După plecarea noastră, ducele și ducesa au ieșit însoțiți de Raoul deasupra unei stânci de la marginea mării, ca să admire apusul de soare. Ajunși deasupra stâncii, bătrânul duce 1-a apucat pe Raoul de piept, i s-a uitat drept în ochi și i-a zis: „Ești un mizerabil, care a abuzat de încrederea stăpânului și de slăbiciunea firească a unei femei nobile!! » Înfingându-i apoi un pumnal în piept, 1-a îmbrâncit în valurile spumegânde ale mării. Ducesa a rămas înmărmurită și mută, și timp de cincisprezece ani, cât a trăit ducele, niciodată nu s-a mai vorbit despre acel fioros amurg de seară, nimic n-a mai turburat viața lor casnică, nimeni n-a pus la îndoială paternitatea ducelui, care și-a petrecut viața purtând grijă de copilul său până la vârsta de zece ani aici în Genova, iar în urmă călătorind cu el prin Elveția, prin Franța, prin Germania și prin Englitera. După moartea tatălui său, Giulio, tânărul duce de GaiIliera, a stat cu muma sa mai ales la Paris, unde-și urma studiile în rând cu alți tineri. Abia la vârsta de douăzeci și doi de ani a aflat de la mama sa adevărul asupra nașterii sale. El a ascultat ca fiind într-aiurea și a stat timp îndelungat înmărmurit și mut ca odinioară muma lui deasupra stâncii, așa cum îl vezi aici.