Părea sincer amuzat de gândul acesta. — Vezi, un pictor în familia Grodeck ar fi fost o rușine. Un cardiac în familia Grodeck este un scandal. Asta se întâmplă pentru prima oară de când există Grodecki pe pământ. Inima lor a bătut totdeauna bine. A fost o inimă exactă. Cuvântul îl amuza. Îl găsise în momentul acela și îi făcea plăcere să-l repete. — Da, da, o inimă exactă. O inimă care a bătut ca un ceasornic. Niciodată prea târziu, niciodată prea devreme. O inimă care bate un secol, două secole, trei secole și n-o întreabă nimeni nimic. Inimile Grodeck sunt garantate. Solide și discrete. Nu le aude nimeni. Desfăcu din nou cardiograma și îi arătă cele două linii albe, care urcau și coborau. Urmărea cu degetul desenul lor fin, căderea lor ritmică. — Vezi, unghiurile sunt mărunte și egale. Aproape egale. Dar dacă te uiți mai bine, bagi de seamă că din când în când linia sare puțin mai sus, și pe urmă cade puțin mai jos. Nu e mare lucru. O zecime de milimetru, poate nici atât… Dar e de ajuns. De ajuns ca să se audă. Ridică deodată capul deasupra cardiogramei și o privi fix pe Nora. — Dumneata n-o auzi?