Cursul din anul acesta trebuie să aibă un alt caracter, deși nu prea deosebit, de acela al cursurilor precedente, cu toate că și acela era în legătură cu realitatea vie: lucrurile de care suferim, către care merge gândul nostru, de care se încălzește inima noastră. El trebuie deci să aibă această continuă preocupare de a lămuri pe ascultători asupra problemelor zilnice, asupra întrebărilor ce se presintă înaintea fiecăruia, și fiecare este dator să aducă tot ce poate pentru ca aceste întrebări să fie lămurite. Anul acesta, întrebările ce se pun înaintea lumii intregi se resolvă în chipul cel mai sălbatec, cu distrugerea existenței unui Stat, cu călcarea în picioare a populațiilor nenorocite, ca pe vremea năvălirilor celor mai grozave din secolele al IV-lea și al V-lea. In momentul când trei țări au dispărut, trei țări care au fost sprijinite pe o basă națională ce era socotită ca sacră,—și de sigur că ideia aceasta națională este sacră pentru inima fiecăruia dintre d-voastră, — în momentul când, dacă se supără cineva de undeva, s’ar putea ca orașe Întregi să fie desființate prin aruncarea bombelor din avioane care zboară și la șapte mii de metri deasupra pământului, fiind invisibile, — cel mai „viteaz“ mijloc de a lupta, cum este și mijlocul de a distruge și o flotă întreagă cu vase care nu iese la suprafață și se poate întâmpla să scape după ce au săvârșit marea crimă, distrugând și marile averi cuprinse în păreții vaselor acestora—, în momentul când anume amenințări s’au îndreptat și asupra noastră, în sfârșit în momentul când este vorba de refacerea unor State așa cum au fost înainte de marele războiu și s’a putut spune că e vorba de a se reface Rusia dela 1914,—și s’a crezut că este o învoială în acest sens, fiindcă altfel de la Berlin nu s’ar fi aruncat aceste cuvinte imprudente, și, dacă unii vor situația de la 1914, se pot ivi și alții cari să vrea același lucru, și, atunci, de ce Franța să nu ceară hotarele de la 1814, deci moștenirea lui Napoleon I-iu, în momentul când interesele Statelor naționale și ale națiunilor, care au dreptul de a munci cinstit pe pământul locuit, apărat, fructificat și împodobit cu toate minunile artei de dânsele sânt puse la îndoială, stând la disposiția unui balaur politic și militar oarecare, în legătură cu capriciul unor individualități care, în vremea aceasta de încoronare a tuturor nepregătirilor, a tuturor inconștiențelor și imoralităților, pot să influențeze toată activitatea unui mare Stat și să decidă de soarta lumii, eu cred că această catedră, ori este ceva mort, de pus în legătură cu atâtea alte lucruri moarte din societatea contemporană, care cuprinde însă și o mică parte de lucruri vii acum, de lucruri care deschid o perspectivă în viitor, pe lângă mulțimea de cenușă al civilizațiilor arse, din care a rămas numai această cenușă ce se poate sufla în vânt, din ceia ce odinioară a fost un element organic dinamic în viața omenirii, ori catedra aceasta trebuie așezată în această din urmă categorie.