Golanii, de altmintrelea, rareori își pierd vremea cu d-astea. Fetele îi iubesc, poate, la început, dar și iubirea lor se schimbă repede într-o frică oarbă care, la ele, este mult mai trainică decât iubirea. Oricum, însă, îl rodea un necaz nespus când se gândea că azi-mâine n-are s-o mai vază pe lângă dânsul. Începuse să-și închipuie că fata asta e legată oarecum de sufletul lui, poate chiar de viața lui, și, în clipa când s-ar despărți de ea, viața lui ar trebui să ia o întorsătură neașteptată... Și deodată simți o trebuință mare să vorbească, să-și verse focul și aleanul ce-l mistuia. Își mai domoli pașii și fură cu ochii pe tovarășul său, care tropăia foarte grav alături de dânsul, examinându-și din când în când ghetele scâlciate și înglodate. — Bine, mă, începu Gonea c-un glas jalnic de femeie, acu și tu ești șmecher și știi cum merge lumea... Apoi bine, se poate să vie Aristică să-mi ia pe Margareta iac-așa din senin? Se poate, bre?... Ei, ce zici tu, că ești băiat deștept... ce zici? — Nea Aristică-i mai tare, răspunse Teacă cu o mutrăîntristată. — Ei da, nici eu nu zic că nu-i mai tare. Bine. Dar ce i-am făcut eu lui ca să se lege tocmai de Margareta mea?