Al tău să fie tot ceea ce vei putea să scoți, să vă îmbrăcați de iarnă tu și copiii tăi, dar să știi că nu mai am de unde să-ți dau! II Fatma, singura soție a lui Selim Ghiordun, era adevărată turcoaică, femeie cu frica lui Dumnezeu, tăcută și sfiicioasă, gata-n toată clipa de a se pleca-n fața acelora pe care-i socotea mai presus de dânsa. Rău de tot i-a mers deci numai în timpul când dușmanii erau pe la hotare. După ce turcii au intrat dimpreună cu ceilalți în București, dânsa a găsit între dânșii oameni cu suflet curat, care i-au venit într-ajutor. Tot a mai trecut însă timp până ce a ajuns să-și deschidă iar prăvălioara și să câștige și din vrednicia ei câte ceva. Lasă că nu avea mărfuri, dar n-o ierta firea ei de musulmancă să steie cu fața dezvelită în dosul teșghelei și să-și vândă marfa ca orișice creștină. Abia după câteva luni a ieșit de undeva un armean, care i-a dat și marfă și o fetișcană de vreo cincisprezece ani, care le dedea mușteriilor marfa și lua de la dânșii gologanii. Nici acum însă câștigul nu prea era îmbelșugat, căci armeanul lua jumătate din el.