Departe, deasupra oceanului, în zările ce ochii nu le puteau cuprinde, se născu un nor sprinten şi vesel precum o căprioară. Ziua şi noaptea hoinărea de-a lungul şi de-a latul Pământului, fericindu-i pe oameni cu răcoarea ploilor sale. Într-o zi, plimbându-se pe deasupra câmpului, văzu o lalea. Era atât de roșie şi frumoasă încât se îndrăgosti pe loc de ea! Din clipa aceea norul veni zilnic să-şi vadă prietena. O stropea cu apă pură şi cristalină ce i se scurgea din inimă. Iar floarea, sub înconjurată de atâta dragoste, se făcea tot mai înaltă şi mai frumoasă. Într-o zi norul, nemaiputând să trăiască departe de iubita lui, o ceru de nevastă. Laleaua spuse DA .... iar Dumnezeu binecuvântă iubirea lor. Imediat după nuntă, norul se hotărî să-şi aducă soţia alături de el. Dorea să călătorească şi să se bucure împreună de splendorile lumii. Îşi făcu pe ascuns un plan şi se pregăti să-l pună-n aplicare. Ştia cât de mult iubesc florile apa şi mai ştia că-n prezenţa ei creşteau mari și înalte. Și se gândi că floarea se va ridica sus de tot dacă o va stropi îndeajuns. Începu chiar să viseze că-i va putea mângâia petalele cu puful aripilor lui... Pe Pământ începu să plouă.