Spătarul stătea în picioare lîngă domn, dar nu tot timpul, ci numai un ceas, pentru că masa ținea patru și cinci ceasuri; după aceea mergea să mănînce și el în odaia de alături. Se amintesc toasturile, pe care le cunoaștem, și care se ascultau în picioare. Cel dintîi se închina pentru Dumnezeu[6], care n-avea nevoie, după aceea venea păharul pentru sultan, pentru domn, – pe urmă se strecura și cîte un împărat creștin sotto voce. După fiecare toast douăsprezece tunuri porneau, și întovărășeau 2 000 de puști; înuntru cînta muzica bisericească, psalții, și, din cînd în cînd, se dădea drumul și țiganilor să cînte și ei. Aici nu se pomenește, ceea ce am găsit aiurea, băutura așa de multă. În privința aceasta Constantin Brâncoveanu era un om care ținea să se păstreze bunacuviință. Pe lîngă acestea se mai amintesc și datinele de la nuntă, de la îngropare, și sînt cîteva amănunte în care se vorbește și de popor. Iată ce ni se spune despre desfășurarea unei nunți. De obicei soțul și soția viitoare nu se cunoșteau dinainte; totul se aranja în familie, și, dealtfel, spune Del Chiaro, așa se făcea și la Veneția. Cu trei zile înainte de nuntă începeau mesele, iar, în ce privește familia domnească, și cu o săptămînă înainte.