Negustorul începu a-şi face cruce ca de naiba şi iar îl întrebă: – Dar cu chemarea împreună cum te mai strigă? – Iaca aşa: vino! u! mă! răspunse Păcală. Negustorul începu atunci a râde şi zise: ce prost! Apoi îl mai întrebă: – Dar ce bucate se fac acolo la voi? – Mai mult terciu cu mămăligă mâncăm, zise Păcală. – Înţelege-mă, prostule! Nu te întreb de bucate ferte. – D-apoi de care bucate mă-ntrebi? – Te-ntreb dacă s-au făcut la voi grâu, orz şi altele. – Da, s-au făcut până la brâu, răspunse Păcală. – Nu te-ntreb de înălţime, că doar n-am nevoie de paie pentru boi, ci aş voi să ştiu ce feliu este la voi grăuntele orzului. – Să-ţi spun, dacă nu ştii, zise Păcală. Grăuntele orzului este lungăreţ, îmbrăcat c-o coajă cam gălbie şi c-o ţapă în vârf. – Bine, ştiu de astea; dar spune-mi ce fel se vinde, că aş voi să cumpăr şi eu. – De! nu ştii dumnia-ta ce fel? Unul dă grâul ori orzul, şi altul îi dă bani: galbeni, napoleoni ori altăceva. – Nu mă-nţeleseşi nici asta; eu te-ntreb: cum se dă? – Bre! Nici asta n-o ştii. Să-ţi spun eu: iei baniţa ori dimerlia şi pui în ea pân-o umpli cu vârf, apoi cu coada lopeţii o razi ş-o torni în sac, pe urmă iarăşi o umpli şi tot asemine faci.