Tributul e de la 1812 de 47 769 piaștri, la bairam se dau 60 984, la o schimbare de miniștri încă 120 000[23]. Rolul lui Șuțu în progresele Moldovei, pe care le notează la fiecare pas, e fixat cu îngrijire, în ce privește măsurile financiare[24] – între altele verificarea titlurilor boierești[25] – ca și ocrotirea acordată culturii. „Ultimul domn, care încuraja artele și progresele educației publice”, plătea pe profesorii școlii alilo-didactice; el ocrotea gimnaziul ieșean, în care se preda și limba latină, franceză și germană, ca și tipografia, în care se tipărise, grecește, Condica de legi a înaintașului său, Scarlat Callimachi. Pe lîngă aceasta, „el trimesese tineri ca să studieze pictura la Paris”[26]. Pe vremea lui apare, la Petersburg, Biblia românească într-o nouă ediție, pe care Lejeune o socotește „foarte exactă și foarte îngrijită”[27]. Palatul domnesc din Iași, isprăvit de Alexandru Moruzi la 1804, avea o frumoasă înfățișare în proporții largi: înlăuntru însă, cele mai mari din șaptezeci de odăi erau sale de aparat sau cancelarii, și aspectul era oriental[28]. Traducătorul nu poate să afirme îndeajuns cît de mult s-a schimbat, mai ales după războiul din 1806–12, în sens cultural occidental societatea boierească. Din trecut s-a păstrat costumul de ceremonie, ifosul rangurilor, cu masalaua reservată boierilor de clasa întîia[29], muzica turcească, pe care femeile o tolerează[30], oarecare simpatie pentru turci a acelora cari se tem de o mai strictă supraveghere creștină[31].