Vasile căutase să facă și o școală catolică, dorind ca și ai lui să învețe latinește, la iezuiți. Față de preotul italian erau nemulțumiri din partea credincioșilor de altă nație. Acești misionari franciscani fuse seră introduși supt Alexandru Iliaș de Batiste, care nu este altul decît Vevelli. Boierimea se arată foarte nemulțămită de această ocrotire din partea domnului: „el poate da ce este al lui, dar, dacă dă un lucru străin, atîta timp are putere cît stăpînește el; isprăvind el, isprăvește și dania”. În ultimul timp se adusese și un preot ungur, un anume Gașpar, care recomanda izgonirea iezuiților, aducînd ca exemplu ce s-a făcut la Veneția, dar Vasile, influențat de italieni, îl împiedecă de a predica, și, cum el se îndărătnicește să funcționeze, e atacat cu bățul, ba era să fie și omorît în biserică, de nu intervenea Kutnarski. Se aduce cazul la divan, și această judecată este și ea expusă de Bandini, care ni arată astfel cum se dezvolta pe atunci județul înaintea sfatului domnesc. Clericul se plînsese că a fost bătut, că i s-au smuls fire din barbă. Vodă întreabă în numele cui a fost gonit, de ce s-a găsit în altar o secure și un băț. „Știi ce a spus domnul lui Petru, care purta sabie?