De azi înainte – eu îţi voi fi stăpân. Deprinde-te cu gândul… – Dar cine totuşi eşti? insistă creionaşul. Vino mai aproape! Deodată, chiar alături, creionaşul observă o făptură ciudată cu două corniţe în cap, cu o coadă lungă, lungă, pe care şi-o învârtea fudul de ici colo. – Să facem cunoştinţă, cuvântă creatura. Iată-mă! Eu sunt! Michiduţă! – Michiduţă? Ce nume ciudat… – Aşa e. De obicei toţi pictorii au nume ciudate. – Eşti pictor? Nu am auzit de tine până acum. – Cum? Nu ai auzit de marele pictor Michiduţă? Nu ştii că atunci când oamenii vor să creeze ceva bun şi frumos – eu le amestec culorile? – Nu ştiu, dar dacă zici tu – te cred. Aş vrea să văd ce poţi. Hai, desenează, te rog! – Eu? Să desenez? De unul singur? Hi, hi, hi, chicoti drăcuşorul şi strânse creionul cu putere între degetele sale păroase. Toată viaţa de acu înainte noi doi vom desena împreună! Lucruri minunate, băiete! Lucruri minunate! – Dă-mi drumul, dă-mi drumul! Ţipă, creionaşul. Te rog, mă doare! – Nici nu mă gândesc. De azi înainte suntem de nedespărţit. Voi pătrunde în inima ta şi de acolo îţi voi porunci să desenezi tot ce îmi va trece mie prin cap.