— Probleme. — Foarte bine; probleme. Sunt sigur că ești în stare să le rezolvi pe toate. Să vedem însă dacă-ți poate capul să rezolve și problema asta : unde putem găsi un braț cu lemne ? Lui Grigore nu-i plăcu gluma asta. Nicu râse. Acesta din urmă nu se putu stăpâni de a întâmpină cu puțină nepăsare și veselie împrejurările cele mai triste. În firea lui par’că se transmisese mai adânc filozofia rezignației față de amarurile vieții, păstrată din vremuri îndelungi în sufletul mulțimii obidite, din care ieșise. Dar deodată Nicu deveni și mai vesel. — Ascultă, Grigore, mi-a venit o ideie, în adevăr genială!... Grigore se uită la el supărat : — Iar te-apuci de glume?... Lasă-mă în pace, mie mi-a înghețat și inima... — Un cuvânt mai mult ca să-mi dai ascultare. — Ei bine, spune. — Dar te rog să m’asculți cu băgare de seamă, până la sfârșit. Sunt de părere să iei condeiul în mână și să faci o scrisoare în sensul acesta: «Domnișoară, doi studenți săraci, pe vremea asta vrăjmașe, stau închiși în casă, aproape morți de frig. Le-au înghețat buzele, mâinile, urechile — și inimile! Poate că inimile ni le-am desgheța la ochii d-tale frumoși; dar restul nu ni-l putem desmorți decât la un jeratic dogoritor.