Trecînd în Țara Românească, se observă la Buzău o mănăstire de piatră și biserica, mai mare, a Sf. Ecaterine, unde călătorii asistă la slujbă, lăudîndu-se cîntările. Se face o comparație între evlavia din Muntenia și cea din Moldova. Această din urmă țară e mult mai pompoasă, și Vasile e înălțat în comparație cu cazacii și rușii din Moscovia, dar i se pare lui Pavel că Moldova s-a cam depărtat de vechea datină religioasă și, poate, de năcaz că primise daruri mai puțin, el zice: „Și tatarii sînt mai evlavioși decît moldovenii”. De la Buzău se trece la Tîrgoviște. Aici îi iese înainte patriarhului mitropolitul, care avea să părăsească în curînd scaunul său: Ignatie, „sîrb” adică bulgar, care știa și grecește, pe lîngă slavonește și românește, apoi chiar turcește și limba persană. Orașul e încunjurat cu un zid de lemn. Atrage atenția frumoasa biserică pe care o făcuse cu cîțiva ani înainte Vasile Lupu, biserica Stelei, numită astfel după negustorul care clădise pe acel loc un lăcaș mult mai modest. E în stilul Trei Ierarhilor, cu ornamente de smalț verde bombat, care-i dau un caracter particular. O încunjură un zid de piatră. Pavel de Alep pomenește de o poleială pe dinafară, asămănătoare cu cea din mănăstirea de la Iași, și care ar fi costat 700 de galbeni venețieni.