Era însă parcă prea târziu. Gogu a intrat, se înțelege, la roșiori, și a potrivit lucrurile așa, ca manevrele de toamnă să intre și ele în cele șase luni, pentru ca îndată după manevre să și poată pleca din țară. Ah! ce frumos e la manevre! Oameni tineri, voie bună, chefuri, aventuri. Păcat numai că e și multă alergătură și că manevre fără de ploi nu sunt cu putință. Într-una din zile ochii lui Gogu se opresc asupra unuia dintre soldații de la bateria nr. 8. Îi e parcă 1-a mai văzut, parcă-l cunoștea, parcă îi este vechi, bun, foarte iubit prieten. - Gogușor! strigă el, cuprins de un fel de fiori. Nu ești tu Gogușor al Chivei? Gogușor se uită lung la el, îl recunoaște și uniforma militară acopere deosebirile de stare; în alte împregiurări Gogușor s-ar fi dat trei pași înapoi; aici în tabără, însă, ei ajunseră iar de același rang cum fuseseră când erau copii amândoi. Ah! ce frumoasă viață la manevre! Ploile însă, ploile nu mai conteneau, serviciul era greu, și Gogu pierduse deprinderea de a bălăci sub streașină și era obicinuit să se culce regulat și să se odihnească în culcuș moale și cald. După manevre, Chiva spăla harnică înainte, ca să mai poată trimite câte ceva lui Gogușor, iar cocoana Alina umbla îmbrăcată în doliu.