S-au și dat jos din tren, au prânzit nesupărați, dar când d-l Bondoc și-a comandat cafeaua, portarul a anunțat plecarea trenului la Viena. Cocoana Eliza a sărit ca-nțepată de vespi și-a luat iute pe Mimița, ca să nu cumva să scape trenul. D-l Bondoc se uită la ceasornic. Erau abia unu fără douăzeci. - Stai, soro, nu te enerva! zise el foarte liniștit. Asta a fost abia întâia oară. Mai avem încă trei sferturi de ceas. Cafeaua, pe care mi-a prescris-o doctorul, trebuie s-o iau. - Ei bine, - răspunse cocoana Eliza cu oarecare nervozitate - mai liniștită aștept în tren. A rămas dar d-l Bondoc el singur și Goguță, să-și ieie în toată tigna cafeaua. N-a sorbit însă o dată, de doauă ori, și trenul s-a pus în mișcare. Orișicât de flegmatic, d-l Bondoc a sărit în picioare, s-a repezit la tren, 1-a aruncat pe Goguță în cel mai apropiat vagon și a sărit cu toate protestările conductorului după el. Urât lucru ar fi fost dacă dânsa ar fi plecat cu fata înainte, iar el ar fi rămas cu băiatul la Prerau. „Afurisiți de nemți! își zise el. Li-a mers vestea că au regulă: asta regulă?! Cum rămâneam eu acum dacă n-aveam destulă prezență de spirit?!