De acolo, din pridvorul care cuprinde morminte și unde nu se face nici un fel de slujbă decît cea de pomenire a răposaților, se deschide o altă ușă. Iată-ne, prin ea în biserica propriu-zisă. Ea era făcută după modelul celor din Athos, destinate numai pentru călugări. În proporții mici, avea o formă de cruce, cu pridvorul pentru oaspeți, pe cînd călugării stau în strană; vîrful crucii îl forma altarul. Cînd, apoi, aceste biserici au fost făcute pentru orașe, s-a căutat ca pronaosul, tinda, să fie mai mare, pînă s-a ajuns astfel la biserici mici cu tindă enormă, cum se va arăta mai tîrziu. Deasupra acestui naos bolta se rotunjește, și pe dînsa se sprijine un turn, pe o așezare arhitectonică particulară Moldovei și care constituie o inovație tehnică, mai mult a noastră: un șir întreg de arce răzimate unele pe altele, suprapuse. Turnul nu susținea vreun clopot, ci era gol: în fundul lui apărea chipul lui Hristos binecuvîntînd. Cît despre clopote, ele se găsesc în turla de la poartă, servind de clopotniță. De o parte și de alta a zidului, ferestuici, înguste, împodobite cu ornamente gotice. Căci biserica trebuia să rămînă în penumbră: așa cerea misticul religios, special evului mediu, de care ortodocșii nu s-au despărțit decît foarte tîrziu.