— De ce nu?! grăi dânsa. Dar să vorbim liniștiți, ca oameni cu minte. — Ca oameni cu minte, zise el. Mai ales tu nici nu poți să vorbești altfel. Care-i porunca? — Nu mă lua așa, căci din ale mele nu poți să mă scoți, grăi dânsa așezată. Tu știi că mie îmi place rânduiala bună la toate, și dacă am găsit odată că ceva e bine, nu mă abat de la hotărârea mea. Sunt mai întâi două lucruri asupra cărora trebuie neapărat să ne înțelegem. — Cel dintâi e să nu mai stau la joc de cărți, o întrerupse el, ridicându-se puțin în culcușul lui. — Nu, zise ea, acesta e al treilea. Cel dintâi e să-ți faci socoteala despre ceea ce prietenii tăi mănâncă și beau în cinste. Eu am făcut-o și e foarte mult. — Și ce vrei adică? să-i pun să plătească? întrebă el supărat. — Vreau numai să ne înțelegem amândoi și să chibzuim ce e de făcut ca să stai mai puțin cu dânșii și să începem a strânge banii de la datornici. Națl se dete jos din pat și începu să se îmbrace și el. — Ai, la urma urmelor, toată dreptatea, grăi el printre dinți.