Mihai Ghica e un cunoscător al trecutului și are o colecție arheologică. Învățămîntul e în progres: Petrachi Poienaru, om umblat prin Franța și Anglia, cu privire la industria cărora a lăsat un foarte interesant și destul de întins memoriu[15], conduce gimnaziul Sf. Sava, cu cinci sute de elevi; sînt și clase complementare – un început de Universitate – pentru algebră, geometrie superioară, trigonometrie, și drept; treizeci de studenți au fost trimeși la Paris[16]. Boierii ajută: ei întemeiază ligi pentru instrucție și fac școli la moșiile lor, Gîmpineanu aducînd pentru acest scop chiar un francez[17]. Thouvenel cunoaște și, din noua literatură, de o altă inspirație, pe Văcărescu, pe Eliad, și pe Kogălniceanu[18]. Moravuri blînde se desfac din această cultură aleasă a claselor de sus. În adunare discuțiile se fac fără pasiune și cu datoritul respect față de adversar[19]. Călătorul s-a interesat și de ideile politice ale găzduitorilor săi. I s-a spus că „independența e visul lor, sau, dacă voiește cineva mai bine, himera lor”[20]. Se plîng că „de la organizarea navigației pe Dunăre călătorii cari binevoiesc a-și primbla opt zile lipsa de ocupație la București plătesc, cu excepții rare, ospitalitatea pe care o primesc prin glume, asupra femeilor noastre, a modelor noastre și a încercărilor noastre de reformă”[21].