Că eu, de, îl primesc pă țanc, pă număru oamenilor. Dacă dai soldatului porția mai deșartă, cică lăcramă. — Ei și?!... — N-am de prisos... să trăiți... eu de, v-aș da, da mai am șapte oameni în gardă, are să vie acuma prăpădiți și are să ceară... — Nu vroi să știu. — Da dacă n-am? — Să ai! *** Mânca Guță cu poftă, băuse rachiu cazon și acuma ședea la masă. — A!... Poftă bună! — Mersim, poftiți și dumneavoastră! — N-aveți pentru ce. Noi chiar acuma am statără la masă. Da veniserăm așa, de un apropont de chef. — Ce veste-poveste? — Mergem diseară la „Trei plopi”. E o frumusețe! S-a deșchis un fel de șantant grozav. A venitără niște șansoniste de-alea particulere, unguroaice... — Da? Va să zică e ceva îndelecat! Atuncea merg. — La sigur? — Ne vedem. Numa să scap de raport. Ne-ntâlnim la „Vițelu cazon”. — Parol? — Parol!