Trăia un om rău ca o durere de măsea. Chiar și părinții-l părăsiseră fugind din calea lui. De vedea o floare, sărea și o călca-n picioare: - La ce bun atâtea flori? E plină lumea de ele!, striga el. Când prindea un animal îl bătea și-l omora în chinuri: - La ce bun atâtea animale? E plină lumea de ele!, își spunea din nou. Era un om tare rău. Într-o zi se îmbolnăvi rău de tot. Atât de grav încât doar Cel de Sus îl mai putea scăpa. Dumnezeu se uită spre Pământ și spuse simplu: - La ce bun atâția oameni răi? E plină lumea de ei!