De la Forgâch venim la Botero. „}n orașele Moldovei”, spune el, „locuiesc sași și unguri”. Populația ungurească se întîlnea, cum am văzut, mai mult la țară. Negoțul îl fac însă, mai ales în Moldova, vechii armeni sau mai noii sași și evrei, – aici este constatarea formală a evreilor, la sfîrșitul veacului al XVI-lea, dar sînt evrei turci, cari nu formau colonii așezate. Apoi „unguri și raguzani. Negoțul constă din grîne și vinuri”. Vinul „valahic” se vindea și în Galiția; era destul de bun, mai ales pentru cărăuși și lumea mai săracă, dar levantinii aduceau vin scump din Răsărit, de Malvasia, care, venit din Moreia, dar, acum. și din Candia, se ducea în Rusia și Polonia, ca și vin moscatello, „muscat”. Pe urmă se făcea negoț cu „piei de vacă, așa-numitele «schiavine», cu ceară, miere, cu butelii de rădăcini de tei, prețuite pentru frumusețea vinelor lor”. Mai tîrziu vindeam, cum moții vînd doniți și ciubere, în Crimeea tatarilor produsele industriei țerănești din Moldova. Cu cărăușia localnicii își făceau însemnate izvoare de bogăție. Cărăușii moldoveni sînt însemnați în socotelile Liovului încă de la începutul veacului al XVI-lea: ei cunoșteau admirabil drumurile, și erau și păzitorii mărfurilor ce li se încredințau, un fel de chervanagii, cum sînt cei, tot de sînge românesc, din Peninsula Balcanică.