La lectura acestor inscripțiuni sepulcrale, prin care locuitorii orașului Bergamo își manifestau cu atîta amor recunoștința lor către acei doi celebri artiști, nu mă putui opri de a nu mă gîndi la țara mea. Avem și noi eroii noștri, carii și-a vărsat sîngele pentru apărarea patriei lor, și bărbați de geniu care au ilustrat-o, către cari sîntem datori recunoștință, dar vai!… Ei zac în uitare, și astăzi nu se cunoaște nici locul în care repauzează cenușa lor. Această indolență și ingratitudine a românilor nu e deloc încuragetoare pentru posteritate. Ieșii din catedrală, lăsînd ultimul meu adio acelor doi iluștri răposați. Ciceronul meu însă, voind să cîștige mai multe titluri la recunoștința mea, mă invită să vizitez capela celebrului condotier Colleoni. Vizitai și această frumoasă capelă și rămăsei foarte mulțumit de frumoasele opere de pictură și sculptură ce se găsesc într-însa, dintre care mauzoleele ridicate în memoria lui Colleoni și a fiicei sale sînt foarte frumos sculptate. Sătul oarecum de a vedea obiecte de artă, părăsii și această capelă și mă îndreptai către ospelul Bella Italia. Ajungînd acolo, mă adresai către portier ca să-mi dea cheia camerei mele. El mi-o dete. Observai însă că pe timpul acesta portierul se uita la mine cu o căutătură aci picantă, aci orgolioasă.