Tu du-te acasă și nu-ți mai bate capul cu lucruri în care tu nu poți să schimbi nimic! Grăind aceste vorbe, el porni de-a lungul țărmurelui la deal. — Uite, grăi Trică mergând după el, să nu te superi: n-ar fi oare mai bine să pleci pe un an, doi de aici? Națl se opri și se uită lung la el. Era singurul om care-l sfătuia să plece, și îi dădea sfatul acesta fără de nici un gând ascuns. — Uite, îi zise și el, așa zic și eu, dar nu pot să plec, sunt prea slab... — Cum nu poți dacă vrei?! Națl se uită iar înapoi și parcă-l cuprindeau amețelile. La colțul Sărăriei se ivise Bandi, care venea spre dânșii, și câțiva pași în urma lui stătea Persida, înaltă și nemișcată. Nu mai era chip să scape de Trică, și urât lucru ar fi fost dacă el se întâlnea cu soră-sa aici fără ca să fi fost de mai-nainte pregătit pentru aceasta. Trebuia să-i vorbească deschis. El își adună toate puterile. — Trică, grăi apoi apucându-i mâna, tu cunoști pe soră-ta și ții la ea: ce ai zice tu dacă cineva ți-ar spune că ea nu mă lasă să plec?