Prigonitorii lui Laie trecură pe lângă ușă și intrară în tindă, fără ca să-și dea seamă că nu prea e lucru obișnuit ca noaptea ușa tindei să stea deschisă. Ana, văzând că timpul trece fără ca să se întâmple ceva, începu să asculte cu luare-aminte. Nu putea să-și dea seama ce se va fi făcut Laie: căciula îi rămăsese pe masă, lângă blidul din care mâncase fasolea. Un singur pas ar fi avut să facă pentru ca s-o ia și s-o arunce sub pat, dar în clipa când ea voi să facă pasul acesta, se și auziră pașii în tindă și ea se opri. - Ce-a fost aici? întrebă unul din pânditori cam cu jumătate de gură. - Ce hodorogeală? adause cellalt. Ana stete o clipă pe gânduri. Era îmbrăcată, acum, în cap de noapte și căciula rămăsese pe masă: ea nu putea să umble cu minciuna. - Ce să fie? răspunse dar cu glas limpede. Laie s-a întors peste noapte acasă și i-am spus că-i căutați urma. Simțind apoi că vă apropiați, el a ieșit și voind, precum se vede, să se urce în pod, s-a atârnat de cuierul cu vase și 1-a răsturnat. -Aș, dete cu socoteala unul dintre pânditori.