Poate că natura nu suferă ceeace am convenit să numim statornicie, credință, într’o femeie și un bărbat; natura nu e nici morală, nici imorală — este așa cum este, sălbatică și absolută ; și omul care încearcă să o potrivească după propriile lui nevoi și dorințe e ridicol și e nebun. Sub aceste reflecții, convorbirea celor doi studenți se rări, deveni mai puțin aprinsă, par’că se da biruită unui mister neînduplecat. Tăcură. Necunoscutul se sculă încet, se apropie de masa lor și le ceru voie să ia loc lângă dânșii. — V’ascult de un ceas, zise el; n’am pierdut nici un cuvânt, nici o argumentație și pro și contra ; v’am admirat patima inteligenței, care o puneți în discuțiunea unei chestiuni așa de interesante; am înțeles că ați citit pe marii scriitori cari au fost veșnic neliniștiți de problema adulterului, ați pronunțat nume vestite : Dumas-fils, Ibsen, Tolstoi, Strindberg, Bourget — și am ajuns la concluzia că vă lipsește marea și unica știință omenească: experiența ! Cei doi studenți se uitară unul la altul, ca și cum începea să se ivească o zare de lumină în nedumerirea lor, în vreme ce necunoscutul urmă, pe acelaș ton blajin, vehement și convingător: — De altfel nu e vina d-voastră, sunteți prea tineri... Cum însă bănuesc că n’ați eșit încă din Universitate și sunteți familiarizați cu științele pozitive, cari nu se bazează decât pe experiență, pe fapte, nu mă indoesc că mă veți înțelege ce-am să vă spun.