Față de numărul cel mare de săteni ce văd în sală. Îmi veți da voie să mă ocup mai mult de ei, mai cu seamă că ceilalți oratori s-au adresat cu toții lucrătorilor de la oraș. Ieri noapte, preotul, ieșind din altar, v-a zis: „Luați, mîncați, vițelul este mare”. Ei bine, cîți săteni au avut. În zilele acestea, nu vițelul cel mare, dar măcar bucata de pâine ca s-o dea copiilor flămînzi? Nu, săteanul n-are nimic. îi lipsește pîinea. Îi lipsește îmbrăcămintea. Îi lipsește tot. Casa lui e un bordei, copiii lui Sînt flămînzi, desculți, și nici la școală nu pot merge. Cîinii bogaților trăiesc mai bine decît sătenii care produc tot ce avem noi. Iată pentru ce noi, socialiștii, copii ai albăstrimii, care ne-am lepădat de haina ce ni s-a pus pe umeri, venim în mijlocul celor ce sufăr și-i îndemnăm să se unească și să lupte pentru dobândirea drepturilor lor răpite. Făcînd astfel, noi ne îndeplinim numai o datorie: plătim numai dobînda banilor cu care am putut merge la școli ca să ne luminăm, bani care tot din munca țărănimii au izvorât. Un simțământ de dreptate ne împinge la asta. Și acum, pentru că e vorba de l Mai, cată să lămurim țărănimii care e rostul sărbătoririi acestei zile.