Descrierea de călătorie a profesorului Weigand, cercetătorul cu stăruință al limbii noastre, și câteva scrisori pe care le-a suflat către mine un vânt norocos mă ajută să spun că Basarabia nu e așa de închisă, așa de adormită, așa de pierdută - din punct de vedere național și cultural, zic, nu iredentist -, cum s-ar crede. Cei ce stăteau în fruntea lucrurilor la 1812 joacă astăzi mai mult un rol de paradă zădarnică. Dacă ar fi fost boieri mari în număr mare, păstrând legăturile de familie și de interese cu Moldova, ar fi ieșit, desigur, altfel. Dar așa, cu câțiva veliți dezrădăcinați și cu o mulțime de răzeși săraci, rusificarea, înstrăinarea a putut merge răpede. Unii din boieri stau la Chișinău, alții pe la țară, unde nu vei fi primit bine, ca în Ardeal, ca în Bucovina, numai pentru că ești român de aiurea. Alții au zburătăcit în vasta lume ciudată a Rusiei tuturor neamurilor - Americă de Nord a despotismului. Negustorii sunt mai ales evrei și greci, în al doilea rând bulgari, ruși. Evreii nu sunt nicăieri mai părăsiți în voia murdăriei și întunecimii: Orheiul nostru străbun, Bălțile sunt adevărate cloace, care s-ar putea asămăna doar cu gunoaiele mahalalelor din China.