Pînă în a doua jumătate a secolului al XVII-lea au fost fără îndoială și călători unguri pe la noi, și, cînd zic: „călători unguri”, înțeleg călători cari vin în calitatea lor națională, pentru că printre călugării catolici cari au stat pe la noi vor fi fost fără îndoială și unguri. Între dînșii se poate număra și Kemény, dar el face parte dintr-o categorie cu totul deosebită, un general înainte de toate. Cine ar vrea să facă lista ungurilor cari au venit pe la noi, n-ar avea decît să străbată un izvor care ni s-a păstrat și este de foarte mare importanță pentru istoria noastră, mai ales pentru fixarea exactă a datelor: socotelile orașelor ardelene, Sibiiul, Brașovul și Bistrița[1]. Unii dintre ungurii cari au fost la noi fără îndoială că s-au folosit de ce au aflat aici pentru scrierile lor – cînd au fost scriitori ca Szamosközy, care a scris în latinește o cronică pe la 1600 și a lăsat și note ce au fost publicate în ungurește: foarte probabil cunoștea țara prin el însuși. Poate că, iarăși, la 1610, cînd, de Crăciun, Gabriel Báthory, prințul Ardealului, a venit aici în țară, la Argeș și aiurea, și a prădat-o, era întovărășit de cronicarul său, Gașpar Bojthy (Bojthinus).