Orbii nu pot domni. Rămâne Ștefan singur stăpân, având pe lângă el un alt frate, Petru, care luase parte la orbirea lui Ilie, și care se mulțumește deocamdată, firimiturile ce se scutură de pe masa domniei. Dar peste trei ani, în ziua de 13 iulie, vine Roman fiul lui Ilie, cu oastea de la Cazimir noul crai al Poloniei și, lovind țara pe neașteptate, prinde pe Ștefan și-i taie capul. Tânărul Petru fuge în Ungaria, unde Ioan Corvin e mare și tare, se însoară cu sora acestuia care îmbătrânește așteptând un mire, și, cu sprijinul puternicului cumnat, ia sceptrul Moldovei. În ziua de 2 iulie 1448 Roman moare otrăvit în drumul spre Polonia. Mamei lui, pribegei Maria, îi mai rămâne un fiu, Alexandru, un biet copilaș de zece ani, care se uită cu ochi mari, speriați la mă-sa de câte se aude spunând aceleași și tot aceleași vorbe: „Pe tată-său l-au orbit, pe fratesău l-au otrăvit, iar noi umblăm fugari... tu trebuie să fii într-o zi domn și să ne răzbuni pe toți”. Dar craiul Poloniei, nepotul ei de soră, se urnește cam anevoie, și tot ar ajuta-o el, dacă nu l-ar chema aiurea griji mai mari, și dacă n-ar ști că la spatele lui Petru, stă Huniade.