Adu-ți aminte de Crăiniceanu și gândește-te la colonelul Verzea: față cu mine curtea a fost de o extremă indulgență.” Totdeauna avântatul Bolentin, care-mi auzise vorbele, stătea la o parte. Mă știi că eu n-am fost niciodată nici germanofil, nici maghiarofil, ba nici chiar românofil: este iubirea de oameni și de pace ceea ce au hotărât faptele mele. Pornind din convingerea că bine din punctul de vedere social nu poate să fie decât ceea ce rezultă din fireasca desfășurare a lucrurilor, eu am fost totdeauna de părere că războiul e împotriva firii omenești, o înjosire morală, care nu li se poate ierta decât celor nevoiți a-și apăra viața. Vei întreba, poate - de ce n-am spus aceasta și în fața curții marțiale. Pentru că eram cu minte. Dacă o făceam, eram osândit la moarte.