- Eu rămîn aici, grăi Băiet Sărac, iar tu te du de scapă pe sora mea, ca să ţi-o iei de nevastă. - Ba eu rămîn aici, îi răspunse feciorul de împărat, şi tu te du de scapă pe soră-mea, fiindcă eu am s-o iau pe asta de nevastă. Acum era acum înţelegînd că fata cea frumoasă nu-i este soră nici unuia dintre dînşii, feţi-frumoşii puseră mîna pe săbii, gata de a se tăia cu ele, cum se taie oamenii ciînd ajung la împărţeală. - Ia staţi, grăi fata cea frumoasă, şi nu vă pripiţi. Cercetaţi mai cu dinadins, ca să vedeţi dacă sunt ceea ce vă par vouă ori nu sunt decît o părere. Eu sunt fata fără de trup, care nu voi căpăta trup în astă lume decît în ziua cînd zmeul mă va fi răpit de pe celalalt tărîm. Cum mă vedeţi acum, aşa voi fi, voi toarce, voi cînta şi voi plînge atunci, căci îmi voi aduce aminte de maică-mea, care toarce, cîntă şi plînge, şi aşa torc şi cîntă şi plîng surorile voastre, care au fost răpite de cei doi fraţi mai mari ai zmeului ce stăpîneşte curţile astea. Auzind acestea, feţi-frumoşii voiră să plece, pentru ca să nu-şi mai piardă vremea pe drum.