Dacă e acuma aşa, aşa apoi fie cum e! – Nici nu-ţi fie frică! începu a-l îndemna Murgul. Ia frâul de la mine din cap şi umblă ca să înfrâni Vâlva cu el. Alta nu mai zise, căci Petru nici nu avu timp să desfrâne cum se cade până ce şi ajunse Vâlva la ei… Petru nu putea privi la ea… aşa era de grozavă şi de înfricoşată. Cap n-are… dar nici fără cap nu e… Prin aer nu zboară… dar nici pe pământ nu umblă… Are coamă ca şi calul, coarne ca cerbul, faţă ca ursul, ochii ca dihorul şi trupul e de toate… numai de fiinţă nu… Aşa era Vâlva când se repezi către Petru. Petru se sprijini în fere, se ridică în picioare şi începu a lucra când cu sabia, când cu braţul, iar sudorile mergeau după el că pârâul. Trecu o zi şi o noapte; lupta nu mai ajunse la capăt. – Stai… Să ne mai întărim oleacă! zise Vâlva râsuflând cu greu. Făt-Frumos lăsă spada în jos. – Nu sta! strigă murgul cu grăbita. Petru iarăşi începu a lucra din toate puterile. Vâlva râncheză acuma o dată ca şi calul… apoi urlă ca lupul… şi se repezi din nou la Petru.