Copilul însa, era tot mai bolnav. Noaptea ochii îi puroiau, iar pleoapele i se lipeau ca o cicatrice. Veni si seara de Crăciun. Cerul era senin, iar stelele clipeau norocosilor. Speranta mai sufla putina viata în sufletul bolnavului. încerca sa se ridice din pat, dar nu reusi. Parintii, rupti de oboseala, dormeau într-un colt al camerei. Stateau strâns îmbratisati ca doi oameni carora le era teama ca nenorocirile sa nu-i loveasca despartiti. Copilul, în schimb, era treaz. Astepta. La fel cum asteptase în fiecare an. Astepta un brad acoperit cu pui de stele, un ursulet de plus, o cutie mare de bomboane si prajituri sa nu mai încapa în bojdeuca lor. Undeva, dupa miezul noptii, usa scârtâi încet. - E Moș Crăciun ! îsi zise. Si ochii i se umplura cu lacrimi de bucurie. Era cel mai fericit copil din lume. Vazu o umbra mare apropiindu-se. - îmi aduce darurile la pat ! se bucura din nou copilul. Umbra își deschise haina lunga si scoase de sub ea o coasa neagra cu lama ascutita ca o scânteie. O apuca strâns, cu ambele mâini, si lovi cu sete în inima copilului...