— Dar tu mă-ntrebi pe mine? or eu pe tine, prostule? — Să-i numărăm, domnule... — Dar pân-acu ce-ai făcut, neghiobule? — Am învățat la ar'metică, domnule. — Mergi la loc, nătărăule! Altădată să-i numeri. S-a dus Cănuță la loc și s-a apucat să numere și iar să numere. A doua zi a venit dascălul și mai supărat: — Cănuță! — Aici. — Câte feluri de numere complexe avem? — Multe, domnule. — Câte, dobitocule? — Câte, domnule? — Răspunde tu, boule! — Să le numărăm, domnule! — Acu să le numeri? până acum ce-ai numărat, măgarule? — Am numărat domnii, domnule! — Mergi la loc, vită! Altădată să le numeri. Iar s-a dus la loc și s-a apucat să numere câte feluri de numere complexe avem. A treia zi, dascălul intră turbat: — Cănuță! — Prezent!... Numerele complexe... — Nu te-ntreb de numerele complexe... — ...Domnii țării românești... — Stăi, întâi să te-ntreb, loază. Câte râuri are Europa? — Mă duc să le număr, domnule... Și a plecat Cănuță. S-a dus la bunică-sa acasă și i-a spus că nu mai merge la școală măcar să-l taie. Bunică-sa a alergat la dascăl, și dascălul i-a spus: — Babo, dă-l la meșteșug.