Doritor de a cunoaște și Serbia, Appert începe cu această țară, unde miniștrii nu știu franțuzește, dar au șefi de divizie cari au învățat la Paris. Află cea mai bună primire din partea prințului. Trecînd Dunărea, întîmpină la Mehadia o lume de băi, în care sînt și englezi, dar și sîrbi, și români. La Ada-calè, care începe a se ruina, casa, cu porțile de fier, a pașei se povîrnește, garnizona „rătăcitoare” face impresia unor prizonieri sau exilați. Trece pe la Rusciuc pentru ca să ajungă la Galați, unde prezintă recomandația imperială austriacă și are sprijinul consulului austriac Duclos. Aici hirurgul statului-major și al spitalelor e Czihak, tînăr „ungur” care a studiat la Viena. Închisoarea, cu prea mulți preveniți, cu dezertorul bătut pînă la îndobitocire, cu scîndurile prinse de picior și patul care închide pe cei ce dorm unul lîngă altul, îi displace; a văzut și temnițele subterane care serveau odinioară. Spitalul civil e curat; pe lîngă dînsul este spitalul evreiesc și cel militar (la 500 de oameni, 18 bolnavi). „E rar să se afle o stare de sănătate a trupelor așa de mulțămitoare.” În cazărmi, unde se doarme pe rogojini, e bună hrana, și disciplina dulce. Este și o școală de învățămînt mutual ca ale lui în Franța, și o școală publică, în localul ei.