Dacă cineva apuca pe drumul acesta ardelean spre a merge în Moldova, trebuia să treacă prin păsurile prin care a trecut și Matiaș Corvinul în contra lui Ștefan. Calea de obicei mergea prin Brașov și de acolo prin Oituz mai mult decît prin Ghimeș. Dacă drumețul era adus să ieie alt drum, el se ducea la Bistrița, de unde putea să întrebuințeze păsurile de la nord, care duceau în Moldova mai direct către Suceava, dar pe o cale foarte grea, care păstrează și pînă în timpurile noastre ceva din aceste greutăți. Trecea, de la Bistrița, la Cîmpulung, pe la Cirlibaba, alături de regiunile maramurășene, care au sălbătăcia lor primitivă și pînă astăzi. Un alt drum foarte obișnuit pentru a întra în Moldova, pe care un italian nu l-ar fi întrebuințat, dar pe care-l întrebuințau negustori mai bogați, mai activi și mai întreprinzători, acela care aducea mult folos principatului moldovenesc prin ce lăsau negustorii aceia la vamă ca și prin cheltuielile pe care făceau în trecerea lor prin țară și prin cumpărăturile pe care le încheiau în cuprinsul țerii, era drumul galițian, drumul Cracoviei și mai ales al Liovului, pe unde mergeau necontenit cară nemțești și armenești cu produsele despre care a mai fost vorba.