Iată coame negre chiar ca urșinicul Îi învelesc pieptul, spatele și boiul, Ce prin el vede chiar zăpadă albă; Iar statul ei gingaș ca molidul tânăr.<poem> În alt ritm și mai sprinten, el zice apoi despre Vodă Bogdan tinerelul, cules și din romanele versificate ale Apusului și din cronici și din basm: <poem>Lângă el șezu; Un bătrân cu barbă țăpoșă, ciudată, Cu ochi scânteiați Grebănos de spate, având căngi și coadă, Coarne și un băț, cu meștere legături de vers ce arată cum Pădurea vuiește iar lupul, în lunci, Tremura urlând, Ori: Clocotul stăpânește, Din pământ zbucnește Dracu-nfricoșat. În alt rând, Byron, cu alaiul său de blestemați și pecetluiți de soartă fără milă, îi dă avântul demonic ce trebuie pentru a scrie Păgânul și fiicele sale, istoria unui bătrân ce s-a vândut dracului, el și sufletele nevinovate de lângă el. Asemenea bucăți rămân întregi, prin forma plină și vie, care cucerește sufletul, prin amestecul dibaci al credințelor și închipuirilor noastre, prin atâtea note de adevăr prinse din lumea trecutului pe care acuma o știe foarte bine cântărețul. Tot așa rămân înțeleptele fabule, în care metrul se rupe, se zbeguie, se adună iarăși ca în maestrul La Fontaine. Și chiar unele bucăți în proză, pline și de putere și de învățăminte, ca descrierea ironică a Folticenilor sau evocarea înduioșată a Sucevei voievozilor, care se mântuie însă printr-o altă "imitație", foarte vădită, despre strălucirea pierdută a Romei cezarilor1.