Apoi hanurile făcute după datina turcească, cu prăvălii și odăi de găzduire și grajduri. Erau două mai importante, hanul lui Șerban Vodă și al Sfîntului Gheorghe: pe locul ocupat de Poșta centrală primul, pe locul ocupat de grădina bisericii Sf. Gheorghe al doilea. În pridvorul bisericii acesteia e aruncată o piatră foarte mare cu inscripție: e aceea care se afla deasupra porții de intrare a hanului. În ce privește biserica catolică, ni spune că este mică și a fost reparată de un curtean al lui Brâncoveanu, Ștefan Sisti, care făcea și negoț pe la noi. Mai importantă, afirmă Del Chiaro, este curtea, isprăvită de Brâncoveanu în ultimii ani de domnie; trebuie să fi sămănat cu palatul de la Mogoșoaia, făcut de dînsul, și de care palat nu pomenește. Ni se spune că avea un pridvor pe stîlpi de toată frumuseța, cu picturi de un caracter istoric: călătoria domnului la Constantinopol, la 1703. Curtea avea o scară de marmoră, sale cu bolți; cea mare e sprijinită pe coloane, sala tronului; într-o a doua sală este divanul de judecată, și acolo se dau și banchete; după aceea, sala de audiență, odaia doamnei și a domnului, urmate de alte două odăi și cămări. Ștefan Cantacuzino, însurat cu o femeie foarte pretențioasă și foarte nervoasă, care a înnebunit supt impresiunea peirii Brâncovenilor și a fost dusă la o mănăstire, Păuna Greceanu, a făcut într-un colț al foarte frumoaselor grădini ale curții un palazzino cu opt odăi, pentru locuință.