El ținea deci ca Gogu să nu stea în pat, ci să se îmbrace și să alerge, iar hainele cele ude să fie puse la mașină, ca să se usuce, până ce se întoarce cocoana. Aceasta ar fi fost cea mai bună idee, dar madama se temea și nici Gogu nu mai voia să iasă de sub plapomă, unde, istovit cum era, se simțea foarte bine. Apoi, scuturat o dată bine de frig, el a dat în ferbințeli. Acum era rău. Madama ar fi voit să trimită după medic, dar nu îndrăznea. Ar fi trimis pe careva s-o vestească pe cocoana Alina că băiatul e cam indispus, dar nu știa unde se află. Stetea ca pe spini; umbla neastâmpărată prin casă; ba îi venea câteodată să-și adune lucrurile și să plece fără de veste. E grozav lucru să stai la un stăpân care e dus toată ziua și nu are nici o purtare de grijă pentru cele ce se petrec la casa lui! Gogu, în cele din urmă, adormise. Somnul acesta, la timp atât de neobicinuit, nu era a bine. În zadar! copilul era plăpând și nu putea să suporte o atât de grea zguduitură. Ea se îmbărbătă în cele din urmă și-l trimise pe rândaș să cheme medicul casei.