Ea tăcu după ce văzu că nu e glumă, şi priimi şi cea mai mare parte din suma furată. În chiar aceeaşi noapte, ei se puseră şi îngropară mortul. Când se deşteptară păzitorii şi se văzură îmbrăcaţi în haine călugăreşti, nu puteau crede celor ce li se arată. Se mai frecară la ochi, se mai uitară, şi văzură că aşa este. Cel ce se deşteptase mai întâi se duse la tovaroşul de lângă dânsul şi, începând a-l înghioldi, îi zise: – Moş călugăraş, moş călugăraş, ca caţi tu aci? – Dară tu, călugăre, ce cauţi? îi răspunse. Atunci toţi deodată începură a răcni unul la altul: – Ce cauţi aci, călugăre? arătându-se cu degetul. Şi se făcu o tulburare şi o răscoală între dânşii, de nu-i putea da nimeni de căpătâi. Ei! tocmai târziu se dezmeticiră şi se domiriră că omul cu rachiul de astă-noapte n-a fost lucru curat. Dară când îmi văzură că trupul lipseşte? atunci, atunci; unde îmi începură o ceartă şi o hălălaie între dânşii, de-ţi venea să-ţi iei câmpii. Se învinovăţeau ca dracii unii pe alţii. – Ba că tu eşti de pricină. – Ba că tu ne-ai făcut să bem rachiu. – Ba că tu ne-ai îndemnat să ne ducem să-i ajutăm.