În timpurile din urmă Petru Rares a izbutit să facă din biserica de la Pobrata una din cele mai frumoase ale Moldovei. Ea are un caracter deosebit de acela al epocei lui Ștefan: e mai spațioasă, mai înaltă; cuprinde, pe lîngă pridvor, pe lîngă pronaos sau tinda femeilor o încăpere deosebită, făcută anume pentru îngroparea lui și a soției: și astăzi se văd admirabilele morminte de marmoră care au cuprins trupurile celor doi soți domnești, la dreapta, la o înălțime oarecare deasupra solului, cum era obiceiul. Afară de aceasta pictura este de o foarte mare frumuseță. Pictura aceasta moldovenească din epoca lui Petru Rareș se poate vedea mult mai bine în acelea din zidirile Moldovei de nord, care, o bucată de vreme, s-au găsit în pribegia austriacă și au fost reunite acum patriei românești, în Bucovina. Și mai ales în două biserici pe care un călător din veacul al XVI-lea le vedea în toată strălucirea lor. E, pe de o parte, Moldovița, iar, pe de altă parte, în înfățișarea ei actuală, Voronețul. Moldovița își datorește începuturile ei domniei lui Alexandru cel Bun: din vechea construcție sînt numai ruine, și biserica actuală, foarte bine păstrată – războaiele se pare că n-au adus nici un fel de stricăciune pe acolo – se datorește epocei lui Petru Rareș.