Filele cărţilor erau toate la fel: albe și pline cu semne negre vopsite de un pictor înzestrat cu un munte de răbdare. Imposibil ca fericirea să fie atât de complicată - se gândi copilul. Lângă el, pe masă, se afla o bucată de ciocolată. Mușcă cu poftă ș-o savură cu ochii închiși. Ciocolata e tare bună, își zise, dar auzise de la bunica că prea mult dulce îmbolnăvește ... și odată bolnav nu mai poți fii fericit! Deci, fericirea nu se poate ascunde în ciocolată! Undeva pe masă erau câteva monede uitate de părinți. Ochii-i străluciră fără să vrea: bani ! Cu ei ar avea tot ce și-ar dori. Apoi se gândi în viitor: Avea bani. Își cumpăra o casă. Apoi încă una, și încă una ... Apoi o mașină, și încă una, și încă una ... Între timp călătorea prin toată lumea... Și apoi? Nu vedea nicio finalitate la toate astea. Simțea că singurul lucru pe care îl pot face banii e să-l țină ocupat și să uite de adevărata fericire. Încercă să nu se mai gândească la ei. Își îndreptă privirea spre pat. Pisica dormea întinsă peste perne. E plăcut să o mângâi, se gândi copilul, dar parcă asta nu-i suficient să fii fericit.