Nu-mi place iarna. Știu că sezonul acesta convine bogaților, cari așteaptă cu nerăbdare seratele, balurile, patinagiul, observ că ciorile, niște paseri totdeauna cernite, au aerul de-a petrece, sub cerul veșnic posomorit ; dar întorcând altă pagină a vieții, aflu că săracii nu se bucură deloc, iar vrăbiile neprimind nici o circulară dela doctorul Felix ca să nu stea în frig, sunt amenințate să moară înghețate pe crengile arborilor desfrunziți. Recunosc și eu că viforul e un solist plăcut, că vagnerianele lui sinfonii, în timpul nopții, sunt pline de taine și de o melodie sumbră, cu condiția să-l ascult dintr’o cameră bine încălzită, în fața unui pahar cu ceaiu aromatic și cald ... Dar culmea antipatiei mele împotriva iernii, o hotărește paltonul meu vechiu. În vieața mea, cumpărarea unui palton nou este un eveniment, deaceea mai în toate iernile sunt nevoit să îmbrac paltonul din ... anii trecuți. Firește, pentru boemii de felul meu, lucrul pare indiferent a purta o haină veche sau nouă ; dar observați de aproape : pe când o pălărie veche, o cismă veche, o redingotă veche trec nezărite, sau sunt foarte puțin luate în seamă, un palton vechiu se pune în evidență, fără să vrea, ca stângăcia unui om timid.