Mai tîrziu, cînd în Serbia nu vor mai fi nici țari, nici crai, Ștefan al Serbiei de la începutul veacului al XV-lea, fiul lui Lazăr, va fi despot al Serbiei și va purta aceleași atribute. Desigur că acești domni aveau și în conștiința de sine înșiși alt rost decît domnii modești pe vremuri. Din ce în ce li plăcea mai mult să aibă o curte, o cancelarie, să dea porunci bine stilizate, copiate frumos de cei mai buni caligrafi de dincolo de Dunăre; din ce în ce mai mult se dedau la ideea dinastică, și aceasta a făcut ca Mircea să asocieze la domnie pe fiul său Mihail, care libera diplome alături de tatăl său, pentru care îl și vedem pe Mihail figurînd alături de acesta în fresca de la Cozia. [4] Domnului îi plăcea să clădească biserici și mănăstiri, să îndemne pe călugări a-i pomeni numele. Este o creștere necontenită a mîndriei acestui stăpînitor, și totodată un cîștig de aderenți prin dăruirea moșiilor fără stăpîn, a pămînturilor pe care le cucerește, a posesiunilor luate din averea trădătorilor cari nu ascultă de domn. Și acei cari au primit moșii de la domn, pe viață, sau pentru a fi chiar transmise urmașilor, întră în clientela domnului: supt ordinele lor locuitorii țerii vor fi datori să alerge la orice chemare a lui pentru a-i forma armata.