Simte orĭ șĭ care dintre noĭ, că cea maĭ de aprópe și mai învederată dintre causele acesteĭ robirĭ naționalesunt trebuințele nóstre multe și marĭ. Ele ne-aŭ aruncat în crisa economică, din care nu am ieșit încă și care ne face să stăm sfiicĭoșĭ în fața Evreilor puternicĭ prin bogățiile ce aŭ sciut să adune. Nicĭ recunóscerea adevĕrului nu ne-a făcut să ne punem frâŭ: cheltuim ca maĭ mnainte și suntem însetațĭ de nouĭ împrumuturĭ. Crisa economică nu e dar de cât urmarea firéscă a decăderiĭ morale, în care ne aflăm. Virtutea virtuților și temelia viețiĭ morale e stăpânirea de sine, iară noĭ, atât de mult suntem stăpânițĭ de trebuințele nóstre exagerate, în cât ni-e peste putință să primim gândul, că în strâmtorarea, la care am ajuns, nu ne maĭ rĕmâne de cât să ne îmbărbătăm, să renunțăm la o însemnată parte din mulțumirile cu care ne-am deprins, să muncim maĭ întins de cât în trecut și să adunăm fie0care o parte din ceea-ce agonisim, pentru ca cu toțiĭ împreună să ne formăm un mare capital național. Stat, județe, comune, credite fonciare, așezăminte economice, financiare și industriale, neguțătorĭ și particularĭ, platim în fie-care an dobânzĭ, care se urcă la multe milióne, și nu ni e rușine să mărturisim, că ceĭ ce primesc aceste dobânzĭ trăiesc în țărĭ maĭ sărace de cât a nóstră, nicĭ să stăruim ca nouĭ capitalurĭ străine să fie aduse în țară.