Nu-i vorba, Gogu putea și el să mănânce dude, dar nu să le culeagă, și e mare lucru să le iai așa, una câte una, pe ales, de pe rămurele. - Madamo! madamo! strigă el. Băiatul n-a murit, nici nu e bolnav măcar. Madama, văzându-l pe Gogușor cocoțat în vârful dudului, era indignată de ușurința cocoanei Alina. Era lucru de necrezut cum a putut să-i dea spălătoresei voie de a aduce cu dânsa pe băiatul ei atât de răucrescut. În fața unor asemenea exemple autoritatea ei de crescătoare suferea, prea mult suferea. - Lasă-l, zise ea supărată; nu te uita la el. O să vezi tu că are odată să cadă și să-și frângă gâtul. Și mult ar fi dorit să-l vadă căzând și frângându-și cel puțin un picior. N-a căzut însă Gogușor nici de astă dată, nici mai târziu, și autoritatea madamei era din zi în zi mai zdruncinată. Iar madama avea nevoie de autoritate. Când cocoana Alina se afla în casă, ea citea romanțe și de Dumas-tatăl, și de Dumas-fiul, și de Paul de Kock, și de Zola; n-ar fi suferit însă o dată cu capul ca madama să citească și ea, căci slugilor nu li se cuvin distracțiunile stăpânei.