Dar avem și multe știri despre călătorul de un caracter cu totul particular și de o importanță, pentru vremea de atunci, extraordinară, care e Paget. El dorea să cerceteze locurile noastre, și prin urmare a luat toate măsurile pentru ca drumul, în loc să se facă pe calea obișnuită spre Apus, și care ar fi dus prin Adrianopol, Niș și Belgrad, să se urmeze prin regiunile noastre. Era întovărășit de o suită de mai multe persoane: de fratele lui și de un număr de „boieri”, cum spune cronicarul Țerii Românești, Radu Greceanu[2], care pomenește despre această călătorie. Drumul pe care-l urmează Paget probabil că e descris în rapoartele sale inedite, dar ne mai putem sprijini pe notițe din alte izvoare diplomatice și mai ales pe cele cîteva pagini pe care le dă cronicarul nostru. Paget se oprește la Turtucaia, – cel dintîi călător dintre mulți ce vor fi întrebuințat acest drum, care înseamnă vadul. De aici trece la Oltenița, ca și alții din secolul al XVIII-lea. Îndată ce atinge pămîntul țerii, i se trimite din partea domnului o solie, alcătuită din doi boieri cari probabil aveau cunoștință de limbi străine, Toma Cantacuzino, care va fugi la ruși în 1711, și Pătrașcu Brezoianu.