Călătoria lui nu s-a publicat niciodată în întregime: s-au desfăcut din notele tui numai anume elemente publicate la 1802 într-o carte germană[3]. Înainte de a spune ce arată el despre noi e de folos să se noteze că sași din Ardeal cari să fi călătorit la noi puțin înainte de secolul al XIX-lea nu se Întîlnesc, pentru că marele negoț pe care-l făcuseră vecinii noștri prin Țara Românească și mai puțin prin Moldova, negoțul acesta ține pînă la sfîrșitul secolului al XVI-lea și foarte puțin și în cel al XVII-lea. După aceea, sașii negustori se obosesc și, pe de altă parte, țara noastră este năvălită de comèrtul oriental, iar apoi și de comerțul venit de-a dreptul din Occident. Înainte, mărfurile din Apus treceau prin Ardeal, și sașii erau mijlocitorii între fabricanții din Europa centrală și din Țerile de jos, unde se făcea mai ales postavul, și între regiunile noastre. În secolul al XVII-lea, însă, pe de o parte, vin modele de Țarigrad și, pe de altă parte, producătorii din Apus încep a trimete direct mărfurile lor, sau ele se cumpără la Breslau, iar cu deosebire la bîlciul de Lipsca, – cum am mai spus –, bîlciu la care vin o mulțime de negustori cărora li se zicea greci, dar cari erau numai în parte de această națiune, foarte mulți fiind români din Macedonia, și cari aveau la noi străzile lor de comerț, ca, de pildă, strada Lipscani, unde se desfăceau mărfurile aduse din bîlciul de la Lipsca, pe lîngă strada Gabroveni, unde erau negustorii din Gabrovo, în Peninsula Balcanică.