Disciplina militară este o supunere oarbă!... Și unul din ei, tot gândindu-se acasă, își vedea iubita plângând, fugind de strângerile-n brațe ale flăcăilor dușmănoși de norocul lui, și scoase un oftat adânc... Dar căprarul uitase de mult oftaturile din vremea de recrut. — Ce oftezi, măi? Nu să oftează la tiurie! Ți să pare grea meliția? Da’ ce-o să mai vezi încă! Ia, mai bine, spune-mi ce-am zis pân-acum, că eu nu pasc bobocii acilea! Recrutul se sculă-n picioare. — Haida, zi, de! Să te aud... Deciuplina... Cu glas înăbușit, recrutul începu: — ...Deciuplina... sucietate... supirioru... — Așa, măi? Vezi dacă nu bagi dă seamă?... Ce filoscofie mare e să-nveți?... Mai zi o dată! — Deciuplina... sufletu... adunăturii... — Așa te-am învățat eu? Hai? Așa te-am învățat? Ia să te fac eu să fii cu mintea acilea! Că doar acușica-ți spusei dăstul dă limpede și pă isplicatelea; nu-i ca să zici că n-ai înțeles... da ți-e gându la dracu!... Îl luă de mână și-l duse în fața lămpii din perete. — Ai să-mi stai aici toată seara. Șezi într-un picior, ridică mâna dreaptă-n sus și mișcă din degitu arătător mereu; capu sus. Și nu clipi. Așa să-mi stai. Și să știi, asta să cheamă „să chemi pă dracu dă la lambă”.