Acum nu-i mai erau rumeni obrajii, ci albi ca varul. Mie-mi era parcă mi se prăbușește casa-n cap. - Ei! nu-ți face inimă rea, îi zisei după ce ne scularăm de la masă. O să treacă și asta! - Nu mi-e mie de bani, răspunse el. Ce-o să simtă însă tata și mama când vor afla adevărul! ? De zis n-o să-mi zică nimic, dar mare o să le fie durerea. Se-nserase când Sepi și-a chemat argatul și i-a spus să pună caii. Administratorul nu voia să-l lase să plece, căci mai ales aici, departe de satele de dimprejur, era lucru riscat a umbla noaptea pe puste. Dincolo de Bârnozel, până-n drumul ce duce de la Sf. Ana la Arad, e pusta Feldioara, de tot întinsă, peste cinci mii de pogoane, iară în cealaltă parte, până-n drumul ce duce de la Șiria la Arad, sunt pământurile Cladovenilor. Cladova e un sat mic și înfundat, din sus de Cuvin, în văi. Deoarece giur împregiur sunt numai păduri, când s-a făcut împroprietărirea, cladovenii au căpătat pământuri aici, la depărtare de vreo trei ceasuri de la satul lor. Când se pornește munca câmpului, ei vin aici cu toate ale lor și nu se-ntorc până ce nu mântuiesc.