Ca parte socială, ne pare rău de banii ce se aruncă de sufletul dracului, și așteptăm zile mai bune, cînd asemenea farse de iarmaroc nu se vor mai petrece, cînd popoarele vor fi scăpate de burghezime și, implicit, de monarhie… În concertul de lingușiri. În acest duo al îmbunătățirilor ou îmbuibații, desculții și flămînzii, batjocoriții și asupriții. Înșelații și stăpîniții nu au ce căuta. La tot alaiul, la toată pompa, la toată înscenarea asta burghezo-monarhistă, poporul muncitor nu are ce căuta. Lăsat pradă sărăciei și necazului. Împovărat sub greutatea unui trai de rob, muncitorul nu se poate bucura de parada poruncită. El știe că tot fastul și toată poleiala curții, toată găteala și toate pregătirile înaltei burghezimi sînt rodul muncii lui, stoarse prin legea stăpînirii. Social-democrația, reprezentanta cinstită și conștientă a poporului muncitor. Își bate joc de scena de mîine și e adînc convinsă că nu-i departe vremea cînd povestirea unor asemenea scene va stîrni homerice hohote de rîs la o omenire liberă. Înfrățită. În care nu vor exista exploatatori sub nici o formă. În mijlocul păpușeriei ce se joacă cu banu noștri, să ne gîndim, muncitori, la ziua de mîine, la organizarea luptei de clase, singura care are pentru noi un farmec, pentru istorie – o putere de fatalitate.