Cu toate acestea iubirea apropie inima unei Evreice de a unui creștin. Și fără ca nimeni să presupună, o idilă tainică și ciudată se urzia, în ascuns, în mijlocul unei singurătăți sălbatice ... De unde era să ghicească bigotul rabin sau tatăl Evreicei că Reveca își făcuse cuibul ei de dragoste, în iarbă ca și pasările ? Dar într’o dimineață se împrăștie vestea că Dinu violase pe Rebeca, fata lui Ruhăl, și dispăruse din sat. Eu ghicisem cine e Dinu. Evreii erau înfuriati. Țăranii se temeau ca prinzându-l pe vinovat să nu-l omoare. — Dar Rebeca ? se întrebau femeile. — Săraca Rebeca! Tatăl său a bătut-o până a lăsat-o moartă. I-a smuls părul din cap, i-a frânt o coastă cu ciomagul și i-a strigat; «Aruncă-te în foc ! Arzi! Prefă-te în scrum ... decât să faci un creștin !» * * * Am căutat toate mijloacele să văd odată pe Evreica pentru care bietul «creștin» apucase drumul ocnei. Ea sta toată ziua închisă în casă. Dar într’o seară am zărit-o ducându-se cu un vas mare de pământ pe umăr să ia apă dela un izvor. Mergea desculță, într’o rochie subțire, cu gâtul gol, cu brațul stâng ținând vasul, cu brațul drept rezemat de șold.