- Dar are ferbințeli! - Cu atât mai bine, zise medicul. Asta dovedește că s-a produs reacțiunea firească. Nu cumva ai voi să tremure înainte?! - Dar a adormit?! - Parcă d-ta nu adormi când ești obosită?! zise iar medicul. Lăsați băiatul în pace, că n-are nimic. Nu are nimic?! Cocoana Alina se simțea atinsă în ceea ce îi era mai sfânt. Băiatul ei a stat sub streașină, a bălăcit, s-a udat leoarcă și n-are nimic! La un lucru ținea în lumea aceasta: ca nimeni să nu simță, nici mai ales să-i aducă aminte că e fată de brutar. - Doctore, - zise ea mâhnită - uiți că Gogu nu e copil de țigan: băiatul e plăpând, gingaș, de o constituțiune delicată. D-l Furcă își trase seamă. „Nu are - își zise el - copilul nimic, dar sufere muma lui de o boală sufletească și prea s-ar simți nenorocită dacă el nu ar fi bolnav. ” Trebuia să constate o boală și să-i prescrie ceva, fie chiar și numai o limonadă. Pipăi dar din nou pulsul băiatului. Acesta ținea însă să nu fie bolnav și se uita în ochii lui cu o înduioșare care îl muie pe d-l Furcă. - Nu are nimic!