Asta dete ocaziune anecdotelor următoare. Paganini avea obiceiul de a nu călători niciodată cu sume mari de monedă la dînsul; d-aci vine că la sosirea sa în Londra nu poseda mai mult decît 3.500 franci, sumă ce după felul vieții ce trăia el nu-i putea fi de ajuns decît pentru două sau, mult, trei zile. Atacul jurnaliștilor, deși îl ambiționase pînă la gradul de a nu voi să cînte pe teatrele Londrei, asta însă nu-l oprea nicidecum de a trăi ca un mic rege; dar într-o dimineață se pomeni cu șeful ospelului în care locuia că-i înfățișează un cont nu tocmai atît de mare, ci de vreo 35.000 franci, și cerea cu dinadinsul a-i răspunde acea sumă chiar într-acel moment, căci într-alt chip trebile sale comerciale s-ar ruina. Paganini, care nu mai poseda în acel timp decît vreo 50 franci, îi răspunse cu cel mai mare sînge rece: — Domnul meu, vei fi auzit poate de Paganini; află că eu sunt acel om și, daca n-am acum bani, sunt în stare ca pînă mîine dimineață să-ți umplu punga, fie cît de mare, cu funți sterlingi în aur, însă acum lasă-mă în pace, căci nu sunt învățat să priimesc oameni care, în loc de bună dimineața, îmi înfățișează conturi și îmi cer desfacerea lor.