– Eu nu te-ntreb asta, om fără cap ce eşti! – Dar ce fel mă-ntrebi? zise Păcală. – Cu ce preţ se vinde chila ori baniţa; câţi lei? – Aşa cum te-nvoieşti; şi câţi lei dai atâta iei. Negustorul, supărat, îl mai întrebă: – Neghiobi ca tine mai sunt acolo-n sat? – U! hu! este badea Muşat, badea Stan, Neagu, Voicu, Florea, Soare, badea Bran, Coman şi alţii. – Ho! mă, destul! Dar cine este mai mare decât toţi la voi în sat? – Cine-i mai mare? Badea Chiţu; el este mai nalt decât toţi; e atât de lung, încât mai n-ajungi cu mâna la umărul său. – Bre! proastă lighioaie mai eşti! Nu te-ntreb aşa. – Dar cum? zise Păcală. – Eu îţi zic: pe cine ascultaţi voi aici în sat? – I! ha! auzi vorbă! Ascultăm pe lăutarul moş Bran; când începe să cânte, tot satul stă cu ochii şi urechile ţintă la el. – Nu zic aşa, măi nătărăule! Răspunde-mi odată cum te-ntreb. – Ei, cum? – Eu te-ntreb de cine aveţi frică aici în sat mai mult. – Văleu, maică! Ia, de buhaiul lui moş popa, mare frică mai avem, mămulică. Când vine sara de la păscut, fugim de el care încotro apucăm; că atât e de înfricoşat, de gândeşti că e turbat; când începe să mugească, sparie chiar şi copiii din sat.