Bărbatul care și-a pierdut nevasta se poartă cinzeci de zile cu capul gol, femeia văduvă, cu părul despletit în tot același timp. Ajungem la serbătoarea Învierii. Domnul stă în biserică pe tron – era încă Matei, care se apropia de sfîrșitul vieții lui, căc.i va muri în april, în curte, la aer liber. Pe urmă, după ce se mîntuie slujba, se scot scaune afară din biserică, pentru el, pentru patriarh și mitropolit. Se cîntă „Hristos a înviat” de cor, în grecește și slavonește. Domnul îngenunche și sărută evanghelia; patriarhul îl sărută pe frunte de trei ori; puștile pornesc. Urmează danțul, luminățiile, în zgomotul tuturor tunurilor, și ospețele cu glume. Toată săptă- mîna, spune el, prăvăliile sînt închise, afară de măcelării și de cei cari vînd produse alimentare. Puțin după aceasta, la moartea lui Matei, putem prin acest călător să asistăm la o îngropare de domn și la alegerea urmașului. Alegerea se face înainte, poate chiar pînă a nu-și fi dat sufletul Matei. Mitropolitul Ignatie și boierii aleg în piață pe Constantin, care se îngrijise să fie de față pentru a înlocui pe Diicul, rivalul său, și avea toți seimenii la îndemînă. Mitropolitul iese înaintea bisericii și zice: „Domnul vostru este mort; pe cine voiți să ridicați în locul lui?” Mulțimea răspunde: „Pe nimeni altul nu-l voim decît pe Constantin fiul lui Șerban Vodă”.