“Il n’y a rien qui puisse remplacer, dans une ascension difficile, l’usage des peaux de phoque. L’incommodite apparente du procede est largernent rachetee par l’assurance et la stabilite acquises.”[3] Nora ascultă cu surâsul ei răbdător lectura întregii pagini. Singură în acel grup de schiori pasionați, își păstra liniștea și vorbea măsurat, fără agitație, “E într-adevăr o profesoară”, gândi Paul privind-o. Tot ce spunea era limpede, întrebările le punea clar, privind în ochi pe cel căruia i se adresa. Vorbea fără grabă despre lucruri pe care le cunoștea bine. Paul se gândi la noaptea lor trecută. “Pe fata asta am avut-o goală în brațele mele.” Îi era totuși cu neputință să-și aducă aminte de trupul ei. Totul părea să se fi petrecut cândva, demult, cu ani în urmă. Se uită atent la buzele ei, pe care le sărutase, și căută în amintire gustul lor uitat. Nimic nu trăda în ea o amantă. Vorbea mai departe, calmă, cu ceva protector în marea ei liniște, cu o atenție egală pentru fiecare cuvânt. “Ar putea fi un camarad”, își zise Paul, uitându-se la tunica ei bine închisă, la bocancii grei din picioare. Îi părea rău de tot ce se întâmplase. Ar fi vrut să poată șterge dintre ei inutila noapte de dragoste, care îi apropiase, dar care îi și despărțea.