La țipetele ei, ieșiră din odăile de alături câțiva din colegii mei. În loc de a-mi veni în ajutor, priviau nepăsători, zâmbiau. Se învoiseră toți să facă această glumă hidoasă, ca sa râdă de situația groaznică în care mă puneau. Încercai din nou s’o liniștesc, dar începusem să tremur, puterile îmi slăbiau. Eram în acelaș timp indignat de infamia colegilor mei și îngrozit de țipetele mumei. Cu un gest brutal ea mă dete la o parte și intră în odaie. Rămăsei împietrit în pragul ușii. Atunci se petrecu o scenă sălbatică, pe care nu voiu uita-o în toată vieața mea : muma aruncă în toate colțurile odăii privirile ei rătăcite. Când dete cu ochii de schelet, un răcnet de fiară îi spintecă pieptul și se năpusti cu brațele întinse spre el. Auzii un ciocnet de oase și un corp greu căzând pe scânduri. Am fugit, mi-era frică să nu înnebunesc ... ..................................................... ..................................................... M’am îmbolnăvit. Am zăcut aproape un an de accese nervoase, de cari credeam că voiu muri. Eram convins că devenisem epileptic. În sfârșit m’am făcut bine. Apoi m’am lăsat de medicină, ocupându-mă de atunci încolo numai cu muzica, cu arta senină și binefăcătoare ...