Cauza este că marile drumuri de comunicație cu Răsăritul și cu Sud-Estul european nu treceau prin părțile noastre. Și se înțelege bine de ce: pentru că nu exista o ordine asigurată în aceste părți și călătorii căutau totuși o șiguranță a drumului și mijloacele materiale pe care trebuiau să le aibă pe acest drum. Călătorii se cam prădau la noi și, mai tîrziu. Guillebert de Lannoy, pe vremea lui Alexandru cel Bun, a fost jăfuit; și alți călători înseamnă aceste prădări, deși domnii întrebuințau acuma toată energia ca să oprească acest lucru. Am mai putea spune, chiar de acum, încă un lucru, anume că, deoarece drumul mai scurt totuși trecea prin părțile noastre, țerile românești au fost întemeiate și din cauză că populația noastră ajunsese la o conștiință superioară despre puterile sale și despre țintele pe care le puteau urmări aceste puteri, dar și din nevoia de a avea un păzitor al drumului mai scurt care trecea prin teritoriul nostru. Atunci domniile noastre au fost fundate și cu mijloacele materiale date de drumeții negustori pe aici. Înainte de aceasta însă erau două drumuri mari către Răsărit: unul trecea la nord de Moldova de mai tîrziu, prin părțile Galiției, pornind din Europa centrală, din părțile germanice, spre a trece în stepa rusească.