— Uită-te la flacăra asta care arde… Seamănă ea cu o flacără adevărată? Unde ai mai văzut, decât în vis, o flacără așa de albastră, așa de ușoară… Uite, trec cu degetele prin ea, și nu arde. Nora, cu o mișcare vie, îl prinse de mână și îl opri la timp. — Paul, tu ai febră. Nu știi ce vorbești. Trebuie să te culci, să dormi. El părea că nici n-o aude și continua să vorbească cu același glas înăbușit. — Când a venit omul acela cu pelerină neagră și m-a bătut pe umăr și mi-a spus să viu cu el, nu l-am întrebat nimic, dar încă o dată mi s-a părut că totul se întâmplă în vis. Își ridică ochii spre ea. — Și tu, Nora, nu ești și tu cu mine, în același vis? De unde e rana asta la tâmplă? De unde sângele ăsta pe frunte? Ești sigură, spune, ești sigură că nu ne înșelăm? Ești sigură că e adevărat? — Vrei să fie adevărat? îl întrebă ea în șoaptă. — Vreau să dureze. Să nu se termine. Să nu mă întorc. — Unde? El făcu un gest vag cu mâna, arătând ceva dincolo de fereastră, dincolo de noapte… Erau la masă toți trei, tăcuți.