Și el, Mircea, a primit multă țară în partea Bulgariei și Serbiei”. Dar în toamna anului 1404, iscându-se în Asia război între Suleiman și Mohamed, se scoală și Muza, cel rămas pe dinafară, și viind la Mircea, ca la un domn puternic ce era, îl roagă să-l ajute a lua împărăția lui Suleiman. Mircea îi dă oaste sub povața nepotului său Dan. Serbii se dau și ei de partea lui Muza. Aproape de Constantinopol însă domnul serbilor îl părăsește și trece cu oastea la turci. Muza e învins. El se întoarce la Mircea, singurul lui sprijin și prieten credincios, și-n anul 1410 se ridică iar, cu oaste nouă. De data asta Suleiman e biruit, prins și ucis. Muza își vede, în sfârșit, visul cu ochii; dar întocmai ca un vis trece toată mărirea aceasta, prin sânge dobândită. În anul 1413 vine Mohamed din Asia, și ajutat de bizantini, ucide pe Muza, se așează la Adrianopol și pune temei trainic puterii musulmane în Europa. Mircea își vede țara prădată și, ne mai avându-și oastea întreagă, e silit să reînnoiască legăturile din trecut. Ce n-ar da el să poată rupe aceste legături! Ajută cu oaste până și pe Mustafa, un zvânturat ce se dă de fiu al lui Baiazid și cearcă să smulgă puterea din mâinile lui Mohamed; dar și acesta e prins și ucis.