S-au dus s-o caute și au adus-o. — Acum un măr, zise Guessler; i-au adus un paner plin. Guessler alese unul. — O, nu pe acela! strigă Wilhelm, nu pe acela; în depărtare de o sută cinzeci pași abia l-aș vedea; asta e o nemilostivire a-l alege atât de mic. Guessler luă pe cel mai mare. — Aide, s-a pus la cale; măsurați locul. — Așteptați, zise Wilhelm suspinând; o măsură dreaptă, domnul meu, pași de două picioare și jumătate, nu mai mult, asta e măsura; așa e, domni arcași, că asta este măsura de tras la țintă? — Să va face cum o cei. Arcașii măsurară o sută cinzeci pași de două picioare și jumătate. Wilhelm urmă pe acei ce măsura locul, îl măsură și el de trei ori, apoi văzând că era drept, reveni la locul unde îi era arbaleta. — Numai o săgeată, strigă Guessler. — Lasă-mă s-o aleg măcar, zisă Tell, nu e puțin lucru alegerea săgeții; așa e, domni arcași, că sunt săgeți, care fac sminteală, sau pentru că ferul e prea greu, sau pentru că au un ciot în lemn, sau pentru că sunt rău împănate. — Așa este, ziseră arcașii. — Alege-ți dar, zisă Guessler, dar numai una, ai auzit?