Tunuri bubuie și clopotele sună la sosirea lui Cutuzov; Kodrika, secretarul domnesc bine cunoscut, salută pe generalul ambasador. Struve, îndreptat de cetirea lui Dimitrie Cantemir, cercetează ruinele de la Gherghina. La Tecuci, un „sat” cu o sută de case întregi din opt sute, cortegiul e întîmpinat cu steaguri; hatmanul Moldovei se închină oaspetelui. La Focșani se înalță turnurile celor patrusprezece biserici, din care șase de zid. Șesul către Bîrlad e ca un parc englez; pădurile vasluiene farmecă pe drumeț. Revenit prin Vaslui, unde găzduiește în casa „cadiului”, la Iași, Struve asistă la ceremonia de întîmpinare în șesul Frumoasei, nepotul lui vodă rostind complimentul de rigoare (0 mai 1793). Mihai Șuțu însuși apare în carată cu șase cai albi, încunjurată de ciohodari și urmată de boierii călări. Între petreceri, „tînărul rus” vede Trei Ierarhii, la cari optzeci de meșteri ar fi lucrat cincizeci de ani, arhitectul fiind – ca în legenda Curții de Argeș – ucis ca să nu mai facă aiurea ceva corespunzător. Plecarea spre Bender se întîmplă la 24 ale lunii. În Moldova nu găsește mai mult de 600 000 de oameni, și i s-a spus că populația, în loc să crească, scade, mai ales după teribilele încercări ale războiului deosebit de crud, purtat numai la noi.