Așa ceva ar fi fost posibil oare fără dovada de energie națională încununată de succes și aureolată de glorie care e însăși domnia lui Mihai Viteazul? În aceasta stă importanța lui cea mai mare pentru dezvoltarea vieții noastre naționale[8]. După ce am explicat astfel lipsa de știri din călătorii pe vremea lui Mihai Viteazul, să venim la călătoriile care s-au făcut îndată după dînsul. Și începem cu acei puțini cari au fost pe la noi în vremea chiar a lui Mihai. Întii, după cronicarul Matei Strykowski, care, la 1574-6, în alaiul lui Andrei Taranowski, văzuse Hotinul, Bîrladul, Buzăul, între ziduri, Bucureștii, cu capul, proaspăt tăiat, al lui Ioan Vodă cel Cumplit, bătut în cuie, turcește, pe poarta curții,– un polon, un dușman. Căci împotriva politicei de dezbinare a creștinilor îndreptată către Imperiul roman din Apus, de nație germanică politică, pe care o reprezintă Mihai, era în părțile răsăritene altă politică, avînd, în fond, aceeași idee de cruciată, dar își închipuia că ea trebuie atinsă, nu înfrîngînd pe turci de la început, ci înșelîndu-i, cîștigînd deocamdată tot ce se putea pe cale pașnică, – sau și pe calea armelor, dar fără declarație de război –, pentru ca, atunci cînd s-ar înfățișa momentul potrivit, să se tragă concluziile din această înaintare pe acoperitele.