Nu vă puneți cu stăpânirea, că-i mai rău. Las’ să-l ia, dacă are poruncă – ce-o să-i facă? Sfânt nu e? Face o minune și scapă... ٭ Sisoe mergea prin mijlocul uliții, fără teamă, cu jandarmul alături, în fruntea alaiului de copii și femei care-l petreceau și-l căinau, parcă l-ar fi dus la groapă: – S-a pogorât din rai, sărăcuțul de el, și uite peste ce-a dat! – Oare o să-l țină mult acolo, ori o să-l ducă încotrova? – Un’ să-l ducă? – Ei, unde?! La oraș. – La oraș? Da’ ce, n-au ăia destui doftori și moașe pentru ei, ce le mai trebuie să se bucure la sfântul nostru? Auzi acolo! Ei de toate, și noi nimic! Doftor nu, moașă nu, sfânt nu... numai jandari și priceptori! Ce fel de dreptate-i asta? ٭ Când intră Sisoe în cancelaria postului, domnul șef sta răsturnat pe spătarul unui scaun, cu un picior pe masă și cu altul la dracu-n praznic. – Dumnealui e popa care face minuni? întrebă el pe jandarm. – Da, să trăiți! – Cum te cheamă, taică părinte? întrebă domnia-sa, măsurându-l pe Sisoe din ochi. – Sisoe mă cheamă, răspunse sfântul. – Hm, frumos nume. Se cunoaște că nu ți l-a dat nașul la botez, că ți l-ai ales singur când te-ai tuns călugăr.