În calea spre Cernăuți trece pe la Șipote, unde era o cîrciumă, pe la Botoșani, care poartă numele vechiului sat întemeiat de un strămoș Botăș; acuma erau 400 de case, ceea ce înseamnă 2 000 de locuitori, și cinci biserici (în margenea orașului biserica lui Ștefan cel Mare, Popăuții, iar, în oraș chiar, cele două biserici făcute de Petru Rareș și soția lui Elena, Sfîntul Gheorghe și Uspenia). Dorohoiul îl pomenește numai: altfel între un oraș și celait nu era cine știe ce deosebire. Cernăuții înșiși sînt descriși, cu albanezii cari stăteau pe lîngă ispravnic și îndeplineau funcțiunea de soldați de poliție. Vorbește de grecii și evreii cari erau pe vremea aceea acolo. Orașul are trei biserici și două sute de case. Aici a avut prilejul să vorbească mai multă vreme cu ispravnicul de acolo, care era rudă cu un ragusan pe care-l cunoscuse foarte bine Boscovich, din Turcia. Ispravnicul era francez de origine, Millot, și familia Millo se coboară din acest ispravnic de Cernăuți de pe vremea lui Callimachi (erau și alți francezi: Imbault de la Tour, Imbò al nostru, și va fi pe urmă familia Linchoult, care va juca un rol important în părțile acestea). Vorbind deci cu Millo, abatele află o mulțime de lucruri privitoare la Moldova de atunci și la trecutul țerii.