În vremea ce-mi vorbea c-un așa aer vesel, sfârșise operația smulgerii musteților (care, roase de veninul argintului viu, ieșeau cum le atingea) și închise cutia. — Asta voi să mă întovărășească în mormânt, zise; apoi luă o lingură, o împlu dintr-o stecluță și o înghiți. În stecluță era opiu. Se lăsă pe o perină și adormi zicând: „somn — lipsă — musteți...” Doctorul (după care trimisesem fără știrea lui) intră, se apropii, îl apucă de puls, dar îndată lăsă mâna să cadă ... — Nu trebuie doctor, trebuie preot. — Cum! — Mort. O sudoare rece îmi inundă fruntea; părul mi se zburli pe cap. Am ieșit tremurând și făcând cele mai triste cugetări asupra acestei ticăloase ființe ce se numește om. Napoleon muri zicând: „Franție — oaste”. Scavinschi zicând: „lipsă — musteți”. Hoffmann moare de jale că i-a pierit motanul. Scavinschi pentru că i-au căzut mustețile. Firește, judecând, deosebirea nu e atât de mare... Scrisoarea V (Iepurărie) Februarie 1838 — Am venit să-ți spun, îmi zicea dăunăzi un domn (a căruia nume îl voi tăcea de respect pentru familia lui), că aseară în bufetul teatrului, N... mi-a zis mișel și mi-a dat o palmă pentru că spuneam că demoazel Désirée... — Și când vă bateți?