În sfârșit ni s-a spus că noi nu aici, ci în curtea din fața cazărmii de jandarmi avem să așteptăm. Am și fost apoi duși acolo. Mă știi, iubite amice, că am oarecare măiestrie în ale scrierii; nu mă simt însă destoinic a te face să-ți închipui cele ce se petreceau în fața mea. Era a doua noapte în care nu dormisem, alergasem mult și pe la Panciu, și pe la București, mă canonisem ca vai de mine pe scara vagonului: mă simțeam cu toate acestea înviorat și cuprins de o veselie oarecum nebunatică. La intrarea cazărmii se afla un maior cu fața rasă, om cu mutră de babă sulemenită, care făcea cu gesturi teatrale onorurile primirii și distribuia lumea îngrămădită în fața lui poftind pe unii să intre și trimițând pe alții să fie duși la cutare ori cutare hotel, la cutare ori cutare cazarmă, pe fiecare cum i se părea mai potrivit. Eu, după o îndelungată așteptare, am fost pus în rândul celor vrednici de intrare. Ar fi fost și păcat să nu mi se arate cele ce mi-au văzut aici ochii. într-o sală mare și destul de bine luminată se aflau o mulțime de paturi, în care zăceau răpuși de somn mai fericiții care intraseră la început și ei, însă unii peste alții, câte trei-patru într-un pat îngust.