Puţine le mai putem şti despre românii din Basarabia şi despre ţara lor ţinută în sălbăticie, în cel mai adânc întunerec al minţii şi cu gând rău împestriţată prin aducerea a orice fel de neamuri în locul bieţilor moldoveni momiţi cu făgăduieli de pământuri - veşnica lor dorinţă! - pe malurile reci ale apelor siberiene. Ei înşişi nu scriu, nu mai scriu: n-am văzut, de un timp, nici Moldovanul d-lui Madan; se vede că loviturile distrugătoare cad acum şi asupra foilor de literatură şi cultură a poporului, căruia-i împărtăşesc în acelaşi timp şi, cu tot respectul, ştirile despre cârmuire şi măsurile binevoitoare luate de dânsa. De aceea ni face un dar neaşteptat fostul guvernator basarabean după pogromurile ucigătoare de evrei, din Chişinău, prinţul Urusov, când tipăreşte memoriile sale relative la această trecere a sa prin Chişinău. Apărute în ruseşte, traduse în Universul în ce priveşte vizita lui Urusov la Iaşi întru întâmpinarea Regelui Carol şi potolirea unei mişcări de răzeşi nemulţămiţi cu hotarele încălcate, - ele apar acum în întregime supt forma franceză pe care li-o dă, - împreună cu o prefaţă de obişnuite tânguiri asupra nedreptăţilor ce sufere prietenosul şi dezinteresatul neam al lui Israel, - un domn Perschi, pe care-l bănuim că a fost fericit de Dumnezeul părinţilor săi cu o coborâre din chiar acest neam ales, şi nu cules.