Zmăul, văzând că buzduganul său trece înapoi cu atâta putere, suspină și zise: Da' grei oaspeți trebuie să mai fie acasă la mine, de vreme ce mi-au trămis buzduganul înapoi! Apoi, întorcându-se și el după buzdugan, îl ie și pornește cu dânsul spre casă. Când la podul de argint, calul zmăului începe a sări în două picioare, a forăi și a da înapoi. Atunci zmăul înfuriet ii dă pinteni și zice: De! cal nebun, mânca-ț-ar corbii carnea și lupii oasele! De ce te temi? Că doar știu că nu-i Făt-Frumos, Fiul Iepei, pe aici! — Ba, dacă-l cauți, îl găsești și pe-aici, răspunse Făt-Frumos, ieșind de sub pod. Așă-i că mi-ai încăput in labă, câne de zmău ce ești? Hai la luptă, să te-nvăț eu cum să mai furi nevestele altora! — Din luptă să ne luptăm, ori din săbii să ne tăiem? zise zmăul. — Ba din luptă, că-i mai dreaptă, zise Făt-Frumos. Și luându-se la luptă, se luptară ei două zile de-a rândul, și a doua zi, tocmai pe la asfințitul soarelui, FătFrumos biruiește pe zmău și-l taie in bucăți cu cal cu tot, de face dintr-înșii alte două grămezi. După aceea se duce în casă și spune zânei că a scăpat-o și pe dânsa de cânele de zmău și că să fie gata de drum, pe când se va întoarce pe aici, că el se duce să scape și pe nevasta lui de cânele de zmău, cel mai mare.