Între mai mulți tineri — profesori, advocați, ziariști — strânși în jurul unei mese de cafenea, se vorbia despre vestitul articol al lui Tolstoi asupra «Tutunului». Mai toți erau de părere că obiceiul fumatului este o plăcere vițioasă, fără însă să aibă înrâuriri atât de primejdioase asupra conștiinței omenești, după cum afirmă genialul scriitor rus. Anton Dionise — un advocat cunoscut mai mult prin sonetele sale, pe cari le publică în revistele din București, decât prin procesele sale pe cari le pierdea maitodeauna, zise: — Convorbirea noastră asupra articolului lui Tolstoi îmi amintește «prima mea țigare». — Fă-ne un sonet asupra ei, glumiră unii. — Nu, mai bine am să vă povestesc chiar acum această amintire, răspunse el. Și cu glasul duios, puțin trist, cu care se povestesc amintirile, începu. «Prima țigare !» Câtă curiozitate! Ce neastâmpăr! Ce surprinderi! Și câtă decepție!... Un roman întreg de emoții! Amintirea mi-a rămas neuitată, limpede, parcă s’a petrecut ieri — și au trecut de atunci douăzeci de ani! Desigur, aproape în vieața fiecărui om, fumatul primei țigări evoacă un convoiu numeros de impresii, ca și întâia femeie pe care ai avut-o în brațe. Țigarea și femeia ! Două necunoscuturi, care te ispitesc și te atrag, amândouă, la începutul vieții.