<http://schema.org/articleBody>
"La meva aventura eslovena acaba, i em sembla un bon final, dalt del castell de Ljubljana. Aquesta fortalesa corona un tur\u00F3 just al centre del meandre que fa el riu Ljubljanica al seu pas per la ciutat. \u00C9s un mirador extraordinari sobre la capital del pa\u00EDs. Un castell gran, amb una enorme pla\u00E7a d&amp;#039;armes voltada d&amp;#039;edificis diferents que formen torres baixes a les cantonades i que en t\u00E9 una d&amp;#039;alta en un extrem. Tot plegat fuig de la idea t\u00F2pica que tenim nosaltres dels castells. Les torres, excepte la m\u00E9s alta, i els edificis estan coberts amb teulats de pendents molt inclinats: un inconfusible aire germ\u00E0nic. Actualment, el castell est\u00E0 molt ben restaurat, amb senzillesa i efic\u00E0cia. I tot el tur\u00F3 \u00E9s un parc amb arbres corpulents i frondosos: faigs, bedolls, til\u00B7lers, i algun castanyer verd fosc que contrasta amb els verds tendres i sucosos d&amp;#039;aquest moment primaveral. Hi ha un restaurant i un bar que d\u00F3na a la pla\u00E7a, al centre de la qual ara hi estan muntant una gran carpa per a un concert de m\u00FAsica pop. Des de la ciutat, es puja al castell amb un funicular. I, esclar, per carretera, que \u00E9s com ho fem nosaltres, els components d&amp;#039;aquesta trobada del Comit\u00E8 Internacional d&amp;#039;Escriptors per la Pau, del PEN. Pel que he vist, el PEN t\u00E9, a Eslov\u00E8nia, un fort reconeixement. El president de la rep\u00FAblica es va despla\u00E7ar a Bled, per oferir una recepci\u00F3 als participants a la reuni\u00F3, i ara \u00E9s l&amp;#039;alcalde de Ljubljana qui ens ha convidat a fer una sessi\u00F3 al castell de la capital i a un sopar en una de les sales. La sessi\u00F3 \u00E9s un homenatge al poeta americ\u00E0 Sydney Lea, convidat d&amp;#039;honor de la trobada. Ell mateix llegeix poemes en angl\u00E8s i un jove eslov\u00E8 els llegeix tradu\u00EFts. I un duo de piano i clarinet, una noia i un noi, toca, per cert molt b\u00E9, unes peces de Saint-Sa\u00EBns i de Schubert. Schubert lliga perfectament, penso, amb aquesta sala d&amp;#039;antiga caserna de l&amp;#039;\u00E8poca dels Habsburg i amb els til\u00B7lers de fora. S\u00F3n aquelles conjuncions perfectes que es produeixen a vegades. Despr\u00E9s, el sopar, en una sala ve\u00EFna. Rares vegades he vist un bufet tan ben pensat i disposat com aquest. Discret, elegant, diet\u00E8ticament compensat, amb alguns plats tradicionals provinents del ventall de cuines que configuren la cuina del pa\u00EDs. Som a la capital, esclar.  La sala del sopar t\u00E9 finestres que donen a fora, a la ciutat. M&amp;#039;hi  embadaleixo una estona. La ciutat, a una i altra banda del riu, creix amb suavitat al seu centre i es va tornant m\u00E9s agressiva al fons, on alguns edificis moderns s&amp;#039;aixequen, fr\u00EDgids i previsibles, darrere el mar de teulats dels barris centrals. Aquest centre va ser tra\u00E7at amb generositat i racionalitat despr\u00E9s que Ljubljana fos devastada per un terratr\u00E8mol el 1511. I tocada per un altre el 1895. Aix\u00F2 explica que les traces medievals hagin estat esborrades per ideals renaixentistes i per inquietuds secessionistes. Grans places, fa\u00E7anes barroques, ponts, donen a la capital un aspecte tranquil, reposat, llumin\u00F3s. Des de la finestra, miro de localitzar alguns espais importants. Busco la pla\u00E7a Vodnik, projectada per Jo\u017Ee Ple\u00E8nik, per\u00F2 no es veu. Nom\u00E9s veig la c\u00FApula verda de la catedral i les seves dues torres quadrangulars rosades, amb el barretet barroc d&amp;#039;aram oxidat. Tamb\u00E9 puc distingir la fa\u00E7ana d&amp;#039;un rosa pujat, amb un front\u00F3 cl\u00E0ssic, de l&amp;#039;esgl\u00E9sia dels franciscans i, ara s\u00ED, l&amp;#039;esplanada de la pla\u00E7a Pre\u0161eren, el poeta, al fons de la qual s&amp;#039;aixeca. Aquesta pla\u00E7a, igualment projectada per Ple\u00E8nik, arriba fins al riu i el creua amb el fam\u00F3s triple pont, conjunt tamb\u00E9 del gran arquitecte. M\u00E9s enll\u00E0, veig l&amp;#039;extravagant front\u00F3, vagament borromini\u00E0, de les ursulines... El sol es pon lentament, pugen unes bromes humides. Schubert ressona encara al meu cervell. Em creuo amb el clarinetista i el felicito. Somriu. La calma ho envolta tot. El castell, la ciutat, el pa\u00EDs. Lluny, a 26 quil\u00F2metres, a Brnik, m&amp;#039;espera l&amp;#039;aeroport des d&amp;#039;on, dem\u00E0, amb una certa tristesa, deixar\u00E9 aquest rac\u00F3 d&amp;#039;Europa, amb un fort sentiment d&amp;#039;enveja i ganes de tornar-hi.  "^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/opinio/Tres-dies-Eslovenia_0_728327197.html>