Și au zis Purice Aprodul: „Doamne, eu mă voi face o moviliță, și vino de te suie pe mine și încalecă!” Și s-au suit pe dânsul Ștefan-Vodă și au încălecat pre cal; și au zis atuncea ȘtefanVodă: „Sărace Purice, de-oi scăpa eu, și tu atuncea ți-i schimba numele din Purice Movilă”. Și au dat Dumnezeu ș-au scăpat amândoi și l-au și făcut boier, armaș mare, pre Purice i dintre acel Purice Aprodul s-au tras neamul Movileștilor de au agiuns de-au fost și domni dintre acel neam” (O samă de cuvinte). De-abia pe la începutul lui octombrie sosi și multașteptatul Sigismund cu oastea lui în tabăra de la Stănești. El se mișcă încet, și se hotăra greu la luptă. Mihai sta pe jăratic. Când, peste-o săptămână, pornir-amândoi spre Târgoviștea, Sinan, bătrân cuminte, se retrăgea spre podu-i de la Giurgiu, lăsând Târgoviștea întărită de el în grija pașalelor și dând foc Bucureștilor mai greu de apărat. Marele vizir plecase la timp. Creștinii după ce trecură prin sabie pe turcii rămași de pază în Târgoviște, grăbiră să-l ajungă din urmă. Apucară dincoace, pe malul Giurgiului, numai coada oștirii și „calabalâcul” lui, vite, cămilencărcate cu tot felul de bogății; mai era și mulțime de robi, peste cinci mii de români, care căzură în genunchi, plângând de bucurie, când văzură steagurile mântuitorului Mihai.