Peste noapte când se sculară, scândura de sub boier zise:"Dado, greu ţi-e ţie? ""Greu, că este păgâna pe mine, dară ţie greu ţi-e? ""Mie nu-mi este greu, că este tata pe mine." Înşir-te mărgăritari. Ţiganca iară sări cu vorba: Un tăciune, Ş-un cărbune, Taci, băiete, nu mai spune. Dară boierul sări, şi zise şi el: Un tăciune, Ş-un cărbune, Spune, băiete, spune. Băiatul începu: – "Atunci bahniţa, care auzise ce vorbise scândurile, stărui cu dinadinsul la bărbat-său, până ce tăie scândurile. Ea le făcu ţăndări şi le puse pe foc. Două scânteioare săriră pe coş şi căzură în grădină. Din aceste scânteioare, răsăriră două steble de busuioc. Boierul avea un mieluşel; el scăpă în grădină şi mâncă din acest busuioc. Îndată i se auri lâna. Înşir-te mărgăritari. Cum văzu cioropina şi această minune, se prefăcu că e bolnavă şi ceru de la bărbatu-său să-i taie mielul, că se va însănătoşi de va mânca din el. Acesta se împotrivi. Ea stărui. Şi ca să scape de gâra-mâra, că nu-i mai tăcea fleoanca, puse de-l tăie. Înşir-te mărgăritari. Ţiganca trimise pe o credincioasă a ei cu maţele mielului să le spele la râu; şi ca să nu lipsească nici un măţişor, i le dete pe număr.