Dv., toți care trăiți din plusvaloarea pe care v-o dă munca acestui „poporul nostru”; dv., toți oîți faceți legi în tihnă cum ați face o poezie în ceasuri pierdute, pe atîta puneți temei: pe puterile de muncă ale poporului. Aci stă toată filozofia raporturilor dintre capital și muncă în organizația de azi a societății. Muncitorul vine pe piață și își oferă puterea lui de muncă. în schimbul acestei puteri, pe care el și-o închiriază, capitalistul oferă atîta cît îi trebuie celui dintîi ca să nu moară de foame. A fost batjocorită, a fost atacată de mulți legea aceasta așa cum a formulat-o Karl Marx. Dar dacă ea este un mare adevăr economic în toată ordinea socială actuală, proprietarii și arendașii noștri au cristalizat-o în forme nepieritoare, ei ne fac s-o vedem cu prisosință în toată trista ei realitate. Da. Faceți apel la „puterile de muncă ale poporului nostru”. Istovească-se puterile acestea, căci, dacă se istovesc în aparență, ele nu pier, ci se prefac în diamante. În diurne. În lefuri grase. În luxuri orbitoare, de care voi știți așa de bine să vă folosiți. Fiți pe pace, voi sînteți științifici, știți că în natură nimic nu se pierde, ci totul se transformă.