<http://schema.org/articleBody>
"Des que va ser imputat, la Casa del Rei va voler-lo amagar. I quasi ho va aconseguir, tret d&amp;#039;algun v\u00EDdeo furtiu com el que mostrava el duc de Palma corrent, espaordit, per Washington. Ahir, per\u00F2, es tractava d&amp;#039;ensenyar-lo. Fugir sembla cosa de culpables. Donar la cara, d&amp;#039;innocents. De vehicle, un turisme blau, tan modest per al gendre d&amp;#039;un monarca. Un passeig a peu per la rampa de la vergonya amb crid\u00F2ria de fons, quan se&amp;#039;l podia haver estalviat. Unes paraules a la premsa, per alimentar la b\u00E8stia. El poble va tenir per fi una mica d&amp;#039;I\u00F1aki per fer-ne escarni, per la pupa causada a la instituci\u00F3. De passada, una escletxa perqu\u00E8 els republicans cremin adrenalina (un dia). Urdangarin es va presentar, per\u00F2, com l&amp;#039;home que no sabia res. Potser manipulat. Mai no es devia preguntar com \u00E9s que la seva arribada a N\u00F3os va esdevenir un revulsiu econ\u00F2mic colossal per a una instituci\u00F3 sense \u00E0nim de lucre. Hi ha gent que s\u00ED."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/cronica/mica-dInaki_0_653334734.html>