<http://schema.org/articleBody>
"S&amp;#039;acosta Dilluns de Pasqua, quan celebrem el dia de la mona. \u00C9s un nom ben curi\u00F3s per denominar un past\u00EDs, oi? I com que la curiositat \u00E9s el tresor que els nens mai no han d&amp;#039;enterrar, he ficat el nas en els llibres de les respostes i he trobat que per celebrar la Resurrecci\u00F3 del Redemptor ens fem regals, favors o ofrenes, o, el que \u00E9s el mateix, ens fem munus , munueris . A Catalunya, la munua , l&amp;#039;ofrena, era un c\u00F3c de pa que, per corrupci\u00F3 fon\u00E8tica, es va convertir en mona . El tradicional c\u00F3c de pa, per corrupci\u00F3 pastissera, ha passat a ser una escultura monumental de xocolata, i per corrupci\u00F3 del m\u00E0rqueting, s&amp;#039;ha poblat de figures de pl\u00E0stic de les estrelles del moment. Tot va comen\u00E7ar amb un pa dorment, un c\u00F3c fet amb una pasta que s&amp;#039;ha de deixar  dormir unes hores perqu\u00E8 el llevat faci efecte i la massa pugi. Comencem amb una massa mare: dissolem 10 g de llevat en 100 g d&amp;#039;aigua t\u00E8bia i hi afegim 200 g de farina de for\u00E7a. Ho pastem fins a tenir una massa homog\u00E8nia i ho deixem llevar dues hores tapat amb un drap. A part, barregem 250 g de farina amb dos ous batuts, 100 g de sucre i la ratlladura d&amp;#039;una llimona. Hi afegim la massa mare. Ho anem pastant i hi posem 50 ml de barreja d&amp;#039;aigua i an\u00EDs i una cullerada generosa d&amp;#039;oli. Ho continuem pastant fins que ho absorbeixi. Deixem que llevi tres hores en un bol enfarinat i tapat amb un drap. Fem un forat al mig de la massa en forma de corona. Col\u00B7loquem ous durs amb clova damunt la mona, subjectats amb tiretes de la mateixa massa. Ho pintem amb ou batut i ho deixem reposar una tercera vegada, mitja hora. Ho tornem a pintar amb ou batut i ho enfornem a 180\u00BAC durant uns trenta minuts.  Aquesta mona t\u00E9 un ritual espec\u00EDfic: conv\u00E9 menjar alhora un boc\u00ED d&amp;#039;ou i un boc\u00ED de pasta i, entre mos i mos, un tros de taronja.  La mona havia de tenir tants ous com anys feia el fillol i aix\u00F2 durava fins que el marrec feia la primera comuni\u00F3.  A mitjans del segle passat les pastisseries van comen\u00E7ar a fer mones. Uns anys m\u00E9s tard d&amp;#039;It\u00E0lia va venir la moda de fer figures de xocolata. S&amp;#039;ent\u00E9n que la mona de pa dorment ornada amb ous durs com a tota llaminadura qued\u00E9s tan arraconada com, de fet, queden les d&amp;#039;avui un cop el nen ha arrencat les figuretes dels seus \u00EDdols."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://criatures.ara.cat/Munus-munueris-mona_0_677932209.html>