L-am cunoscut din întîmplare la vestita cafenea „Valter”. M-a auzit discutînd cu miște burghezi pe care voiam să-i fac să priceapă că socialiștii tiu vor nici comunismul la femei, nici împărțirea averilor. Parcă-l văd venind spre mine cu entuziasmul pe față și întinzîndu-mi mina lui viguroasă. – Caro mio, sei un buon agitatore! Și de atunci am rămas buni prieteni. Cînd voiam să fug de la școală, ca să scap de afurisitele de matematici, refugiul mi-era la Leone. Cîtă plăcere simțea la vederea mea! Îmi arăta gazetele ce primise, scrisorile din țara lui și de aiurea, tot, dacă ar fi putut mi-ar fi arătat și ce avea lin fundul inimii. Stam ceasuri întregi cu el, fără ca să simt că vremea trece, și tocmai cînd trebuia să-și închidă „camptuarul”, mă întorceam și eu acasă, luînd întotdeauna cu mine cîte un ziar sau o broșură. Acasă, dacă veneam tîrziu, mă pricepea că am fost la Leone. – Iar ai fost la nebunul de italian? îmi zicea tata, și degeaba mă sileam să-l fac să priceapă că Leone era cel mai de treabă băiat! * * * Puseserăm noi multe la cale cu Leone. Îi mai recomandasem pe prietenul Sol… și cîtetrei aveam de gînd să facem multe.