Onea o luă d-amîndouă mîinile. — Zău, iacă, zic vorbă mare, c-am închis ochii și nu te-am văzut… Și-am fugit, m-am închis în casă- și-am plîns în pernă pînă ce-ai încetat tu… — Ce bine îmi pare! îmi pare așa de bine, căci altfel cum m-aș fi măritat eu cu tine?… Nu e-așa?.!. — Firește… — Că bărbatul nu trebuie, să vază pe femeia lui în pielea goală?… , — Daaa… — Că e păcat… — Daaa… — Mămicu cînd se primenește se duce dincolo și tata stă dincoace… Onea și-aduse aminte că într-o noapte, pe cînd se ducea în poiană, văzuse pe neică Radu măcelarul și pe… rîzînd pe nalbă, goi — dăspuiați — și tăcu rușinat. Apoi, mîniat foc, rupse cîteva crăci de laur, le trînti jos și zise: — Fie, că maica preoteasa trebuie să fie rea de tot! Boaca rîse cu lăcrîmi și-l apucă de mijloc. — O, nu știi ce bună e mămicu! Cît nu ne-ar bate, nici atîtica, nici firicel… Ea ne spală, ea ne îmbracă, ea ne laie, ea ne culcă, ea ne închină, ea de toate… — Atunci de ce?… — De ce? Fiindcă n-am fost cuminte… — N-ai fost cuminte? — Eram să dau foc casii!… Ieri, dupe amiază, mă învîrteam pe lîngă vatră, unde fierbeau două ulcele… Și cum mă uitam așa, văz o sticlă albă, în hiridă, pe care n-o mai văzusem… Mă întinz… și… N-o ajungeam… Pui un scăunel subt picioare și tot n-o ajung… Pui un scăunel peste alt scăunel… Mă sui, mă înalț, pui mîna pe ea, și scăunelele încep să dîrdîie, ș-odată buf, caz, și sticla cît colo, se sparge peste gătejele care ardeau pe vatră… Un pocnet, și flăcările mă orbesc… Țip… Vine mămicu… Stinge focul… Și pe urmă, știi… Spune, drept-drept, m-ai văzut?