<http://schema.org/articleBody>
"Imaginaci\u00F3, fantasia i afany innovador, els motors de l&amp;#039;art esc\u00E8nica de La Fura dels Baus transmeten saba nova al mite d&amp;#039;Orfeu en la nova producci\u00F3 de l&amp;#039;\u00F2pera de Christopher Willibad Gluck Orfeo ed Euridice , estrenada anit al Festival Castell de Peralada. El director d&amp;#039;escena, Carlos Padrissa, centra la seva mirada en el paper protagonista que el compositor alemany d\u00F3na a l&amp;#039;orquestra, convertida en centre neur\u00E0lgic de la seva revolucion\u00E0ria concepci\u00F3 del g\u00E8nere oper\u00EDstic, i converteix els m\u00FAsics en actors que prenen les regnes de l&amp;#039;espectacle.No es tracta de col\u00B7locar simplement l&amp;#039;orquestra a sobre de l&amp;#039;escenari, fet habitual en molts muntatges: la imagin\u00E0ria furera , que arrasa en l&amp;#039;escena oper\u00EDstica internacional, fa un pas m\u00E9s i atorga nova vida teatral als m\u00FAsics com a factor clau de l&amp;#039;acci\u00F3 dram\u00E0tica.Peralada surt air\u00F3s de l&amp;#039;\u00FAnica producci\u00F3 esc\u00E8nica oper\u00EDstica que presenta aquest any, la primera que el festival empordan\u00E8s estrena sota la direcci\u00F3 art\u00EDstica d&amp;#039;Oriol Aguil\u00E0. No hi ha cap afany provocador en la proposta de Padrissa, que busca la complicitat del p\u00FAblic actual en el moment que transforma Orfeu en dona i converteix la seva passi\u00F3 amorosa per Eur\u00EDdice en una relaci\u00F3 l\u00E8sbica que supura erotisme.L&amp;#039;espectacle visual es despla\u00E7a, a vegades amb massa efectisme, als m\u00FAsics-actors, integrats amb enginy i vitalitat a l&amp;#039;acci\u00F3: sovint recorren l&amp;#039;escenari com a posse\u00EFts. De fet, l&amp;#039;extravagant vestuari sembla que els transformi en serpents, quasi com les que van matar Eur\u00EDdice i van provocar el descens als inferns d&amp;#039;Orfeu, a la recerca de l&amp;#039;amor arrabassat. Altres vegades els actors no es mouen, sin\u00F3 que ocupen, amb mig cos fora, petites fosses unipersonals desplegades per l&amp;#039;escenari.BandArt, una orquestra sempre disposada a trencar t\u00F2pics, \u00E9s un formidable instrument. No obstant aix\u00F2, no es pot dir el mateix del seu l\u00EDder, el violinista Gordan Nikolic: la seva capritxosa i extravagant direcci\u00F3 va alternar moments de gran efectisme, amb un tempo vertigin\u00F3s, amb din\u00E0miques no sempre ben equilibrades. El tr\u00E0fec esc\u00E8nic, sens dubte, passa factura als m\u00FAsics, per\u00F2 no justifica la superflu\u00EFtat i la manca de pols narratiu de moltes escenes.La mezzosoprano Anita Rachvelishvili va lluir una veu generosa, fosca i c\u00E0lida, tot i que un punt seca en expressivitat. Sense ser lacrimogen, el seu Orfeu va adquirir un notable nivell, per\u00F2 el lent i somort ritme imposat per Nikolic va restar bellesa i emotivitat a l&amp;#039;\u00E0ria m\u00E9s famosa, Che far\u00F2 senza Euridice?  Amb mitjans encara m\u00E9s cabalosos per\u00F2 no sempre ben manejats t\u00E8cnicament, la soprano Maite Alberola va firmar una molt sonora Eur\u00EDdice, mentre que la seva col\u00B7lega, Auxiliadora Toledano, va col\u00B7locar el seu impecable cant en el paper d&amp;#039;Amor, teatralment assignat a una actriu que, despr\u00E9s d&amp;#039;apar\u00E8ixer en un niu com una de les cigonyes, va sobrevolar l&amp;#039;escenari d&amp;#039;una forma m\u00E9s aviat sapastre. Molt musical i d\u00FActil, el Cor de Cambra del Palau de la M\u00FAsica Catalana, va fer una de les seves \u00FAltimes actuacions sota la direcci\u00F3 de Jordi Casas. Peralada ofereix aquest vespre l&amp;#039;\u00FAltima funci\u00F3 del muntatge, que viatjar\u00E0 al desembre al teatre Sol\u00EDs de Montevideo."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/societat/Fura-sorprenent-teatral-mite-dOrfeu_0_527347327.html>