Peste Prut, până la apa largă a Nistrului curgând liniștită între stânci goale și codri ce tăinuiau o viață primejdioasă pentru străinul ce-și furișa piciorul într-înșii, era, fără vreo înrâurire sau încălcare, viață de țerani liberi. Târgurile, legate totdeauna în originea lor cu o colonizare străină, sunt ori crescute pe urmă, în umbra cetăților, ori dezvoltate pe încetul, încă mai târziu, din sate de plugari, - afară doar de cele două porturi: unul în gurile Dunării, celalt deasupra limanului Nistrului, cu largă dominație asupra Mării, care ni-au fost o prețioasă moștenire de la bizantini și coloniștii italieni, genovezi, cari-i înlocuiră după întemeierea Caffei și stabilirea asupra Mării Negre a hegemoniei steagului de negoț al Sfântului Gheorghe: Chilia-Licostomo și Cetatea Albă-Moncastro. Încolo, înaintea cetăților puternice, trăitoare și astăzi, mai sus de ruine mai nouă, ale apărării moldovenești, nu erau decât cele două vaduri ale comerțului dintre Galiția, depozitară de mărfuri germane și Caffa aducătoare de produse naturale și industriale răsăritene, tătărești, "saracine" sau "ultramarine", "indiene": Hotinul și Tighinea, care se pare a fi fost numită întăi, cum îi ziceau polonii mai târziu, Tehin, - două nume asemănătoare, care trebuie puse în legătură cu Sniatyn, Rohatin, Bendzin și alte nume galițiene și polone.