Obiceiurile populare sînt expuse pe larg, plecînd de la Cantemir, căci experiența personală a lui Sulzer este foarte mică. Disprețuind poporul acesta, avînd legături cu dînsul numai în straturile superioare sau în cele cu totul inferioare, ciobanii lui, el nu se poate apropia de noi cu dragostea cu care s-a apropiat un Del Chiaro sau cu sentimentul de frăție națională cu care se apropie de moldoveni feciorul de domn Cantemir. Și, la Sulzer, nu putem întîlni lucruri care s-ar adăugi la cele ce am găsit la ceilalți. Ici-colo doar cîte ceva nou cu privire la dansul călușerilor, la jocul „cătănesc” și „mocănesc”, la cel „țigănesc”. Hora nu-i place. În materie de muzică se pricepe. Are deci o lungă discuție cu privire la muzica turcească și la cea românească. Dealtfel omul era înzestrat cu o mulțime de calități, fiind și un desemnator bun, așa încît la cartea lui sînt anexate o serie de reproduceri grafice care nu sînt lipsite de importanță: un plan al Bucureștilor, o hartă a Țerii Românești, care n-au fost cercetate, supt raportul tehnic, pînă acum, deși merită fără îndoială o astfel de cercetare: mai ales planul capitalei, cu indicația caselor boierești și a bisericilor. Adaug că el a ținut să dea și o descriere geografică a tuturor apelor, ținuturilor, tîrgurilor și chiar satelor mai importante, dar nicăiri nu vedem ceva de mare importanță.