De la bătălia de la Mohaci care-a adus îngenuncherea Ungariei au trecut 173 de ani. Aproape tot ce-au cuprins turcii cu armele în vremea asta, li s-a luat înapoi cu pacea de la Carlovitz. „...iară Kara-Mustafa vezirul, luând oștile, s-au dus drept la Viena Austriei, unde e scaunul împăratului nemțesc, și au început a bate de toate părțile cetatea; iară pe tătari i-au slobozit să prade, și au mers cale de trei zile dincolo de Viena, toate arzând, prădând și robind. Și fiindcă nemții nu știau năravul tătarilor nu fugea, și așa foarte mulți au venit și Constantin Cantemir al Moldovei, tatăl marelui cărturar Dimitrie Cantemir, se pârăsc și se sapă mereu unul pe altul: ci banii Brâncoveanului se dovedesc la Stambul mai tari chiar și decât grecii lui Cantemir. Dealtfel amândoi gospodarii stau sub ascultarea sultanului, și boierii care-ncearcă s-abată pe altă albie destinele țării, plătesc adesea cu zilele lor asemenea ispită. Cel mai de frunte scriitor al vremii, cronicarul Miron Costin, împreună cu frate-său Velicico, buni prieteni polonilor, sunt uciși din porunca domnului, după îndemnul boierilor credincioși turcilor. Și faptul că-n Muntenia a putut Brâncoveanu să domnească douăzeci și cinci de ani, se datorește nu numai banilor lui ce păreau că nu se mai sfârșesc, dar și supunerii pe care o arăta padișahului.