Înaintea oraşelor - precupeţia fiind oprită şi, în orice caz, foarte dăunătoare pentru ţeran - stau precupeţi cu grămada, şi Urusov îşi bate joc de un ofiţer care obişnuia să împrăştie cu biciuşca pe aceşti exploatatori fără milă şi fără ruşine. Pănă şi în biserica Mitropoliei se încumetă să intre evreii, şi acelaşi ofiţer e luat în râs pentru că a împiedecat pe doi din ei să calce în lăcaşul sfânt. De altfel, evreul basarabean n-are frică de oaste: alt ofiţer, care lovise pe un negustor jidan pentru că-l insultase, e bătut, împreună cu un coleg, de calfele prăvăliilor jidoveşti, care târăsc prin praf şapca împodobită cu cifra ţarului. Încă o apreciere: evreul are o desăvârşită "indiferenţă pentru laturea idealistă a oricărui fel de politică" şi cel mai straşnic revoluţionar se face apărător al ordinii când rublelei sună în tejghea. Al doilea flagel pentru "proştii" din Basarabia sunt administratorii ruşi, pe cari tot Urusov are bunătatea să-i descrie. Să-l urmăm iarăşi. Ţarul ştie că limba moldovenească e de obârşie latină şi se teme de înrâurirea pe care România o poate avea în Basarabia. Ministrul de Interne vrea să smulgă ţinutului Ismail legile româneşti rămase după l878. Urusov se gândeşte chiar că acest ţinut, cu toată Basarabia de Jos, s-ar putea întoarce la România, "care-i întinde braţele de peste Prut".