Se zicea adică, cu multă stăruință, că cu ocazia aceasta Regele Carol I va veni și el în Ardeal, ca să se întâlnească cu împăratul. Eu m-am dus deci la Sinaia, ca să mă încredințez dacă știrea răspândită în coloanele ziarelor maghiare e, ori nu, întemeiată, și am fost oprit la masă. În timpul mesei am adus vorba de venirea în Ardeal a «Majestății Sale Regelui nostru» și am adăugat: «Se zice că și Majestatea Voastră o să veniți.» «Pentru mine - a zis Regele Carol zâmbind - Francisc Iosif nu e Rege, ci împărat, și când vreau să mă întâlnesc cu împăratul, nu mă duc nici la Budapesta, nici în Ardeal, ci fie la Viena, fie în Galiția, fie la Innsbruck.» «Se poate spune aceasta?» - am întrebat eu. «Eu știu foarte bine că dumneata ești și ziarist - a răspuns el - și nu-ți spun lucruri pe care țin să nu le afle și alții.» Am luat deci în coloanele Tribunei notiță despre ceea ce mi-a spus Regele. Deoarece s-a făcut mult zgomot împrejurul acestei notițe și unii puneau la îndoială exactitatea celor cuprinse în ea, mi s-a trimis vorbă să vin la București și să cer audiență. Am făcut aceasta și nu numai că am fost primit, dar ziua următoare ziarele din București au luat notiță că am fost primit de către Rege în o mai lungă audiență.