— Știi pă cine? Eu zic să chemăm pă sublocotenentu Vasilescu; tot e el infirior, trebuie să vie! — Bine. Și Moș Teacă începu să-nvârtească masa împreună cu madam Teacă, strigând mereu: — Gheorghe Vasilescu! Vino-ncoa! N-auzi când te cheamă supirioru? — Prezent! se auzi deodată de sub masă, și sublocotenentul Vasilescu apăru fără tunică pe el. — Ei, bravo! strigă Moș Teacă. Așa-mi place! Spiritul sublocotenentului se așeză apoi la taifas cu domnul și doamna Teacă, băură câte o cafea și peste un ceas plecă. — Dar, când să-l conducă, Moș Teacă zări tunica spiritului la cuier. — Bine, spirite, da ce, ți-ai pus haina-n cui? — Ba nu, don căpitan, da s-a agățat din repezeală când am intrat. — Ia-ți haina, omule, nu vreau să se spuie mâine-poimâine că aduc lumea la mine ca s-o dezbrac. Madam Teacă nu mai putea de bucurie. — Numa să bagi de seamă, Caliopi dragă, îi zise Moș Teacă, să nu faci spiritism de ăsta în lipsa mea, că dumneata, cum ești de fricoasă, ești în stare să leșini.