Școlile de preoție erau însă toate în românește. Și, cum am mai spus, limba românească a intrat în slujba bisericii supt Nicolae Mavrocordat. La biserica curții, fiindcă erau adesea patriarhi veniți din Răsărit, din Ierusalim, Antiohia, Alexandria, Constantinopol, și episcopi străini, dacă pentru ei se făcea și cîntarea în grecește, la o strană, la cealaltă totdeauna se făcea românește. O operă admirabilă de traducere din grecește, nu numai a cărților sfinte, dar și a celor de teologie a ocupat o sumedenie de vlădici, dintre cari unii au căpătat un nume mare, cum a fost Damaschin, de la Rîmnic. Și opera aceasta a fost începută, nu numai cu știința domnului, dar cu voința, cu îndemnul, supt patronagiul lui. Și tipografiile domnești tipăriau cărțile acestea în românește pentru învățătura clerului nostru. Cei dintîi preoți învățați pe cari i-am avut sînt din vremea aceasta și supt influența acestui curent. Așa încit reclamăm aproape jumătate din epoca fanariotă, de la 1709 la 1768, ca fiind, supt numele fanarioților, în întregime a noastră. În ce privește așezămintele, nimic nu s-a schimbat. Codificațiile mai tîrzii de drept, care nu s-au făcut numai pe baza legilor bizantine, ci și a celor apusene, sînt după această epocă: în tot timpul de care vorbim acuma este rostul nostru judecătoresc, dreptul sprijinit pe obiceiul pămîntului.