La Pesta, Dudescu, poftit la masa guvernatorului, prințul de Coburg-Koháry, dăruiește doamnelor care-i admirau cingătoarea prețiosul șal și turbanul, rămînînd cu capul ras și cu iminiii în vine. De la Ludovic, fiul internunțiului von Stürmer, care venea clin Austria sa la Constantinopol, avem, în colecția de călătorii publicată în limba germană la Graz, în 1830, o descriere a Țerii Românești la sfîrșitul anului 1816, care e, fără îndoială, de tot interesul[3]. Intrarea se face pe la Turnu Roșu, care e descris cu de-amănuntul, ca și Via Carolina, construită supt Carol al VI-lea, și cursul Oltului. Căiătorul trebuie să petreacă un număr de zile la carantină, unde se doarme de obicei pe paie și se mănîncă foarte prost. Scrisorile sînt înțepate și afumate, de unde aspectul curios al corespondenței din acel timp. Căruța de poștă, care trebuia să-l trîntească de două ori, aștepta afară, cu cei patru cai și maldărul de fîn; surugiii chiuie, și mașina se pornește. La hotarul Loviștii, al cării nume ar însemna „șanț cu pești”, se găsește plăieșul muntean. De la Cîineni, unde se vede alcătuirea casei de poștă, cu căpitanul, logofătul, ceaușul și rotarul, se trece, prin păduri, la Dealul Turcilor, la Poarta Romanilor – numele sînt date în românește –, la Pripoare, la Sălătruc, pe un drum căptușit cu scînduri de fag.