<http://schema.org/articleBody>
"&amp;quot;Havies d&amp;#039;haver fet una altra fi; / et mereixies, hip\u00F2crita, un mur a / un altre clos. La teva dictadura, / la teva puta vida d&amp;#039;assass\u00ED, / quin incendi de sang! Podrit botx\u00ED, / prou t&amp;#039;havia d&amp;#039;haver estovat la dura / fosca dels pobles, donat a tortura, / penjat d&amp;#039;un arbre al fons d&amp;#039;algun cam\u00ED. / Rata de la m\u00E9s mala delinq\u00FC\u00E8ncia, / t&amp;#039;esqueia una altra mort amb viol\u00E8ncia [...]&amp;quot; \u00C9s un fragment del poemaFinal, que Joan Brossa va escriure el dia mateix de la mort de Franco (i que Miguel Poveda va cantar magistralment en el seu \u00E0lbumDesgla\u00E7). Em va venir al cap despr\u00E9s de veure les imatges del linxament i l&amp;#039;execuci\u00F3 de Muammar al-Gaddafi, que aquests dies ens han fet una inc\u00F2moda i lletja companyia.El poema de Brossa explicita fins a quin punt \u00E9s humanament comprensible desitjar per a un tir\u00E0 el mateix dolor que ell ha procurat a tantes i tantes persones al llarg del seu mandat grotesc i brutal. Al cap i a la fi, tal com diu un altre poema fam\u00F3s de Salvador Espriu, &amp;quot;A vegades \u00E9s necessari i for\u00E7\u00F3s / que un home mori per un poble, / per\u00F2 mai ha de morir tot un poble / per un home sol&amp;quot;. Veritat inq\u00FCestionable, sens dubte. Per\u00F2 una cosa \u00E9s especular, aix\u00ED en abstracte, amb la hipot\u00E8tica mort violenta d&amp;#039;un s\u00E0trapa, i una altra de ben diferent \u00E9s contemplar com es produeix aquesta mort. Aleshores, ens adonem que hi ha alguna cosa en el que estem veient que inevitablement ens repugna.En el cas d&amp;#039;aquest rac\u00F3 de m\u00F3n, la repugn\u00E0ncia tenia a veure amb un fet circumstancial: el contrast entre el comunicat d&amp;#039;ETA anunciant la seva fi i el que vam poder veure de l&amp;#039;execuci\u00F3 del dictador libi era massa pronunciat perqu\u00E8 no ens produ\u00EDs un xoc. Per\u00F2 no es tractava nom\u00E9s d&amp;#039;aix\u00F2. Gaddafi era una mala b\u00E8stia, aix\u00F2 ho sabem tots, per\u00F2 tamb\u00E9 era un home. \u00C9s a dir, un germ\u00E0 d&amp;#039;esp\u00E8cie. I hi ha un instint d&amp;#039;esp\u00E8cie, molt semblant a la compassi\u00F3, que es desperta quan veiem un home indefens, malferit i plor\u00F3s que \u00E9s humiliat i torturat fins a la mort per altres homes que veuen arribat el moment d&amp;#039;aprofitar-se de la seva feblesa. Gaddafi va suplicar per la seva vida, que \u00E9s el que tots sospitem que far\u00EDem en una situaci\u00F3 com la que ell va viure just abans de ser arrencat d&amp;#039;aquest m\u00F3n. No hi va haver pietat.Hi ha tamb\u00E9 la consideraci\u00F3 que, des de la perspectiva del dret internacional, la mort de Gaddafi resulta est\u00E8ril: com Bin Laden o Saddam Hussein, el dictador pallasso hauria estat molt millor responent dels seus crims davant d&amp;#039;un tribunal investit amb tota la legitimitat. Tanmateix, el que m\u00E9s ens repugna \u00E9s un altre pensament: podem entendre, com Brossa, la r\u00E0bia venjativa i la set de sang d&amp;#039;aquells que tenen l&amp;#039;ocasi\u00F3 de fer just\u00EDcia pel seu compte contra el seu d\u00E8spota. Per\u00F2 ens pessiga el pressentiment que, despr\u00E9s d&amp;#039;un acte com aquest, res no ser\u00E0 millor. Que, per dir-ho a la manera d&amp;#039;Espriu, tot un poble mor una mica m\u00E9s despr\u00E9s de matar un home, encara que aquest home fos un assass\u00ED. Que, al capdavall, la sevaexecuci\u00F3 no hagi estat la darrera vict\u00F2ria de Gaddafi."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/premium/opinio/mort-dun-criminal_0_577742253.html>