<http://schema.org/articleBody>
"Dijous, sis grups de pop independent fet a Catalunya (i Balears) van aplegar 4.500 persones en la primera edici\u00F3 del festival Pr\u00F2xims. La xifra resulta engrescadora i recorda una cantarella que de tant sentir-la ja sona a lloc com\u00FA: l&amp;#039;excel\u00B7lent estat de salut de la m\u00FAsica independent al nostre pa\u00EDs. Perqu\u00E8 ning\u00FA es pensi que \u00E9s una moda, potser cal recordar que molts d&amp;#039;aquests grups fa anys que lluiten, sovint a contracorrent, per defensar a pas lent per\u00F2 segur unes propostes art\u00EDstiques singulars que han anat creixent amb un p\u00FAblic que tamb\u00E9 ha ampliat inquietuds i refer\u00E8ncies musicals. \u00C9s el cas de Standstill, Ant\u00F2nia Font i Mishima, tres formacions que han evolucionat fins a assolir grans quotes de maduresa art\u00EDstica. Ells i altres han aplanat el cam\u00ED a grups m\u00E9s joves que, per fi, troben un entorn propici.En aquest context, cal celebrar una iniciativa com el Pr\u00F2xims. Era la primera edici\u00F3 i sembla que la continu\u00EFtat est\u00E0 assegurada. La intenci\u00F3 \u00E9s presentar cada any un tast del millor pop independent fet a casa nostra de manera semblant al PopArb, que acaba de fer la setena edici\u00F3.A les sis de la tarda, quan els An\u00EDmic trencaven el gel, el formigueig de p\u00FAblic ja feia goig de veure. Els de Collbat\u00F3 oferien les can\u00E7ons del seu \u00FAltim disc, Hannah (2011), amb una formaci\u00F3 ampliada per a l&amp;#039;ocasi\u00F3. Tamb\u00E9 El Petit de Cal Eril va presentar el seu \u00FAltim disc, Vol i dol  (2010), amb convicci\u00F3, malgrat el sol de cara. I per si alg\u00FA dubtava de la seva independ\u00E8ncia, Joan Pons va donar les gr\u00E0cies a la cervesa Sant Miquel ( sic ), davant d&amp;#039;un gran cartell d&amp;#039;Estrella Damm. A continuaci\u00F3, els Mujeres es barallaven amb alguns problemes t\u00E8cnics. per\u00F2 demostraven que no \u00E9s nom\u00E9s pop el que brogeix a casa nostra: el seu rock, punk i m\u00FAsica garatge representa una escena underground igualment excitant.Amb Mishima comen\u00E7ava a caure la nit i el p\u00FAblic corejava unes tornades que ja formen part de l&amp;#039;imaginari col\u00B7lectiu. Els de David Carab\u00E9n van repassar can\u00E7ons com Qui n&amp;#039;ha begut , una de les m\u00E9s celebrades. Molt menys accessible \u00E9s el repertori dels Standstill, per\u00F2 la seva execuci\u00F3 \u00E9s impressionant i els temes d&amp;#039; Adelante Bonaparte  (2010) van sonar tan colpidors com sempre. Finalment, els mallorquins Ant\u00F2nia Font van exercir de caps de cartell, primer repassant el seu recent Lamparetes (2011) i despr\u00E9s els grans \u00E8xits de la seva impecable traject\u00F2ria: Wah Yeah!  s&amp;#039;ha convertit en un himne generacional. Sense bisos, les ganes de m\u00E9s suraven en l&amp;#039;ambient. Caldr\u00E0 esperar la propera edici\u00F3 i fer travesses: quins grups ens sorprendran, l&amp;#039;any que ve?"^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/societat/festival-Proxims-debuta-exit-public_0_522547771.html>