Eu aveam nevoie numai de o anumită împăcare intimă, pe care nu mai o am. Ești tu în stare să o clădești din nou cu “argumente?” Dacă ai ști ce oroare am de bănuieli și confruntări și dezmințiri? Îți poți tu imagina prăpastia care există între pur și impur? Te-ai cutremura poate. E ceva absolut și fără putință de întoarcere. Ceva e curat sau nu e. Cea mai slabă umbră, cea mai ușoară spărtură e de ajuns pentru a trece de la o lume la alta. Eu îți vorbesc despre un sentiment. Nu îmi răspunde vorbindu-mi despre o situație. Ascultă-mă pe mine, Adriana. Să lăsăm explicațiile, că nu ne duc nicăieri. Faptul e mult mai simplu și mai trist. Era un timp în care tu dețineai pentru mine rostul unei vieți întregi. Astăzi nu ești decât o fată frumoasă. E mult poate, dar nu e destul. Adriana plângea zguduită, înțelegând că totul era pierdut. El o îmbrățișă prietenește și îi șterse lacrimile ca unui copil. — Gata? — Gata. Se despărțiră la începutul lui ianuarie, convinși că era pentru totdeauna. Gelu se întorcea iar la București, vacanța fiind sfârșită. Adriana rămase câtva timp încă la D… din lene, din oboseală. O chemau diferite neamuri să petreacă sfârșitul iernii într-un orășel de munte, în Moldova, dar ea se gândea la o călătorie, ca la o aventură imensă de care nu se simțea capabilă.