Întovărășit la întoarcere de acel sol polon, Stanislas Golski, de care vorbește Walther, Dousa pomenește de Babadag, care pe turcește înseamnă „Muntele Moșneagului”, după un santon îngropat acolo, un derviș, al cărui mormînt se vede lîngă o fîntînă. Vorbește cu acest prilej și de lacul Ramzin, pomenit și de Reicherstorffer, care-i zice însă „Rosove”. De la Isaccea, apoi, Dousa trece pe la Huși, unde era să fie în curînd o episcopie, în legătură cu părțile dunărene: spune că aici era vadul spre Bugeac, unde tatarii se vor așeza, cum am spus, tocmai pe vremea aceasta, în colonie ca să facă imposibilă de acum înainte o răscoală a Moldovei sau a Munteniei. Îi e cunoscută și populația catolică ungurească din marginea orașului. Se menționează apoi lașul, Hotinul, Camenița, dîndu-se și unele inscripții, pentru că Dousa era un umanist ca și Bongars, în căutare de urme clasice.