În acest sens, sunt făcute parcuri imense, ținute în cea mai curată stare, unde nu sunt liberi a se adună decât copiii, din toate clasele sociale. Plimbându-mă într’o zi pe o stradă a Münchenului, țipetele vesele ale unei mulțimi de copii îmi atraseră atențiunea. În apropiere era un parc. Intrai înăuntru și înaintea ochilor mei se desfășură un tablou, pe care nu-l mai văzusem. O armată întreagă de ființe drăgălașe și sburdalnice alergă printre arbori, săria, râdea, se da în goana celor mai nevinovate și plăcute jocuri. În aer liber și curat, copiii se desvoltau frumoși și puternici. Și-apoi câte legături de inimă nu se contractau, pe nesimțite, în jocurile acestea comune. Copiii, când vor deveni oameni, vor înlănțui prietenii strânse, în amintirea jocurilor lor din copilărie. Atâtea simpatii omenești, atâtea uniri fericite se datoresc numai împrejurărilor din primii anii ai vieții. Era rar să întâlnesc un copil bolnăvicios sau urît în țara acestor Bavarezi calmi, sobri și practici. În Reichenhall am întâlnit de câteva ori cete de copii — între șase și nouă ani — pornind să facă excursiuni pe Alpi. Mergeau să găsească floarea pe care ei o numesc: floarea regelui. Ei râdeau de mine, pentrucă nu puteam să mă potrivesc cu mersul lor ager.