O încercare de răscoală, în Moldova sub Radu Mihnea și-n Muntenia sub Alexandru Iliaș e înăbușită în sânge. Peste cincisprezece ani boierii urzesc iar stârpirea grecilor. De astă dată ei cumpără puternicul sprijin al lui Abaza, pașa Silistrei, și, prin el, izbutesc a face domn în Muntenia pe Aga Matei Basarab, în primăvara anului 1633 și-n Moldova pe vornicul Vasile Lupu, în vara anului 1634. Dar împotriva grecilor nu se putea domni, și cei doi gospodari vor să domnească. Deci îndată ce-și văd visul cu ochii se-nconjură și ei de greci, și tot lor li-ncredințează bogățiile și slujbele țării. Vasile Lupu își avea și oastea alcătuită mai toată numai din greci, și poate că și lăcomia lor îl va fi împins la acel nenorocit război împotriva lui Matei Basarab, în locul căruia umbla să-și puie pe feciorul lui, ca să aibă și Țara Muntenească în stăpânirea lui. „O, nesățioasa hire a domnilor spre lățire și avuție oarbă, zice Miron Costin, pre cât se mai adaoge, pre atâta râvnește! Pohtele domnilor și împăraților n-au hotar; având mult, cum n-ar avea nimica le pare; pre cât le dă Dumnezeu, nu se satură; având domnie, cinste, și mai mare și mai late țări poftesc... „Zece Derviși pe-un covor pot încăpea, iară doi împărați într-o țară nu încap, spune un proverb turcesc”.