Domnii mai vechi, din secolul al XV-lea, aduceau chiar cu zecile de mii populația din Peninsula Balcanică și o așezau în același sens. Totodată, pe acel timp, în regiunea aceasta s-ar mai fi putut vedea activitatea, mai vioaie decît odinioară, provocată de nevoile de război ale împărăției turcești. Domnia lui Soliman înseamnă acea epocă din istoria imperiului în care se întemeiază, cum am spus și aici, ceva mai sus, pașalîcul de la Buda, pașalîcul de la Timișoara, stăpînirea turcească de la Solnoc, Seghedin și așa mai departe: jumătate din Banat era turcesc; numai partea răsăriteană rămăsese creștină, în legătură cu Ardealul. Și necontenit mergea flotila de rîu a turcilor de la gura Tisei către gurile Dunării și de la gurile Dunării către cursul superior al Tisei sau către cursul superior al Dunării spre Buda. Dunărea era deci în momentul acesta un rîu otoman supt raportul militar și politic, și, prin urmare, o continuă activitate, comercială și militară, se purta pe acest rîu. Țerilor noastre li se cerea necontenit să contribuie pentru războaiele împărăției prin oferte de lemn pentru construirea corăbiilor și tot ce trebuia pentru viața intensă a Imperiului.