Și Hacquet descrie pe germanii aduși în parte – opt colonii – din Imperiu, din Reich: la Frătăuți (16 case), lîngă Suceava, în „Satu- Mare“, ei se întind fără margeni, și se ridică plîngeri contra lor. Sînt trei sate ungurești și altele secuiești, fără livezi: secuii se împrăștie lesne[16]. Rușii au fost așezați numai în Laudonfalva (dispărut) și în Curtești (90 de familii). Apoi lipoveni, lucrînd la frînghii, la țesut inul, vin de la tatari și din Moldova, cu toată opreliștea, încă din 1784: ei se află la Varnița, la Fîntîna-Albă[17]. Bănățeni, foarte săraci, sînt fixați la „Luitak”, apoi la Molodia, Dragomirna și „Rosez”[18]. Și, în sfîrșit, de-a lungul drumurilor se strecoară, îndreptați spre Cernăuți, spre Polonia, cu voie, fără voie. pribegii boieri ai Moldovei tulburate de război; pădurile sînt pline de băjenari mai săraci[19]. Odată ocupația austriacă se întinsese pînă dincolo de Baia. Acuma toată partea dintre Siretiu și munte e în mîinile imperialilor, cari speră s-o păstreze la pace, formînd astfel o nouă Bucovină. Hacquet, în tovărășia unui medicinist rus și unui teolog „valah”, profită de ocazie ca s-o vadă, dar el va începe cu Moldova dinspre Siretiu și Prut pe care o țin rusii, supt comanda lui Solticov la Hotin, a lui Rumiențov odată la Iași, iar acum a lui Potemchin –, vechiul generalisim locuind lîngă Iași, la o casă de boier.