Dar insolențele ministeriale ale despoților de partid, pe acestea le pălmuiește pe amîndoi obrajii aceeași mîndrie aristocratică, nedeprinsă cu ieșirea din fire a cui și-a putut strînge o zestre electorală. Unui astfel de șef, oricît ni l-ar prezintă regele, nu ne supunem. Pentru atîta lucru ieșim și noi în stradă și facem, orice ar fi, revoluție. Nu odată am cerut „capul lui Moțoc”, și l-am avut. Regele e singura continuitate posibilă într-o societate care nu știe ce e opinia publică și ale cării așezăminte publice toate, de la Biserică pînă la Banca Națională, se pleacă înaintea capriciilor stăpînirii în subordine (n-a dat, mai ieri, Consiliul de miniștri dreptul de a acorda licență unei școli secundare din Blaj, și Universitatea tace?. Fără ca el să fie în adevăr rege, ce s-ar face cu o țară căreia fiecare regim i-ar aduce altă Magna Charta, pe care urmașii, neapărat, s-ar grăbi să o desființeze? Nici un stat nu poate trăi în această continuă zguduire a ideologiilor care se succedă și a intereselor care se lovesc. Coroana are cu ce se apăra singură. Numai contra greșelilor proprii ea nu are cum să se apere; dar urmările lor vin destul de răpede pentru a-și produce învățătura.