Este, dealtfel, și o deosebire în ce privește felul de expunere al misionarului italian și al diaconului sirian. Cel dintîi face și o descriere de călătorie și dă, în același timp, și note desfăcute din această expunere: o carte alături de zugrăvirea unui drum, pe cînd Pavel de Alep, om mai simplu, mai patriarhal, are mai puțin în minte noțiunea cărții ce s-ar putea și publica, ci el se mărgenește să spuie pe unde a fost, ce a văzut, ce oameni a întîlnit, ce lucruri i-au produs impresie, insistînd mai mult asupra celor bisericești. E o călătorie în sensul medieval al cuvîntului, Orientul, pe vremea aceasta, fiind, supt toate raporturile, în urma Occidentului, care avuse o dezvoltare mai răpede. Să începem cu ceea ce din călătoria lui Pavel de Alep poate fi considerat ca paralel cu lucrurile pe care le spune Bandini. După ce am văzut Boboteaza la Iași, așa cum e descrisă de acesta, să venim la descrierea aceleiași serbători așa cum o înfățișează, cu cîțiva ani mai tîrziu, călătorul asiatic. El asistă la 1653 la slujba aceasta a Bobotezei, fiind de față unul din oaspeții domniei, mitropolitul de Tîrnova –, Scaun care avea de multă vreme legături cu țerile noastre, prin grecul Dionisie Rali, intimul lui Mihai Viteazul, pe care-l ajutase cu sfaturile lui, făgăduind a-i pune la îndemînă forțele de răscoală ale Bulgariei și, ca rudă după mamă, probabil, al lui Mihai, fiind însărcinat, în 1600, cu conducerea bisericii moldovenești.