— Vezi, stăpâne? Și doar soarele e numai o mică rază a mărirei lui Dumnezeu, un colțișor neînsemnat al împărăției lui Dumnezeu! Cum ceri tu atunci să vezi pe însuși Dumnezeu cu ochii tăi slăbiți și înlăcrimați? Mai bine caută să vezi pe Dumnezeu cu ochii sufletului tău! Aceasta plăcu împăratului, care grăi astfel către copilul de păstor: — Văd că ai o minte luminată și un suflet înălțat. Mai răspunde deci la următoarea întrebare: Ce a fost înainte să fie Dumnezeu? Păstorul stătu pe gânduri o clipă și apoi vorbi: — Stăpâne, nu te supăra, dar te rog să numeri! Împăratul începu să numere: — Una, două, trei… — Nu, nu, întrerupse păstorul, nu numeri bine. Începe înainte de unu! — Cum asta? Nu știi că înainte de unu nu este nimic? — Înțeleaptă vorbă ai rostit stăpâne; nici înaintea lui Dumnezeu n-a fost nimic! Aceasta plăcu și mai mult împăratului, care grăi astfel: — Am să-ți fac un dar împărătesc dacă ai să-mi mai răspunzi la o întrebare: Ce face Dumnezeu? Iar păstorul răspunse: — Bine, am să răspund și la întrebarea aceasta, dar împlinește-mi întâi o rugăciune. Schimbă cu mine hainele tale! Și împăratul își scoase hainele împărătești și le dădu păstorului.