O astfel de audiență era pe atunci un lucru important chiar și pentru un ambasador creștin: sultanul, ca și împărații creștini, apărea numai încunjurat de un fast extraordinar, vorbind cît mai puțin și de cele mai multe ori deloc; o mișcare din cap, un cuvînt al lui se considerau ca o favoare extraordinară. Vodă merge întovărășit de două sute de persoane, purtînd calpace și haine de brocard împodobite cu blănuri scumpa. În mulțimea aceasta sînt slujitori de curte, copii de casă, boieri. Între ei Duca apare pe un cal foarte frumos, într-un veșmînt de ceremonie venețian din brocard de aur pe fond alb și împodobit cu soboli. Intrînd în seraiul cel mare, e primit de ambasadorii străini. Trece apoi la divanul vizirilor, unde i se dă caftan pentru dînsul. La sultan întră numai el și marele vizir, Aga ienicerilor și un „Vizir de bancă”. Să adăugim că, în momentul cînd domnul era primit la sultan, el era înscris în ordinul ienicerilor, ca semn de onoare din partea acestui corp privilegiat. Într-un manuscript de la Dresda este înfățișat un voevod în costumul acesta[5]; el poartă cuca înaltă albă de pîslă, cu surguciu, o rochie lungă albastră, blănită, cu legături de fir, papuci galbeni și sabia mare încovoiată a ienicerilor.