Matei de Murano arată cum a venit de la Veneția, pe calea Ragusei, cum a sosit în Moldova, după invitația lui Ștefan, care, putem adăugi, declarase venețienilor că n-a vrut să-și aducă un medic din altă parte a lumii decît de acolo unde are siguranța că e iubit. Încunjurat de dușmani din toate părțile, adaugă el, a avut treizeci și șase de lupte de cînd e domn și din acestea în treizeci și patru a biruit, iar numai două le-a pierdut. Medicul, ajungînd în Moldova, în scurta lui petrecere aici își face o părere despre domn și împrejurările înseși ale țerii, pe care o expune astfel în raportul său: „Domnul este un om foarte înțelept, vrednic de multă laudă și iubit mult de supuși, fiindcă este îndurător și drept, foarte veghetor și darnic, bine încă (prosperoso de la persona) pentru vrîsta lui, de nu l-ar fi apăsat această boală”. „Turcii au mare frică de acest domn.” Fiul lui, Bogdan Orbul, care era rănit la ochi, cum se vede și în cutare frescă de mănăstire, e de douăzeci și cinci de ani, „modest ca o fată mare și om viteaz, prieten al isprăvilor (virtu) și al oamenilor de ispravă“. În ce privește pe supuși, „sînt oameni viteji (valenti homini) și oameni de fapte (homini de fatti)”, nu de fraze –, „și nu de stat pe saltea (so li pimazi), ci în război”.