Când Gogușor se urca prin pomi, Gogu stetea frumușel jos, dar se bucura că Gogușor știe atât de bine să se urce și nu cade. Mai bine încă era când Gogușor zidea cetate, căci atunci Gogu îi căra pietri și nisip. De tot bine era când se jucau de-a secția, căci atunci Gogușor îl aresta pe Gogu și-l ducea în ghionturi la secție și-l punea la arest fie în dosul cotețului, fie în gura pivniței, fie sub scară, tot locuri pe care Gogu nu le cunoscuse mai-nainte. Iar dacă ghionturile erau câteodată prea de tot îndesate, Gogu începea să miorlăie, dar răbda, fiindcă asta așa trebuia să fie. Dar când Gogușor făcea zmeu?! Gogu putea să i-l țină și să se uite cum alerga cu el. Ce păcat că sâmbătă seara se sfârșeau toate și trebuiau să mai treacă două săptămâni până ce se încep din nou?! Și aceste două săptămâni însă Gogu le petrecea mai bine decât mai-nainte. Fiindcă nu mai era Gogușor, Gogu făcea el însuși încercări din ce în ce mai îndrăznețe de a se urca prin pomi, aduna pietri și nisip, ca să-și zidească el însuși cetăți, se vâra prin toate unghiurile, ca și când ar fi dus în arestul poliției, și-și făcea el însuși, așa cum da Dumnezeu, câte un zmeu cu coadă în fâșii de cârpă.