Singurătatea este singurul loc în care se pot retrage cei ce poartă cu ei o suferință. Cu tine însuți poți fi cum vrei ; odată ce ai pășit pragul casei, pentru a intră în lume, cauți a te potrivi celorlalți. De aici mulțimea e atât de puțin originală; toți, par’că, se aseamănă. Și cu toate aceastea e un sentiment mai adânc omenesc ca nevoia de a te mărturisi ? În toată religiunea creștină, confesiunea mi se pare taina cea mai binefăcătoare. Cei simpli, cei ignoranți rar pot să privească clar în propriul lor suflet. Lumea lor năuntrică e strâmtă și obscură. Dar pentru un om care își dă seamă de toate impresiile, emoțiile, gândurile și visurile sale, care le înțelege, le analizează, le definește, care pe motivul lor își formulează o concepție și o filozofie asupra vieții — e sigur, e o nevoie și o fatalitate să stea puțin mai departe de lume. Iubirea sau prietenia unei femei este tot ce convine acestui fel de oameni. * * * Ea înțelegea totdeauna această filozofie individuală și, fără a-i da un caracter antisocial, o urma. Era o prietenă de copilărie. Mersesem împreună, la școală; petrecusem verile în aceeaș grădină, într’o stradă depărtată ; mai târziu ne plimbam singuri, citiam aceleași cărți.