Aceeași soartă o avuse Ioan Potcoavă, care se zicea a fi Ion Vodă cel Cumplit, acel care se răsculase contra turcilor și fusese bătut, împresurat la Roșcani lîngă Prut, și, predindu-se, perise legat de patru cămile. Potcoavă, căruia i s-a dat această poreclă fiindcă rupea potcoavele în mînă, un splendid bărbat cu ochii și pletele negre, cu talia impunătoare și un suflet corespunzător cu aceste daruri ale lui Dumnezeu, retrăgîndu-se în Polonia, a fost închis, osîndit la moarte și executat: s-a păstrat în două versiuni discursul, foarte frumos, ținut de dînsul înainte de a i se tăia capul și prin care, murind pentru creștinătate, acuza mișelia regelui Ștefan. În sfirșit, tot ca fugar din Moldova peri acolo Iancu Sasul, fiul lui Petru Rareș cu o săsoaică din Brașov, persoană destul de mîndră și originală: cronica spune că el se plimba vara la Iași cu sania cu tălpi de os. A fi recunoscut cetățean polon însemna însă un mijloc de a se asigura împotriva întemnițării și a osîndirii la moarte, căci nu se putea proceda cu un cetățean polon ca față de un simplu fugar din Moldova, un „cetățean turc”, la discreția cererilor venite din Constantinopol. Legăturile principatului muntean, desigur, sînt mult mai rare și mai puțin importante.