„Într-adevăr”, spune Kemény, „pe curtenii lui vodă nu-i întreceau polonii în frumuseța și bogăția îmbrăcăminții.” Erau înveșmîntați în haine de mătasă, purtînd blănuri scumpe de rîs (linx). Invitații erau de două feluri: poloni, cari reprezintau în ce privește cultura socială ceva mai mult decît ungurii din Ardeal și poate, supt anume raporturi ale politeței occidentale, deosebită de cea orientală, ceva mai mult decît noțiunea vieții sociale de la noi. Prin urmare a fost o parte din masa aceasta și pentru poloni. După ce au plecat ei, pe urmă a venit partea cealaltă, pentru vodă și pentru invitații lui unguri. Au început să bea din nou cei ce rămăseseră, și-au băut, spune Kemény „pînă li s-a urît». Apoi vodă, politicos față de reprezintantul craiului ardelenesc, un vechi și bun prieten, s-a grăbit să conducă pînă la scară pe oaspete. Acesta, care știa ce se datorește unui prinț stăpînitor, s-a împotrivit spuind: „mai bine să mă culc aici”, iar Vasile Lupu, care urma politeța Bizanțului, a ripostat: „mă culc și eu aici dacă te culci dumneata”. Se descrie apoi și masa de nuntă. Mîncările erau foarte bine gătite, după datina polonă, nu cea turcească, – domnul gîndindu-se la stomacul ginerelui și al invitaților lui; erau și multe plăcinte, care, acestea, nu sînt polone.