madam’ Georgescu lipsește. A plecat. – Unde? – A plecatără acușica toți, zice servitoarea somnoroasă, la Sfânta Ana. – Și d. Mișu locotenentul? întreabă coana Anica. – Și dumnealui, răspunde slujnica. – Du-te și dumneatale repede, Mialache! zice cocoana. Dar d. Mialache izbucnește: – Ce? cocoană! ce? sunt nebun? dumneatale mă socotești cal de poște? – Nu striga, că scoli copiii! – De cinci ceasuri de când alerg după dv. ca un turbat, nu e destul? Nu mai mă duc. – Du-te, Mialache mamă! zice foarte rugătoare cocoana; o să-i faci mare plăcere Miții și la toți. – Nu mai poci… – O să te căiești, Mialache! – De ce să mă căiesc?… Nu mă duc! n-o găsesc nici acolo… Mai bine, adu coșul. Când zice d. Georgescu acestea, orologiul de la castelul Peleș se aude-n depărtare bătând noaptea jumătate. Cocoana scoate coșul de subt canapea, slujnica aduce o sticlă cu vin, și d. Mialache se pune să supeze cu coana Anica. La supeu, d. Mialache povestește cu de-amănuntul toate peripețiile prin cari a trecut; iar cocoana Anica, cum s-a-ntâlnitără cu madam’ Vasilescu și cu toată compania și cu locotenent Mișu, care e mucalit al dracului „și cântă teribel!”. Apoi, după supeu, s-a culcat d. Georgescu în odaia locotenentului, rezervată pentru el și madam’ Georgescu; iar gramamà, în odaia copiilor, cu puiul.