Era însă și Bobocel la mijloc, Bobocel, băiatul nevinovat, bondoc, drăgălaș și frumușel, mare minune de frumușel. Dar cine poate să știe astăzi ce n-are mâne neapărat să facă! Obosit de munca zilei, de zbuciumările sufletești și de alergatul prin noaptea răcoroasă, Ghiță trebuia să caute în cele din urmă odihna, și norocul oamenilor muncitori este că găsesc odihna când o caută mai ușor decât alții. Nu-i mai păsa, parcă, în sfârșit, de nimic: sâmțea numai că e flămând și că stomacul îl stăpânește și-l mână acasă. Dimineața, calfele și cei doi ucenici erau la lucru când Ghiță s-a trezit. Și totuși, parcă nu-i venea să se scoale. De ce adecă să se scoale? De ce să nu-și scurteze ziua când e atât de bine să dormi și atât de rău să fii treaz? Abia târziu de tot, după ce s-a încredințat că nu mai poate dormi, cam pe la noauă, s-a hotărât să se scoale și să se pună la lucru, pentru ca nu cumva calfele să rămâie fără de material croit. Om posac din fire, Ghiță Tudoroiu nu putea nici acum să le pară casnicilor săi altfel de cum era de obicei. Sta și acum în fața mesei, liniștit și scurt la vorbă, potrivea pielea, o mai întindea pe ici, pe colo cu cleștele și tăia hotărât și cu măsură.