Sunt cărți cari au înrâuriri hotărîtoare asupra caracterului și temperamentului nostru. Dacă nu am fi citit acele cărți, am fi fost poate altfel. Graziella este din aceste cărți. Ea îți lasă o impresie dureroasă, dar și morală. Din momentul ce ai simțit-o, însușești nu știu ce înclinare de-a respecta și a adora pe acele femei simple, naive, dar ale căror inimi știu să iubească sincer și profund. Atât de mult s’au rafinat, atât de mult au devenit perverse modernele noastre Venuse, încât nu rare ori visăm la Graziella lui Lamartine. * * * Orice s’ar zice, e plăcut să vorbești despre poetul acesta. Critici mari — ca Faguet, Lemaître, Bourget — îl studiază cu simpatie, cu emoțiune. În confesiunile lui, poetul e adorabil, — chiar în cele politice. Citiți: «Lamartine par Lui-Même». În volumul acesta, poetul ne mărturisește vieața lui politică, dintre anii 1790—1847, până în ajunul revoluțiunii din 24 Fevruarie 1848. Sunt pagini cari te mișcă adânc ; altele au un farmec pe care vorbele nu-l pot exprima. Viața acestui om n’are o clipă banală ; e totdeauna interesantă. În omul politic se întrevede, la orice minut, poetul. Atât ca diplomat, cât și ca reprezentant în parlament, el nu vede numai patria lui, ci și umanitatea.