La început doar stropi ... apoi tot mai des ... şi mai des ... şi mai des... Spre dimineaţă, epuizat şi slab ca un fir de aţă, norul se opri. Aşteptă ca soţia lui să-şi ridice capul de sub ape și să se înalțe spre el. Dar nimic! Nicio petală nu se vedea de ape. Aşteptă o oră, apoi alta, și alta ... Dumnezeu se plimba, în dimineaţa aceea, prin Grădina Raiului admirând florile ce nu oboseau desfătându-L. Văzu, într-un colţ, laleaua, pe care nu demult o binecuvântase, şi se miră foarte tare. Cu o zi înainte, la nuntă, îi promisese acesteia o viaţă lungă şi plină de bucurii. Dar între timp murise, iar sufletu-i era acum în Grădina Lui! Ceva îngrozitor se întâmplase pe Pământ în noapte aceea! Dumnezeu se uită în jos şi văzu grădina florii acoperită de ape. De asemenea-l văzu şi pe norul subţire ce-şi aştepta-n zadar soţia să crească până la înălţimea lui. Atunci El se supără atât de tare pe norul inconştient, încât îl blestemă s-alerge toată viaţa negru şi abătut, iar pe Lalea o aşeză la loc de cinste în geamul Casei Sale.