Auzi-auzi! – Rușine, nerușine, asta e... Dacă poftești, bine; de unde nu, lasa-mă să dorm. – Așa ți-e vorba? – Așa... Dacă ești bătrână fără putere, ce-ți mai arde de plimbare?... Stăi de-ți odihnește "oscioarele"... Și zicând astea, Prichindel s-a așezat la loc să doarmă... Luna sclipea deasupra de tot... Baba s-a culcat și ea; a-nchis ochii, și a stat așa cât a stat; s-a mai învârtit, s-a răsucit, când așa, când aminterea, și zice: – Ai adormit, Prichindel? – Iar, babo? – Ia, scoală, mă, să-ți mai spui o vorbă... – Care vorbă? – Mă, Prichindel, da dacă nu te-oi putea eu duce, mă? că tu trebuie să fii greu, cum te văz eu, voinic... – Noi să-ncercăm... Ce pagubă? – Ei! bată-te vina să te bată!... Auzi dumneata, neiculiță, drăcia dracului! ce i-a dat lui Tartorul pân cap: zor-nevoie, la plimbare de-a călare!!... Mă, băiete, hai mai bine pe jos, că-i mai frumos... – Pe jos nu pot. – Nu? – Nu... Mai tace baba ce mai tace, și pe urmă: – Ei! hai, scoală... să vedem ce putem!... să-ți fac și hatârul ăsta... să nu zici! S-au ridicat amândoi... Baba s-a pus piuă, și strigă lui Prichindel: – Haide, hopa!