— Du-te, fata mea! grăi dânsa cu blândețe umilită. Dacă e dorința mumei tale, trebuie să-l vezi chiar acum. Persida-și dezlegă șorțul, sărută mâna maichii Aegidiei, apoi se depărtă ducându-și șorțul în mâna stângă, ca să-l atârne la locul lui și să meargă-n sala de așteptare. Îi era însă greu să meargă așa, fără de veste, și ar fi voit să-și mai facă timp de răzgândire. „Nu! își zise peste puțin, ridicându-și capul. Să văd ce voiește.” La ușa sălii de așteptare iar se opri și stete pe gânduri. — Te rog să ne lași singuri, grăi întorcându-se spre sora ce-o însoțise și era datoare să stea și dânsa-n sală în vreme ce Persida vorbea cu tânărul. Sora se plecă umilită. — Aceasta eu nu pot s-o fac! răspunse ea. Știi prea bine că n-aș putea s-o fac fără ca să-mi mărturisesc păcatul, și știi și pedeapsa. Persida-i apucă mâna și se uită stăruitor în ochii ei. — Te rog să suferi pedeapsa, căci Dumnezeu îți va ierta alte păcate în schimbul ei. Te rog, zise ea, căci n-ar fi cu putință să vorbim deschis dacă n-am fi singuri! Sora-și plecă mai umilită capul și-i făcu semn să se ducă. Codreanu se cutremură și sări-n picioare când Persida se ivi voioasă-n ușă.