Când nu-s deajuns banii ce se cară la Țarigrad, pentru dobândirea ori păstrarea unei domnii, vin oștile vecinilor, tătari, leși sau maghiari, aduse, urgie pe biata țară, tocmai de cei care s-ar cădea s-o apere. Stepene de scoborâre sunt domnii românilor de aci încolo, și chiar atunci când se arăta câte unul mai vrednic și mai îndelung stăpânilor, el pare a nu mai însemna decât un popas doar în această cumplită prăbușire. La Constantinopol, împuterniciții Apusului rămân uimiți de bogățiile ce se storc din țările noastre și de marea putere de îndurare a poporului român. vezir, eu aș potoli zurbalele aceste”. Iară împăratului i se supărase cu zurbalele, și se miră ce va face, și întrebă sfat și pre unul și pre altul; și aflând vreme acel Musaip împărătesc au spus împăratului că este un pașă sărac, și el zice să-l pui Măria ta vezir, că a potoli toate gâlcevile aceste pre carele îl cheamă Kiupruliul. Deci împăratul îndată l-au adus, și l-au pus vezir, îndată au și pus de au strigat oaste, și pre altă parte au început a tăia capetele celor vicleni până i-au speriat, de au așezat toate zurbalele; și au rămas vezir lăudat la turci, precum s-au văzut și se vede și până astăzi neamul lui.