Fu un război de atacuri zilnice, care trebuia să-l înfrângă pe adversar, în speță doamna Dunea, prin uzură. Gelu nu știu nimic despre eforturile eroice ale iubitei lui, care dealtminteri voia să-i păstreze până la urmă surpriza. Primi doar o scrisoare prin care Adriana îi cerea să ia anumite informații și să i le comunice urgent: îl întreba dacă mai era timp de înscriere la conservator, căci cursurile începuseră de mult și dacă, trecând un examen special, ar putea fi acceptată în penultima clasă de pian. Gelu avu atunci prilejul să afle încă o dată cât de vagă și incertă era influența lui Viorin chiar în lumea muzicală. Două săptămâni îl purtă cu vorba. — Lucrul e ca și făcut, domnule, înțelegi? Mie nu mi se refuză nimic la conservator. Pe urmă, printr-o întâmplare, Gelu află că Viorin nu cunoștea pe nimeni în mod precis acolo și că, dimpotrivă, așa-zisa lui influență putea să facă imposibilă chestiunea cea mai ușoară. Un inspector din Ministerul artelor, pe care Gelu îl cunoscuse incidental, aranjă lucrurile în jumătate oră. Adriana putea să treacă examenul cerut. — Ce făcuși, domnule? Mi-ai trimis acolo un ăla bâlbâit, nu știu cum Doamne iartă-mă îl cheamă, de l-au dat afară, în două vorbe jumătate.