Un poet decadent din Paris a numit mișcarea brațului, făcută de anarhistul Vaillant, când a aruncat bomba în Camera franceză, — «le beau geste». Cuvântul e original. Poeții aceștia, cari se numesc decadenți sau simboliști, au câte odată o originalitate bizară. Cu toate acestea mă îndoesc de sinceritatea lor, și adeseori îmi fac efectul unor dibaci farsori. Mulți din criticii moderni îi lămuresc ca un produs bolnăvicios și anormal al bătrânei civilizațiuni din Franța. Dar sinceri sau mincinoși, e sigur că acești poeți caută să găsească colțuri noi în domeniul artei. Vechiul simț estetic îl lasă pe seama negustorilor, cari gustă arta cu aceeaș satisfacție grosolană, cu care ar digeră o porție de icre. Ei cer artei emoțiuni rafinate, ne mai simțite, nepotrivite mulțimii. Și de aci, iată-i pierzându-se în rătăciri, ce-i fac neînțeleși și ridicoli. Iar uneori par odioși de bizari. Căci ce însemnează calificarea de frumos a unui gest de asasin? A asvârli o bombă explozibilă în mijlocul unui parlament, într’o biserică, într’un teatru sau pe stradă, nu este tot atât de îngrozitor și de urît, ca mișcarea ce-ar face-o brațul unui criminal, înfigând cuțitul înt’un piept omenesc? * * * Gesturi frumoase? O! Eu cunosc altele; le-am văzut deaproape și m’au fermecat.