Ioan Vodă îi urmări de-aproape, îi văzu cum se strivesc la porți, înnebuniți de spaimă, îmbulzindu-se să intre mai iute în cuibul acela păgân pe pământ moldovenesc; scârșnind, se aruncă asupra lor cu toată oștirea, văzduhul se umplu de vaiete, și zidurile cetății, ca de-un cutremur mare, se prăbușiră peste leșurile apărătorilor ei. Dar pe când biruitorii își împărțeau pleanul și bucuriile atâtor isprăvi, un călăreț aduce vestea că vine prăpăd greimea cea de temei a împăratului, Ioan Vodă încredințând o frunte de oaste pârcălabului Golia, viteaz cercat și vechi tovarăș de pribegie și de planuri mari, îi trimise grabnic să-și arate vrednicia la Vadul Obluciții, pe unde aveau să dea năvală turcii, iar el se trase-nspre Cahul, unde lacul și măgurile îi puteau fi de mare ajutor în cumpăna unei lupte. Și-ntr-adevăr acolo s-a dat lupta cea grozavă. — Golia însă își vânduse prietenul, domnul, țara, pe treizeci de mii de galbeni. Și turcii trecură Dunărea fără nici o piedică. Ioan Vodă aștepta vești — îi credea departe, ținuți în loc de viteazul Golia, când deodată se pomeni cu duiumul lor întreg, ieșit ca din pământ. Și lupta începu. Moldovenii, însuflețiți de izbânzile de până atunci, și încrezători, ca-ntr-o putere făcătoare de minuni în vitejia domnului lor, puseră-n uimire pe turci cu îndârjirea și cu nepăsarea lor de viață.