În tovărășia unui armean, trece apoi la satul Mămăliga, unde Osman-Bairactar, turc supus voii lui Dumnezeu, amintește cuvintele părintelui său despre vitejia polonilor, cari văd astăzi prăbușindu-se gloriosul lor regat. „Cine ar fi crezut”, spunea el, „că, folosindu-se de faptul inferiorității fiilor față de părinți, muscalul din ghețurile lui va ajunge să poruncească în aceste locuri și că Polonia va putea fi împărțită în folosul lui. Dar vremea căderii noastre a sosit.” Dincolo de Prut, vameșul moldovenesc – al cărui rost nu-l înțelege polonul, odată ce e o singură împărăție –, pîndește, în plin cîmp, pe călătorii cari trec. La 6 iunie se pornește spre Botoșani pe un drum pustiu, fără sate, fără lanuri, vinul fiind dat în gropi acoperite cu scînduri. În orașul destul de mare sînt case frumoase, mai ales ale armenilor, cari țin negoțul împreună Cu greci și cu evrei. În fiecare săptămînă e tîrg de vite și de cai, la care ar putea veni și negustori din Polonia. De aici drumul e periculos. Un evreu din Polonia care mergea spre Galați fusese de curînd ucis și se prădaseră trei turci și doi armeni cari mergeau spre Hotin. Plata vămii orașului, a venitului podului (2 lei de car), a pomenii pentru bisericile în lucru face pe Mikoscha să nu intre în lași.