Treci, când stai singur în lume, și prin bine și prin rău și puțin îți pasă; ea însă nu-l lăsa nici să moară, nici să trăiască în pace. Cum, Doamne, să poată muri, când ea îi făcuse atât de dragă viața! Și tot mai ușor se împăca cu moartea decât cu gândul că ea ar putea să trăiască fără dânsul, ba poate chiar și cu altul. El porni cu pas hotărât spre sat: ce-o fi să fie, mai rău de cum erau lucrurile tot nu puteau să vie! Se mângâiase el, stând așa singur, cu gândul că ar putea, la urma urmelor, să trăiască ei și așa, stând el ascuns. Se deprind oamenii cu toate și n-are, așa zicea el, să-i mai poarte nimeni grija după ce va fi stat câteva săptămâni ascuns pe la marginea bălții. Crezându-l dus în lume, îl vor da încetul cu încetul uitării și el va putea să se întoarcă și să stea ascuns în casa lui. Era mult farmec în gândul acesta, dar Ana nu era încântată de el. - O să ți se urască în cele din urmă, zicea dânsa; o să vie o zi în care o să uiți că trebuie să te ascunzi și-o să te dai de gol.