El e cel dintâi între principii lumii, care a dobândit în vremile noastre o biruință așa de strălucită împotriva turcilor. După judecata mea, vrednic e să i se-ncredințeze prin învoirea tuturor cârmuirea lumii întregi și mai ales povățuirea oștilor creștine împotriva turcilor”. Ci Ștefan nu-și legă mintea nici de mărimea izbânzii, nici de mulțimea laudelor. Cum ajunse la Suceava porunci hotnogilor, să-și ție oamenii la îndemână, că de aci încolo vor avea să întâmpine greul cel mare. Iar în ziua de 25 ianuarie trimise țărilor din Apus o scrisoare în care arăta pe larg că împăratul Mohamed al II-lea pregătește să vie el însuși cu oști puternice-mpotrivă-i, și că Moldova, fiind „poarta creștinătății”, ar trebui, cu puterile tuturora, să fie apărată pe mare și pe uscat, ca nu cumva păgânul, doborând străjile, să intre-n cetate. Și, ca să vadă că au cui să încredințeze sprijinul cerut, zice-n scrisoare, cu privire la bătălia din lunca Bârladului: „Când am văzut noi o așa de mare oștire, ne-am ridicat vitejește cu trupul nostru și armele noastre, și i-am stat împotrivă, și cu ajutorul lui Dumnezeu cel atotputernic, am biruit strașnic pe acei dușmani ai noștri și-ai întregii creștinătăți, și i-am sfărâmat și i-am călcat în picioare!” Dar marile puteri ale Apusului, darnice-n laude și făgăduieli, se mișcau anevoie la fapte.