în fond, amorului acesta orb pentru bucata de hîrtie prevăzută cu ștampilele cuvenite l se poate aplica versul lui Scarron: Je suis de mon amour pressè cruellement, Mon esprit s’en altère et mon corps s’en constipe Și dac-ai întreba pe fiecare-n parte „de ce atîta dragoste?”, ar da din cap – presupunînd că ar poseda asemenea inutilitate fizică – și ar fi mai încurcat decît dacă l-ai întreba cine a fost primul papă la Roma. Atîta este de adevărat că amorul pentru constituție e un amor mai constituțional decît unele boale, cu care ne naștem fără să fi avut meritul de a fi lucrat pentru dobîndirea lor. Vă mărturisesc că. În ce privește credința în constituție, eu sînt ateu. Și aici, de acord cu reacționarul Thiers, cred că „o constituție, oricare ar fi, dă întotdeauna rezultate conforme cu starea prezentă a spiritelor”. Mai pe românește: cînd o constituție poate fi călcată fără ca domnii călcători să fie imediat călcați și ei. Însemnează că nu sîntem copți pentru altă constituție decît pentru… călcare. Presupuneți că mîine. În loc de constituție, bărbații de stat se adună și ne dăruiesc un cauciuc oarecare. Ne-am uita la el, l-am admira poate; dar n-am face revoluție dacă ni l-ar lua înapoi.