În ce privește viitorul nostru, e foarte furios de cîte ori vede că se amestecă Rusia. Cum țarina avuse legături cu egumenul de la Argeș și cu mai multe personalități bisericești, de cîte ori are prilej lovește în aceștia, cari au servit de unealtă politicii moscovite în Orient. Laudă însă foarte mult pe boierul Pîrșcoveanu, care după războiul acela era să fie domn, făcînd parte din deputația trimeasă la Constantinopol ca să mijlocească obținerea unui firman de privilegii, tipărit apoi în românește pentru ca să i se creeze popularitate; dar pe urmă a venit Alexandru Ipsilanti. Pe Ipsilanti însuși, om foarte dibaci, Sulzer nu-l critică, și pe greci îi găsește totdeauna superiori boierilor noștri; ba, dacă se află o femeie mai supțire, mai inteligentă, el e sigur că face parte din aristocrația fanariotă. Totuși despre Pîrșcoveanu asigură că, de s-ar fi făcut domn, ar fi scăpat țara de greci și de ruși, aceasta însă pentru că era cu bune sentimente austriace. Se înțelege deci ce dorea scriitorul și în ce privește viitorul Principatelor: anexarea la Austria. Aceasta este cariera lui Sulzer la noi, acestea sînt legăturile lui cu țara aceasta și acesta spiritul în care vorbește de societatea românească. Să vedem ce spune despre țara însăși.