Mai tîrziu a rezidat chiar la Galați, ca reprezintant al societății Willeshofen din Viena, pentru comerțul în Orient[3]. Știrile acestea nu sînt fără interes, puse alături de ce spune Sulzer, care el însuși căuta, cum am spus, să fie numit agent consular în părțile noastre. Comerțul Apusului se dezvoltă din ce în ce mai mult în aceste părți, pentru că femeile se îmbracă aproape numai europenește, pe cînd boierii păstrează multă vreme costumul vechi, iar țeranii își îndeplinesc toate nevoile de îmbrăcăminte la ei acasă. Și pentru mobilierul caselor necontenit se face apel la industria și comerțul apusean, care au prosperat și în acest domeniu. Astfel chiar de la început a existat din partea noastră dorința de a cumpăra lucruri din Apus de-a dreptul. S-au pus anume piedici din partea turcilor, greutățile transportului s-au opus la dezvoltare, și atunci s-a ajuns la forma intermediară, și evident nenorocită, a unor agenți cu totul inferiori ai comerțului apusean, așezați durabil la noi, adecă la evreii galițieni. În socotelile privitoare la o nuntă de la 1830, mai toate obiectele cumpărate se văd a fi luate prin acești intermediari evrei din Iași, pe cînd, dacă s-ar fi urmat pe calea pe care voia să o inițieze un Bienenfeld, un Willeshofen, un Dellazia și Brighenti, evident că am fi avut un comerț cu Apusul prin agenții direcți ai producătorilor.