<http://schema.org/articleBody>
"Cada feina t\u00E9 les seves rutines i arbitrarietats i m\u00E8todes de c\u00E0lcul, i la de dirigir un diari t&amp;#039;obliga sovint a valorar el nombres de morts per decidir l&amp;#039;espai que mereixen. Un diari t\u00E9 alguna cosa de pompes f\u00FAnebres de l&amp;#039;actualitat, ens toca redactar certificats de defunci\u00F3. En una redacci\u00F3 s&amp;#039;ha de valorar quina xifra de morts en un tornado als Estats Units el fan excepcional, comparant-lo amb els precedents. Anem trobant sin\u00F2nims per evitar que la paraula mort surti a massa t\u00EDtols. I, en canvi, sabem que cada mort \u00E9s definitiva i que totes les vides s\u00F3n iguals, i que all\u00F2 que interpel\u00B7la m\u00E9s el lector hauria de ser la mort: \u00E9s amb el que ens podem identificar m\u00E9s perqu\u00E8 \u00E9s un episodi pel qual tots acabarem passant. Tot i aix\u00F2, quan mesurem l&amp;#039;audi\u00E8ncia que tenen les not\u00EDcies en la versi\u00F3 digital, descobrim que els morts del Jap\u00F3 van tenir deu cops m\u00E9s d&amp;#039;inter\u00E8s que els de S\u00EDria. Passa el mateix amb l&amp;#039;impacte de les fotos, que t\u00E9 a veure amb si ens parlen. La del caf\u00E8 de l&amp;#039;atemptat de Marr\u00E0queix no tenia gaire for\u00E7a dram\u00E0tica en si mateixa, per\u00F2 a la redacci\u00F3 impressionava tothom que la veia perqu\u00E8 la majoria hi havia estat, s&amp;#039;havia assegut en aquelles cadires. Quan diem &amp;quot;jo hi vaig ser&amp;quot; en realitat estem dient &amp;quot;podria haver estat jo&amp;quot;, i aqu\u00ED la connexi\u00F3 \u00E9s total perqu\u00E8 aquella mort llunyana se&amp;#039;ns acosta de cop i ens r ecorda que ens n&amp;#039;hem escapat, per sort, i de mo ment."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/opinio/Portades-certificats-defuncio_0_472152874.html>