Era deci lucru cu minte ca portarul intendent să cumpere, iar conturile să le achit eu. După ce a ieșit prima serie de absolvente, am desființat posturile de bucătărese și de chelnăriță și atât la bucătărie, cât și la cămară făceau practică elevele, care înregistrau tot ceea ce intra în cămară precum și tot ceea ce ieșea din ea. Coconul Iancu putea să fie liniștit. Toate cele cumpărate, precum și toate cele ieșite din gospodăria Institutului erau înregistrate de eleve și, chiar și dacă am fi voit, n-am fi putut să le facem parte «altora» fără de știrea elevelor, care treceau în registre și tot ceea ce se lua din cămară. Mai era apoi și altceva. Făcându-le Regelui și Reginei dare de seamă despre mersul Institutului, am spus, între altele, și că mai multe dintre eleve, întorcându-se după vacanță în școală, erau cu desăvârșire zăpăcite, încât a trebuit să treacă săptămâni, ba chiar luni de zile, pentru ca să-și vină în fire. «E cea mai primejdioasă vârstă - a zis Regele - mai ales în țara noastră, unde nu e îndestulătoare priveghere asupra tinerimii.» «Eu - a adăugat Regina - sunt de părerea că Academia ar trebui să nu le dea elevelor voia de a petrece vacanțele în familie.