Lamartine, fiind sfâșiat de unii critici nedrepți și aspri, le răspunse cu aceste cuvinte : «Pe mine mă citesc și mă admiră femeile și adolescenții». Eu am trecut de mult peste pragul adolescenței, dar citesc încă pe Lamartine. De sigur, sunt afară din modă. Azi se citesc alți poeți; și chiar femeile au uitat puțin pe poetul Lacului. Aceasta mă face să râd. Ca și cum poeții s'ar putea schimba cum se schimbă rochiile de baluri. Poeții geniali sunt pentru toate timpurile. Cei cari iubesc și înțeleg poezia vor citi totdeauna pe Lamartine. «El nu este un poet; el este poezia». * * * Acest frumos geniu mă farmecă. El este cel mai senin suflet pe care l-a avut omenirea, după Christ. Copilăria lui e un vis ; adolescența lui e poemă. Amicul lui cel mai intim, în primii ani ai vieții, fu un preot de sat, inteligent și nobil. El este educatorul său în singurătatea de la Mâcon. Aci poetul visează, citește și scrie divinele lui Meditațiuni. Mai târziu femeile îl iubesc, îl urmăresc cu atenție, se interesează de el. Are aerul unui copil frumos, timid și trist. Amorurile lui sunt ca niște povești din stele. Când am citit pentru întâia oară pe Graziella, eram student în liceu.