Aşa-i că tu ai luat iapa în spate? Însă eu ţi-oi lua-o numai între picioare; şi îndată se şi azvârle pe iapă şi înconjură iazul de trei ori, fără să se răsufle. Dracul atunci se miră mult de asta şi, neavând ce mai zice, iscodi alta. – Acum să ne întrecem din fugă, zise el. – Măi Michiduţă! da’ cu mine ţi-ai găsit că poţi tu să te întreci din fugă? – D-apoi cu cine? – Vină încoace, să-ţi arăt eu cu cine! Apoi merge împreună cu dracul în nişte porumbrei, unde vede un iepure dormind, şi i-l arată. – Vezi tu colo pe cineva ghemuit jos şi mititel? – Văd. – Acela-i copilul meu cel mai mic. Aţine-te! Şi când l-oi trezi din somn, să te iei după el. Şi-odată şi strigă: u! ta! na! na! na! Atunci iepurele sare, şi dracul după el. Fug ei cât fug, şi de la o vreme dracul pierde urma iepurelui. Până acum toţi râdeau de Prepeleac, dar acum a ajuns să râdă şi el de dracul. Pe când Dănilă se ţinea cu mâna de inimă, râzând de prostia dracului, iaca şi acesta se înturna gâfuind. – Mă! da’ sprinten şi sprinţăroi copil mai ai, drept să-ţi spun!