Mi s-a obiectat că guvernul de atunci n-a voit să înlăture prima. Declarația mea a fost de la început netedă. Dușman al legii strecurate de guvernul lui I. I. Brătianu la un sfîrșit de martie din anul al patrulea al guvernării, supt inspirația unui Al. Constantinescu, eu, care cred că un om cuminte poate guverna și cu adversarii, iar un prost se îneacă – precum vor dovedi în curînd împrejurările – și între cei mai ascultători prieteni, cari nu știu dacă și data aceasta au dat la partid demisiile în alb, eu am spus de la locul meu că „vreau să fiu ultimul care să profit de primă“. Eu însă nu eram acolo singur și dincolo de margenile Camerelor am întîmpinat o împotrivire care nu se putea birui. Și azi, într-un ziar legat de Coroană, se consideră suprimarea unei favorizări care violează aritmetica drept o adevărată crimă politică, drept primejduirea oricării ordine politice. Așa e cînd Coroana vrea să se poată lăsa pe sama unei majorități răpede alcătuite și cu caracter de permanență. Așa e cînd ea – și vom discuta situația regalității în România și ca în România – consimte a abdica în folosul succesiunii tiraniilor de partid, care se rezolvă mai la urmă în tiraniile în subordine ale regilor neîncoronați de felul lui I. I. Brătianu, al mareșalului Averescu, al dlui Maniu, un Kossuth al nației sale, cu oarecare cruțări momentane față de Burgul de la București.