Aș nota însă pentru epoca aceasta un lucru foarte însemnat pe care-l întîlnim numai în Moldova, și în Muntenia nu: un vădit antagonism între boieri și țerani. Aceasta se vede foarte bine în timpul domniei lui Ștefan Tomșa, acel care a înlocuit pe Despot, dar n-a putut să se menție împotriva lui Alexandru Lăpușneanu, întors cu turcii. Se spune foarte lămurit, într-un raport genovez, al cuiva care cunoștea foarte bine rosturile de la noi, că domnul pe care-l sprijineau boierii nu era sprijinit de țerani și domnul care era sprijinit de țerani nu va fi sprijinit de boieri. Boierimea caută să-și stabilească puterea în condițiuni pe care trecutul nu le cunoscuse, și se pare că lăcomia se apropia de drepturile de independență ale țeranului. Cel muntean n-a rezistat; cel moldovean a luptat cu acea energie care s-a văzut apoi la acela din Basarabia. Ajungînd la Iași, – și singurul fapt că domnia stătea mai mult la Iași decît înainte arată legătura strînsă cu turcii, creșterea influenței turcești, – aici se întîlnea un lux pe care trecutul nu-l cunoscuse, o complexitate de ceremonii care veneau iarăși de la curtea constantinopolitană: se întîlnea toată acea civilizație de suprafață care nu folosește nici celui tare, cînd ia din prisosul lui.