Dascălul Tofan își scoate respectuos pălăria și zice: — Bună seara, părinte!… Părintele tace și nu-l vede. Dascălul se miră și repetă: — Bună seara, părinte! Părintele mormăie ceva și-i face semn să-l lase-n pace. Dascălul vede că e supărat, vrea să știe de ce e supărat, dar nu îndrăznește să-l întrebe pe șleau și glăsuiește: — Parcă ești cam bolnav, părinte? — Nu sunt bolnav, omule, sunt supărat!… Du-te cu Dumnezeu și mă lasă dracului! Tofan se încurcă. E jicnit și, tocmai fiindcă e jicnit, îl roade și mai mult curiozitatea. Se hotărăște să afle, cu orice preț, pricina supărării preotului, ca să aibă ce povesti neveste-si. Face deci și el pe supăratul. — Îmi pare rău, părinte, că d-ta… cu mine, care… — Lasă, domnule, că parcă văd că mâine-poimâine și d-ta ai să mă înjuri ca și păgânul ăsta de peste drum… Dascălul știe că păgânul de peste drum e Grigore Iliaș, cu care popa se vrăjmășește de ani de zile. Părintelui însă i-a venit chef să se plângă, și începe să-i istorisească toată daravera. Îi spune că nu mai are pic de hodină de Iliaș, care îl ocărește pe toate potecile și-și bate joc de biserică și de Dumnezeu.