Când ai pe cine să te razămi, poți în toată tigna să-ți cauți de treabă, și-n vreme ce oamenii lucrau la cele trei mașini de treierat de pe aria din vale, d-l Vârlan, bătrânul, își înșira epruvetele și retortele în laboratorul său din turnul castelului așezat pe coaste. Asta îi era slăbiciunea, și toate i se păreau înflorite când reușea bine vreo analiză ori vro combinațiune. De aceea ținea atât de mult la Bughea, secretarul, cum îi zicea lumea. Nu doară că 1-ar fi ajutat Bughea la experimentele chimice, cu care atât de bucuros își petrecea timpul, dar pe-ntinsa moșie, la ferestraiele din pădure, la cele două mori, la lăptărie, la vii, în grădina de zarzavaturi, în pomăt și în pepiniere lucrau în fiecare zi sute de oameni, în biurouri, unde se concentra întreaga administrațiune, se îngrămădeau actele, și el n-ar mai fi ajuns să-și poată urma lucrarea la laboratoriu dacă n-ar fi fost și Bughea, care toate le știa și le vedea. Nu-i vorba, întreaga administrațiune era dată-n seama lui Raumer, un neamț chițibușar, care le măsura toate cu milimetrul, și d-l Vârlan n-avea nici o răspundere formală. Sunt însă și răspunderi mai grele decât cele formale. Raul Stolnicul, boierul, care plecase cu cocoana încă prin aprilie în străinătate, îi era ca și când i-ar fi fost copil.