De acasă le venia amândurora pe lună șaptezeci de lei. Cu acești bani își închiriaseră o cameră; dormiau în acelaș pat și mâncau la aceeaș masă. Între ei se stabilise o iubire adâncă, un fel de nevoie sufletească de a se simți totdeauna alături. Grigore era slab, de statură potrivită, cu trăsăturile feței regulate și fine. Avea ochii albaștri, puțin triști, ale căror priviri se restrângeau de obiceiu spre pământ. Vorbia rar, citia în afară de cărțile școalei volume de poezii; îi plăcea să-și îngrijească părul, ce crescuse mătăsos și lung. Nicu părea un colos pentru vârsta lui de douăzeci de ani; era înalt, spătos, cu figura comună. Îi plăcea mai mult să râdă, se arăta câte odată mușcător față de prietenii lui proști, fuma cu pasiune, juca biliard, când avea bani de prisos, și se purta tuns. Iarna începuse de timpuriu, cu viscole și cu geruri puternice. Și în prima Duminică din Noemvrie, cei doi prieteni se găsiau cu desăvârșire lipsiți de bani și de lemne. După câteva minute de gânduri nehotărîte, Nicu se apropie de masă și lua un volum legat în scoarțe de hârtie. Era o aritmetică veche. — Grigore, întrebă el zâmbind, știi tu ce se află în cartea asta ?