Umblă-n voile ei, căci fără de dânsa nu pot să-ți fac nimic. Lui Trică îi venea să intre-n pământ : îl săgetase prin inimă și era hotărât să nu meargă sâmbătă seara, cum rămăsese vorba, cu Marta. Nici că s-a dus; dar nu-l aștepta nici ea. — Să vedem acum ce ai făcut, grăi dânsa după ce se văzu singură cu bărbatul ei. Dă ori nu dă? — Dă, dac-o strângi. — Ai strâns-o? — Nu, zise el așezat. Uite, urmă apoi peste puțin, aș voi să ne înțelegem asupra unui lucru, dacă pot să mă înțeleg cu tine. — Să ne înțelegem, răspunse ea, așezându-se liniștită în fața lui. Bocioacă-și mai făcu de lucru, ca să mai aibă timp de a se gândi, apoi se așeză și el. — Tu știi că mie-mi place Trică, zise el. E băiat voinic și sănătos, maistor bun, om de inimă și vrednic de încredere, n-are nici un păcat... Marta se făcu albă ca varul. Ea înțelegea unde voiește bărbatul ei s-ajungă, căci mai fusese și alte dăți vorba de așa ceva și atunci era și dânsa de părerea lui; acum însă îi venea să leșine. — Aș vrea și eu să mai scap de zănat, urmă el, să mai odihnesc, și aș putea să fiu tihnit dac-aș avea un ginere ca dânsul.