Avea un proces. Și părându-i-se că a întârziat, a pornit repede, uitându-și tabachera pe colțul mesei. M’am apropiat de ea, am luat-o în mână, am deschis-o și... am încremenit! Era întâiul păcat pe care îl făptuiam în vieața mea! Furam!... Un moment am rămas nedumerit, între ispita răului și între mustrarea conștiinței. Se cunoștea depe atunci că nu voiu ajunge niciodată un om politic. Mi-era greu să fur... În sfârșit am luat tutun cât am putut în două degete, l-am vârit in buzunarul jiletcei, am pus tabachera la loc și am plecat la școală. Mă simțiam stăpânit, în acelaș timp, de frică și bucurie. În drumul spre școală, era o grădină mare, părăsită, plină de zarzări, de pruni și de buruieni. N’avea gard. M’am abătut într’însa, m’am culcat în iarbă, să nu mă vadă nimeni și am scos tutunul, risipindu-l pe coperta «Aritmeticei» de Ciocanelli. Era destul pentru o țigare groasă. Dar în clipa aceea, îmi adusei aminte că n’aveam foiță. Rămăsei pe gânduri. Mă consultam să păstrez tutunul până voiu avea și foiță... să rup o pagină din «Aritmetică» și să-mi fac țigare cu hârtie?... Paginile erau foarte subțiri. Am luat hotărîrea din urmă. Când țigarea fu gata, îmi adusei aminte că n’aveam chibrituri.