A păcătui e lucru omenesc orișicât de greu ar fi păcatul: semitic e a păcătui cu obrăznicia celuice săvârșește fapta rea fălindu-se cu ea. Acest semitism s'a întins și se întinde mereu în societatea noastră modernă, în cât suntem adese ori ispitiți a zice, c'a ajuns într'însa la stăpânire covârșitoare. Dacă ne dăm înse bine seamă, ne încredințăm, că până chiar și între cei-ce exploatează, ca să poată trăi în îmbuibare, sunt puțini cei ce o fac aceasta cu nerușinare semitică: cei mai mulți sunt răpuși de slăbiciunile lor și o fac mai cu perdea. Nu e societatea noastră atât de stricată, cum adese-ori ni se pare tocmai pentru-că privirile ne sunt îndreptate asupra puținiior, care nu se sfiesc a se pune în conflict cu sâmțământul comun. Noi însă, cari urmărim desfășurarea vieții noastre comune de câti-va zeci de ani, suntem cuprinși de simțemântul, că puținii se sporesc și; sporindu-se, se fac din ce în ce mai nerușinați, căci repulsiunea, pe care o produc în societate, e din ce în ce mai slabă. Ținem încă la moravurile părinților noștri și punem în rândul celor cum se cade numai pe oamenii, care nu se abat de la ele, dar le dăm din ce în ce mai puțină sancțiune.