zise el îndrăzneț. Ți-a lăsat vorbă să ne dai să mâncăm și să bem; au să vie și celelalte turme în urmă și ne-a spus ca să-ți lăsăm cinci grăsuni din turmă și să ți-i alegi după plac. — Bine plătește Lică! zise unul din drumeți. — Are de unde! adause altul. — Mai știi!? întâmpină al treilea. Are turme multe, și porcarii beau și mănâncă mult. Ghiță-și încreți fruntea. Vorbele boitarului și apoi vorbele drumeților erau parcă să-l scoată din sărite. El simțea că, dacă nu primește, se trage în degete cu Lică; dar aici, față cu oamenii, nu putea să primească. — Bine, zise el, călcându-și pe inimă. Lăsați, că mă înțeleg eu cu Lică. Mâncați numai și beți; grija mea de plată. Băietanul ieși, iar Ghiță se întoarse spre oameni și mai adause: — Ce știu eu cât vor fi mâncând oamenii lui? Eu vreau să am socoteală curată. — Așa-i! ziseră oamenii. — Bine, Ghiță, de ce n-ai primit grăsunii? întrebă în urmă bătrâna. — Ce să fac eu cu grăsunii lui? răspunse el cam necăjit. — Să-i tai, să-i vinzi, să-i îngrași. Ghiță, ia grăsunii, că rămâi fără bani. Dac-ar avea omul bani gata, n-ar plăti în grăsuni.