Ia el punga, o suceşte, o învârteşte ş-apoi zice: "Na-ţi-o frântă, că ţi-am dres-o! Dintr-o pereche de boi de-a mai mare dragul să te uiţi la ei am rămas c-o pungă goală. Măi! măi! măi! măi! Doar ştiu că nu mi-i acum întâiaşi dată să merg la drum; dar parcă dracul mi-a luat minţile!" Mai şede el cât şede de cască gura prin târg, ş-apoi îşi ia tălpăşiţa spre casă. Şi, ajungând în sat, se duce drept la fratesău, ca să-i ducă bucurie. – Bine v-am găsit, bădiţă! – Bine-ai venit, frate Dănilă! Da’ mult ai zăbovit la târg! – Apoi dă, bădiţă; m-am pornit cu graba şi m-am întâlnit cu zăbava. – Ei, ce veste ne mai aduci de pe la târg? – Ia, nu prea bună! Bieţii boişorii mei s-au dus ca pe gura lupului. – Vro dihanie a dat peste dânşii, ori ţi i-a furat cineva? – Ba! I-am dat eu singur cu mâna mea, bădiţă. Apoi spuse din capăt toată întâmplarea, pe unde-a fost şi ce-a păţit; iar la urma urmelor zise: – Ş-apoi, ce mai atâta vorbă lungă, dintr-o pereche de boi m-am ales c-o pungă; ş-apoi şi asta pute a pustiu, bădiţă dragă. – Mă!