A fost în Cipru și în Smirna; a întovărășit chiar pe vestitul călător francez Chardin, a cărui descriere este una din cele mai prețioase cu privire la Turcia din veacul al XVII-lea[2]. Foarte prețioase sînt știrile privitoare la situația creștinilor, în genere, din Imperiul otoman. Cînd sultanul Mohamed al IV-lea pleacă personal în expediție prin Moldova, reînnoind campania pe care cu cinzeci de ani în urmă o făcuse înaintașul lui, Osman, italianul caută să cunoască locurile noastre, și, avînd legături cu ambasadorul german și cu cel al Olandei, acesta vechi prieten al Porții, ca unul ce reprezintă o putere ce nu se luptase niciodată cu turcii, iar cel german găsindu-se după ciocnirea cu imperiul în situație de prieten, capătă scrisorile trebuitoare pentru ca să între în țară și să urmărească evenimentele ce se așteptau. Pornește pe apă, de la Anhial, unde se culegea sare din apele mării și unde, în secolul al XVI-lea, fuseseră curțile vestite ale începătorului puterii și bogăției familiei Cantacuzino, ale lui Mihail Cantacuzino, cunoscut supt numele de Șaitan-oglu, „Fiul Satanei”, care a fost executat acolo, în Anhial. E primit pe corabia unui anume Șaban-beiu. Trece pe lîngă Varna, pe care o descrie în treacăt, și de-a lungul coastei Dobrogii, pe care pe urmă o va vizita și pe uscat, cu sălașurile ei de tatari și de „derviși», căci de populația creștină nu vorbește.