TERENUL DE SCHI AVEA ÎN prima dimineață de Crăciun un aspect de serbare populară. Câțiva schiori pasionați plecaseră în zori la Predeal, coborând pe versantul dinspre Timiș, ca să asiste la concursurile oficiale. Cei mai mulți însă rămăseseră pe loc, iar de la Brașov soseau mereu grupuri de băieți și fete care se luptaseră cu viscolul ca să ajungă până sus. Pădurea vuia de lume tânără ca un oraș în vacanță. La Turing-Club un comitet improvizat peste noapte organiza câteva “probe” de viteză și slalom. Nu era decât un joc, dar toți primeau să-l joace cu seriozitate. Se măsurau distanțele, se jalona terenul cu fanioane albastre și roșii, se numerotau concurenții, se stabilea un sistem de punctaj și clasificare. Arbitrii și comisarii de teren, cu brasarde și fluiere, alergau încolo și încoace, printre schiori, ca să facă ordine și să formeze echipele. Un medic tânăr organiza un post sanitar și, pentru ca decorul să fie complet, cineva confecționase un mic drapel alb cu cruce roșie, care flutura în vânt. În fața cabanei se ridicaseră în grabă o tribună de scânduri pentru public și o masă lungă pentru juriu. Pe masă erau înșirate “trofeele”, coroane de brad, cupe de tinichea, câteva sticle de vin și bere, o lanternă cu baterie și – premiul întâi!