Dar oamenii din preajmă, erau tot mai bătrâni și aveau probleme de sănătate tot mai mari, care necesitau tratamente tot mai sofisticate, care nu se găseau decât pe munții din depărtare. Farmacista, singură, nu îi mai putea ajuta. Nimeni nu vroia să se facă farmacist, pentru că vedeau cât de dificil este. Erau speriați de o viață pe drumuri, pe munți, pe ploi, pe zăpezi, căutând după leacuri minune … Erau speriați de o astfel de viață, mai tare decât de moarte! Farmacista nemaivând puterile de altă dată, se ruga lui Dumnezeu să-i trimită un ajutor. Se ruga în fiecare seară … rugă fierbinte cu lacrimi pe obraji. Dar Dumnezeu nu-i răspundea și nu părea s-o ajute în vreun fel. Anii treceau, comunitatea de acolo, nemaifiind sprijinită de farmacistă, pierea încetul cu încetul. Farmacista, la rândul ei, îmbătrânise, și se mai mișca doar prin jurul casei, hrănindu-se doar cu fructele pe care i le oferea muntele din jur. Ziua cea din urmă sosi neanunțată. Corpul rămase înfipt pe marginea patului, iar sufletul se înălță rapid, în flăcări, spre Cer. Dumnezeu o aștepta la porțile Raiului. De ce nu mi-ai răspuns? îl întrebă ea. Te-am rugat de atâtea ori să-mi trimiți un ajutor!