- Ce-ar fi adecă, i-am zis într-un rând, dacă ea și-ar pierde în cele din urmă răbdarea și s-ar mărita după altul? Negrea se uită la mine așa de sperios, încât nu-l mai cunoșteam. Era parcă cel mai pătimaș om, care ar fi fost în stare să săvârșească faptele cele mai crunte. - E oare cu putință! ? grăi dânsul. Uiți că mi-e verișoară. La noi în familie așa ceva nu se poate. Mare nenorocire s-ar întâmpla, adaugă el încruntat. După cele spuse de el îmi dedeam cu socoteala că verișoara cea gentilă era nepoata mătușii bogate, care nu-i lăsa nepotului său moștenirea decât dacă el îi va lua nepoata în căsătorie. Era deci la mijloc o daraveră în care el era neînduplecat și nu-i intra-n minte gândul c-ar fi putut vreodată să fie nevoit să nu-și urmeze în toată tigna viața după placul lui. Și a și urmat-o, și noi, care la Viena 1-am găsit, tot acolo 1-am și lăsat când ne-am întors fiecare la ale sale. II Mult e cântată fericirea zilelor de copilărie, și nici că mai încape îndoială că-n timpul copilăriei soarele e mai luminos, toate lucrurile din lumea aceasta fiind noi, par mai pline de farmec, simțămintele sunt mai vii și mai năvalnice, întreaga viață se desfășură cu mai deplin avânt.