Cum îl văzură mesenii, îndată se rădicară şi se minunară; Făt-Frumos era atâta de mândru şi strălucitor, încât la soare te puteai uita, dar la el ba. Împăratul, după ce lăudă pe fiică-sa pentru alegerea sa cea bună, se dete jos din scaunul împărăţiei şi ridică în el pre ginerele său, Făt-Frumos; iară el, cea dintâi treabă ce făcu, fu de a da drumul din robie cumnaţilor săi, şi în toată împărăţia se făcu bucurie mare. Eram şi eu p-acolo, şi la masa împărătească: Căram mereu la vatră, lemne cu frigarea, Duceam eu la masă, glume cu căldarea Pentru care căpătai: Un năpăstroc de ciorbă Ş-o sântă de cociorbă Pentru cei ce-s lungă vorbă, Şi încălecai p-o şea şi v-o spusei d-voastră aşa. Şi mai încălecai p-o lingură scurtă, s-o dai pe la nasul cui n-ascultă.