Arghezi și Dem. Teodorescu, oameni mai subțiri, au prezentat curții dovezi neîndoioase că dânșii au primit de la generalul lliescu, deci de la guvernul liberal, bănet, ca să înființeze un ziar și o revistă, în care susțineau după inspirații primite tot ceea ce au susținut și în coloanele Gazetei Bucureștilor. Antim a produs chiar dovadă că a colaborat la Gazeta Bucureștilor numai ca agent al poliției secrete române. Ceilalți, oameni mai mărunți, erau și ei tot francofili, pe care nevoile vremii i-au silit să scrie la Gazeta Bucureștilor, ca să nu moară de foame. Aceștia au adus martori care vorbeau cu oroare despre criminala infamie a celor intrați în slujba dușmanului și jurau că cutare ori cutare în adevăr n-ar mai fi avut ce să mănânce dacă nu s-ar fi căpătuit la Gazeta Bucureștilor. Au urmat apărătorii care, datori a dispune curtea în favorul clienților lor, recunoșteau că noi cei câțiva încăpățânați suntem greu vinovați, dar clienții lor n-au să fie socotiți deopotrivă cu noi. Eu, săracul de mine, mi-am început mărturisirea dându-mi pe față mirarea că stau pe banca acuzaților alături cu niște oameni nevinovați. Poate că erau vinovați de fapta pe care au săvârșit-o fie siliți de împrejurări, fie ademeniți de alții.