Eu, trecut prin frecuș, nu mai eram însă tot omul din fața palatului. «Bine, tinere, i-am zis cu un fel de asprime părintească, de unde și până unde te-ai pomenit să te legi în ziua mare de bătrâni? Cine ești? Ce rost ai? Cum te cheamă?» «Nu te privește!» - a răspuns el uitându-se cu îndrăzneală în ochii mei. «Cum, păcatele mele, să nu mă privească!? - îi zisei. Oricare om bătrân e dator să ia din scurt pe copiii cu purtări rele. Să vii cu mine la cea mai apropiată secție.» «Ba bine că nu!» - întâmpină el țanțoș. «Băiete! - grăii. Am să chem pe sergentul de colo și se face scandal public. Fii om cu minte și haide să mergem - parcă am fi doi prieteni buni.» Tânărul s-a dat pe brazdă și am mers amândoi la secție. Eram hotărât să cer încheierea unui proces verbal și să stărui cu toată hotărârea pentru urmărirea lui. În fața comisarului el a mărturisit apoi că e fiul bine reputatului Dr. Urechia, pamfletistul. M-am uitat lung la el. «Așa tată, așa fiu! - am zis apoi. Dă-i încolo!» Ieșit de la secție, mi-am schimbat marș-ruta: am ieșit la capul Podului, iar de acolo am luat-o spre Strada Polonă și de-a lungul ei la statuia lui C. A. Rosetti.