Fericit copil Lucica! Ce n-avea dânsa acolo? Jucărele pentru zece și mai mulți copii, încât n-avea decât să-și aleagă dintre ele după plac. Erau acolo păpuși mai mici, mai mari și de tot mari, toate scumpe și frumoase. Erau saloane cu mese, cu scaune și cu canapele. Erau sufragerii cu fel de fel de tacâmuri și de vase. Erau mai ales animale, și elefanți, și cămile, și girafe, ba lupi, ba lei, ba pisici, până chiar și iepuri cu urechile mari, ca să-și aleagă după pofta inimii. Și gingașă era Lucica, îmbrăcată numai în horbotă de cea scumpă, și subțirică și fragedă ca floarea de piersec, care se ofilește când e atinsă de o adiere mai aspră și nu-și mai vine în fire. Mai era Lucica, după toate aceste, și o fire de tot duioasă și atât de cuminte, încât te mirai cum se poate ca un copil, la urma urmelor mic, să fie atât de cuminte, atât de binecrescut și ascultător. Nu doară că n-ar fi râvnit și ea ca orișicare muritor să-și facă acum o plăcere și apoi alta. Se pomenise însă-n lume stăpânită de gândul că nu are să se bucure de viață decât atunci când vreau purtătorii de grijă ai ei și așa cum lor le place.