III Iubite amice, Urmează să-ți spun cum am scăpat de la Domnești chiar în ajunul înăspririi „regimului”. Mai înainte de a face aceasta, am să-ți înfățișez în trăsături date în grabă câteva amănunte din icoana timpului, ceea ce te va ajuta să înțelegi multe, de altminteri neînțelese. Una din cele mai iubite eleve ale mele, Aneta Georgescu, fiica unui inginer agricol care timp mai îndelungat a fost funcționar al Academiei Române, venea, când ne aflam la Măgurele, din când în când pe la noi, unde stătea timp de mai multe zile. Fată cu deosebire deșteaptă și de o fire voioasă, ea mai stătuse câțiva ani la Viena în pensionatul călugărițelor Sacre Coeur și luase acolo timp îndelungat lecții de pian cu vestitul Reinhold, încât era o artistă în toată puterea cuvântului. Singură la părinți, ea era cam răsfățată și excentrică, dar de o rară severitate în ceea ce privește vederile morale, și societatea ei era nu numai plăcută pentru soția mea și pentru mine, ci totodată și priincioasă pentru fiicele noastre, dintre care cea mai mare, Lavinia, cu câțiva ani mai tânără, o știa încă din timpul când se aflau împreună la București în pensionatul doamnei Elisa Manliu. «Păcat ar fi - ziceam noi - ca asemenea giuvaer de fată să cadă pe mâna vreunui papugiu de București ori pe a vreunuia dintre sleiții» după care tatăl ei, căruia