Se arată și obiceiurile la nuntă[12], la șezători[13]. Ospitalitatea românilor nu e uitată[14] și se amintesc vasele cu apă puse pentru drumeți la intrarea satelor și, noaptea, la porți, uneori și cu pîne de pomană. La moartea unui nobil român s-a dat masa la trei sute de rude și la o mie de țerani, și la trecerea convoiului cu douăzeci și cinci de preoți sunau clopotele din douăsprezece biserici[15]. Între cei mai atenți cercetători ai vechiului Ardeal trebuie așezat englezul John Paget[16]. Călătoria începe de la Viena în iunie 1835, de la Pesta se face pe Dunăre, cu vaporul austriac Zriny, Széchenyi însuși, creatorul acestei navigații cu aburi, fiind pe vas pînă la Orșova. Se semnalează punctele mai importante ale traiectului și se prezintă organizația grănicerilor. Englezul cercetează Ada-Calè, plină de cîni, unde e primit de pașă, care-l silește a pune în gură pipa lui; e un om cu curiozități tehnice, care se interesează de lucrul la Porțile de Fier și de înaintarea podului cu lanț din Pesta. Se descriu băile de la Mehadia. Note arheologice despre alt pod, acela glorios, al lui Traian. Plecînd pe valea Cernei, „admiră” – este cuvîntul – portul femeilor românce, dacic. Cu alt prilej, pe un drum venind de la Seghedin, se descrie pe larg tot Banatul, dar interesul se îndreaptă mai ales asupra operelor tehnice ale administrației împărătești.