E îmbrăcată european, într-o rochie de crep roșu. Fetele de casă poartă vechiul veșmînt de curte; ca ele sînt și domnițele. Pentru Sainte-Luce și tălmaciu s-au pus scaune; fetele stau pe margenea divanului; doamna și vizitatoarea se așază grecește deasupra, iar, cînd apare Reinhard, cu postelnicul, se ridică în picioare pentru a saluta. Persoanele princiare nu știu destul franțuzește pentru a putea purta o conversație. În schimb, cu șervetul la gît, d-na Reinhard ia dulceață și cafea, e stropită și afumată cu parfumuri. A doua zi, pe căldura amiezii de 16 iulie, masă la curte. Vizitatoarea e așezată intre doamnă și mătușa ei, care știe italienește. O interesează mai mult vodă…Prințul Ipsilanti are o fizionomie interesantă; trăsăturile… sînt fine și tipul grecesc; expresia e din cele mai atrăgătoare, și i-ar cîștigă desigur simpatia stăpînului lumii; privirea lui spune mult, deși mai mult ascunde. Mi-a vorbit în limba noastră, pe care o vorbește curent. S-a interesat de călătoria noastră și a făcut să reiasă deosebirea moravurilor noastre”… „– O să vă placă mai mult la Iași, unde totul amintește Europa civilizată.” Și, mai departe, după ce spune că, în două audiențe, domnul a întrebat pe Reinhard dacă Napoleon are, cum crede el, ceva împotriva lui, pe care, dealtfel, l-ar putea strivi: „Hospodarul face impresia unui om foarte deștept, cunoscînd în cele mai mici amănunte politica Europei; e ambițios, viitorul îl neliniștește, și purtarea i se îndreaptă numai după socoteala interesului personal”.