Camerele se deschid la 14 februar în protestările dlui Oteteleșanu, amic al mareșalului Averescu, că am zăbovit „dictatorial“ atît de mult deschiderea lor. La întrebarea cu privire la doleanțele pensionarilor, cari s-au coborît și în stradă, contra unui jurnal al Consiliului de miniștri care le-ar fi atacat drepturile, d. Argetoianu trebuie să declare că încasările la contribuțiunile indirecte sînt foarte slabe: e un efect firesc al sărăcirii societății. Totuși se lucrează la legea învățămîntului superior, la legea drumurilor, la legile prezintate de noul ministru al Justiției, la legea chiriilor. Se menține aceeași bună dispoziție de lucru împreună. […] Născocirea unui conflict al meu cu Universitatea din București pentru că n-am izgonit, fără drept, pe decanul de la Drept, Basilescu, și n-am permis celui de la Științe să vocifereze în cabinetul ministerial, altă intrigă, menită a cîștiga pentru liberali campania la rectorat, al cărui termin s-a isprăvit pentru mine, dă bandei de la ziare un nou prilej de minciuni și necuviințe, fără să poată agita o opinie publică mult mai cuminte decît pretinșii ei îndrumători. Nu va trece mult însă și, pentru articole rău înțelese din legea învățămîntului superior, care continuă a se discuta, studenții de la Politehnică, apoi și cei de la Universitate vor fi scoși în stradă, unde află tovărășia, care se putea aștepta, a șomerilor și comuniștilor: se va întrebuința, cu părere de rău, poliția pentru a împiedeca mișcările anarhice și, dacă bunul-simț n-ar fi înviat în sufletele unor tineri rătăciți, cari începuseră să atace trupa, aceasta, cu sau fără ordinele pe care nu le puteam refuza, și-ar fi făcut datoria.