Și, cu toate aceste, nu înțeleg de ce numai pe casele noastre… ș-apoi Paveleanu… E lucru curios, foarte curios… Bátor deveni din ce în ce mai gânditor. Cuvântul „curios” se repetă de mai multe ori pe buzele lui în vreme ce se pregăti să iasă. Pe când ieșiră în uliță, iar se urcau la deal doauă care încărcate. Zoltán nu zise nimic; se uită însă aspru la prietenul său. - Negreșit, - zise acesta - trebuie să aflăm pe dată totul: ce caută acești oameni aci și cine a făcut crucile? - Pretexte vor găsi ei, iubitul meu amic. - Ai dreptate, răspunse Bátor. Este mai bine să păstrăm tăcerea. Mergând spre primărie, prietenii se încredințară încă o dată cu ochii lor despre crucile roșii. Cu atât mai vârtos simțeau îndemnul de a se grăbi. Dar unde, atât de dimineață? Pe cine vor găsi acum la primărie? Nu erau decât servitorii și gardiștii. Cu aceștia nu puteau vorbi. Ei o luară de-a dreptul spre casa d-lui primar Király Gyözö. D-l Kirâly îi primi în halat și îi pofti la cafea. Cafelele însă au rămas pe masă și s-au răcit. Din ce în ce mai mult frunțile se încrețeau, și lucrul luă o față serioasă.