La București călătorul ar fi găsit mai multă viață turcească în legătură cu turcii: fiindcă acum grecii nu mai vin pe sama lor. Ar fi găsit el, deci, mai multă lume orientală decît la Iași. În clientela răsăriteană a domnului se întîlneau uneori și armeni, cari joacă un rol foarte important, dar nu cei din Moldova, armenii mai vechi decît principatul și avînd nume românești, deprinși cu datinile noastre, ci armeni noi, cari vin din cartierul armenesc al Constantinopolului. Așa încît în general am putea spune că ei toți nu erau atît de mult turci, greci sau armeni, cît erau, cu toții, constantinopolitani. Aceasta este deosebirea cea mare față de trecut. Cauza e și aceea că bani veniți din creștinătate se întîlneau mai puțin decît înainte, căci comerțul săsesc decade, iar cel polon însuși de la o bucată de vreme slăbește. Dar domnilor li trebuie bani, fiindcă legăturile cu turcii prin tribut se făceau pe baze bănești, pe lîngă anume peșcheșuri. Dar banii nu-i puteau da decît anumiți capitaliști din Constantinopol, unde se strîng bogățiile împărăției întregi, unde, pe de altă parte vin negustori din Veneția și de aiurea și aduc bani, – toate acestea afară de metalele prețioase, totdeauna din bielșug, mulțumită prăzilor de fiecare an, din care sultanul bătea galbenii săi, așa-numiții sultanini.