Străin de legea noastră, așează la Cotnari, unde erau sași mulți, o școală protestantă, cu gând, ca prin învățăturile ei să tragă țara încetul cu încetul la credința aceasta. Mândru și risipitor, pune bir un galben de casă. Popor și boieri se ridică într-un singur cuget: în fruntea lor e hatmanul Tomșa. După trei luni de luptă sub zidurile Sucevei, o năframă albă flutură din turn, porțile cetății se deschid, și Despot, părăsit de toți, iese îmbrăcat în haină domnească înaintea lui Tomșa să i se-nchine. Acesta-l mustră pentru toate nelegiuirile câte le-a făcut, și, nemaiputându-și stăpâni mânia, îl izbește în față cu buzduganul, — atunci mulțimea, ca o fiară scăpată din lanț, se aruncă asupra învinsului care cade zdrobit sub loviturile miilor de brațe ucigașe. Dar nici lui Tomșa nu-i ticnește mărirea. Că vine Lăpușneanu iar cu steagul domniei, pe care-l plătise la Constantinopol cu două sute de mii de galbeni — bănet de aur în greutate de 500 de oca. „Și vine hain, răzbunător, cu oaste păgână, însetată de jaf. Orice împotrivire e zadarnică. — „Și de nu mă va țara, „eu voiu pre dânsa”, răspunde înviforat solilor ce-i spun că nu-l vor moldovenii. „Și au oprit pe soli zice cronicarul, și au trimis hochimurile împăratului la tătari, care îndată s-au pornit, de au acoperit țara cu un roi până-n Prut, prădând și arzând”.