Era însă în felul lui ceva - cel puțin pentru mine - nesuferit: le ascundea toate în el. Pornit o dată pe minciună, mințea în fiecare clipă, în fiecare vorbă și-n fiecare gest, ceea ce mă jignea. Orișicare faptă rea îl înjosește pe cel ce a săvârșit-o și-l umple de dispreț față cu sine însuși. Voind să nu simță și alții disprețul acesta, el e fățarnic și se înjosește cu atât mai vârtos ori săvârșind altă faptă și mai rea. Se dă însă de gol ca omul beat, care, voind, să-și ascundă beția, trece de-a lungul străzii cu capul ridicat, țeapăn și călcând apăsat, parcă n-ar fi în lume om mai treaz decât dânsul. Își făcuse Sepi datoria față cu administratorul, care-l primise prietenește la masa lui, dar și-o făcuse nesocotind datoriile sale cătră părinții săi. Gândul acesta-l apăsa de tot greu. Mai rău însă îl apăsa gândul că Ferco își va fi bătând joc de șvabul care a perdut în joc de cărți bani ce nu erau ai lui și nu e în stare să-și achite la timp datoria. M-aș fi așteptat să aibă inima deschisă cel puțin față cu mine, care îi dădusem destule dovezi de prietenie. El mă luă însă și pe mine drept om pentru dânsul străin, ținea ca nici în fața mea să nu se deie de gol, și nu-mi spunea nimic.