Doamna încercă un pantof. — Ce zici tu, puiule? întrebă pe bărbat. Lazăr Tulbure se mută de pe un picior pe cellalt, îl strângea nițel gheata stângă. Mormăi: — E foarte bine… — Da? îmi face picior drăguț?… — Da, da… — Nu cred să existe picior mai frumos în tot Bucureștiul! zice prăvăliașul. Doamna roși. Se simți măgulită. Aruncă o privire cochetă spre prăvăliaș, pe urmă zise: — Da, dar să-mi dai și decoltați să încerc… mi se pare că-mi cam îngroașă piciorul… Prăvăliașul îi aduse pantofi decoltați. Pe urmă îi aduse pantofi fără ramă cu tocuri Louis Quinze. Pe urmă cu ramă și cu tocuri moderne. Pe urmă galbeni-închis. Pe urmă galbeni-deschis. Pe urmă halbșuhe… Doamna îi încercă rând pe rând, zâmbi către negustor, întrebă pe bărbat dacă îi fac picior drăguț. Domnul n-avea țigări, strâmba mereu din nas și se interesa de prețuri. Negustorul asuda ca un cal de tramvai, zâmbea, înjura printre dinți și aducea mereu forme noi, culori noi, numere noi. — Ia să-ncerc și o pereche formă americană, zise în sfârșit doamna către negustor. — Mă rog, cu cea mai mare plăcere, se grăbi negustorul cu zâmbetul acru de nădușeală. — Sunt curioasă cum îmi șade cu formă americană.