În schimb, li se îngăduie a merge cu alai solemn de 30 000 de oameni pentru a îngropa la cimitir fărâmele cărţilor sfinte pe care le rupseseră răsculaţii. Aceasta se petrece fără zgomot şi fără bătaie, şi fireşte că meritul îl au evreii, cari, după sfatul ce li se dăduse, au cruţat; de atunci, scrie Urusov, s-a născut în sufletul său iubirea pentru ascultătorul neam evreiesc. Dar acest mare iubitor de jidovime e silit totuşi a o zugrăvi, - ici şi colo, în linii şi schiţe care fac, fără voia lui, un tablou, - aşa cum o ştim noi în ţară şi cum o ştiu toţi aceia cari, oriunde şi oricând, au avut a face cu dânsa. La Bender în gară lume de toate treptele şi de toate rasele e adunată pentru a primi pe noul guvernator. Acesta recunoaşte pe evreii cari erau să-l câştige apoi aşa de mult: ei îl "arată cu degetul" şi vorbesc tare despre dânsul. Cuviinţă şi modestie, şi mai ales dovadă de prigonire. La Chişinău, unde evreii sunt 70 000 la o poporaţie de 140 000 de oameni - cresc şi se înmulţesc în suferinţă! - ei îşi răzbună pentru pogrom purtând doliu public, închizând prăvăliile, şi mai ales dând drumul lucrătorilor creştini.