Plânsese ? Ciudat!... Locul acesta trebuia să sugestioneze într’un om nevoia de a plânge. Sunt locuri care au atracțiuni și înrâuriri bizare. Un turn, de unde s’a aruncat un nebun pentru a-și zdrobi capul de pietrele stradei, devine un loc ales pentru sinucideri de felul acesta. Într’un parc singuratic unde ți s’a spus că s’au iubit doi oameni — ai vrea să iubești. Mi-am zis apoi: mâine voiu sta și eu pe banca aceea, lângă cruce. * * * Bolnavii, veniți la stațiunea aceea, erau foarte numeroși. Figurile lor palide făceau un contrast uimitor lângă figurile roșii și sănătoase ale Bavarezilor, din localitate. Oameni și oameni, unii foarte aproape, alții foarte departe de mormânt. Era o zi frumoasă; bolnavii păreau veseli, plutiau în aer speranțe ... Cete numeroase se îndreptau spre pădure. Nici unul din cei cari treceau nu s’a oprit lângă cruce ; eu m’am oprit. Mi-am ridicat ochii spre Christ. Era grosolan cioplit; dar înfățișa un mort, un mort sfânt, adorat de veacuri, învăluit în cele mai sublime legende. Am stat câtva timp pe gânduri, uitându-mă când spre cruce, când pe culmile Alpilor, cari se zăriau înfășurate într’o ceață subțire. M’am simțit trist. Nu cumvâ se producea și’n sufletul meu aceeaș înrâurire, aceeaș sugestie a crucii ?