În pragul ușii întâlni pe Raluca și se opri văitându-se: — Fă, fă, s-a omorât Milogul... Cine o să mai cerșească... Unde o să mai găsim altul?... Și privi lung la copilul slăbănog și galben, care sugea cu bucile umflate din sânul moleșit al Raluchei. Raluca își strânse copilul la sân și-i zise, scuipându-l în obraz: — Aș! ăsta e-al meu, Călimane!... Te mănâncă viermii în fundul ocnei... Eu sunt țigancă, nu-mi lepăd copiii...