– Puișorule, nu mai scoate capul pe fereastră!... E lucru mare, cât e de deștept! zice mam' mare. – E ceva de speriat, parol! adaogă tanti Mița. Pe când Goe își mănâncă afară ciucalata, cocoanele se dau în vorbă de una, de alta... Trenul aleargă acuma de spre Crivina către Periș. – Ia mai vezi ce face băiatul afară, mamițo! zice mamița către mam' mare. Mam' mare se ridică bătrânește și se duce în coridor: – Goe! puișorule! Goe! Goe! Goe nicăieri. – Vai de mine! țipă cucoana! Nu-i băiatul! Unde e băiatul!... s-a prăpădit băiatul! Și toate cucoanele sar... – A căzut din tren băiatul! Țațo, mor! Dar deodată, cu tot zgomotul trenului, se aud bubuituri în ușa compartimentului unde nu intră decât o persoană. – Goe! maică! acolo ești? – Da. – Aide! zice mam' mare, ieși odată! ne-ai speriat. – Nu pot! zbiară Goe dinăuntru. – De ce?... te doare la inimă? – Nu! nu pot... – E încuiat! zice mam' mare, vrând să deschidă pe dinafară. – Nu pot deschide! zbiară Goe desperat. – Vai de mine! îi vine rău băiatului înăuntru! În sfârșit, iacătă conductorul cu biletul: primește paralele și liberează pe captiv, pe care toate trei cocoanele îl sărută dulce, ca și cum l-ar revedea după o îndelungată absență.