Vânturile păreau că se opresc la marginea orașului. Erau în întregime albi. Aveau zăpadă pe sprâncene, pe tâmple și pe frunte. Până și ochii își pierdeau culoarea, sub genele albite. — Am mers foarte bine, spuse Nora. Două ore și opt minute. — Numai atât? se miră Paul, fără să înțeleagă de ce. “Două ore și opt minute” i se părea în același timp și foarte mult, și foarte puțin. Avea într-un fel impresia că au plecat de la cabană nu de câteva ore, ci de câteva zile și că muntele cu oamenii rămași acolo era foarte departe în urma lor. Dar avea de asemeni senzația că întreaga cursă nu durase decât un minut, că totul se petrecuse năucitor de repede și că toată călătoria nu fusese decât o singură, vertiginoasă cădere. Schiul suspenda pentru el măsura timpului.