Pe drum mai departe vede biserici cu fresce, case noi de boieri, grămezi de cucuruz pe cîmp, femei cu furca în brîu, cruci pe drumul mare etc. Foarte învățat, face la fiecare pas note istorice și arheologice. La București, se uimește de haosul mișcărilor. Se amestecă doamne ca la Paris, cavaleri ca la Viena, boieri cu calpace și bărbi albe, vizitii englezi, jägeri cu pene, faetoane cu jockei în fes și arnăuți. Ajunge a deosebi pe boierii cari „jupoaie pe țeran” și petrec cu venitul muncii lui la Paris și Viena, femei ca la Paris, „care poartă conversația cu o ușurință de mirat”. Se interesează de măsurile lui Alexandru Ghica și Gheorghe Bibescu pentru înaintarea țerii și prezintă școala de meserii a regimentelor cu patruzeci de școlari, învățînd tlmplărie și lăcătușerie pe lîngă desemn. Asistă la o paradă, la masa garnizoanei, unde ofițerii înșiși servesc și sînt duși pe umeri de soldați după horă; seara sînt artificii la Șosea, pichete de ulani și dorobanți ținînd ordinea: pe străzi transparente cu numele părechii domnești, cu temple grecești etc. În „tribuna”, în „cortul” de la mijloc, pentru boieri, „cele mai frumoase obrăjioare de doamne”. Țigani cîntă cîntece naționale. Nu-i plac însă casele, rar frumoase cu forme corintiene solide; cele mai multe par „făcute de zahăr”.