Avînd de multe ori în aceste campanii oarecare inițiativă, precum au avut și în ce privește politica lui Mihai, ei au vrut să se scrie istoria campaniilor acestuia în așa chip, încît să se reliefeze înainte de toate partea lor și chiar să se atribuie, cum se și face, începutul mișcării, nu lui vodă, ci acelora cari-l încunjurau, sfatului țerii, în fruntea căruia ar fi stat însăși ambițioasa influență a lui Radu Buzescu, Preda Buzescu și Stroe Buzescu, cei trei membri ai acestei puternice dinastii. „Cronica Buzeștilor”, foarte importantă din punctul de vedere al limbii, fiind scrisă însă de un cronicar de țară pentru oameni cari cunoșteau țara lor, evident că nu dă știri despre mediul românesc al luptelor eroului. Mai avem apoi doar ici și colo cîte o informație subsidiară în rapoarte militare privitoare la luptele lui Mihai, cîteva note privitoare la orașe, la locurile pe unde au trecut ostile creștine la 1595, cînd, după bătălia de la Călugăreni, Mihai a fost silit să se retragă în munți și să aștepte ajutorul lui Sigismund Báthory și al lui Ștefan Răzvan, care părăsise Moldova ca să-i alerge în sprijin. Această campanie, care a dus pe noii cruciați de la Tîrgoviște la București și de aici la Giurgiu, a făcut zgomot; la dînsa participaseră, nu numai români din Țara Românească și din Moldova și ardeleni de-ai lui Sigismund, între cari sași, dar, fiindcă era o expediție de cruciată, făcînd parte din pornirea generală a creștinătății contra turcilor, menită să ridice și entuziasmul religios pe o vreme cînd papa lupta împotriva protestantismului și trebuia să-și legitimeze autoritatea prin succese asupra păgînului, au venit și specialiști din Italia, și anume din Toscana[1].