Iar ziarele se ocupă pe larg, cerind guvernului o deriziune pe care a și găsit-o, în ajunul primei plecări în străinătate, d. Mihalache, de planul dlui Tardieu, care, pentru a opri Austria, ruinată, de la Anschluss și pentru a cîștiga Ungaria fără a-i satisface poftele teritoriale, propune o Uniune Dunăreană în care am fi doi faliți declarați, un stat care cu orice preț, neplătindu-și funcționarii, rămîne loial față de creditorii săi, și Cehoslovacia, bogată prin toată moștenirea industrială a vechii Austrii și printr-o administrație model. Cum ideea n-a fost primită decît cu un sentiment de mîndrie națională jignită, iată încă un motiv pentru a fi prezintat ca dușmanul ireductibil al Franței, deși se așteaptă de acolo un ajutor, indispensabil în concepțiile ministrului de Finanțe, care, om de concepții largi și de vederi optimiste, privește peste planul modest al reducerii statului la putințile societății, singurul pe care-l am, singurul pe care în conștiința mea îl judec bun. Mă lămuresc asupra noii acțiuni începute, cu perspective care se cred favorabile, din audiența pe care o am la regele în ziua de 16 mart, cu d. Argetoianu. Acesta „a arătat la ce se reduc încasările, care sînt dezastruoase”: jumătate din ce au fost anul trecut.