— Vasile! — Porunciți!... — Du-te la bucătar și spune-i c-am zis eu să-ți facă niște mâncare particuleră. Vezi, să puie mai multă ceapă și să nu mi-o facă nesărată ca aseară, că-l dau dracului! — Da dacă n-o avea carne? — Să aibă!... — Înțeleg, trăiți, don sergen-major. Și Vasile s-a răsucit „la stânga-mprejur” pe amândouă călcâiele și a ieșit. Când rămase singur, sergentul-major Guță se așeză pe pat, își scoase bluza, se mai scărpină de câteva ori și, privindîmprejurul lui, murmură: „Ce viață!” ... Tot gândind însă, simțea nevoie ca să fie mai comod, îl supărau cizmele și ar fi voit să scape bucuros de ele. — Planton! strigă el. Peste un minut ușa se deschise și plantonul intră. Când s-a oprit în fața lui Guță, a bătut tare cu picioarele în pământ. — Să trăiți, don sergen-major!... Dar, drept răspuns, acesta se trânti pe pat și întinse piciorul stâng. Plantonul pricepu... Se aplecă jos, apucă cu mâna dreaptă de călcâi, cu cea stângă de vârful ciuboatei și trase... — Întinde obielile, să se usuce... — Înțeleg. — Și cizmele ia-le și le fă cu vacs. Când m-oi scula, să-mi fac mustața în ele. Să fie văcsuite cum îi dracu... — Da n-am vacs.