<http://schema.org/articleBody>
"Els termes isom\u00E8tric i isot\u00F2nic s\u00F3n part de l&amp;#039;argot de molts dels assidus als gimnasos. Coneixen b\u00E9 les difer\u00E8ncies entre els efectes de cadascun dels exercicis i no tenen dubtes sobre qu\u00E8 han de fer per ressaltar un b\u00EDceps o definir un abdominal.  El que fins ara no podien saber \u00E9s ben b\u00E9 qu\u00E8 passa a l&amp;#039;interior dels seus m\u00FAsculs per obtenir aquests resultats. Ara un estudi fet a l&amp;#039;Inserm, a Fran\u00E7a, aporta noves dades sobre el complex proc\u00E9s que fa que un m\u00FAscul es desenvolupi. Apunta a un tipus particular de c\u00E8l\u00B7lula mare i a un tipus de prote\u00EFna.  Millor fer-los servir El m\u00FAscul \u00E9s un teixit d&amp;#039;all\u00F2 m\u00E9s particular. A difer\u00E8ncia de la resta, augmenta de grand\u00E0ria amb l&amp;#039;\u00FAs. Perqu\u00E8 aix\u00F2 sigui possible, un treball mec\u00E0nic ha de transformar-se en senyals qu\u00EDmics, gaireb\u00E9 com si es tract\u00E9s de la dinamo d&amp;#039;una bicicleta. Ja fa temps que se sap que es pot aconseguir el creixement -o hipertr\u00F2fia- del m\u00FAscul de dues maneres o vies diferents. O b\u00E9 fent que cada c\u00E8l\u00B7lula fabriqui m\u00E9s prote\u00EFnes a l&amp;#039;interior de les fibres -cosa que cl\u00E0ssicament s&amp;#039;ha associat a l&amp;#039;acci\u00F3 dels anabolitzants-, o b\u00E9 activant les anomenades  c\u00E8l\u00B7lules sat\u00E8l\u00B7lit . Aquestes c\u00E8l\u00B7lules sat\u00E8l\u00B7lit s\u00F3n un tipus de c\u00E8l\u00B7lules mare que envolten els m\u00FAsculs i que s\u00F3n capaces de transformar-se en cas de lesions, com en els t\u00EDpics trencaments fibril\u00B7lars. En aquests casos es divideixen, maduren en c\u00E8l\u00B7lules musculars i es fusionen amb les fibres que queden sanes, i restitueixen novament la integritat perduda.  No obstant aix\u00F2, se sabia ben poc sobre els mecanismes concrets pels quals l&amp;#039;exercici fa cr\u00E9ixer els m\u00FAsculs i sobre el proc\u00E9s que hi ha darrere d&amp;#039;aquest tipus de c\u00E8l\u00B7lules mare. Athanassia Sotiropoulos, la investigadora principal de l&amp;#039;estudi -que ha estat publicat a la revista  Cell Metabolism -, ja suposava que una prote\u00EFna anomenada Srf tenia bastant a veure amb tot aquest proc\u00E9s. En estudis anteriors amb humans i ratolins s&amp;#039;havia vist que la quantitat de la prote\u00EFna disminu\u00EFa amb l&amp;#039;edat. Aix\u00F2 va portar a relacionar-ho amb l&amp;#039;atr\u00F2fia muscular associada amb l&amp;#039;envelliment. Ara b\u00E9, sempre es va pensar que la seva acci\u00F3 tenia a veure amb la primera via, la dels anabolitzants i les prote\u00EFnes. En ratolins s&amp;#039;ha vist que quan les fibres musculars no s\u00F3n capaces d&amp;#039;expressar la prote\u00EFna no poden cr\u00E9ixer.  Una prote\u00EFna clau La sorpresa va venir quan van veure que la prote\u00EFna Srf controla altres gens involucrats en el desenvolupament de les fibres musculars. El que fa \u00E9s provocar la proliferaci\u00F3 de les c\u00E8l\u00B7lules mare sat\u00E8l\u00B7lits despr\u00E9s de l&amp;#039;exercici i, a m\u00E9s, promou que es fusionin amb el m\u00FAscul ja existent, de manera que reacciona gaireb\u00E9 com si s&amp;#039;hagu\u00E9s produ\u00EFt una lesi\u00F3. &amp;quot;Aquest treball descriu una nova via d&amp;#039;hipertr\u00F2fia muscular iniciada per Srf&amp;quot;, valora Pura Mu\u00F1oz C\u00E0noves, investigadora Icrea a la Universitat Pompeu Fabra que tamb\u00E9 estudia aquests processos. Tot i que la troballa t\u00E9 el seu valor, C\u00E0noves puntualitza que &amp;quot;no pot considerar-se que faci responsables \u00FAniques les c\u00E8l\u00B7lules sat\u00E8l\u00B7lit, ja que hi ha una coordinaci\u00F3 entre aquestes c\u00E8l\u00B7lules sat\u00E8l\u00B7lit i les fibres&amp;quot;. I afegeix: &amp;quot;Demostra de manera elegant diverses de les vies per les quals la Srf actua&amp;quot;. Una de les vies \u00E9s la de la ciclooxigenasa-2 (Cox-2), el nom de la qual pot resultar opac a primera vista per\u00F2 que \u00E9s el cam\u00ED pel qual actua el popular ibuprof\u00E8n. &amp;quot;L&amp;#039;ibuprof\u00E8n es basa en la inhibici\u00F3 de la Cox-2, i en aquest sentit es podria hipotetitzar que sigui capa\u00E7 d&amp;#039;inhibir aquesta via de creixement muscular. Per\u00F2 s&amp;#039;haurien de dur a terme estudis abans d&amp;#039;afirmar-ho. No obstant, la idea que agents antiinflamatoris siguin neutralitzants del creixement muscular per exercici \u00E9s sens dubte atractiva&amp;quot;, comenta la doctora Mu\u00F1oz C\u00E0noves.  Avan\u00E7ar en aquesta l\u00EDnia podria contribuir a dissenyar nous tractaments i a canviar la visi\u00F3 que es tenia fins ara de les distr\u00F2fies musculars, un tipus de malalties heredit\u00E0ries en les quals es produeix una atr\u00F2fia muscular progressiva i que fins i tot poden provocar la mort a edats molt primerenques. D&amp;#039;altra banda, tamb\u00E9 obren la possibilitat a estudiar noves estrat\u00E8gies de dopatge i els riscos que aix\u00F2 podria suposar."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/societat/musculs-amaga-proces-complex_0_680931928.html>