Iară, dacă vă veți arăta vînzători sau uneltitori, sau cu suflet neadevărat, sau neprieteni, blăstăm asupra voastră”. Acuma boierii vin de sărută mina domnului și poala hainei; apoi vine oastea, în frunte cu spătarul cel mare, cu aga seimenilor, cu marele căpitan, cu căpitanii, cu iuzbașii sau ofițerii inferiori. Sînt așa de mulți, încît abia o parte a izbutit să sărute mina domnului, rămînînd ca în zilele următoare să urmeze ceremonia. Îndată pleacă un număr de călăreți cu vestea în țară. Clerul, timp de patruzeci de zile, este admis pentru a felicita pe noul voevod. Același timp e acordat ostașilor de prin sate, așa numiții „roși de țară”. Numai după aceasta se ajunge la îngroparea lui Matei, care e foarte simplă. Se pregătește un pavilion cu trei scaune; o mie de persoane se adună acolo. Constantin, noul domn, se înfățișează înaintea rudei sale foarte îndepărtate și se închină. Mortul e întins într-un sicriu împodobit, în haine foarte luxoase încheiate cu nasturi de aur și argint; are pe frunte calpacul. E acoperit cu un giulgiu alb purtînd o cruce de aur. Deasupra sicriului se întinde o pînză zugrăvită. Mulți îl regretă; femeile plîng. Se împart lumînări, și se începe slujba în limba slavonă și în cea grecească; la evanghelie femeile se pun în genunchi, După ce se mîntuie slujba, se fac pomeni, dîndu-se și preoților.