Ei au fost avizați a ședea la o măsuță scundă lângă sobă adică Iorgu, Maria și Ion al Mariei, care era privit ca copil de casă. ― A trebuit să mai vie și Rufă, șopti Ioan încrețindu-și sprâncenele, ca să n-avem ăloc î, să ședem la masa mâțelor. ― Ești nesuferit, Ioane, zise Anica, acuși te spun mamei. ― Spune, se răsti el. ― Taci, zise Iorgu, ațintind ochii lui albaștri cu fermitate asupra copilului pretențios. El crâșni din dinți. Boierul de casă obicinuia se vede a ședea cu toate rudele și cu toți servii de-o ordine superioară la una ș-aceeași masă. E drept că cei mai mulți din aceștia erau de neam, deși sărăciți, și s-ar fi simțit atinși dacă lucrurile mergeau altfel. Aproape de Rufă, în dreapta și-n stânga lui, ședea Vasile cu frumoasa sa nevastă, iară de amândouă lăturile mesei cei lungi ședeau deosebiți oameni, fiecare caracteristic în felul său. Vechilul moșiilor, un om cu fața arămie și cu barba castanie, își ațintea cu lăcomie ochii verzi la felurile de bucate ce le aducea sufragiul și-și ștergea degetele de surtuc or[i] de vestă, nicicând de șervetul curat ce sta-naintea lui. Un văr al boierului, cu părul roșu amestecat cu vițe albe, cu fruntea mică și cu ochii ca zărul, își răsucea mustețile de praporcic rusesc sub nasul lui roșu și privea cu plăcere la garafele de vin de dinainte-i.