Mă trec fiorii când mă gândesc ce are să sufere fiind trasă și împinsă ca copil oropsit în casa aceasta și mă cutremur gândindu-mă ce am să sufăr eu de pe urma suferințelor ei. Dacă zici însă că nu mai poți s-o ții, nu-mi rămâne decât să o iau. Toate cele suferite sunt răsplata păcatului în care am căzut. Mai am, precum știi, și băiatul, care s-a născut câteva luni după ce am venit la casa aceasta. El nu-l poate suferi. „De unde pot eu să știu dacă e ori nu al meu? zice. Cum ți-ai înșelat bărbatul cu mine, puteai să mă înșeli și pe mine, fie cu el, fie cu altul. ” O să sufere amândoi, fata și băiatul, ca să mi se împlinească canonul. - Nu cumva ai vrea să te scap și de băiat pentru ca viața ta să fie mai ușoară și omul care te-a împins la păcat să fie mai ferit de griji? întâmpină bătrânul. - N-o vreau aceasta, răspunse Sanda. Vorbesc numai, îți spun cum stau lucrurile, îți mărturisesc că nu sunt vrednică de milă și nu mă plâng, ci îmi plâng copiii. - Nici n-am milă nici de tine, nici de dânșii, ci mă căiesc de a fi ajuns om fără căpătâi, grăi bătrânul.