De la o vreme, începu să întîlnească oameni care ie întorceau de la tîrg. — Bun întâlnit, vere! îi zise unul mai doritor de vorbă. Frumos taur! îl duci la tîrg? Ți-e de vînzare? Ce ceri pe el? „Hait! am sosit în tîrg! își zise Petrea. Acum tin-te bine și nu te da!" — Mulțam dumitale! îi răspunse apoi drumețului. Mi-e și-l duc și cer o mie de lei si o sută de gologani și zece parale, și cer atît, ca să am de unde să mai las. — Mulți bani, dar si taurul e frumos, îi răspunse omul, care n-avea gînd să cumpere și-și căută de drum. Peste puțin se întîlni Petrea cu alt om. „Așa-i la tîrg: unul pleacă si altul vine", își zise el. — Frumos taur! grăi și acesta. Ți-e de vînzare și-l duci la tîrg: ce ceri pe el? — Nouă sute nouăzeci și nouă de lei și nouăzeci și nouă de bani si nouă parale, răspunse Petrea, ca să arate că știe să se tîrguiască. Drumețul se uită cam cu coada ochiului la el și-și căută de drum. Iar se-ntîlni apoi Petrea cu alt drumeț și cu iar altul, la fiecare pas cu cîte unul, cu mulți de-a rîndul, și toți ziceau că e frumos taurul și-l întrebau ce cere pe el, iară el, om care știe să se tîrguiască, scădea mereu din preț și-a tot scăzut pînă ce nu mai avea ce să scadă.