Noaptea lor de dragoste, singura lor noapte de dragoste, fusese o întâmplare, o neînțelegere, un lucru uitat, asupra căruia nu voia să revină. Legase cu el, la plecare, cu cea mai sinceră bună-credință, un pact sportiv, un pact bărbătesc, și era hotărâtă să-l țină. Noaptea trecută dormiseră unul lângă altul ca doi soldați după un marș lung, doborâți de oboseală. Dar acum îi era frică de noaptea care venea și care-i găsea treji, cu ochii deschiși. Pentru prima oară îi păru rău că n-au rămas în dormitorul comun de la Turing-Club. Acolo, cel puțin, lucrurile ar fi fost clare, fără primejdie, fără ispită… — E târziu, Nora, spuse Paul venind spre ea. Nu ne culcăm? Punea întrebarea cu simplitate, fără neliniște, fără nerăbdare. Era ceva sigur în el, ceva împăcat. Ea nu știu cum să răspundă. Nu ezita, dar nici un găsea gestul sau cuvântul cu care să-l urmeze. — Să primim lucrurile așa cum vin, spuse tot el. Să ne lăsăm puțin în voia lor, vrei? O cuprinse în brațe și o sărută lung pe ochi, pe buze. Nu era un sărut pasionat, dar era un sărut cald, greu.