Se va fi închipuit puindu-l înaintea neamului cum înaintea icoanei hramului mânile de credincios pun cu evlavie florile de duminecă și de sărbătoare ale celui mai nevinovat prinos. Noua școală moldovenească era gândul cel mai scump al acestui profesor de seminar, și la alcătuirea ei, încă așa de șubredă, a luat o parte de căpetenie. A vorbit ascultătorilor despre literatura românească, pe care o descoperea tot mai mult. Și pentru răspândirea cunoștinților despre neamul său avea, cu o nesfârșită râvnă, și alte planuri. Acum, într-un colț din acestălalt pământ moldovenesc, trupul părintelui s-a pus spre odihnă. Ce larg se risipesc în țărâna noastră de pretutindeni oasele "mărturisitorilor"! Cu grijă ni însemnăm locurile unde ei stau și ne așteaptă. Și va veni o vreme când pentru un neam răsplătit, în sfârșit, de câte le-a îndurat, ele vor fi ținte de pelerinagiu, aducând la cei ce au murit, tineri, de moarte rea, solia cea bună, venită prea târziu pentru ei. Căci mișcarea va merge mai departe și în ținutul părintelui ca și aiurea. Doar după aceia cari creează o mișcare și mor adesea întru aceasta, fără mângâiere, vin alții, mai fericiți, pe cari mișcarea însăși i-a creat pentru a învinge printr-înșii!