Firește că între Moruzi cel tînăr și Mavrogheni era oarecare deosebire. Domnul pune fel de fel de întrebări vizitatoarei, după care se aduc dulceți și cafea în cești foarte mici. Muzica turcească începe cu instrumentele-i foarte ciudate, pe care le-a păstrat și pînă acum. (Dimitrie Cantemir a interventat și un fel de notație pentru această muzică orientală, așa încît și pînă astăzi turcii cîntă melodiile lor după notele domnului moldovean.) Călătoarea trece apoi la doamna, despre care spune că sămăna cu ducesa de Gordon, o frumuseță engleză vestită. Avea șapte copii, dintre cari trei fete, de nouă, zece, unsprezece ani, una fiind Smaranda Mavrogheni, al cărei portret s-a păstrat, cu o pălărie în totul asămănătoare celor de mai ieri, și un surguciu mare atîrnînd deoparte[5]. Pe lîngă doamnă stau douăzeci de fete de casă „doamne de onoare”, am zice: unele dintre dînsele, grecoaice, purtau turban, iar cele de țară aveau o coafură deosebită, pe care o pomenește și alt călător, care a cunoscut foarte bine țara noastră, un ungur, Karaczay. Se pieptăna părul către ceafă, unde se făcea o modîlcă pentru a așeza un văl mic, pe care se răzima un fel de fes ca acela pe care-l poartă pînă astăzi femeile în regiunea Romanaților, de fapt o căciuliță de blană foarte scumpă.