— Dacă ar ști bătrânul Grodeck!… zise el pe gânduri. Pe urmă porni pe schiuri mai departe. Nora nu avu timp să-l întrebe nici cine era bătrânul Grodeck, nici ce s-ar fi întâmplat dacă ar fi știut. “Ciudate lucruri”, gândi ea. Aveau acum de urcat întreaga pantă înapoi. Nora îi arătă lui Paul cum trebuie să meargă în zigzaguri mari, de la dreapta la stângă și cu muchia schiului înfiptă oblic în zăpadă. — Urci în trepte mici. Fiecare pas să fie o treaptă pe care ți-o tai singur în zăpadă. El mergea înainte, dar când ajungea, pe dreapta sau pe stânga, la marginea terenului și trebuia să schimbe direcția, se temea să nu fie luat la vale și să nu alunece cu coada schiurilor în jos. Schiurile trebuiau întoarse acolo cu o mișcare de foarfecă, pe care Nora i-o arătă în mișcări descompuse, dar pe care, deși teoretic i se părea foarte simplă, el nu o putea face. Era un moment în care unul din schiuri trebuia aruncat în aer, întors brusc și pe urmă adus lângă celălalt, totul petrecându-se într-o singură secundă. Până acolo, lucrurile mergeau foarte bine, dar în acea clipă de suspendare pe un singur schi, Paul își pierdea echilibrul și cădea.