În septembre 1807, Langeron se retrage din ordin de la Ismail, în salutul cavaleresc al turcilor. Dar rămîne, după alt ordin, în Basarabia. Se stabilește apoi la Fălciu, unde vine și Prozorovschi. Ajunge a cunoaște astfel pe „prezidentul divanului”, Cușnicov, și pe boiernașul Crupenschi, „tînăr fin. dibaci, dezghețat, moral, interesat”[27], pe Roseti Roznovanu, „cel mai bun cap din toată Moldova”, și alți boieri[28]. A văzut la Iași pe foștii voluntari cerînd de pomană[29]. Află țara complet ruinată: Focșanii, Rîmnicul, Buzăul pustii, locuitorii fiind la munte, și numai trei case în tîrgul Troian[30]. El însuși are lagărul la Tabac în apropiere[31]. Descrie și pe negociatorii cei dintîi ai păcii cu turcii[32]; era atunci la Iași, în casa lui Cutuzov[33]. Totuși prezintă pe larg Brăila[34]. În april se afla din nou la Tabac și încerca Ismailul. Căpătă apoi „corpul de rezervă”, menit a ocroti Principatele și a preveni un eventual atac al austriacilor[35]. E sigur că „a salvat Muntenia”, căpătînd recunoștința împăratului[36]. Îl găsim la București în ziua de 5 august 1809, venind din Galați[37]. Expune însuși opera lui de refacere. În Oltenia generalul Isaiev, care trăia cu o greacă, considera țara ca o „mină de aur”[38]: vama putea să deie 25 000 de galbeni pe lună, 5–6 000 numai de la Zimnicea[39].