grăi d-l Furcă îndărătnicit. Îl gingășiți d-voastre ca să pară delicat, și-i faceți mult rău. Lăsați băiatul în pace! Nu-i așa, Gogule? Tu ești băiat vânjos, român verde, oltean cu falcă tare! Cocoana Alina începu să tremure ca varga. Nu! Prea era mult! asta trecea peste puterile ei! - Cum crezi d-ta… zise ea, hotărâtă de a chema alt medic, mai puțin insolent. După ce d-rul Furcă plecă, ea se lăsă istovită pe canapea. Grozav se simțea de nenorocită. Ar fi voit să poată leșina! Cum adecă?! Ea îi plătea pe toți, și nu era între dânșii nimeni care n-o minte, nimeni care ține seamă de slăbiciunile ei. Din norocire se întoarse și boierul, care ținea mult la soția sa și plecase într-o răsuflare de la club. - Să-i dai afară pe toți! zise el hotărât. Nu-i vorba, era el de părerea medicului și s-ar fi bucurat dacă Gogu ar fi fost mai puțin gingășit, dar ținea la soția lui, care îi adusese zestre mare și-l lăsa să facă ce vrea, și nu avea răgaz să se mai preocupe și de cele ce se petreceau în casa lui. Apoi creșterea copilului nu-l privea, la urma urmelor, pe el. - Îi dai afară - repetă el - și ai scăpat de lichele.