În ce privește, în sfîrșit, firea poporului nostru și legăturile cu domnia, iată ce întîlnim la contemporani: „Este un popor supus apăsării, și din cauza aceasta e de ajuns să vadă că vine cineva cu aiere dușmănoase ca să se retragă înaintea lui”. Iar un nobil ungur, Forgâch, care cunoștea foarte bine Moldova, de prin anii 1560–70, și care a descris luptele Moldovei de pe vremea aceasta, are următoarele cuvinte de ură: „Așa de cruzi sînt barbarii aceștia, încît ucid pe domni fără cel mai mic motiv, și tot așa fac supușii față de domn. De aceea nimeni n-a putut stăpîni multă vreme. Strălucirea familiilor nu se poate aștepta acolo. Căci uneori se nimicesc familii întregi fără nici un cuvînt, adesea pentru a li lua banii sau averile.” Întorcîndu-ne acum la Botero, iată ce spune el: turcii numesc pe domnul muntean. În Moldova țara a păstrat mai tîrziu dreptul de a numi domnul. Această alegere a domnilor, de țară, era o realitate. Și totuși o altă realitate sînt măsurile de mazilie pe care turcii au putut să le ieie, de la un timp, față de domnii noștri. Iată explicația. La început, cum am spus, ei se alegeau de țară, care se strîngea într-un anume loc și aclama pe Vodă cel nou.