Nu e în lumea acésta nimanĭ, rĕŭ orĭ bun însu-șĭ prin sine, ci sunt uniĭ ómenĭ cu virtute, care stăruie, ĭar alțiĭ oamenĭ slabi de ânger, care șovăie și cad în cele din urmă, mintea ne-a fost slabă, ea ni s’a smintit și zadarnice ne sunt tóte sbuciumările câtă vreme nu ne vom fi venit în fire, ca să înțelegem că greșit e în chiar temeliile luĭ întregul nostru fel de a vedea lumea. Am putea să-ĭ alungăm pe Evreĭ din mijlocul nostru orĭ să-ĭ măcelărim, dar, dacă am face-o acésta, mâine am alerga neastâmpărațĭ în tóte părțile ca să ne căutăm alțĭ, ómeniĭ ca dânșiĭ, căcĭ nu sunt eĭ singurĭ în felul lor și plină e lumea de uneltele luĭ Satana. Cu cât maĭ mult ne vom pĕtrunde însă de convingerea, că mulțumirea cea adevărată a viețiĭ, nu în plăcerile trupeștĭ, nicĭ în satisfacerea slăbiciunilor individuale, avem să o căutăm, cu atât maĭ vârtos vor simțĭ Evreĭ și ceĭ de o seamă cu dânșiĭ, că sunt de prisos în mijlocul nostru și se vor duce, încetul cu încetul, și fără de gălăgie aiurea, unde stĕpânirea luI Satana e maĭ temeinic așezată. Numai pornită din gândul acesta póte să fie binecuvântată lupta contra Evreilor.