Cînd moldovenii au biruit însă, mitropolitul acela Iosif, dintre ai lor, care a stăpînit mai multă vreme, fiind fost „episcop sîrbesc”, adecă după datina lui Nicodim, se ocupă foarte mult de mănăstiri și el funcționă la Neamț;.-se unește mănăstirea Neamțului cu cea de a doua mare mănăstire moldovenească, Bistrița, supt aceeași conducere. Legenda spune că la sfîrșilul zilelor sale Iosif s-a retras la mănăstirea Neamțului. Mănăstirea aceasta, așezată laoparte de drumul călătorilor, era fundată, cum spune tradiția, de trei călugări veniți din Țara Românească, și cari fuseseră ucenicii lui Nicodim. Cărțile vechi ale lăcașului – unele au fost duse în Rusia de vestitul Iațimirschi – arată legătura foarte strînsă dintre viața mănăstirii moldovenești și viața culturală din Balcani. Pe vremea aceea, am spus, la bulgari era un nou curent bisericesc, precum era în Serbia altul pentru caligrafia cea nouă: curentul de la Tîrnova, în legătură cu vestitul patriarh Eftimie, ale cărui scrisori se copiau acolo, la Neamț. Astfel în Moldova mitropolia cea nouă pornise de la episcopi cărora bizantinii ii ziceau „sîrbești”, veniți de la mănăstiri. S-a stabilit aici, prin urmare, o strînsă legătură între mănăstirile călugărești făcînd parte din curentul lui Nicodim și între noua organizație metropolitană, cu șefi aparținînd națiunii indigene.