– Ai te cară de aici, îi răspunse Siminoc, şi nu mai spune la nimicuri. Iaca unul din ogari a dat cu coada prin foc, s-a pârlit niţel şi d-aia miroase greu. Dacă ţi-e frig, dă-te jos şi vino de te încălzeşte; dacă nu, tacă-ţi fleoanca şi mă lasă în pace, nu mă tot supăra. Atunci ea crezu, se dete jos şi, alăturându-se de foc, zise: – Mi-e foame. – Ce să-ţi dau să mănânci? Iaca ia ce-ţi place din ceea ce am dinainte. – Eu voi să te mănânc pe tine, zise Muma-pădurii, găteşte-te! – Ba te voi mânca eu pe tine, răspunse Siminoc şi asmuţi câinii la dânsa ca să o sfâşie. – Stăi, zise Muma-pădurii, opreşte câinii să nu mă sfâşie, că ţi-oi da pe frate-tău, cu cal şi cu ogari cu tot. Siminoc opri câinii; atunci Muma-Pădurii icni de vro trei ori şi dete afară dintr-însa pe Busuioc, calul şi ogarii; iară Siminoc îşi asmuţi ogarii şi o făcură mici fărâmi. Deşteptându-se Busuioc, se miră cum de vede pe Siminoc aci şi-i zise: – Bine ai venit sănătos, frate, dară mult am dormit. – Puteai tu să dormi mult şi bine, dacă nu eram eu. Apoi îi spuse toată şiritenia de la despărţirea lor până acum.