Un alt obiect de export era sarea, pentru că în toată Peninsula Balcanică nu existau ocne, ci numai pe malul mării bălțile, din care se obținea ceva sare prin evaporație. Să adăugim și silitra, foarte căutată pentru fabricarea prafului: era ordin de la sultan să se caute oriunde, pînă și supt zidurile bisericilor, profanînd cimitirele și încunjurimea sfîntului lăcaș creștin. Călătorul cunoaște foarte bine negoțul acesta, și pomenește pe acel care mulți ani de zile a fost întrebuințat în acest rost, Laz-Mustafa-Aga. De la el aflăm că nu mai puțini ca 3 000 de oameni erau întrebuințați la strîngerea silitrei din Moldova. Se mai vorbește și de contingentul militar pe care-l datoram noi Porții în timp de război: moldovenii erau datori să facă pontoane, să dea cară și salahori, cari se pomenesc necontenit și în cronica, redactată de Radu Greceanu, a domniei lui Brâncoveanu. Mergeau pedestrașii cu lopețile ca să lucreze la fortificații, și se trimiteau pînă la 6 000 de care cu boi și cai ca să ajute armatei turcești. Turcul a aflat că pe vremuri armata Moldovei avuse pînă la 60 000 de călărași. Fiind el însuși amestecat în afaceri comerciale, ni dă o serie întreagă de însemnări cu privire la prețul obiectelor de hrană și altele.