Ca artistă dramatică a dat dovezi și în Traviata, și în Maria de Rohan, că înțelege bine caracterile ce reprezintă; mai cu seamă în scena agoniei din ultimul act al operei Traviata, ne-a făcut să vedem pe adevărata Violetă precum o descrie Dumas-fiul în frumosul roman Dama cu camelii. Doamna Carolina Gherdini, primadona contralto (veche cunoștință a publicului nostru teatral), deși a făcut oarecare progres în voce, dar și în anul acesta, ca și în cel trecut, scoate o mulțime de tonuri false și țipă, iar nu cîntă. Domnișoara Gaggiotti, a doua primadonă contralto, are o voce foarte puțin sonoră și cîntă fără espresiune. În partea dramatică este foarte rece și se servă de gesturi convenționale. D. Enrico Barbaccini, primul tenore absolut, are o adevărată voce de tenor dramatic. Estensiunea coardelor sale ajunge pînă la si acut de piept; registrul său tonal se compune din sunete omogene și pline de sonoritate, iar notele în care escelează mai mult sunt cele de sus și cele de la mijloc. În partea dramatică are lipsă de veritate scenică, gesturile sale sunt silite, iar umbletul și ținerea în scenă foarte puțin artistice. Cunoaștem de aproape pe acest artist, l-am auzit în anul trecut în Italia cîntînd în opera Mosè in Egittoși am rămas foarte mulțumiți; singurul defect ce am observat, atunci și acum, este impasibilitatea cu care cîntă uneori cele mai patetice melodii și puțina espresiune ce pune în pronunțarea notelor.