Desigur că un astfel de domn trebuia să atragă atenția străinătății mai mult ca un Alexandru Lăpușneanu. Avea o mulțime de cunostinte în Apus. În imperiu, era „poet laureat”. Era știut și în Franța; acum în urmă, s-a găsit în niște adnotații ale cronicei lui de Thou amănunte despre tinerețea lui acolo: el învățase medicina la Montpellier – și într-un alt izvor se spune, de fapt, că el învățase medicina – și acolo a avut legături cu o femeie al cării copil muri din vina lui peste cîtva timp. S-a dus apoi la Saint-Germain, a avut un conflict cu un senior de la curtea regelui, și, acela fiind omorît, Despot s-a refugiat la un principe german care trăia acolo, lîngă curtea regelui Franciei, scăpînd cu ajutorul lui. Avea legături, pe lîngă aceasta, cu Ardealul, unde împrumutase bani; avea legături cu Ferdinand, regele Ungariei, al cărui vasal se declarase; avea foarte multe legături cu Polonia, și a căutat să introducă la noi un fel de reformă religioasă în sensul socinianismului din Polonia; era în corespondență cu ducele Albert de Prusia, Hohenzollernul din Königsberg, succesorul cavalerilor teutoni pe malul mării Baltice. Pe lîngă acestea am putea zice, în terminii de acum, că el avea legături cu opinia publică și cu presa din toată lumea: toți oamenii Renașterii întrețineau, direct sau indirect, relații între sine, și, în orice caz, Despot putea influența, prin cunoștințile sale, asupra celor cari creau gloria sau proclamau mișelia unui om din timpul lor.