Dar ce țară bogată! Dacă se pune gunoi, sămănăturile se împleticesc. Boii pasc în pajiști: „acest prodigios număr de boi ce se duc de vînzare în toată Germania și pînă la Strasbourg; mulți se scot din ținuturile locuite și domnul Daucher, bancher din acel oraș, pe care l-am numit acuma, chiar, a făcut să se aducă în timpul ministeriului d-lui de Marebie”. Cozile oilor sînt foarte grele. „Caii din toate aceste țeri sînt dintre cei mai frumoși, dintre cei mai buni din Europa.” Domnul, gătindu-se de plecare, oferă totuși printr-o rudă a se supune; se face a se bucura de venirea liberatorului, pe care-l va ajuta mai mult ca Petriceicu. Oferta e înnoita de mai multe ori. Dar lașul e găsit fără stăpîn. Dupont descrie casele solide, pe uliți largi, și piețele de vînzare. „Prăvăliile erau ocupate de negustori bogați, și se găsea tot ce Asia dă mai frumos.”’ Bisericile cele mari, „foarte frumoase”, vreo douăsprezece sînt adevărate cetăți, cu ziduri, turnuri, adăposturi de mărfuri, și chiar de oameni la ceas de primejdie; de aceea au depozit de arme și chiar turnuri. Curtea, îngrămădire de clădiri întărite, și cu șanț, are și ea artileria ei. E bine împodobită: „Am fost foarte mirați văzînd într-o zidire așa de veche multe apartamente de o mare frumusețe, care sînt toate împodobite cu lemn (boisés), zugrăvite și aurite ca mozaicul (dorés à la mosaique), ceea ce dă un efect plăcut (charmant)”.