Mă temeam însă că va fi ca să mă cerceteze despre relațiile cu fiul său, pe care, în împrejurări asupra cărora e firesc să nu divulg nimic, îl îndemnasem cu toată căldura unei vechi și sincere afecțiuni să revie în țară, cum era evident că însuși dorea, dar lîngă soția și fiul său, ceea ce era pentru mine un articol de crez pe care conștiința mea, nesupusă intereselor politice, mă împiedeca, și m-a împiedecat statornic, să-l părăsesc, și același punct de vedere l-am arătat totdeauna public, în cuvîntări care s-au însemnat. Din această cauză, și numai din aceasta, am declarat domnului Hiotu că nu doresc să fiu primit, dar i s-a raportat regelui, a cărui stare de sănătate mă durea – și încă din septembre al anului precedent întrebasem pe președintele de Consiliu de ce nu se consideră boala în toată gravitatea ei —, că eu n-aș dori să-l văd, din sentimente rele față de acela lîngă ale cărui suferinți stătusem atît de adeseori, și cu așa de puțini din aceia cari acum se aflau în jurul celui greu bolnav. Mă întorsesem abia de la un foarte vioi congres al Ligii la Tîrgul Murășului, oraș ținut admirabil de un primar secui, unde văzusem unul din cele mai frumoase conducte etnografice, cu toate datinele noastre vechi, organizat de căldurosul român și credincios prieten politic, protopopul Cîmpeanu, cînd d. Hiotu m-a cercetat din partea regelui, despre care știam că e extrem de slăbit, abia putîndu-se ținea pe picioare, pentru a-mi cere să intru într-un Ministeriu național căruia, vădit, voia să-i lase țara în samă după apropiata sa dispariție, privită de el cu un admirabil stoicism.