Alexandru Lăpușneanu era din acest tîrg, prin mama sa, îngropată la mănăstirea Râșca. Din celelalte orașe ale noastre călătorul știe numai Chilia, care acum era turcească și decăzuse foarte mult, ca să treacă apoi în Dobrogea, însemnînd Tulcea și Babadagul, în drumul către Constantinopol. Se mai vorbește de unele lucruri care se întîlnesc și la alți călători, de marile pescării ale Moldovei, care erau pe vremea aceea aici. O întreagă populație, care nu arată să fi fost rusească, ci românească, erau pescarii de pe cursul Dunării pînă în Muntenia, de o parte și de alta a fluviului, căci Turtucaia nu e decît un vechi sat de pescari români. Călătorul ni spune că în brațul Chiliei se prindeau moruni, la un șfert de zi cale, cu luntrea. La întoarcere se notează și Cetatea Albă, Tighinea, care acum era Benderul turcesc, întărit de sultanul Soliman (la Bender s-a găsit inscripția de marmoră care spune, în legătură cu aceasta, cum a fost strivită Moldova supt copitele cailor sultanului). Cetatea însă nu mai avea rosturi de vamă, ca altădată, fiindcă toți fugeau de vameșii turci: Hotinul a folosit foarte mult de pe urma faptului că rivala sa a fost ocupată de turci. Tot la întors, călătorul ajunge la Iași, care este o „capitală” a țerii.