Căci toate regiunile cuprinse între dealuri, toate poienile din codri, așa de multe atunci, poiene pline de flori, cuprindeau prisăci. Moldova era una din țerile clasice ale apiculturii, și proverbele arată ce importanță avea ea în viața de odinioară. Se zicea de cineva că e plin de bogăție și de alte daruri „ca un stup”. În ce privește vitele, Graziani spune, în scurta lui descriere a Moldovei, care ar trebui tradusă și cuprinsă și în cărțile de cetire: „Necrezut de multe sînt vitele: se pun cîte doisprezece boi la un plug… E păcat să se taie vițeii. Deci din Moldova se scoate acea mulțime de boi din carnea cărora nu se hrănesc numai locuitorii Ungariei și ai Rusiei, ci și ai Poloniei, Germaniei, ba pînă și Italia, mai ales în Veneția.” Venețienii li zic acestor boi: „boi ungurești” – precum grîul nostru trecea, pînă mai dăunăzi, măcinîndu-se la Pesta, ca „grîu unguresc”. „În fiecare an se fac șapte iarmaroace de vite în Moldova, la care tîrguri de vite vin mulți negustori.” Vitele se adună pe cîmpii întinse, unde sînt și mii de boi. „Trei zile se întrebuințează pentru a se hotărî de negustori prețul” – pînă ce se „rupea prețul”, cum se zice.