Era o deosebire vădită între satele lor și satele noastre. Satele sașilor, fiindcă ei veneau mai mult din părțile Rinului, aveau un caracter coerent, roman, cu case lipite, cum sînt cele italiene sau franceze, pe cînd satul barbar, trac, este compus din case risipite, încunjurate cu gard, avînd ogorul în altă parte, iar tocmai la margene iezerul, sau heleșteul, și pădurea. Dar faptul că în Ardeal satele săsești se întemeiaseră pe bază mai mult romanică, a ajutat foarte mult ca ele să se prefacă, potrivit nevoilor economice, în orașe; trecerea satelor cu case compacte la orașe a fost mult mai ușoară, pe cînd la noi ceea ce a împiedecat schimbarea a fost tocmai risipirea caselor, orașele noastre chiar păstrînd pînă astăzi caracterul sătesc în mahalalele lor. Centrele acestea negustorești din Ardeal erau încă foarte mici; înflorirea lor depindea, cu toate privilegiile de care se bucurară în curînd, de deschiderea de drumuri, și drumurile nu erau încă deschise. Afară de aceste tîrguri se ridicau ici și colo cetățile regelui Ungariei. Ele veneau după „pădurea regelui” – acesta este sensul cuvîntului Erdély, de unde s-a făcut Ardealul, – adecă partea din pădurea cea mare răsăriteană care ajunsese în stăpînirea regelui Ungariei: după această pădure „ultrasilvană” se întindea, dincoace de părțile bihorene, „regiunea de dincolo de pădure”, Transsylvania.