La Praga împuternicitul lui Mihai a stat mai bine de două luni. Se vânturau acolo tot felul de vorbe, de planuri, de socoteli. Erau și vremile pe-atunci din cale-afară de mișcătoare, ș-atâta vicleșug în oameni, ș-atâta nestatornicie în toate hotărârile lor, că nu se mai punea crezare pe nimic. Împăratul umblă să vindece cu vorbe răni făcute cu sabia. Sigismund, fățarnic, și însuși neștiind ce vrea, își schimbă gândurile dintr-o zi în alta. Aci scria sultanului: „Sunt gata să vin pentru a săruta pulpana Măriei voastre și pentru a ne supune, eu și toată țara mea, sub scutul aripilor puterii voastre”, aci hărăzia împăratului Rudolf coroana Ardealului, în schimbul unei pălării de cardinal, -aci zicea să i se trimită lui partea de oaste și de bani, cuvenită lui Mihai pentru paza porților dunărene. În toiul verii, pe când soli din partea sârbilor și bulgarilor stăruiau de viteazul voievod să ridice spada și să-nceapă lupta mântuitoare, un nou ceauș, sosind de la Țarigrad, aduse domnului sabia și buzduganul, ș-un cal frumos împodobit, din partea sultanului, care-l întărea pentru toată viața la cârma țării pe el și pe fiul său Pătrașcu. Ajunsese la mare preț acum brațul și mintea voievodului român. El primea pacea turcilor și răspundea creștinilor de peste Dunăre să mai aștepte, că nu-i nici el destul de pregătit pentru un război.