E unul dintre oamenii cari-şi văd subiectul întreg, cari-şi pot descoperi cel mai bun punct de vedere al lor faţă de dânsul şi cari ştiu să-l înfăţişeze în categorii fireşti, cu legătura strânsă. Fiind apoi un suflet simţitor şi delicat, cu înţelegere pentru literatură, pentru muzică - s-a încercat şi în compoziţii, în teatru, - el ştie, fără să caute şi să potrivească, a nu întuneca priceperea şi sinceritatea sa prin greşelile construcţiei stilistice. Deşi n-a făcut şcoală românească, deşi are cultura unui autodidact şi trebuie să-şi caute lămuririle istorice pentru anume capitole, care ar putea să şi lipsească, în câte o cărticică rusească a d-lui Zamfir Arbure, dl. Moruzi are un scris sigur, limpede, un rost convingător şi găseşte chiar din când în când comparaţia aleasă, adjectivul care scânteie, întorsătura care înduioşează. Cartea sa se desface în două părţi. Cea dintăi vorbeşte despre Rusia de astăzi privită faţă de revoluţia care ardea dăunăzi aşa de puternic şi care mai pufăie încă printre ruine. Dl. Moruzi îşi permite - se vor găsi oameni, fanatici sau de rea-credinţă, cari să-l critice pentru aceasta -, îşi permite a nu crede în putinţa înnoirii unei Rusii unitare prin sfânta Constituţie sau venerabilul Parlament. Lui i se pare că nevoi organice despart şi vor despărţi totdeauna acest ciudat conglomerat uriaş al împărăţiei "tuturor Rusiilor" care în cea mai mare parte nu sunt deloc şi nu pot fi Rusii, în fiinţele naţionale ce nu se pot sfărâma, nici prin puterea de ieri, nici prin teoria de astăzi.