Acela care făcea împărțirea bunătăților era Braunsdorfer al meu, care-mi punea mereu bucățica bună la o parte și-și trimitea și azi, și mâine, câte unul din rândașii lui, ca să-mi facă servicii. «Dar cei necotizați?». - vei fi întrebând tu. Aceștia aveau la îndemână cantina și se hrăneau de la cazan, unde găseau din belșug mâncare gătită în vase curate sub purtarea de grijă a lui Braunsdorfer și a bucătarului, care-și avea mașina alături cu cazanul. Diminețile ne sculam pe la șapte și treceam rânduri-rânduri în lavabou, ca să ne spălăm. Îmbrăcați apoi, ne puneam pe două rânduri, ca să fim numărați. Trecuți odată prin aceasta, vreunul dintre profesorii de gimnastică își aduna clienții, câte o sută și mai mulți, ca să facă timp de cel puțin un ceas gimnastică împreună: una-două, una- două, sus, jos! - toți dezbrăcați în cămașă, unii chiar goi până la brâu. Șefii de cor își adunau apoi cântăreții și-i grupau după cum se cuvine, ca să se distreze și să distreze și pe alții. Și aici tot Bob Hopkins era unul dintre cei mai zeloși, ba ne dădea pe ici, pe colo și câte o reprezentație în toată regula. Dăduse bunul Dumnezeu un frumos început de toamnă, iar bunul nostru comandant ne dădea și el voie ca să ne plimbăm după prânz timp de câteva ceasuri prin șanțul din jurul fortului, sub ochii neadormitelor santinele.