Atuncea-ți vine-a zice că ori publicul și teatrul sunt depărtați cu două sute de ani, ori că piesa este nouă. Unde este timpul ? Când întorci binoclul, [lucrurile] ți se par într-o abnormă depărtare ... Un om născut cu binoclul pe nas ar alerga viața lui toată după nasul lui propriu, ca să-l ajungă, și ar fi foarte firesc asta ... Unde este spațiul ? De aceea când auzim trâmbița marilor adevăruri, cari se prezintă cu atâta conștiință de sine, să zâmbim și să zicem : Vorbe ! vorbe ! vorbe ! S' ascultăm poveștile, căci ele cel puțin ne fac să trăim și-n viața altor oameni, să ne amestecăm visurile și gândirile noastre cu ale lor ... În ele trăiește Archaeus ... || Poate că povestea este partea mai frumoasă a vieții omenești. Cu povești ne leagănă lumea, cu povești ne adoarme. Ne trezim și murim cu ele ... Auzit-ai tu vrodată povestea regelui Tlà ? — Niciodată .. . Dar aș dori să știu mai întâi cine-i Archaeus ? — Hm ! Cum dracu să ți-o spun dacă n-ai priceput pân - acuma . Măi băiete ! Cu toate schimbările ce le dorește un om în persoana sa, totuși ar vrea să rămâie el însuși ... persoana sa.