Cei întorși după 1774 din Ardeal aduc cuțite, furculițe, scaune, altă mobilă – dese comenzi de asemenea obiecte sînt însemnate în corespondența boierimii de pe la 1790 cu Hagi Constantin Pop, marele angrosist român din Sibiiu[3]. Întorsul negustorului se face prin Turnul Roșu[4]. Un mitropolit din Tiflis, Ionà, străbate Moldova la 1790. Ce-l interesează înainte de toate e persoana binefăcătorului său, cneazul Patiomchin (Potemchin), fostul amant al împărătesei Ecaterina, care se vede, în lașul pompelor și risipelor sale, acel viitor „rege al Daciei”, cum spera să-l facă diplomația rusească. Se prezintă cu admirație curtea acestui quasi-suveran ruso-român, vizita lui la Galați unde se face slujbă pentru el de episcopul de Ierapole, un grec, și de șase arhimandriți, asistînd și nu știu ce cleric catolic la a cărui biserică binevoise a veni prințul ortodox. Bolnav, luminăția sa e îngrijit la Miroslava de un medic militar francez, pînă ce, de tot slab, e suit de luxoasa lui nepoată, contesa Branicka, în caleașcă, pentru a merge la Chersonul „Tauridei” lui. Murind în Basarabia, e adus la Iași, și asistăm la bogatul serviciu de îngropare, în prezența solului turc pentru pace a dragomanului Alexandru Moruzi, un viitor domn; Ionà a mai văzut și pe alți trimeși pentru pace, Bezborodco, Serghie Lascarov: i-au trecut înainte soldații purtînd bucuroși „ramurile de pace» în mînă; a privit balul pe care-l onorează un prinț Potocki și un arhiereu armenesc, Iosif.