” Îi era învederat că mai mult va avea să sufere și cellalt copil dacă va avea și pe sora sa lângă dânsul, și Sanda de asemeni va suferi cu doi copii mai mult decât cu unul singur. Horopsiți au să fie amândoi nu numai de tatăl lor mașter, ci și de mama lor. „Da, urâte belele sunt copiii”, grăi dânsul. Era peste putință să nu-și aducă aminte povestea copiilor pe care părinții i-au horopsit și i-au dus în pădure ca să-i mănânce lupii. „Lupii n-o să-i mănânce, zise el iar; ce o să iasă însă niște copii care în fiecare clipă sunt ghiontiți? ” Îi era și milă și rușine de ceea ce făcea și-i venea să-și facă mustrări pentru reaua-credință cu care căuta să scape de sarcina purtării de grijă pentru nepoata sa. Nu degeaba îi trecuse iepurele peste drum. Din clipa în care Wili îl poftise să-i fie portar, nu mai era adevărat că nu are unde s-o ducă pe Leanca. Lucru greu nu era să numere jimblele, franzelele și cornurile pe care le scot din curte unii în căruțe, alții în coșuri. Putea apoi să-și ieie la casă o babă. Era la mijloc numai încăpățânarea lui de om, care nici de dragul nepoților săi nu vrea să intre slugă la casa altuia.