<http://schema.org/articleBody>
"Quan Calixto Bieito ens va dir dimecres a la tarda que el seu El gran teatro del mundo seguiria la l\u00EDnia de Grotowski, l&amp;#039;autor experimental polon\u00E8s per antonom\u00E0sia, no ens el vam creure. Ell ja arrisca, experimenta, per\u00F2 tant, fins al l\u00EDmit? Doncs despr\u00E9s de veure-la aquesta nit passada, al Theater Freiburg, podem dir que si a Desaparecer, l&amp;#039;\u00FAltima pe\u00E7a de Bieito que hem vist a Barcelona, el director fugia, aqu\u00ED deixa una empremta inesborrable gr\u00E0cies a tres cantants i set actors que es deixen la pell en escena i que ens transmeten una veritat ins\u00F2lita, fins al punt de colpir el m\u00E9s profund de la nostra \u00E0nima vagabunda. Gran encert, doncs, donar el tret de sortida al Barcelona Internacional Teatre (BIT) amb un muntatge que no sabem si meravellar\u00E0, tot i que s\u00ED que colpir\u00E0 aquell p\u00FAblic deler\u00F3s d&amp;#039;experi\u00E8ncies en directe, que busca emocions i art, no nom\u00E9s pur entreteniment. Aqu\u00ED no riu ning\u00FA.Ja des de la primera escena, quan el contratenor catal\u00E0 Xavier Sabata es planta al bell mig de la platea com l&amp;#039;Autor per introduir-nos en el m\u00F3n fosc i metaf\u00F2ric de Calder\u00F3n de la Barca, podem intuir que viurem prop de dues hores en tensi\u00F3. I quan decideix pujar a un escenari dominat per una estesa de tubs d&amp;#039;orgue, saltant-hi per sobre, posant la vida en perill, comprenem que tothom que aparegui damunt l&amp;#039;escenari es jugar\u00E0 alguna cosa m\u00E9s que una nit, que tot plegat ser\u00E0 alguna cosa m\u00E9s que la &amp;quot;festa&amp;quot; anunciada per l&amp;#039;Autor. Si a sobre el paper del M\u00F3n el representa una Leandra Overmann en estat de gr\u00E0cia vocal, tota de negre, amb una creu al pit, com si fos la mare de la humanitat, comen\u00E7arem a tremolar, i voldrem no ser cap dels Mortals que en pocs minuts sortiran d&amp;#039;una placenta inflable. La mezzo Overmann els ruixa amb aigua -gelada- i s\u00F3n ells els que tremolen. Acaben de ser creats i no saben el que els espera. No, no ser\u00E0 cap festa.El que t\u00E9 d&amp;#039;especial aquesta versi\u00F3 d&amp;#039;El gran teatro del mundo s\u00F3n tots i cadascun dels int\u00E8rprets. No importa que els cantants cantin en castell\u00E0 i els actors parlin en alemany. L&amp;#039;obra de Calder\u00F3n \u00E9s poesia. No hi ha trama. Nom\u00E9s inflexions sint\u00E0ctiques, frases lapid\u00E0ries sobre el nostre dest\u00ED. No cal entendre qu\u00E8 es diu en escena. Els int\u00E8rprets parlen millor amb cada m\u00FAscul expressiu i els moviments dictats per Bieito. De rerefons, tenim la m\u00FAsica de Santos. Amb dos harm\u00F2niums i un percussionista, et trasbalsa. La seva connexi\u00F3 amb Ligeti floreix en l&amp;#039;\u00FAltima escena, on l&amp;#039;harm\u00F2nium embolcalla un quadre brutal. Quan els Mortals han mort, tots ben disposats en bosses de pl\u00E0stic blanques, i la Llei de Gr\u00E0cia -una espl\u00E8ndida Jana Havranov\u00E1- els mou, el M\u00F3n es menja un mirall i sagna per la boca. La mare que ha vist morir els seus fills, una Mare Coratge que no ha pogut salvar ni al rei, ni a la religi\u00F3, ni al ric, ni a la bellesa, ni a la discreci\u00F3, ni al llaurador, ni al pobre... ni a ning\u00FA. &amp;quot;Mis ni\u00F1os&amp;quot;, ha xiuxiuejat abans. El M\u00F3n ens diu que la vida \u00E9s un somni i que tots podem fer el que vulguem, per\u00F2 que tots acabarem destrossats sota la piconadora del temps, sense un reflex possible.Bieto ens mostra un compendi de la seva obra, del millor que ha fet des de La vida es sue\u00F1o, en qu\u00E8 la imatge del mirall tamb\u00E9 hi era. Tenim tamb\u00E9 el missatge directe i brutal de Voices, i la devastaci\u00F3 moral del Brand d&amp;#039;Ibsen i un experiment esc\u00E8nic que aquest cop li surt b\u00E9, a difer\u00E8ncia del Don Carlos de Schiller. El risc del Tirant lo Blanc o Macbeth. I la potent direcci\u00F3 d&amp;#039;actors del Rei Lear. Com diu el M\u00F3n: \u00A1Corta fue la comedia! Pero \u00BFcu\u00E1ndo / no lo fue la comedia desta vida, / y m\u00E1s para el que est\u00E1 considerando / que toda es una entrada, una salida?&amp;quot; Bravo."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/cultura/vida-somni_0_589141100.html>