Nu era o persoană de rînd: se pare că aparținea acelei lumi în care italianitatea de origine se unea cu grecitatea de adopțiune, adecă oameni foarte puternici prin bogățiile și situația lor seniorială în Răsărit, cărora bizantinii li dădeau titluri și li atribuiau o anume importanță. Pe un patrafir găsit de curînd într-o mănăstire din nord-vestul Rusiei, Alexandra este înfățișat lîngă Marina, purtînd căciula caracteristică pentru cezarii bizantini; și în grecește este însemnat titlul lui și al soției lui: el este autocrat, ea „autocratoriță“, ceea ce înseamnă împărat și împărăteasă. La Oxford, -apoi, se păstrează o evanghelie slavă și grecească, foarte frumoasă, din care se vede că influența greaca a dăinuit alături de cea slavonă și în vremea lui Alexandru cel Bun, și, iarăși, se pomenește și aici soția lui Alexandru, Marina. Fiul împăratului bizantin Manuil, Ioan, a străbătut Moldova la 1424 și s-a oprit aici. O legendă, care s-a păstrat la Neamț, spune că din prilejul acesta s-a creat o situație superioară mitropolitului Moldovei, Gheorghe, situație care-l punea în rîndul patriarhilor, și iarăși legenda stăruie asupra faptului că Alexandru ar fi căpătat însuși ridicarea situației sale în urma acestei călătorii a fiului împăratului. Avem – am spus – un călător străin, care vede bine și scrie frumos și limpede.