Mai dete o dată, văzu ca prin ciur; când se unse şi a treia oară, văzu luminat ca toţi oamenii. Împăratul iertă pe argat de fapta lui de mai-nainte. Ginerele său cel mic, dacă văzu aşa, rugă şi el pe împăratul să vie să le vază locuinţa. Împăratul se înduplecă şi merse. Când ajunse acolo, ce să-i vază ochii? Ce nu era în palaturile lui era în locuinţa ginerelui său cel mai mic. Văzând mirarea de care era cuprins împăratul, ginerele său cel mai mic se încumetă şi zise: – Eu sunt, mărite împărate, cel ce am venit de trei ori în biserică. Împăratul aruncă ţintă ochii la el. – Eu sunt cel ce ţi-am făcut grădina cea frumoasă. Împăratul parcă nu-i venea să crează spuselor lui. – Eu sunt, mai zise, cel ce v-am scăpat în război din mâna nelegiuiţilor ce se sculaseră să te răpuie. Împăratul rămase stâlpit de mirare. Apoi, mai viindu-şi în fire, îi zise: – Cum poţi dovedi zisele tale? Atunci ginerele său cel mic ieşi afară, scutură frâul, scoase hainele de aur din găoacea de nucă unde le păstra, se găti frumos, îşi lăsă părul pe spate, încălecă pe cal şi, arătând împăratului degetul cu inelul, zise: – Iată, mărite împărate, dovezile ziselor mele.