Îi plăcea să taie. De mic copil se obișnuise cu această deprindere. Văzându-l, ai fi putut ghici că într’însul se desvoltă o sensibilitate precoce de criminal și o imaginațiune care începea să fie ademenită de nostalgii de sânge. În școală, cu un briceag ascuțit și mic, tăia banca, colțurile cărților, sau nuiele lungi de trestie. Acasă prindea muștele și le tăia aripile cu foarfecile, sau alergă după fluturi și-i înțepa cu ace. Mai târziu vecinii îl chemau să le taie puii de găină; el privia, cu ochii umezi de plăcere, spasmele bietelor pasări, rămase fără cap. În ajunul unui Crăciun tăia un porc. Multă vreme povesti prietenilor săi agonia animalului, iar nările i se dilatau, ca și cum veșnic l-ar fi urmărit mirosul cald al gâtului, care se despicase sub vârful cuțitului. * * * Tatăl său murind, el urmă acelaș negoț: măcelăria. În hală, unde se vindea carne, își petrecea zilele cu aceeaș plăcere nemăsurată, ca a unui savant printre cărțile sale. Tăia în fiecare dimineață câte un bou. Simția un delir de sensații, fără de care vieața i-ar fi fost cernită. Într’o Sâmbătă, după amiazi, legă o frânghie de coarnele unui junc frumos și blând, atrăgându-l spre locul de tăiere.