exclamă dânsa. - Asemenea gânduri sunt departe de mine, îi răspunse cealaltă. Încă o dată îți spun: ai dreptate și atâta e destul. Turcii noștri n-au câtuși de puțină milă de voi când le cădeți în mână; de ce să aveți voi milă de o turcoaică și de copiii ei?! Aceasta le-ntrecea toate și-o scoase pe Caliopi din răbdare, încât sângele îi năvăli în obraji și ea-ncepu să tremure din toate încheieturile. - Să mă ierți, strigă dânsa. Noi nu suntem turci! Niciodată și nicăieri noi n-am siluit, n-am despuiat, n-am asuprit pe nimeni, nici ne-am dat silința să luăm pământul de sub picioare ori pânea de la gura altora. - Nedreptăți se fac și aici, și multe au și-n mijlocul vostru străinii să sufere, întâmpină turcoaica. - Nu! Nu! strigă iar Caliopi, care abia acum înțelegea slăbiciunea tatălui său. Vor fi suferind, dar nu de la românii cei adevărați, ci de la veneticii pripășiți printre dânșii, care țin să pară mai și mai decât chiar și cei mai neaoși români. Și pentru ca să știi că așa este - adăugă dânsa cu hotărâre - mai bucuros mă lipsesc decât să fiu pusă în rând cu turcii. Poftim! urmă, aruncându-i în fața hotărârea judecătorească.