În cele din urmă, văzând Ioan Vodă zădărnicia oricărei împotriviri, și împresurat cum era din toate părțile, că nici merinde, nici apă nu mai aveau ai lui, se închină biruitorului. Ahmet-Pașa îi jurase pe Coran că nici lui, nici vitejilor lui nu li se va face vreun rău. Ura însă birui cinstea, și găti o moarte cumplită cumplitului domn. El fu legat zdravăn de cozile a două cămile, care, puse pe fugă, îl rupseră-n două. Tovarășii lui fură uciși până la unul; și toată hemesita mulțime a tătarilor se vărsă asupra nenorocitei țări, pe care o jefui sub ochii noului domn, Petru cel Șchiop. Aceasta a fost cea din urmă rază de nădejde, cea din urmă sclipire de paloș pentru mântuirea Moldovei. Petru cel Șchiop a fost de trei ori răsturnat și pus pe drumuri și pe cheltuială. Trei domni s-au perindat în zilele pribegiei lui: Ion Potcoavă și Alexandru, frați lui Ioan Vodă cel Cumplit, ș-un fiu din flori al lui Rareș, Iancu Sasu, cel care a pus pe țară birul văcăritului: din zece vite, una. Un nou domn — însemna un nou spor de haraciu. Și numai atât domnia, cât putea plăti, și cât nu venea altul să dea mai mult.