Ba Constantin Vodă a mers și el cu armata turcească în Ardeal de l-a așezat în scaunul de domnie: în biserica săsească din Cristian el a stat în strană, asistînd la ceremonia care s-a făcut pentru așezarea „Craiului”. Apoi Tököly a venit pe la noi cu soldații lui unguri, foarte nedisciplinați, „curuții”, cari cîtăva vreme au prădat unde au putut numai, pînă ce Brâncoveanu a izbutit să-i facă să plece din țară[2]. La 1692, în vară, Marsili este iarăși la noi. Și avem, din 1694, o întreagă corespondență între dînsul și foarte învățatul boier Constantin Cantacuzino Stolnicul, unchiul lui Brâncoveanu și fratele lui Șerban Cantacuzino, omul de foarte mare influență care o bucată de vreme a condus politica munteană supt stăpînirea nepotului său, pînă ce, crescînd și copiii domnului și ai lui Cantacuzino, a început acea ură între părinți de unde a rezultat căderea Brâncoveanului, suirea lui Ștefan Cantacuzino, fiul lui Constantin și, de pe urma. sistemului de intrigi pe care Cantacuzineștii îl inaugurează, și pieirea întregii familii[3]. Constantin Cantacuzino făcuse studii la Constantinopol și la Veneția. Avem carnetul lui de student pe cînd urma la Padova, unde a stat o bucată, de vreme, – carnet scris în românește. Știa italienește foarte bine ca și latinește, și-l interesau lucrurile de istorie: începuse o istorie critică a românilor,, pe care n-a dus-o pînă la capăt.