Gurița i-e întredeschisă, ochii umbriți de gene stufoase fixează cu teamă semnele celea albe pe cari mâna ei le așterne anevoie, iar pe fruntea ei albă, limpede se ivește din când în când câte-o cută fină, delicată… Puia cugetă; creierul ei imaculat lucrează… Pentru întâia oară în viață lucrează serios… Și nici nu-și dă seama că de-acum înainte va trebui să lucreze mereu, mereu, că de-acuma a intrat și ea în vârtejul atât de cumplit al vieții… Acum Puia visează și noaptea i-o-n… ion și două cu unu face trei… Pentru că Puia e cuminte…