Și nu numai casele se învechesc; se cam învechise și stăpânul lor, care se uita din zi în zi mai îngrijat la perii cărunți de pe tâmplele lui. De, om tocmai tânăr nu prea era, și, neînsurat, omul care nu mai e tânăr se simte totdeauna mai bătrân de cum în adevăr e. Lasă că cei mai mulți dintre prietenii lui de odinioară erau de mult oameni cu rost și cu copii mari, iar prietenii lui de acum erau cu câte zece ani mai tineri decât dânsul, se sporeau însă din zi în zi și fetele care îi plăceau, dar nu se mai uitau la dânsul. Ajunsese în cele din urmă că nu mai credea ca vreuna să-l ia și pe el. Nici că se putea altfel! Pe stradă, pe la binale și prin birturi nu poate nimeni să-și găsească nevastă; iar prin casele oamenilor nu intra Voicu. Nu i-ar fi rămas dar decât să primească ajutorul cocoanei Firichii din Calea Moșilor, care trecea foarte adeseori pe la bătrâna și avea pe fiecare deget mai multe, și mai tinere și mai potrivite la vârstă, tot una și una, cari l-ar fi luat bucuros; el însă desprețuia pe oamenii cari nu-și aleg ei înșiși nevasta și nu voia să stea de vorbă cu cucoana Firica, ba nici că voia să vadă portretele pe care ea le lăsa din când în când la bătrâna.