Încă un învățămînt: în greva aceasta de 200 de oameni erau reprezentate nouă naționalități. Și, cu toții la un loc, asupriții acestor nouă neamuri și-au dat mîna frățește, ca dovadă de cîtă dreptate avem noi cînd afirmăm că între muncitori nu poate fi ură. Și pe cînd patrioții de cafenele, ațîțîndu-și entuziasmul patriotic în „tavernele mohorâte”, răgușesc semănînd cu glasuri dogite vrajba între neamuri, muncitorii, adunați la clubul lor, pălmuiau printr-o alianță frățească exaltarea șovinistă… A, de ce nu erați acolo, burților patriotice, ca să vedeți aseară, la lumina unei luni de argint. În imensa curte a Clubului muncitorilor, mia de muncitori strigînd într-un glas: vrășmașul e capitalismul! Ați fi înțeles atunci cîtă dreptate au învățăturile noastre și cît de drept merg ele la mimă apăsaților de toate naționalitățile. Astfel am învins. Izbînda aceasta durează o cărare nouă, un început de mișcare uriașă, la care vor veni să se alieze toată sumedenia de muncitori ce-și istovesc viața prin ateliere. Muncitori ploieșteni! Tovarășii voștri tăbăcari au suferit ca voi, și ca voi au îndurat toate mizeriile și tot amarul traiului de muncitor. Dar și-au priceput rolul, și-au înțeles puterea oînd sînt uniți și au izbutit! Voi, care suferiți ca și dînșii robia cea mai grea, robia economică, voi, care în întunericul atelierului.