?» «Sunt solist și nu fac parte din cor - i-am răspuns. Ascult mai bine de la oarecare depărtare.» Prieteni buni nu fuseserăm noi nici până atunci, dar nici de aici înainte nu ne-am făcut. Câteva zile în urmă am fost puși iar pe două rânduri și comandantul a venit să ne spună că domnul Ionel Brătianu l-a însărcinat să ne trateze, drept dovadă că românii sunt popor civilizat, cu cea mai mare bunăvoință. Ca să facă apoi începutul, a trecut «prin fața frontului» oprindu-se la cei ce aveau să facă vreo reclamație ori să se plângă de vreun neajuns. Eu o singură plângere aș fi avut să-i fac. O știi care. Era însă un lucru despre care nu se putea vorbi în auzul unui atât de mare număr de oameni, care nu se plângeau și ei de el. Celelalte toate erau bune: mâncărica bine aleasă și gătită cu îngrijire, apă curată și proaspătă, culcuș minunat, pe care avea fiecare dreptul să și-l aștearnă, lărgime multă, iar celelalte veneau ele de ele, ca urmări firești ale bacșișului prescris de obiceiul pământului. M-am retras dar și acum la o parte și m-am așezat pe o laiță de lângă perete. Plutonierul, azi locotenent la Jilava, zis și «Fiertură», se repezi la mine.