La Ludești, lîngă hotar, românii sînt simpli – unii chiar gușați –, dar buni; „nu se vorbește de tâlhării”. Cu totul altfel de la Geoagiu (Gvógy) la Zlatna, unde sînt oameni răi, hoți, și din cauza vecinătății minelor de aur. La Mintia, Mârosneméthy, proprietarul, Alexandru Barcsai, e „rud cum și-ar închipui cineva pe un nobil din veacul al XVIII-lea”[8]. La Bobîlna se află mine de fier, și „românii socot că pe vremea jidovilor (așa numesc ei vremile vechi în general) se zidea acolo pe fier (auf Eisen gebauet…)”. În Jurnalul unei călătorii de la Sibiiu peste Bălgrad se prețuiesc românii din Zlatna ca fiind 6 000 neuniți și 2 000 uniți, cîștigați zilnic, de preot, care e zelos. La Abrud, „cei mai mulți locuitori sînt români neuniți; după ei mai numeroși sînt unitarii. Sînt și reformați, românii uniți și catolici”. Călătorul știe că la Cărpeniș s-a născut Cloșca. La 1793 se tipărea, la Frankfurt, cu indicația în titlu: „Frankfurt și Lipsea”, un volum anonim de călătorii de la Pressburg în Ardeal și înapoi, Reisen von Pressburg durch Mähren, beyde Schlesien und Ungarn nach Siebenbürgen und von da zurück nach Pressburg. El ni va transmite știri nouă despre rostul românilor în acele părți ardelene, unde ei dădură șirul de tulburări provocat de opunerea îndărătnică la religia oficială, impusă, a unirii și, la capăt, pornirea răzbunătoare a lui Horea.