Avem dovadă că el a fost și la noi în nota prin care spune că a aflat la Iași cum că un „casap-bașa, boier de prima clasă” (! ), a fost bătut de vodă cu buzduganul chiar atunci, pentru că înșelase la furnituri. În lucrarea lui el rezervă un capitol Principatelor, trăgîndu-și informația și din lecturi, de la Raicevich la Carra. Cea istorică e de împrumut: observațiile lui filologice n-au vreo valoare. Descrierea însă a dealurilor ce se apleacă spre șesul muntean, acoperite de vii, arată o experiență personală, dar și aici se întrebuințează izvoare din secolul al XVIII-lea, notele generalului rus Bauer. Tot așa și în ce se spune despre producția solului; însă că vinul nostru samănă cu așa-numitul cassis din Provența aceasta arată omul care a băut dintr-însul. Dar iată cum rostește el impresia puternică pe care i-a produs-o natura țerilor noastre: „Am străbătut ambele principate în toate direcțiile și-mi amintesc cu o vie plăcere întipăririle ce mi le-a lăsat mărețul și romanticul lor peisagiu: șivoaiele care se aruncă în prăpăstii și șerpuiesc prin văi, mireazma încîntătoare a florilor și a ierburilor călcate în picioare de turma ce paște, coliba singuratecă a ciobanului pe vîrful muntelui, muntele însuși ridicîndu-se departe, mai presus de nouri, acoperit peste tot, afară de regiunile cu zăpadă, de un strat adînc de pămînt vegetal și pretutindeni împodobit cu înalți și maiestoși copaci de pădure ori cu o verdeață bogată și vioaie, – tot acest amestec de frumuseță, care odată-mi mulțămia vederea, încă mă interesează în icoana pe care mintea o păstrează”[10].