Îndată ce se trece pe teritoriul moldovenesc, se prezintă un delegat al domnului, care pe vremea aceea era Matei Ghica, fiul lui Grigore, om tînăr foarte puțin experimentat, și care era să aibă în dezvoltarea domnilor fanarioți la noi un rol foarte mic. Căci nici Matei, nici fratele lui, Scarlat, zugrăviți pe pereții bisericii Frumoasa, lîngă Iași, n-au avut din calitățile tatălui sau ale bunicii lor, fata lui Alexandru Mavrocordat, Exaporitul, care, aceasta, adăugea, pe lîngă o mare inteligență, și o creștere deosebită, o perfectă inițiere în afacerile turcești. Trimesul domnului era șeful portarilor, portar-bașa, – pentru că trăim pe o vreme cînd moda constantinopolitană, turcească, pătrunde în toate domeniile, așa încît, precum alaiul, pe care-l vom vedea îndată, imită pe cele din Constantinopol, tot așa numele celor cari dau elementele amestecate în alai sînt constantinopolitane. Portar-bașa se înfățișează aducînd scrisori și pentru solul polon și pentru solul rusesc, care trebuia să treacă prin părțile noastre, prințul Dolgoruchi, dintr-o foarte veche familie de cneji. Scrisorile erau în latinește, limbă care se întrebuința curent în diplomația orientală, pentru care Ioan Calmășul, fiul vornicului de Cîmpulung Toader, care învățase la Liov, va ajunge a fi dragoman al Porții, pînă ce la bătrînețe înaintate, e numit și domn al Moldovei.