Dar, chiar cînd nu scriu ei, se scrie despre dînșii în registrele de socoteli ale orașelor lor, care au păstrat în felul acesta însemnarea atîtor nume de oameni ce au străbătut țerile noastre. E vorba de negustori. În veacul al XlII-lea fără îndoială foarte puțini negustori treceau pe la noi; negoțul, întrucît se făcea, se făcea indirect: țeranul nostru își fabrica singur toate cele de nevoie gospodăriei lui; lucruri care să se aducă de la străini și de străini fără îndoială ă nu prea erau, deși, în ce privește pe fruntașii societății noastre, pe voevozi pe cnejii cu atribuții voevodale, aceștia – precum am și arătat mai sus – se îmbrăcau ca nobilii unguri din Ardeal și ca jupînii sași de la orașe din aceeași vreme. Căci, în a doua jumătate a veacului al XIV-lea, la hotarul nostru se întemeiază acele patru importante centre comerciale din care două sînt în Ardeal și două în Galiția, și se deschide astfel drumul pe la noi către Răsărit. Legătura acestor drumuri cere și stabilirea unei ordini politice cum se cade. Negustorii, am spus-o, nu întrau oriunde; li trebuia spre a se aventura să fie siguri că și marfa lor și banii și persoana lor sînt în oarecare siguranță.