O familie foarte bine înzestrată, unii într-un sens, alții într-altul. Știm ce a făcut Mihai; Pătrașcu din Cipru a scris o gramatică grecească, pe care am găsit-o, sînt mulți ani de atunci, la Biblioteca regală din Dresda, purtînd chiar în titlu însemnarea acelui care a făcut-o. Cît despre Petru Cercel, el a avut o viață foarte zvînturată. Fusese o bucată devreme în Damasc, cum spune însuși într-o plîngere a lui, de pe la 1579, către regele Franciei, pomenind de nenorocirile copilăriei și tinereței lui. Reclamă încă de atunci dreptul de moștenire la tronul muntean, cerînd sprijinul regelui Henric. După aceea a apucat drumul către Apus. Unul dintre mulții pretendenți cari apăreau la curțile occidentale, împrumutînd bani și rugîndu-se de un sprijin diplomatic. A fost bine primit la curtea acelui rege Henric al III-lea, om inteligent, vioi, elegant, cam stricat, încunjurat de tineri cari aveau aceleași calități și defecte, vestiții „mignons” cu cercelul la o ureche, de unde și, pentru el, numele de „Cercel”. Voevodul român pribeag a stat o bucată de vreme în preajma suveranului francez, care i-a dat la urmă scrisori de recomandație, cu care merge la Constantinopol, unde ambasadorul francez de Germigny l-a susținut, din ordin și din aplecare.