Un dregător cu acest nume, în Croația, bătea moneda care se numea, după numele lui, ban. S-au găsit multe exemplare din această monedă, care era de o răspîndire așa de largă, încît orice alta a păstrat la noi numele acesta, în loc să fie numită cu un derivat din latinește sau slavonește. Totuși numele de „aspru” pentru moneda de argint supțire bizantină pare a fi trăit foarte multă vreme la noi și numai într-o epocă relativ puțin depărtată a dispărut[3], și perperul bizantin a păstrat numele său, care există, foarte tîrziu, în numele dăjdii la vii, părpăritul; cuvîntul „galben“, pentru moneda cea mai prețioasă, trebuie să fie un termin extrem de vechi, ceea ce înseamnă că noi cunoșteam aurul; banul de aur se chema însă și „ban roșu”. Va să zică era asprul, ceea ce însemna banul alb, era banul galben sau banul roșu. Voevodul acesta, deși supt influența culturii apusene, cu toate acestea în mare parte era țeran, și tot ceea ce formează o curte, cu dregători, cu venituri, nu exista pe vremea aceasta, și nu existau nici veniturile care se culegeau mai tîrziu de la negustori, la vămi, ci și judele și voevodul trăiau din veniturile lor țerănești și din acelea care veneau din gloabă.