Pe prințul acesta nu-l vede, și turcii au luat toate măsurile ca să ne ție în atîrnarea lor. De Mihai Viteazul are o idee foarte mare: era un om foarte curagios și a venit la domnie „din cauza discordiei”. În ceea ce privește pe Matei Basarab, știe că a domnit „douăzeci sau patruzeci de ani” și a luptat cu turcii, ajutat de seimeni; nu știe cum a isprăvit: unii zic că a fost ucis. Știe și că a fost înmormîntat la Arnota, loc unde nu se poate ajunge nici cu rădvanul, nici călare. Del Chiaro spune însă că Matei Basarab a clădit Plumbuita în margenea Bucureștilor, biserică părăsită astăzi, cu ziduri splendide lăsate în ruină, că a mai zidit Brebul de lîngă Cîmpina, Strehaia din Mehedinți, o splendidă biserică, Hotăranii, la Olt. După aceea mai pomenește de tributul pînă la 300 de pungi, ceea ce înseamnă 150 000 de galbeni. Mai cunoaște din domnia lui Matei Basarab iubirea pe care acesta o avea pentru Tîrgoviște, unde de multă vreme nu mai fusese, așa încît, atunci cînd domnul a revenit în vechea Capitală, a găsit copacii crescuți atît de sălbatec, de ar fi văzut urși, și mai mari și mai mici, prăsiți în livezile Tîrgoviștei (!).