El zări pe june și-i zise cu gravitatea de boier de protipendadă[3]: — Cine ești, mă băiete, și ce voiești de la mine? Junele căzu în genunchi și, sărutând pulpana anteriului, răspunse cu o voce lâncedă ce inspira compătimire: — Să trăiți întru mulți și fericiți ani! Sunt Dinu Păturică, nemernicul fiu al preaumilitei voastre slugi treti-logofăt Ghinea Păturică, fostul odinioară vătaf de curte al înălțimii voastre. — Ei bine, spune-mi ce vrei de la mine? — Am o scrisoare de la tata către preacinstitul și de bun neam obraz al măriei voastre. — Ad-o-ncoace, să vedem acea scrisoare. Junele se apropie de postelnicul ținând capul plecat până la pământ și-i dete scrisoarea; apoi căzu iarăși în genunchi și, stând în această pozițiune, așteptă răspunsul. Boierul deschise scrisoarea și citi cele următoare: “Preamilostivului și de bun neam al meu stăpân, cu cea de slugă supunere mă închin. După sânta datorie ce am, ca un supus credincios vin a cerceta despre fericita și mie foarte scumpă sănătate a panevgheniei tale, ca aflând-o pe deplin să mă bucur din rărunchii inimii mele, căci eu, din mila Domnului, mă aflu în toată întregimea sănătății și mă îndeletnicesc cu umilita mea slujbuliță de sameș ce te-ai milostivit a-mi da.