Cocoana Alina rămase o clipă pe gânduri. Avuse Chiva și mai nainte copilul acela și știa că-l are: de ce o spunea aceasta abia acum?! Dar ce putea să-i facă? Lucru mare, la urma urmelor, nu era. - Să-l aduci - grăi dânsa -, dar gălăgie să nu-mi facă. - Ferit-a Sfântul, coconită, zise Chiva: e băiat liniștit și nu se depărtează de la mine. Așa a și fost. Joi Gogușor a stat toată ziua la mă-sa, sfiicios și liniștit, cuminte și tăcut, încât ai fi crezut că nici nu știe să vorbească. Tot vorba cu mojicul însă: vineri pe la amiazăzi, Gogușor s-a dus până la ușa grajdului, ca să vadă caii; după-amiază a intrat în grajd, ca să pună mâna pe cai; iară sâmbătă dimineața a tras pe unul dintre ogarii boierului de coadă, de și-a ridicat toată curtea în cap. Norocul Chivei că era sâmbătă și înspre seară a sfârșit spălătura, ca să poată pleca. Peste două săptămâni n-a mai întrebat Chiva dacă poate ori nu să-l ia și pe Gogușor cu dânsa: era lucru de sine înțeles că are să-l ia. Mai înainte însă de a fi plecat de acasă, l-a bătut bine, ca să ție minte că n-are să intre în grajd, nici mai ales să tragă de coadă pe ogarii boierului.