Într-o clipă perechea trece pe ușa de ieșire, se suie într-o trăsură și: mână degrabă, birjar! — Așa? zic eu... Am înțeles... Bun dandist are cocoana! Mă sui și eu într-o birje... Mi-e foame... Birturile sunt închise acuma. Merg la o berărie să mănânc ceva... Pe cine aflu la berărie? Pe madam Sevastița Stănescu cu dandistul dumneaei, locotenentul. Mă așez pe trotoar la o masă alături de tânăra pereche. Cum mă vede, grațioasa damă mă recunoaște și întorcându-se către dandist: — Lache, uite dumnealui este domnul din tren... Pe urmă către mine, cu multă afabilitate. — Recomand pe frate-meu, locotenent Pandele Vasilescu... — Mersi, domnule, c-ai ținut așa de bună companie sorii-mi, îmi zice locotenentul... Nu luați loc cu noi? — Mă rog... — Zău, zice cocoana, dacă nu era domnul așa de amabil ca să conversăm, ce mă făceam eu atâtea ceasuri de urît?... Ce dobitocie! Închipuește-ți, Lache, la caracterul meu, trei ceasuri... Fir-ar ai dracului! !