Câini!... Hoți!... Stârvuri!... Nu mai sunt oameni!... Cultura i-a ucis!... – Nu ai destule dovezi... De unde știi? – Era ea... era ea! răspunse Trubadurul, amestecându-și vorbele cu râsul... Era ea!... I-am dăschis ochii... erau verzi ca ai ei... în cel drept avea o pată galbenă pe iris... ca și dânsa... În stânga sânului, desfăcut la vederea tuturor elevilor, avea o mură neagră... ca și ea... Nu puteau fi trei în lume ca ele!... Sor-mea avea aceleași semne... – Trebuia să afli de unde fusese adus cadavrul... – Oh, am aflat! răcni Trubadurul parcă l-ar fi înjunghiat cineva. Ah, tăceți! Am aflat!... Nu mai există oameni!... Lumea s-a prefăcut într-o mocirlă în care numai porcii se răsfață!... Mă îneacă acel miros al morții, rânced, greu... Și odinioară mir