<http://schema.org/articleBody>
"A l&amp;#039;hora de dinar l&amp;#039;informatiu de la tele em serveix les imatges del conflicte de la Costa d&amp;#039;Ivori. No em fan ni fred ni calor. No em tinc per soci\u00F2pata i, alarmada, em llan\u00E7o al mirall per comprovar si sense adonar-me m&amp;#039;he transformat en la cosina germana d&amp;#039;Hannibal Lecter. El mirall em retorna la mateixa persona sempre. Llavors rebobino el record del que acabo de veure: cad\u00E0vers abandonats al carrer; una dona que camina, s&amp;#039;atura en sentir trets i fuig, resignada; edificis destrossats... Fer la llista em regira l&amp;#039;amanida. Respiro alleujada. Encara conservo la mala consci\u00E8ncia. Els remordiments estan mal vistos, per\u00F2 jo m&amp;#039;estimo m\u00E9s tenir-ne que no tenir-ne. Una altra cosa \u00E9s el que generen. Evangelitzacions, corrupcions, malbarataments, suborns. Com explica Gustau Ner\u00EDn, autor del llibre Blanc bo busca negre pobre, a l&amp;#039;entrevista que li va fer Laia Altarriba a l&amp;#039;ARA del 15 de mar\u00E7, &amp;quot;no sabem resoldre els nostres problemes i ens pensem que podem resoldre els dels africans&amp;quot;.Intrigada per l&amp;#039;abs\u00E8ncia de remordiments davant la tele recupero les imatges a internet. \u00BFCom pot ser que enumerar les imatges em talli la digesti\u00F3 espiritual i que, en canvi, quan les he vist a l&amp;#039;informatiu no m&amp;#039;hagi caigut la forquilla a terra? Minuts despr\u00E9s arribo a una conclusi\u00F3 pol\u00EDticament incorrecta. S\u00F3n imatges &amp;quot;mal&amp;quot; gravades, recullen una realitat en brut, sense sofisticaci\u00F3. B\u00E9, sense el tractament que tenen les imatges de ficci\u00F3. La persona que grava no ha tingut temps d&amp;#039;enquadrar, de fer primers plans, ni picats, ni contrapicats. No hi ha m\u00FAsica. Ni di\u00E0legs. La feina del periodista \u00E9s atrapar la realitat i punt. Una realitat que se&amp;#039;m figura menys real i m\u00E9s distant que les imatges brutals d&amp;#039;un bon drama cinematogr\u00E0fic o d&amp;#039;una bona s\u00E8rie. No hauria de ser aix\u00ED, ja ho s\u00E9. Nom\u00E9s constato que la ficci\u00F3, de vegades, t\u00E9 el do de clavar-nos m\u00E9s bufetades que les not\u00EDcies de la tele. O que la realitat enllaunada en c\u00E0psules d&amp;#039;un informatiu no acaba de funcionar. O que despr\u00E9s d&amp;#039;Egipte, Tun\u00EDsia, L\u00EDbia, el Jap\u00F3 i el desastre econ\u00F2mic permanent, el nostre cervell es nega a deixar entrar res m\u00E9s. O que, mira, \u00E9s hora de tancar la tele, acabar la feina, anar a buscar nens i tirar endavant. O que els remordiments estan sobreexplotats i ja no s\u00F3n el que eren. He de tenir remordiments per no tenir tants remordiments com els meus remordiments em diuen que hauria de tenir?"^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/cultura/Remordiments_0_460153984.html>