Nu era cale de o zi bună giur-împregiur om de dai Doamne care nu-l știa pe Bodor Zoltan, mândrul cavaler, și puțini mai sunt azi cei ce știu ce era pe acele timpuri un donjuan de viță nemeșească. „În vremea nemților”, pentru Podgoria Aradului centrul politic era în gura largei lunci a Crișului Alb, la Pâncota, unde „domn de pământ” era un vestit liferant al armatei împărătești, bogatul Dietrich, care avea acolo un fel de castel, grajduri, grânare și o sistematică administrațiune domenială. Sâmbăta se ținea la Pâncota târg de săptămână, la care se aduna multă lume din Podgorie, din lunca Crișului și de pe Câmpie. Tot acolo se stabilise dar și administrațiunea politică, precum și cea financiară, și acolo se aflau farmacia și medicul cercului. Era dar la Pâncota multă lume aleasă, mai ales nemți și boemi, cărora li se zicea „husarii lui Bach». După ce împăratul a pus prin diploma din octombrie 1860 capăt regimului absolutist, au plecat încetul cu încetul acești „husari“ și iar au venit în locul lor solgăbiraiele, care pe timpul acela erau și judecători în afaceri de mai puțină importanță. Zoltan era „jurat“, adecă ajutor al solgăbirăului de la Pâncota mai ales în afaceri judecătorești.