În morala popoarelor, puncte care să ne apropie pînă într-atîta de triburile sălbatice? Ce fel! Am schimbat relațiile între oameni și între clase, am nimicit sumedenie de eresuri, am răsturnat privilegii și prejudecăți, am așternut în legiuirile noastre declarații altruiste și egalitare, pentru ca sub unele raporturi să fim încă niște piei roșii? Oare mint sociologii cei mai savanți și cei mai moderni cînd ne arată că evoluția morală se săvîrșește continuu și stă în raport cu întocmirea socială a unei epoci? Căci, în definitiv, nu vedem progresul. Spectacolul la care asistăm de atîtea zile este demn de cafrii din centrul Africii. Nunta asta trîmbițată pe strade ca un act de cine știe ce vitejie. În fața căruia se cuvine să îngenuncheze poporul, nu ne ridică de loc în ochii moralei științifice contemporane! Ea ne amintește chiotele, ziafetele și strâmbăturile triburilor celor mai primitive cu cea mai rudimentară evoluție morala. Cel puțin dacă aceia pe care îi serbăm cu atîta alai – și ce alai de prost-gust! – ar fi făcut pentru stăpîniții lor vreun bine din acelea care stîrnesc recompensa și admirația! Dar nu-i de fel așa! Ne găsim în fața unei dinastii nepopulare – și cea mai bună dovadă e succesul Adevărului – în fața unei dinastii a cărei muncă pentru țara asta e inulă, ale cărei fapte nu sînt de loc de natură a excita în noi admirațiune, iubire, cult pentru dînsa.