E un vârtej de raze, o nebunie luminoasă, un desfrâu astral spintecând făcând bucăți întunerecul nopții de-asupra lacului imens, a zăpezii și ghețurilor țermului. Bănățeni sânt Românii din Chicago. Cei mai mulți dintre dânșii veniți d’inainte de războiu, alții chemați, din familia lor, de către aceștia. Bănățeni oacheși și vioi, ducând aici frumuseța, zburdăciunea, sângele lor iute și iubirea lor de cântec. Sânt dus la biserica lor (și aici vechea clădire a ars și ana nouă s’a făcut în loc). E într’un depărtat suburbiu, unde grupul românesc, important, are ca vecini pe Italieni. Cele două nații, așa de apropiate, nu sânt în legătură. De curând ceva s’a întâmplat care a pus între ei alte sentimente decât ale frăției. Un incendiu a distrus o parte dintr’o prăvălie italiană: se spune că, pentru a împiedeca orice cercetări serioase ale societății de asigurare, proprietarul a pus două bombe, dintre care una, luând foc, a frânt imobilul bucăți, dar a păgubit și casele vecine. Cel închis vorbește de răsbunarea unui conațional. Ziarul românesc Libertatea presintă una din familiile cărora astfel li s’au făcut grele pagube. In biserică slujba se face răbdător, după vechea datină. Cântările, la început stângace, devin din ce în ce mai sigure, mai aprinse; glasuri nouă se prind, și ale copiilor, înșirați în fața altarului cu panglicile tricolore pe cămașa albă, cu ghetuțele legate cu sfori ca să samene a opinci.