările mercenarilor seimeni cari i-au amărît ultimele zile, domnia lui a fost totuși patriarhală, și lumea – nu în aceeași proporție țeranii ca și boierii – a ținut la dînsul, a cărui stăpînire a fost foarte lungă și în stare de a se apăra împotriva oricării încercări dușmane.