Și zicând acestea, îi dă basmaua-n mână și-l împinge pe flăcău încet-încet spre ușă. Băiatul trece basmaua în mâna stângă și, ștergându-se de sudoare: — Doamne! doamne! suspină el și cu dreapta-și face cruce. Atunci un hohot strașnic se aude... Flăcăul se-ntoarce-n loc. E beznă-mprejuru-i, și nicăieri ochiul luminos al tovarășului. Tânărul se moleșește din toate-ncheieturile și se prăbușește pe prispă. ...Se face ziuă... — Scoală mă! aici ai adormit, procopsitule? zice un glas cunoscut. Flăcăul se trezește buimăcit. Unchiul îl cheamă în odaie; nepotul ascultă d-abia târându-se pe picioare. — Cât ai pierdut, mă? — ...Tot. — Cât tot? — Ce-am avut eu... și... — Și ce mai? — Și... arenda. — Cinzeci de galbeni? Nepotul dă din cap punând ochii în pământ. — Cine te-a pus să joci, dacă nu știi jocul? — Dracul m-a pus! — Nu ți-am spus de trei ori să pleci? — Da. — N-ai înțeles că te luam la sigur? — Nu. — Prostule! Și unchiul trage din brâu un pungoci mare, scoate o mână de bani și numără pe masă. — Numără-i și tu. Sunt cincizeci? — ...Da. După o tăcere, în timp ce băiatul a strâns banii, i-a legat și a vârât adânc legătura în sân: — Cu mine să joci tu, mă!