Personalul mișcării n-are vreme să răspunză cocoanii. Mă sui în vagonul unde se află acea damă și după ce o salut frumos, încep să-i explic toată împrejurarea: cum a deraiat trenul de marfă, cum trebue să se unească trenul 14 cu 122, cum o să transbordăm șcl. — Să fie ai dracului! zice cocoana foarte supărată. — Cine, coconiță? întreb eu. — Dumnealor de la drumul de fer... De ce nu bagă de seamă! — Ei! zic eu; nu se poate fără câte una de asta, dacă e odată drum de fer... — Pentru că sunt dobitoci!... Și cât o să întârziem? — Apoi, zic eu, cu manopera de aici, cu transbordarea de la Buftea, poate să întârziem vreo două ceasuri... — Două ceasuri?.. Fir-ar ai dracului! Care va să zică, atunci, când ajungem în București?... — Era să ajungem la 9 și 10... și acuma... — Și acuma? — Acuma o să ajungem pe la 11 trecute. — Ce dobitocie! — Și, dacă-mi dați voe, coconiță, de unde veniți d-voastră? — Dela Vălenii-de-Munte.... Mă recomand: madam Sevastița Stănescu, născută Vasilescu. — Sunteți din capitală? — Da. Sunt măritată la Văleni, dar viu des la București, am părinți, Noi suntem din București... Dacă cunoști dumneata pe domnu Christache.