Aceasta este munca cea mai grea pentru copil și durează un mare număr de zile. Cu abecedarul fără figuri, la cunoașterea literelor, învățătorul și părinții sunt forțați a-i tot spune copilului din nou și din nou sunetul relativ la fiecare literă. Cîtă tortură! pentru învățători și părinți, cîtă greutate și descuragiare pentru bieții copilași!” Deși nu avem titlurile de școală ale d-lui Ioan Pop Florantin, nici dorința „de a fi filozofi de o mie de ori”, totuși îndrăznim a-i spune, că d-nia-lui pare a nu prea fi înțelegînd ce va să zică „metod scriptoleg”. D-sa ar trebui să știe că, după metoda legografică și fonetică, nu se învață cunoașterea literelor numai prin arătarea lor, ci mai întăi prin scrierea treptat-treptat a fiecărei litere, în fața copilului, începînd mai întăi cu cele mai ușor de scris, și apoi prin spunerea sunetului fiecăria; și de aceea, această procedare se și numește metod scriptoleg sau legografic: adecă învățarea cetirei prin scriere. După aceea, d-l Florantin ca să-și arăte întinsele cunoștinți pedagogice, între altele, d-sa mai adaugă: „După ruginitele bucoavne, avem de aceste învechite metode de cărți sau abecedare fără figuri, abecedarul de M. Șvartz din 1867, apoi același metod, publicat în anul următoriu de I. Creangă și alți autori, retipărit în curs de 17 ani, în vreo 18 ediții; (se vede că asta nu-i vine la socoteală d-lui Florantin, că am tipărit 18 ediții!)