<http://schema.org/articleBody>
" La Guerra de Successi\u00F3 no va tenir un bon final per als catalans. Van morir-hi 1.200.000 persones i el rei Borb\u00F3, Felip V, no va ser gaire magn\u00E0nim amb els que se li havien oposat. Catalunya va perdre les llibertats pol\u00EDtiques i hi va haver execucions, empresonaments, segrestos de b\u00E9ns, desterraments i exili. Aquest \u00FAltim cap\u00EDtol, la tr\u00E0gica hist\u00F2ria d&amp;#039;entre 25.000 i 30.000 exiliats, que van haver de fugir de l&amp;#039;Espanya borb\u00F2nica, ha estat ignorat durant segles. &amp;quot;S&amp;#039;ha patit un exercici de desmem\u00F2ria&amp;quot;, assegura el professor d&amp;#039;hist\u00F2ria i director del Museu d&amp;#039;Hist\u00F2ria de Catalunya, Agust\u00ED Alcoberro. Per rescatar de l&amp;#039;oblit aquests homes i dones que van fundar Nova Barcelona a l&amp;#039;actual S\u00E8rbia, Alcoberro acaba de publicar La &amp;quot;Nova Barcelona&amp;quot; del Danubi (1735-1738). En opini\u00F3 d&amp;#039;Alcoberro, si pr\u00E0cticament fins avui aquest cap\u00EDtol de la hist\u00F2ria ha estat enterrat o distorsionat -durant molt de temps es pensava que els que havien fundat Nova Barcelona eren bascos- \u00E9s perqu\u00E8 &amp;quot;ni tan sols els mateixos exiliats van voler explicar les seves vicissituds&amp;quot;. Ni hi fa refer\u00E8ncia el mateix Francesc de Castellv\u00ED, que tamb\u00E9 va haver d&amp;#039;emprendre el cam\u00ED de l&amp;#039;exili despr\u00E9s de la derrota austriacista i que va escriure els quatre volums de Narraciones hist\u00F3ricas -una obra recentment reeditada-. &amp;quot;Castellv\u00ED parla \u00E0mpliament de Carrasquet (un dels herois del 1714), per\u00F2 l&amp;#039;exist\u00E8ncia de Nova Barcelona nom\u00E9s la menciona en una nota al marge, i com que ho escriu ja de gran, amb una lletra insegura, en les transcripcions que es van fer de la seva obra no es va tenir en compte&amp;quot;, argumenta Alcoberro. El director del Museu d&amp;#039;Hist\u00F2ria de Catalunya, per\u00F2, va poder llegir-la en els microfilms que hi ha als arxius de Viena. De la utopia a la mal\u00E0ria i la famNova Barcelona, actualment coneguda com a Zrenjanin, havia de ser origin\u00E0riament una ciutat ideal. Fins i tot estava previst que hi hagu\u00E9s sufragi universal, cosa for\u00E7a impensable a mitjans del segle XVIII. El somni ut\u00F2pic, per\u00F2, es va convertir en malson. La majoria d&amp;#039;exiliats que van anar a espetegar a Banat de Temesvar -el territori nord de l&amp;#039;actual S\u00E8rbia, fent frontera amb Romania- eren homes i dones que pr\u00E0cticament havien de viure de l&amp;#039;almoina. Quan Felip V va conquerir N\u00E0pols i Sic\u00EDlia el 1735, on havien anat a viure molts dels exiliats, es van quedar sense pensi\u00F3 i es van veure for\u00E7ats a anar a aquesta zona pantanosa. S&amp;#039;hi van unir els que s&amp;#039;havien exiliat a Viena. No eren joves sans, acabats de casar i disposats a conrear arr\u00F2s i plantar moreres, com la majoria de repobladors d&amp;#039;aquests territoris que les tropes germ\u00E0niques acabaven de guanyar als turcs. Molt d&amp;#039;ells nom\u00E9s tenien experi\u00E8ncia en oficis urbans o en el servei dom\u00E8stic. S&amp;#039;havien passat els \u00FAltims anys vivint de les pensions. I vint anys despr\u00E9s de la caiguda de Barcelona a mans de les tropes de Felip V, comen\u00E7aven a fer-se grans. N&amp;#039;hi havia que tenien malalties cr\u00F2niques i d&amp;#039;altres que estaven ferits per les diverses guerres que havien hagut de patir. De fet, en un dels cens que va trobar Alcoberro s&amp;#039;assegura que nom\u00E9s en nou casos eren h\u00E0bils o aptes per al servei.Centenars de fam\u00EDlies van acabar en aquestes terres de llacunes i pantans al costat del riu Danubi. La combinaci\u00F3 d&amp;#039;una subvenci\u00F3 inicial i d&amp;#039;un per\u00EDode d&amp;#039;exempci\u00F3 fiscal havia de garantir l&amp;#039;\u00E8xit del projecte. Les previsions, per\u00F2, eren massa optimistes. La vida de Nova Barcelona va ser ef\u00EDmera. Els primers colons van arribar el desembre del 1735 i els \u00FAltims la van abandonar el juny de 1738. La mortalitat entre els desterrats va ser considerable. La pesta va esmicolar la col\u00F2nia. Doblement ven\u00E7utsCastellv\u00ED va qualificar els exiliats, en la nota a peu de p\u00E0gina de les seves monumentals Narraciones hist\u00F3ricas, de&amp;quot;reliquia de los que su mala suerte conden\u00F3 al Banato de Themisbar&amp;quot;. Alguns dels que van sobreviure es van quedar a Viena. D&amp;#039;altres van optar per tornar a la pen\u00EDnsula Ib\u00E8rica. Alcoberro ha rescatat els llistats amb els noms i cognoms de tots els que van participar en aquesta aventura. &amp;quot;Si la hist\u00F2ria l&amp;#039;escriuen els vencedors, aquests van ser doblement ven\u00E7uts&amp;quot;, conclou l&amp;#039;historiador."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.arabalears.cat/cultura/tragedia-dels-exiliats-Guerra-Successio_0_586741328.html>