Dar mai întâi veniră la Mitrea acasă. Începuse să plouă cu găleata și se stârnise un vânt strașnic. Câțiva oameni intrară în tindă, de unde auzeau glasul Rujei. Mitru umbla speriat de la o femeie la alta, pe când câteva babe și crâșmărița o descântau. Ruja ținea o gură, vorbea într-aiurea: — Nucul... ia! nucul! Și iar tăceau cu toții, și până acolo ajungea de pe deal foșnetul mânios al copacului! Femeia prindea iar să se zvârcole: — Ia! nucul... nucul! Mitrea veni în tindă. Unul îi zise: — Mâine să tăiem nucul, Mitrule. Și el se grăbi, bucuros: — Mâine, mâine în zori; până n-o băga de seamă moșul.