– Am găsit Comoara! Sare în sus de bucurie Tiţ. În faţa lor, printre cioburi, stă ditamai bolovan de aur. – Tiţa! Strigă Tiţ. Aurul ăsta ne ajunge să trăim până la adânci bătrâneţi fără să fim nevoiţi să furăm. Tiţa, suntem bogaţi! Foarte bogaţi! Nu degeaba ziceam mereu că Dumnezeu dă noroc doar celor isteţi şi deştepţi. Ce noroc! – Tiţ, oftează Tiţa, nu putem folosi comoara. – De ce? – Fiindcă imediat ce o vom scoate la suprafaţă va lumina ca un soare. Şi toată lumea va afla că am găsit-o. – Mda… stă pe gânduri cârtiţoiul. Ai dreptate. Ce e de făcut? Ce e de făcut? Ştii ceva? Nu o putem folosi pe câmpia noastră, dar pe altă câmpie? – Ce vrei să zici? – Vreau să zic că vom săpa un tunel până trecem de hotar. Apoi scoatem aurul şi-l folosim fără frică. – Eşti nemaipomenit, Tiţ! – Vezi? Ce înseamnă să fii deştept? Şi Tiţ cu Tiţa se apucă de săpat. O vreme nimeni nu-i vede, nu stie, nu aude nimic de ei. – Cum crezi, întreabă Tiţa după mai multe săptămâni de muncă, am trecut de hotar? – Nu ştiu, Tiţ. – Eu însă cred că da!