... Pământul a făcut o bucată ... Bine ... Deasupră-i și dedesuptu-i a rămas tot atâta spațiu, căci e nemărginit ... va să zică ce a parcurs el, când n-a parcurs nimica, căci pretutindenea stă în același loc, în același centron , în nemărginire, și dac' ar sta pe loc și dacă s-ar mișca, tot atâta ar fi ... Care-i criteriul mișcării lui? Iar simțirile noastre, iar acest senzoriu vizionar, încât mișcarea lui nu-i de cugetat fără ca să punem totodată ființa noastră. Pământul îmblă cum îmblăm 4 noi în vis. Departe ajungem, și totuși pe loc suntem ... În urmă și 'nainte nici nu s-a mărit, nici n-a scăzut distanța — căci e nemărginită. — Dar timpul ? — O, acest blestemat de timp, care e când lung, când 5 scurt, fiind cu toate acestea același, cel puțin remontoriul o spune... Când așteaptă cineva iarna la portița vrunui zaplaz pe drăguța lui ... și ea nu vine... și așteaptă... și ea tot nu vine... ce-i timpul ? O eternitate. Și când citește cineva o carte frumoasă... mii de tablouri se desfășură pe dinaintea ochilor... ce-i timpul? Un minut. Cine n-a avut vro dată un roman întreg în minte pentru a cărui realitate normală i-ar trebui o viață întreagă ori o tinereță întreagă?