Cetăți lipsesc în această parte, pe când, de la Țețina, prin Suceava, Roman, Bacău, Crăciuna, Siretul întreg era întărit pentru împotrivirea față de unguri. La Prut nu se întâlneau însă dușmani, înaintea cărora să trebuiască a se trage un zăgaz. Dincolo de această apă domnii cari în jumătate de veac putură face dintr-o strajă săracă și amenințată o țară mare și sigură, aproape cu totul gata în margenile ei naturale încă înainte de Ștefan cel Mare, găsiră o altă lume decât aceea de pănă aici. Între munte și tăietura adâncă a Siretului erau orașele nemților trecuți din Galiția și Polonia (Siret, Suceava), ale sașilor (Baia sau Baia Moldovei, cu anexele sale Sasca ș.a. ), stânele mocanilor din Neamț, - fără închipuita cetate teutonică a "nemților", cari nu erau nemți pentru popor, ci cruciați, "crijaci" - ocnele regale din târgul de șalgăi sau ceangăi careși păstrează încă numele, sentinelele de propagandă ale franciscanilor din Ciuc și țeranii de limbă maghiară din Agiud și Sascut (în ungurește: Fântâna Sasului). Între Siret și Prut, vechile sate rutene, care se pot recunoaște prin finala -ăuți (v. și Rădăuți), ce-i dreptul întrebuințată mai târziu, prin obicei, și în legătură cu radicale românești -, erau de mult și total deznaționalizate, dar, amintiri și, întâmplător, pretenții litvano-rusești, din care a ieșit apoi uzurparea fără viitor a lui Iurg Coriatovici, mai dăinuiau încă, și din părțile Brăilei muntene venea un curent politic de alipire la principatul mai vechi, și încă mai tare, al domnilor din Argeș.