Cîteva cuvinte despre o nouă solie polonă care a trecut prin Moldova, una din acelea care au făcut foarte mult zgomot prin luxul extraordinar pe care l-au desfășurat, înspăimîntind pe turci și prin potcoavele de argint puse cailor și prinse foarte neglijent – așa încît ele cădeau, ca să-și facă păgînii părerea că în Polonia este atîta argint de se pune și la picioarele cailor. Solia aceasta vestită a fost descrisă și într-o carte particulară de cineva care întovărășea pe ambasador, ducele de Zbaraz, care a alcătuit și un proiect de cruciată cu cîtăva vreme înainte. Pe lîngă ambasador s-a adaus și un scriitor însărcinat anume să povestească isprăvile ambasadei, Kuszewicz. Cărticica a apărut în latinește la 1622, călătoria fiind făcută cu puțină vreme înainte. Acum, cînd polonii au venit în Moldova, ei au găsit-o într-un moment de relativă liniște. Se isprăviseră luptele între Movilești și adversarul lor, acel Ștefan Tomșa care luptase în Pirinei, bătrinul soldat cu vastă experiență în ce privește luptele din Occident: neamul lui Ieremia ca și al lui Simion fusese înlăturat, cel dintîi cu Constantin, care a domnit cîtăva vreme în Moldova, cu Alexandru, cu Bogdan, cari, duși la Constantinopol, s-au turcit, iar celait dînd pe Gavril care a stăpînit în Țara Românească și a fugit în Ardeal, unde s-a însurat, pe Moise, care a domnit în Moldova, puțin înainte de Vasile Lupu, adăpostindu-se în Polonia, unde avea rude, relații, moșii și tot ce trebuia pentru a-și încheia bătrînețele acolo, și pe Petru sau Petrașcu, care, trecînd și el în Polonia, ajunse vestitul Petru Movilă, mitropolit de Chiev – din tot neamul Movileștilor rămîind în pămîntul românesc numai copilașul îngropat la Dobrovăț, în bisericuța cea mică, supt un mormînt frumos.