Mai sunt și azi nobili de sânge moldovenesc ca aceia, și de mai multe ori am văzut venind de acolo doamne de o distinsă cultură, cu o cunoștință neașteptată a istoriei românilor, bătrâni cari înfățișau o spiță de neam glorioasă, tineri în cari părea că începe a se mișca o conștiință a datoriei naționale, pentru a vorbi cu noi, cei de aici, despre timpurile când înaintașii noștri și ai lor au trăit împreună, luând parte la aceleași sfaturi ale domnilor din Iași, la aceleași afaceri de pace și război ale vechii Moldove, patrie comună. Știu bine că mulți au colecții frumoase de documente, la care țin și din punctul de vedere, de altfel totdeauna respectabil, ca o formă nobilă de solidaritate omenească, al mândriei de familie. Cât mai curând trebuie să știm ce se cuprinde în aceste arhive private, și oameni cu știință și tact n-ar putea fi opriți de nimeni în cercetările lor, care folosesc supt toate raporturile și tuturora. Putem nădăjdui chiar că de acolo ni-ar veni arhive de familie complecte, ceea ce se află foarte rar aici, doar, întru câtva, pentru Cantacuzini în Muntenia și, în Moldova, prin arhivele, care mi s-a descris ca fiind așa de bogate, de la Stânca, pentru Rusetești.