<http://schema.org/articleBody>
"N\u00FAria Sanmiguel acabava de complir els 40 anys quan va agafar una grip. Els medicaments no la curaven i cada dia que passava empitjorava. Entrava a urg\u00E8ncies el 28 de desembre del 2010 i en sortia el mes de mar\u00E7 de l&amp;#039;any seg\u00FCent. Tenia la grip A, que va derivar en una pneum\u00F2nia, i que la va obligar a passar 45 dies en un coma indu\u00EFt perqu\u00E8 els pulmons no li funcionaven.  Van ser 45 dies a l&amp;#039;UCI dels quals la N\u00FAria no recorda res. Ment en blanc. &amp;quot;Ni cap t\u00FAnel sense sortida, ni foscor&amp;quot;, diu. Un mes i mig com si no l&amp;#039;hagu\u00E9s viscut. Va ser quan li van treure el relaxant muscular que es va despertar una mica, i va comen\u00E7ar a somiar. &amp;quot;Somiava a tota hora que estava malalta, i els meus somnis tenien fil musical, que es veu que \u00E9s la m\u00FAsica que em posaven les infermeres&amp;quot;. La N\u00FAria tamb\u00E9 somiava que era famosa, que la coneixia molta gent: &amp;quot;M\u00E9s tard he relacionat aquest somni amb el fet que sempre sentia infermeres que entraven i sortien i que em parlaven, i jo les devia sentir de fons&amp;quot;.  Acomiadada de la feina Quan els pulmons van recuperar el seu ritme habitual de treball, els metges li van treure els tubs i els sedants. Tot comen\u00E7ava a millorar. De l&amp;#039;UCI la van traslladar a planta, i de planta a casa, amb atenci\u00F3 domicili\u00E0ria. Just quan era a casa, recuperant-se, la N\u00FAria va rebre una trucada de la feina, en qu\u00E8 treballava d&amp;#039;economista. Durant els mesos que havia estat de baixa, havien hagut de contractar una altra persona, un aut\u00F2nom, li van dir. La N\u00FAria era una persona clau en l&amp;#039;empresa. Tocava moltes tecles i per aix\u00F2 l&amp;#039;havien hagut de substituir. Ara s&amp;#039;adonaven que ja no els feia falta i van decidir fer-la fora. &amp;quot;Van fer servir l&amp;#039;excusa de la crisi, per\u00F2 a una economista que ha portat les finances de l&amp;#039;empresa durant 14 anys no li pots venir amb segons quins arguments perqu\u00E8 t&amp;#039;enganxa. Jo sabia si l&amp;#039;empresa patia crisi o no&amp;quot;, diu. L&amp;#039;\u00FAnica explicaci\u00F3 que troba \u00E9s que van preferir un aut\u00F2nom que una contractada indefinida com ella. &amp;quot;Em van tancar la porta quan just em recuperava. Per\u00F2 no va ser motiu per enfonsar-me&amp;quot;, explica.  Estava tan contenta de trobar-se b\u00E9 que les prioritats vitals li havien canviat. Va negociar tan b\u00E9 com va poder la indemnitzaci\u00F3, i amb la salut recuperada, naixia de nou. &amp;quot;Tornava a n\u00E9ixer de veritat&amp;quot;, diu la N\u00FAria, perqu\u00E8 primer va haver d&amp;#039;aprendre a respirar, despr\u00E9s a parlar i, finalment, a caminar. Per respirar, l&amp;#039;anaven desconnectant gradualment d&amp;#039;una m\u00E0quina a la qual l&amp;#039;havien tingut endollada. Per parlar, havia de deixar passar temps perqu\u00E8 li van practicar una traqueotomia. &amp;quot;Tampoc no podia parlar amb gestos ni escriure perqu\u00E8 tenia els bra\u00E7os i les mans adormits per efecte del coma&amp;quot;. I, per caminar, li calia paci\u00E8ncia, perqu\u00E8 despr\u00E9s de tants dies al llit, no podia moure&amp;#039;s.  Per\u00F2 no es va donar per ven\u00E7uda i es va comen\u00E7ar a recuperar. L&amp;#039;\u00FAnic neguit que corcava la N\u00FAria era el fet de tenir la sensaci\u00F3 que li havien robat una part de la vida, perqu\u00E8 no recordava res de les tres setmanes que va estar en coma. Per aix\u00F2 es va descarregar els podcasts dels programes de r\u00E0dio que li agrada escoltar per posar-se al dia del que havia passat al m\u00F3n mentre ella n&amp;#039;era fora.  Canvi d&amp;#039;h\u00E0bits i nous interessos Ara la N\u00FAria ho t\u00E9 tot molt clar. Ni la feina ni els diners s\u00F3n importants. Es pot viure amb poc si et saps administrar. No \u00E9s m\u00E9s ric qui m\u00E9s en t\u00E9, sin\u00F3 qui menys en necessita. Des que la N\u00FAria havia acabat econ\u00F2miques que no havia parat de treballar de manera incessant. No s&amp;#039;havia preocupat de res m\u00E9s. Patia obesitat m\u00F2rbida, per\u00F2 prioritzava la feina. Despr\u00E9s del coma, tot va canviar. Ha perdut 30 quilos. Menja com cal menjar, diu. A m\u00E9s, est\u00E0 estudiant un m\u00E0ster en direcci\u00F3 financera i comptabilitat a la Universitat Pompeu Fabra (UPF). Tamb\u00E9 estudia angl\u00E8s. &amp;quot;Feia tant de temps que no podia estudiar i \u00E9s el que realment m&amp;#039;agrada&amp;quot;, confessa.  Tamb\u00E9 cuida els pares i el seu germ\u00E0, que li van demostrar amor incondicional. I sobretot els amics, que no la van deixar sola en cap moment. Enrere deixa la feina i alguns -pocs- companys que mai es van preocupar per ella, un ritme de vida accelerat i una alimentaci\u00F3 poc adequada. El coma li va canviar la vida. I ara s&amp;#039;hi aferra amb for\u00E7a amb dents i ungles, si cal."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/cronica/recerca-del-temps-perdut_0_670132998.html>