Socialismul modern, social-democrația organizată și militantă, a exclus din vorbirea ei o termmologie întreagă, care alcătuia dicționarul utopiștilor și al umanitariștilor; a exclus „poporul, libertatea” și alte vorbe mari care se întîlneau în gura revoluționarilor burghezi și de care se făcea atîta paradă. Prin cuvîntul „popor”, revoluționarul burghez, pîntecos vecinic și revoluționar la zile mari, revoluționar de melodramă. Înțelegea mai multe clase deosebite, cu interese opuse, și care se puteau uni cînd vroia burghezul revoluționar, ca să facă republică burgheză ori bulanjism. „Libertatea” însemna, iarăși, gălăgie multă, o femeie îmbrăcată ca la teatru și purtată pe umeri, dreptul tuturor de a se plimba cu balonul pînă, la planeta Marte… Astăzi, un social-democrat nu mai vorbește de „popor”, care poate cuprmde și pe d. Fleva, și pe agenții d-sale electorali, ci de „clasa muncitoare”; cît pentru „libertate”, am înlocuit-o cu „solidaritatea internațională a proletarilor”. * * * Mi se pare, însă, că prefacerea dicționarului nu e completă. Au rămas de șters încă multe cuvinte care nu însemnează nimic și de care se abuzează. între aceste cuvinte intră și „pătura cultă”. Ce vrea să zică „pătura cultă”? Cine zice „socialism” înțelege trecerea mijloacelor de producțiune din mîna exploatatorilor în mîna celor ce muncesc.