Principatul Țerii Românești era să se întemeieze în apropierea anului 1300 la Argeș, și, probabil, nu la Curtea de Argeș, ci la cetatea Argeșului, credem: Poienarii, iar Moldova era să ieie ființă numai pe la 1360. Să încercăm a ni închipui acum ce ar fi văzut un călător care ar fi străbătut Țara Românească în veacul al XIV-lea și mai ales în a doua jumătate a acestui veac. Aleg această dată fiindcă, precum am spus, Moldova nu se întemeiază decît pe la jumătatea veacului al XIV-lea și Țara Românească nu se consolidează decît tot în aceeași vreme, așa încît acel călător care ar fi venit în a doua jumătate a veacului al XIV-lea ar fi văzut mult mai multe lucruri, mult mai bine definite decît ar fi venit în întîia jumătate a aceluiași veac. Înainte de aceasta însă, cîteva observații bibliografice preliminare. Călătorii din secolul al XIII-lea sînt, cum am văzut, călugări, misionari franciscani, din Ordinul Sfîntului Francisc, întemeiat de puțină vreme, cu misiunea, în rîndul întîi, de a propaga catolicismul în mijlocul necredincioșilor, între cari se cuprindeau și shismaticii de „legea grecească”, din părțile răsăritene. Chemarea lor este, mai ales, de a aduce la creștinism pe cei mai importanți păgini din acele timpuri, cari erau tatarii, cuceritori ai unei mari părți din Europa răsăriteană, întinzîndu-se pînă în Carpați, pe atunci.