– Mai arată-te o dată... Abia sfârșii aceste cuvinte, și un râs cu hohote auzii în spatele meu. Prin uluci zării mai mulți inși. Clopoțelul ne chema la masă. Când intrai în sofragerie, toți mă spionară cu privirile. Dușmanul meu, cu care nu vorbeam de doi ani, râdea cu lăcrâmi și șopăia cu câțiva, furișind coada ochiului spre mine. Nu mâncai nimic. Câteva zile nu privii pe nimeni drept în față. Prima seară dupe vacanția Paștelui. În dormitor. Toți se adunară în patul vrăjmașului meu și începură să-și povestească izbânzile. Ascultam, vârât în plapămă. M-aș fi robit tuturora numai să nu fi pomenit, în râs, de curatul meu păcat. Ș-acum aud crudele cuvinte cu cari îmi străpunseră inima. Ș-acum cred că Dumnezeu n-a plăsmuit nimic mai rău pe pământ ca copiii. – În Vinerea Patimelor, zise unul, eram la S-tul Spiridon în spatele unei domnișoare. O curtam de demult. Când îngenuche, rochia și fustele îmi veniră pe piept. Se uită la mine. Râse. Eu mă îndesai în fustele ei. Timp de șase evanghelii ne iubirăm, și a doua noapte după Paște, ne întâlnirăm în grădina lor. E fata unui profesor de clasele primare. Deșteaptă, frumoasă, învățată. A terminat Școala Centrală. Doamne, ce trai trăii câteva nopți!