Fusese strămutată la biserica înălțării. Se vorbește și de moaștele Sfîntului Ioan cel Nou din Suceava, grec din Trapezunt, venit ca negustor la Cetatea Albă și martirizat de tatari acolo, pe la jumătatea veacului al XIV-lea. Afară de mitropolie mai sînt șeisprezece biserici românești, trei mănăstiri; se vorbește și de „mănăstirea călugărițelor”, care era cea de la Ițcani, foarte interesanta bisericuță din vale, cuprinzînd și morminte de la sfîrșitul secolului al XVI-lea. Vlădica armenesc își avea reședința într-o clădire care după formă pare să fi fost întîi a noastră, Zamca, în apropierea chiar a orașului. Pe lîngă aceasta mai erau patru biserici aparținând armenilor. Alte lucruri privitoare la Suceava sînt numai însemnările relative la legăturile cu domnia. Căci primăvara domnii stau încă acolo. Se mai notează că orașul avea importanță comercială: avem și acte din Bistrița Ardealului privitoare la oamenii de acolo, care veneau și petreceau în Suceava, întîmplîndu-se a face și scandal, pînă-i opreau străjerii. Drumul către Ardeal ținea numai trei zile. În ce privește pe catolici, ei sînt foarte puțini; au și uitat limba, fiind întru toate asemenea românilor. Biserici de-ale lor erau numai două de piatră, altele fiind în ruine; una se afla chiar în grădina domnului, stricată și profanată, o a doua, la nord de curte, fusese înnoită la 1638.