Vioi, veseli, cu conștiința tihnită că și-au îndeplinit datoria, își povesteau impresiile și întîmplările de peste an, criticau cu măsură abuzul de „metoda intuitivă”, intențiile bune ale „ministrului reformator” și „rezultatele slabe obținute în învățămînt”. — Noi, noi, dac-am fi oameni, cu legi proaste, am împinge progresul mai departe… Fundamentala reformă a școlii? Un înțelept program analitic… Programul de astăzi? Un scandal pedagogic. Și, firește, începeau de dimineața și pînă noaptea tîrziu, transformînd lumea sub disciplina lor, al căruia temei se reducea la „bunătate și stăruință”. Părerea lui Nohotiu o împărtășeau și ceilalți doi. — Să obișnuiești pe copil cu plăcerea de a munci și din plăcerea de a munci să prinzi înțelesul vieței… Să-l dezberi de zvîrcolirile impetuoase… Ceea ce trebuie să învețe într-un an să nu mai aspire c-ar putea să învețe în două luni… Să se așeze bine ceea ce învață cu răbdare… La iuțeală? Se consumă mai mult și să învrăjbește înpotriva a ceea ce i se cere să știe… De aci revolta zăcașe din sufletul copiilor față de școală și de profesori și-a profesorilor față de generațiile pe cari ar fi să le prepare și să le iubească… După asemenea discuții, rîndul faptelor diverse și-a anecdotelor.