Să vedem ce spune Bandini însuși[2]. El vine din sud, din părțile Bulgariei, și trece Dunărea pe la vadul Giurgiului. Neștiind cum va fi primit de Matei Basarab, el nu se înfățișează, împreună cu însoțitorii săi ca misionari catolici, ci ca negustori cari duc marfă turcească la Tîrgoviște. Sînt întrebați cui aparține marfa, și ei nu vreau să dea lămuriri, oprind și pe vameș de a căuta în bagaje; dar găsesc totuși mijlocul de a se înțelege cu acesta, plătindu-i o compensație de zece lei, întîia noțiune precisă a bacșișului la noi. În tovărășie cu misionarii erau negustori adevărați, ca francezul Joseph, care, știind că sînt călugări catolici, li dă bani de drum. Ajungînd la Tîrgoviște, i se fixează lui Bandini tainul, care consistă în pîne, vin, carne, luminări, fîn și ovăz. Pe urmă e primit în audiență de domn, Matei Vodă, care atunci, la 1644, era cam așa cum îl cunoaștem din portretul rămas, ca foarte bătrîn, boțit la față, cu ochii vioi, cu umflături supt ei, – un moșneag potrivit tipului celui mai curat al rasei noastre. Lîngă domn era secretarul lui, care se întîmplase să fie catolic, continuînd tradiția lui Bartolomeiu Bruti, lui Brănat (Bernard) Borisi, lui Vevelli și a secretarului, care învățase în Germania, al lui Leon Vodă.