Iată, de exemplu: Vălenii de Munte: în jurul pieții sînt cartiere care toate au nume de vechi sate deosebite, Berivoieștii etc. O cetate, o mănăstire, o piață de schimb putea să adune și să confunde cu timpul satele vecine. De la Tîrgoviște călătorul putea să coboare la București, care n-are nimic a face cu „bucuria”, nici cu „ciobanul Bucur”. Nu ciobanii întemeiază satele; ei sînt cutreietori de lume. Bucur trebuie să fi fost străbunul care în mijlocul pădurii ce exista odată aici – și a fost restrînsă, de o parte în pădurea Cotrocenilor, care a trăit foarte multă vreme și din care a rămas parcul de astăzi, iar, de altă parte, de pădurea cea mare din Ilfov, pădurea Vlăsiei, a găsit un teren pentru gospodărie agricolă, făcîndu-și casa aici. Bucureștii vechi, cum am spus, erau pe partea de dincolo a Dîmboviței, unde este acum biserica Mihai-Vodă, clădită de Mihai Viteazul, dar înainte de aceasta exista fără îndoială o altă bisericuță de lemn. Și Curtea cea veche se afla colo. Ceea ce se chiamă azi Curtea Veche e numai una din formele ulterioare, dincoace de Dîmboviță, ale reședinței domnești. De la București, așezați foarte bine, dominind întreaga regiune de pe înălțimile lui relative, și capabili de a apăra drumul comercial, se înainta în jos către Giurgiu.