Primar e aici un Irlandes de vre-o treizeci de ani, șeful Statului o rudă a lui Roosevelt, despre care nu se știe spune multe și ce se spune face parte din biografiile obișnuite. Alături însă sânt oamenii fără titlu și fără situație cari exercită o adevărată dictatură de influență. Cu mai puțin idealism, e casul lui Pericle la Atena, al lui August la Roma. Ei sânt Imperatorii acestei fabuloase munci, săracii de ieri, Cresușii de astăzi, binefăcătorii de mâne ai națiunii, căreia-i întorc bogăția într’un moment adunată în mânile lor. Ei dau samă în fiecare moment de vrednicia care li îndreptățește rolul. Aici abdicare nu se încape. Pănă la sfârșit pe breșă, ei dau exemplul unei lupte care e menită să continue fără capăt. Resorturi de fier îi susțin și cu ochi de diamant privesc spre viitorul în care au rol de conducători. „Pierpont Morgan”, spune Nelson Cromwell, „a fost un Bismark”. La optzeci de ani acești conquistadores au frăgezimea de simțire, încordarea de voință a unor tineri. Mor lăsând altora o sarcină întreruptă, brusc de sfârșitul firesc al ființei omenești chiar când un zeu a locuit într’însa, un zeu de putere și de biruință. Privesc pe unul dintre dânșii. Alb, zburlit, cu ochii mari rotu