Într-o dimineață din primăvara anului 1717, vine aga Mustafa, îl ridică din scaun și, ca pe un făcător de rele, îl duce, împreună cu toți ai lui înaintea sultanului; mustrări, închisoare, chinuri, pentru a-și mărturisi averile câte și pe unde sunt, — până ce, în sfârșit, banii și stăruințele noului domn, Ștefan Cantacuzinio, izbutiră pe deplin: în ziua de 15 august, pe una din piețele de pe malul mării, față fiind padișahul și marii împuterniciți ai țărilor apusene, hangerul gealatului, din cinci fulgerări, făcu să cadă-nsângerate cinci capete de om: îngenuncheați la rând, cu mâinile legate la spate, osândiții, își primiră moartea frumos; întâi căzu capul Văcărescului, ginerele lui Brâncoveanu, apoi al lui Constantin, cel mai mare dintre feciori, apoi al lui Radu; iar când veni rândul lui Matei — copil de 16 ani — acesta, înfiorat, se uită rugător în juru-i, ca și cum ar fi căutat un ajutor, o mântuire — ochii nefericitului părinte se umplură de lacrimi — și cele două suflete se-mbrățișară pe veci în scăpărarea celei din urmă priviri. Peste câteva minute cinci trunchiuri pline de sânge erau aruncate-n mare; iar capetele -înfipte-n prăjini și purtate pe ulițele orașului, ca să le vadă norodul și să se cutremure de puterea-mpăratului.