Întotdeauna mi-am dorit ca eu s-o fi scris ! Vă avertizez de pe acum: poveștile sunt triste ... unele chiar foarte triste ... Nu are rost să vă mint ... așa e viața ... se termină prin moarte ... nu este niciun motiv să sărim în sus de bucurie cât trâim. Am scris în majoritatea cazurilor despre oameni necăjiți pentru că doar acolo, în lumea lor, se întâmplă minunile. Cu un bogătaș poți vorbi despre vacanțe exotice, mașini scumpe și home cinema, pe când cu un om sărac poți vorbi despre suflet. Dacă o să plângeți - o să fiu tare fericit ... înseamnă că mi-am îndeplinit misiunea și am ajuns la inima voastră ! Oricum, vă rog să nu exagerați ! Poveștile rămân povești, adică pură ficțiune fără nicio legătură cu lumea reală. Se poate să existe pe undeva un copil care îl tot așteaptă pe Moș Crăciun, dar eu n-am întâlnit așa ceva. Iar dacă voi ați întâlnit, puteți foarte simplu să schimbați istoria, cumpărându-i ceva de 10 lei și spunând că e de la Moș Crăciun. Un copil amărât vă va crede întotdeauna. Se poate, de asemenea să existe și animale bolnave, rănite, înfometate etc. Nu-i nimic! Cu 2-4 lei puteți să cumpărați o bucată de parizer și le-ati hrănit !