Potopul hunilor, spărgându-se de zăgazurile Carpaților, învăluie munții și curge înainte pe văile deschise, hoardele hămesite cutreieră Europa. Pe urma lor, sub rotitoarele stoluri de corbi, se văd câmpiile albite de oase. Falnica lume romană, izbită din toate părțile, începe să se năruie. Peste înfloritoarele ei cetăți trec rândurile de barbari, împingându-se unele pe altele într-o goană amețitoare, învălmășind câmpul istoriei cu regatele și cu împărățiile lor, care se încheagă și se risipesc dintr-o zi în alta, spulberate ca de vraja unui descântec. Puterea, bogățiile, coroanele se vântură ca pleava, Roma își topește statuile și odoarele pentru a depărta cu bulgări de aur și de argint pe visigoții lui Alarich grămădiți la porțile ei. În Campania jefuită, în fața cetăților dărâmate, barbarii stau tolăniți la umbra platanilor și beau vin de Falerno turnat în cupe de aur de fiii și fiicele senatorilor romani”. Pe la începutul veacului al cincilea, hoardele hunilor încărcate de prăzi, se strâng din toate părțile, la glasul lui Atila, în câmpiile Panoniei, unde, găsind pășuni bogate pentru caii lor, întemeiază un regat puternic — groaza și urgia lumii, până la moartea lui Atila, când, intrând vrajba între feciori lui, iarăși se desfac în cete și se-mprăștie pentru totdeauna.