Drumul de mai tîrziu străbătea această țară, ori prin Tighinea spre Caffa genoveză, ori prin Dorohoi, Botoșani, Iași, Bîrlad, Chilia și Cetatea Albă, iar mai tîrziu cînd cetățile acestea au căzut în mîna turcilor, decăzînd, drumul a tins către Galați. Pe la Hotin, în sfîrșit, putea să fie altă linie de comerț, în legătură cu cel dintîi. Drumul Lemberg-Caffa se chema cel tătăresc, pe cînd celait, care a avut o întrebuințare mai importantă în veacul al XV-lea, dar era mult mai slab frecventat chiar în întîia jumătate a acelui secol, era drumul moldovenesc. Acum să vedem ce au putut să vadă și unii și alții, supt ce aspect s-au putut prezenta țerile noastre acelui care venea aducînd marfă sau îndeplinea funcțiuni religioase ori, în sfîrșit, era chemat pe aici de cine știe ce împrejurări neașteptate ale vieții lui. Acel care apuca drumul Carpați-Dunăre și de la Dunăre către interiorul Peninsulei Balcanice, întîlnea acum în Ardeal o viață mult mai dezvoltată decît înainte. Viața aceasta începea să graviteze în jurul orașelor. Cetățile regale ale regelui unguresc, ori pierdeau cu totul importanță lor, ori păstrau importanță numai în legătură cu anume izvoare de venit local, de exemplu de la minele de sare, pe unde existau, ori se transformau și ele în orașe de însemnătate mai mică, cum e cazul pentru Turda, pentru Dej, care fuseseră odinioară cetăți și, prin această situație, căpătaseră o întocmire orășenească.