Nora se grăbi să-l liniștească. — Îți mulțumim, dar cred că o vom lăsa în pace pe Frau Adelle. Nu se poate să nu găsim loc în oraș. El nu păru totuși deplin liniștit. — Drum bun, le zise. Se uită lung după ei cum se depărtează. Făcură la S.K.V. Un scurt popas, ca să consulte harta. De acolo mai departe plecau pe un drum pentru ei necunoscut. Pârtia începea în dosul cabanei. Gunther o desenase cu o linie albastră șerpuită, care cobora spre un cerc colorat cu verde. Înăuntrul cercului scrisese cu litere mici de tipar: Ruia. Nora îl lăsă pe Paul să plece înainte, cu schiurile în plug. — Nu părăsești niciun moment plugul, îi spuse ea. Orice ar fi, dacă viteza nu e mare, nu se întâmplă nimic grav. Paul porni într-o tăcere încordată. Strângea mânerele bastoanelor, cu pumnii bine închiși. Avea impresia că întreaga lui încordare este acolo, la încheietura mâinilor. Genunchii erau îndoiți ca pentru o săritură. Schiurile alunecau încet, îngreunate de frână. Aștepta cu respirația tăiată primul viraj. Capul era ferit între umeri, dar privirea fixată înainte spre punctul, mereu mai apropiat, unde drumul cotea spre stânga. Simțea cum îi zvâcneau tâmplele. Acum, acum, acum… Împinse botul schiului drept înaintea celuilalt și se înclină apoi cu toată greutatea spre stânga.