Matei era om de țară, legat prin toate fibrele ființei sale, prin toate legăturile misterioase ale descendenței genealogice de acest pămînt și, pe de altă parte, el avea, din datinile noastre, acea bunăcuviință smerită care ne-a deosebit în toate timpurile și ne-a făcut să evităm tot ceea ce este pretenție, rău gust, vorbă tare, haină bătătoare la ochi, lux stupid. El a rămas boierul din Brâncoveni, de unde era originar, unde și acum se văd zidurile făcute de dînsul, casa unde a locuit de atîtea ori și biserica unde s-a închinat cu atîtea prilejuri. Tot uși, și în timpul domniei lui, din cauza cererilor turcești, ciocnirilor lor cu moldovenii, Țara Românească, supt raportul economic, decăzuse, și ceea ce spune Bacșici e cu adevărat impresionant. Toate greutățile de care se vor lovi domniile de mai tîrziu în tendința de a transforma țara vor veni din această lentă sărăcire, înainte de toate, a puterilor omului. Mulți locuitori fugiseră în Ardeal, căci între Ardeal și Țara Românească a fost totdeauna un schimb de populație, pe lîngă acei mocani cari străbăteau toate pămînturile românești (la noi d. ex. Mîneciu-Pămînteni, Mîneciu-Ungureni; în Ardeal familii ca Moldoveanu, Munteanu). Satele, ni spune Bacșici, fac impresie slabă, bisericile sînt rău ținute, multe dintr-însele înlocuite printr-o simplă cruce de lemn.