Ce vreți ? Azi îmi vine să glumesc, dar atunci mă ademeniau gânduri negre. În sfârșit m’am sculat, m’am înbrăcat, am ieșit pe stradă. Era ora' mesei. Foamea începuse să-mi dea de veste, tocmai în momentul când treceam pe dinaintea băcăniei lui Moceanu. Înăuntru câțiva ofițeri beau țuici. Drumul spre birt îl cunoșteam eu ; dar birtașul aștepta să-i duc abonamentul pe două luni și nu mai era chip să dau ochii cu el. În buzunar n’aveam decât o țigare uitată, o iluzie, un pic de noroc, păstrat fără să știu. Am fumat-o sălbăticește, A... dar credeți că foamea se înșală cu fumul unei țigări ? Ce era de făcut? Umblam aiurit, și fără să-mi dau seamă, mai mult dam ocoale tocmai pe lângă restaurantul lui Capșa, la ale cărei vitrine gelatinele și maionezele de raci mă ispitiau, mă atrăgeau ca niște primejdii. Înăuntru am zărit fălci mișcându-se, pahare golindu-se, chelnerii servind... Am trecut repede. De aci m’am îndreptat, ca sub puterea unei voințe străine, in restaurantul lui Iordache. Mesele erau pline. Am întrebat pe un chelner dacă un domn cu pălăria așa, cu nasul altfel, a venit pe acolo. Chelnerul m’a privit ciudat. Până în stradă, m’au urmărit privirile lui și mirosul unei musacale.