Cînd un coleg din Germania mi-a scris dăunăzi, mulțămindu-mi pentru ce am dat alor lui din Ardeal, i-am răspuns că deplor un singur lucru: acest sistem e foarte practic pentru ca un Konnerth sau altul să fie veșnic deputat, dar dezastruos pentru viața morală a unui neam care trebuie să ție sama în viața publică și de altceva decît de asemenea conveniențe personale. În Sibiul Mitropoliei românești ortodoxe, al Asociației, al intelectualității săsești, singurul om politic drept, generos, risipitor față de minoritari a avut ceva mai mult de o sută de voturi. Evreii s-au arătat pretențioși, și au fost lăsați în sama Gărzii de fier, desființată de noi ca o asociație care răspîndește o periculoasă sentimentalitate pseudo-religioasă, de speța inochentismului basarabean sau a duhoborților, speculînd mistica naivitate a țeranilor și cultivînd sistematic crima. S-a îngăduit acestor energumeni să placardeze afișuri electorale, de un desăvîrșit comic, în care alegătorilor li se „ordona” să li voteze candidații. Și, știindu-se că guvernul tolerează, dacă nu sprijină chiar pe ascuns – pe cînd noi la Tutova dezaprobasem pe prefectul Tutoveanu, care, împins de un fiu „gardist“, li acordase frățescul sprijin —, s-au înscris în „gardă“, îndeplinind tot ritualul „pămîntului de la Mărăști și Mărășești”, „calului alb” și adorației șefului, un biet băietan neisprăvit, deprins a se juca de-a pistolul, profesori de universitate de la treizeci pînă la aproape optzeci de ani.