Franța, în războiul pe care-l purta Polonia împotriva turcilor, avea anume legături cu Ioan Sobieski și era interesată să știe în fiecare moment situația adevărată pe frontul moldovenesc: de aceea și-a trimis atîția emisari pe cari-i vom cunoaște măcar în parte. Informațiile lui Delacroix, care a străbătut Moldova la 1675, sînt cuprinse în două lucrări ale lui, dintre care prima e un jurnal de călătorie, cealaltă o operă mai întinsă, care prinde informații amestecate, descriind și ceea ce a văzut personal la noi și relatînd și alte lucruri, aflate de la diferite persoane. La 19 marte 1675 deci Delacroix pleacă de lîngă Adrianopol, și nu singur, ci în tovărășia a doi unguri din Ardeal, Petrossy și Szepessy. Nu ia drumul pe mare, ca Magni, ci vine pe uscat, urmînd o cale secundară, relativ nouă, pe la Rusciuc, – la 1576 vadul de la Silistra era preferat, iar trupele turcești tmergeau prin Dobrogea. De la Rusciuc, unde se arată pașaportul, ia o luntre, care trece la Giurgiu, numit turcește Yerkoki, localitate pe care turcii o cunoșteau de foarte multă vreme, încă de pe vremea lui Mircea cel Bătrîn, întemeietorul cetății. I se pare lui Delacroix un tîrg mărișor, „grosse bourgade”. Drumul e apoi acel urmat de mulți călători în secolul al XVIII-lea, pe la Daia, pe la Argeș, care se trece prin vadul Călugărenilor, unde astăzi este crucea care nu (pomenește lupta lui Mihai Viteazul, ci cutare fapt particular.