Ea cîntă la piano arii grecești și prinde inima contelui nostru. La dînsa e și o vară, călugărită de jale pentru pierderea logodnicului rus, Lobanov. Cea dintîi priveliște e a unui foc cumplit, cu care prilej Lagarde vede lucrînd pompierii cu coif și cu haină romană. Curtea însăși arsese (de unde: Curtea Arsă). Aducînd scrisorile fratelui pentru caimacamul Arghiropulo, e pretutindeni bine primit. După obicei boierii îi fac prima vizită. Oameni culți, vorbesc grecește, franțuzește, ba chiar și nemțește și rusește. Îl face să zîmbească ișlicul, dar rochiile orientale ale femeilor mai în vrîstă și ale boieroaicelor de clasa a treia nu-i displac. Restul se îmbracă tocmai ca în Apus. Sînt trîndave, dar femeile din popor se văd cu greutăți pe cap și cu furca între degete. Între vizitatori este și Iosif, devenit Șătrar. Străinul merge și la Divan (aici anecdota că Alexandru Ipsilanti cerea armașului să-l întrebe de trei ori la execuții capitale). La intrare împricinații fac cruce. Boierii sărută poala domnului. Vodă judecă, numește boierii de a treia clasă și, părîndu-i-se că un curtean n-a fost respectuos cu domnița Ralu, îl atinge cu buzduganul. Ginerii îl țin de supțiori la plecare. Păharnicul și spătarul, arnăuții îl urmează. O altă ceremonie e a primirii la curte a consulului Ledoulx.