Imi pare rău că n’am datele necesare ca să pot schița aici biografia lui Eminescu. După câte știu viața poetului a fost în totdeauna o amarnică luptă cu sărăcia. De câte decepții nu s’o fi isbit el în societatea noastră așa de rece și desprețuitoare pentru oamenii „nepractici!” Amăgit de atâtea ori, sufletul lui perdu de timpuriu ori-ce credință în viitor și, speriat de asprele realități ale vieții, se refugia în liniștitul imperiu al trecutului. Acolo neadormitele lui gânduri trăiau ca într’o legendă frumoasă. Cititor pasionat, el era unul din cei mai adânci cunoscători ai limbei și literaturei noastre din cele mai întunecate vremuri. De multe ori a trebuit să-și dea paraua gurii pentr’un manuscris vechiu, ori o carte rară descoperită în vrafurile mucezite ale vr’unui buchinist. Figurile marilor Voevozi și întâmplările din vechime, de mult ce le gândise, se deșteptau în el ca niște evocări din propria lui viață. Bătrânul Mircea și bătălia de la Rovine cu acei sprinteni călăreți ce „roesc după un semn și în caii lor sălbatici bat cu scările de lemn” sunt visiuni puternice, e o lume vie pe care poietul o vede deslușit în toate detaliele, și de aceea ne-o descrie așa de plastic și de sugestiv.