— Dar așteptând, strigă Conrad, ce să va face Wilhelm? Ce se face familia sa? El mi-a scăpat viața și eu să... — Wilhelm și familia sa sunt în siguranță zise un glas din grămadă. — Apoi n-am ce mai zice, răspunse Conrad. — Acum, zise Furst, să socotim planul. — Dacă cei mai bătrâni îmi vor da voie să vorbesc, zise ieșind înainte un tânăr din Unterwaldul de Sus, numit Zagheli, eu aș propune un lucru. — Ce lucru? zise bătrânii. — Să iau asupra mea luarea castelului de Rossberg. — Și câți oameni cei tu pentru aceasta? — Patruzeci. — Ia sama că castelul de Rossberg este unul din cele mai întărite din tot ținutul. — Eu am chip să intru. — Cum? — Nu poci spune, răspunse Zagheli. — Ești sigur să găsești acei patruzeci oameni ce îți trebuiesc? — Sunt sigur. Zagheli reintră în grămadă. — Eu, zise Stauffacher, dacă îmi vor lăsa această întreprindere, mă însărcinez cu castelul de Schwanau. — Și eu, adăougă Walter Furst, voi lua cetățuia de Uri. într-un glas să priimiră aste două propuneri din urmă. Fiecare conjurat se îndatori în vremea de cinci săptămâni ce mai era până la ziua hotărâtă, să adune ostași dintre prietenii lui cei mai bravi și, până a nu să despărți, hotărâră steagurile subt care avea a merge.