Avem la Șiria oameni pe care îi cheamă Barbulovici. Nu sunt ei români? Mai sunt Popovici - nu numai acolo, ci și aici. Mai știu Codreanovici, Morarovici, Munteanovici. Nouă slăviteștilor de la Șiria ne-au zis sârbii Slavici, ceea ce în nici una dintre limbile slave nu se poate. Trebuiau însă să facă aceasta pentru ca un comisar regal oarecare să se lege de codița numelui meu și să mă scoată slav. Apoi - să zicem că are dreptate. Domnul comisar regal nu e om bătrân ca mine, ci tânăr, levent, plin de vigoare. Nu e cu toate acestea în stare să ducă în spinare toate cărțile pe care le-am publicat în românește, istorie, știință, literatură, drame. Nu-i sunt ele destulă dovadă despre românitatea mea!? Va rog să binevoiți a-l întreba dacă da ori nu. Stărui asupra acestui lucru, pentru că el e un semn că D-sa nu are arme contra mea și e astfel nevoit a se folosi de asemenea mijloace. Vin acum la cel mai de frunte dintre argumentele domnului comisar regal. Domnul A. Marghiloman, șeful partidului conservator și fostul președinte de consiliu, fiind citat aici ca martor, a zis, între altele, că în împrejurările date tăcerea era chestiune de prudență.