Se vor da deci banii pentru transporturile magistraților, soldaților și puțintel și conștiințelor. Lucrul nu se poate ascunde: proveniența banilor, ilegală și primejdioasă, iese la iveală. Și, pentru ca să nu se păstreze iluzii asupra viitorului, d. Auboin, a cărui situație exactă se caută la noi, dar pe care îl înțelegem ca supraveghetorul în numele bancherilor, trimete o scrisoare, răpede divulgată, în care arată că suma înaintată e un împrumut și împrumutul se plătește. Cînd? Cu ce? Pentru plata salariilor s-a recurs la un mijloc tot așa de criticabil și din punctul de vedere financiar și din cel moral și chiar dintr-un punct de vedere al cuviinții, asupra căruia s-a căpătat prea ușor învoirea însăși a Coroanei, care n-a putut înțelege, cînd s-a despărțit de Ministeriul meu, o soluție de această categorie și de această valoare. Anume s-a recurs la o patentă inflație, de adaus la dosarul Rist, repuindu-se în circulație ca bani buni moneda depreciată – și netopită din cauza lipsei de valoare reală – care poartă pe dînsa numele lui Mihai I rege. Cei ușurați aparent și momentan prin larga distribuire a acestui ban la care statul renunțase odată pentru totdeauna l-au primit, în anume locuri, în condiții care acopereau operația, urîtă în ea însăși, și de un perfect ridicul.