Nu e aici locul să repet ce am spus în Supt trei regi despre ceea ce s-a întîmplat în acel moment pentru a aduce surprinderea – întîmpinată de o dușmănie furioasă, gata a întrebuința orice armă, a beneficiarilor puterii din care, ca mîndrie și ca venituri, trăiseră —, care era un guvern de caracter cu totul nou, avînd o misiune de adînci reforme neted caracterizată. Dar cum, în acea carte de istorie, după putință impersonală, nu s-a notat din truda mea și gîndul meu decît ce era absolut necesar pentru înțelegerea evenimentelor, și alte lucruri sînt de spus aici, unde e vorba de evoluția unei cugetări pe care împrejurările o aduseseră și în domeniul politicii active. M-am găsit deodată în situația pe care proiectul de tratat, întovărășit de o aspră morală, părăsită apoi, pusese o țară plină de o îndreptățită mîndrie în fața unei lumi în mare parte necunoscute. Știam eu bine, dintr-o așa de lungă experiență ce sînt liberalii, toți liberalii, al căror magnific șef, din ce în ce mai pierdut în admirația propriului său geniu, n-a binevoit să apară un singur moment în acest vulg parlamentar pe care-l dăduse ingratitudinea nației, și nu voi fi cruțat de cele mai ascuțite și uneori, lucru de mirare la oameni altfel supțiri în viața lor particulară, de cele mai brutale atacuri.