Încheiere La întrebarea Președintelui, dacă acuzații mai au ori nu ceva de adăugat la cele spuse de apărătorii lor, am răspuns cu «da» numai Carnabat, Camburopol și eu. CARNABAT Domnule Președinte, Acest proces a avut darul de a clarifica atitudinea mea în timpul ocupației germane. Din dezbateri, din acuzația domnului comisar regal, din apărare, s-a văzut că în tot ce am scris n-am calomniat Țara Românească, n-am atacat Coroana, n-am atacat armata. Din contră, în vâltoarea luptelor de la Mărășești am scris articole prin care cântam virtutea soldatului român și chemarea istorică a țăranului și pământului nostru. Dacă acest ziar ar fi pătruns pe front, departe de a produce deserțiuni, ar fi fost un îndemn de lupte și de eroism. De ce am scris în Gazeta Bucureștilor? N-am scris din sărăcie, deși sunt sărac, fiindcă, dacă aveam convingerea că ceea ce fac este rău, nu o făceam. Mai bine mă făceam măturător de stradă. (Vorba comisarului regal.) N-am scris nici din venalitate, fiindcă din registre se vede că aveam o leafa minimă. În timpuri normale aveam leafă împătrită. N-am scris nici din ordinul comandaturii. Am scris din convingerea care-mi poruncea să scriu așa cu orice risc, convingere logică și naturală, care m-a condus și în timpul neutralității și la începutul războiului.