Domnule, știu că-ți place să te ocupi cu chestiunile psihologice. Ești un visător și un analist. Câte odată nu-ți lipsește nici filozofia. Așa pari în ceeace scrii. Te citesc. Fii bun și dă-mi un sfat. Sunt cel mai nenorocit om ! Idealul meu se mărită cu un maior bătrân și urît. Am pierdut toate iluziile! Mă gândesc la moarte, la eterna pace de sub țărână ... O! ce mare ești tu Schopenhauer!... Spune-mi ce sa fac? Aștept răspuns pe adresa: Polonius, post-restant. * * * Tristul meu necunoscut, Te înșeli: n’ai pierdut toate iluziile! Au mai rămas încă. Și marile nenorociri ne vin din ele. Fără iluzii s’ar trăi așa de simplu, așa de liniștit ! Presupun că n’ai trecut peste douăzeci de ani. Vârsta aceasta e periculoasă, domnule! De obiceiu, între 20—25 ani, inima naufragiază adeseori. Îmi pare rău că te-ai adresat la mine. Eu nu știu să dau sfaturi; uneori nu știu nici chiar să le primesc. Dar pentru că m'ai bănuit filozof și psiholog, după cele ce scriu, firește, urmează să-ți vorbesc cu vehemență și cu puțin scepticism ... împrumutat dela Ernest Renan. Scrisoarea d-tale m'a înspăimântat: trebuie să fii în ajunul unui plan de sinucidere. Spune-mi drept: ai citit pe «Werther» ?