Ci, tot meșteșugul și toată greutatea bietului învățătoriu este la exercițiile de cetire mai departe, pentru ca să se poată deprinde ochiul copilului cu fizionomia literilor din cuvinte, spre a putea apoi ajunge copilul cu siguranță la cetirea logică și estetică, lucru, despre care d-l Florantin, cît și mulți autori de abecedare, habar n-au. Însă, d-l Florantin și alții cari nu-și pot da samă despre metodul legografic și fonetic, cred că la cunoașterea literelor, în loc de numiri, trebuie sprijinită memoria copilului, numaidecît, prin arătare de figuri. Astfel, arătînd sau înfățoșînd copilului o literă oarecare, să-i arăte sau să-i înfățoșeze tot atunci și figura unui lucru ori a unui animal, al cărui nume, la unii autori de abecedare, la început, la alții, la mijloc, iar la alții la sfîrșit, să aducă aminte copilului sunetul ori poate numele literei arătate (?! ), spre a-i sluji la cunoașterea ei; adecă, după cum s-ar zice, „la ușurarea pasului celui mai greu”. D. ex. : pentru a sprijini memoria copilului la cunoașterea literei e, în abecedarul d-lui I. Popescu, din Transilvania, este pusă figura unui melc; pentru cunoașterea literei i, este arătată figura unui spic etc. Dar să stăm și să judecăm asupra greutăței ce ar întîmpina copiii la cunoașterea literelor prin figuri.