<http://schema.org/articleBody>
"El salari est\u00E0 lligat als nivells educatius de cada ciutad\u00E0. Hi ha excepcions, \u00E9s veritat. I hi ha una llei inexorable, la de l&amp;#039;oferta i la demanda, que marca la quantia d&amp;#039;un sou, per\u00F2 l&amp;#039;educaci\u00F3 segueix marcant el futur de les persones. A Catalunya el frac\u00E0s escolar, els joves que no acaben l&amp;#039;ESO, ha arribat al 31,9%, l&amp;#039;\u00FAltima dada oferida per la consellera Irene Rigau, un percentatge insostenible per a qualsevol pa\u00EDs. Per\u00F2 aquest fenomen tamb\u00E9 s&amp;#039;ha produ\u00EFt a altres pa\u00EFsos com els Estats Units, on la taxa de graduats en educaci\u00F3 secund\u00E0ria no ha augmentat des dels anys 80. I on la taxa de graduats universitaris, cada vegada m\u00E9s demandats, entre els nois joves nascuts durant la d\u00E8cada dels setanta no s\u00F3n m\u00E9s altes que la dels nascuts durant la d\u00E8cada dels quaranta del passat segle. S\u00F3n dades rellevants, que ajuden a explicar alguns fen\u00F2mens que han estat claus per arribar a una situaci\u00F3 tamb\u00E9 insostenible: l&amp;#039;enorme deute de les fam\u00EDlies, la gran pilota del cr\u00E8dit.I seguint la mateixa argumentaci\u00F3 de l&amp;#039;inici, \u00E9s veritat que els individus han d&amp;#039;assumir les seves decisions. Per\u00F2 tamb\u00E9 hi ha hagut promotors i facilitadors del cr\u00E8dit. A Espanya, els advertiments del Banc d&amp;#039;Espanya sobre l&amp;#039;exc\u00E9s de deute i sobre la bombolla immobili\u00E0ria van ser ignorats pels governs del PP i del PSOE, pels ministres Rodrigo Rato i Pedro Solbes.Per\u00F2 com podem lligar les taxes educatives i l&amp;#039;endeutament? Raghuram G. Rajan ha comen\u00E7at a donar claus importants. \u00C9s un economista indi, nascut a Bhopal, fill de diplom\u00E0tic, viatjat, execonomista en cap de l&amp;#039;FMI entre 2003 i 2007 i sensibilitzat, potser el m\u00E9s important. Afirma que les dist\u00E0ncies educatives als EUA -serveix per parlar d&amp;#039;Espanya i Catalunya- han comportat difer\u00E8ncies salarials notables. I que el poder pol\u00EDtic no ha volgut abordar canvis estructurals -triguen massa temps per obtenir beneficis a curt termini-. Davant d&amp;#039;aix\u00F2 es va optar per la via f\u00E0cil: potenciar i facilitar el cr\u00E8dit.No espantar la dretaAls EUA la pr\u00E0ctica ja va comen\u00E7ar els anys vuitanta. Diu Rajan: &amp;quot;Els pol\u00EDtics han buscat altres maneres per millorar la vida dels seus votants. Des dels inicis de la d\u00E8cada dels vuitanta, la resposta m\u00E9s atractiva ha estat el cr\u00E8dit f\u00E0cil. En alguns aspectes \u00E9s l&amp;#039;opci\u00F3 que planteja menys resist\u00E8ncia. En principi, el cr\u00E8dit avalat pel govern (a trav\u00E9s d&amp;#039;ag\u00E8ncies semip\u00FAbliques com Fannie Mae o Freddie Mac, que van fer fallida a l&amp;#039;inici de la crisi) no genera a la dreta tantes preocupacions com la redistribuci\u00F3 directa de les rendes, tot i que, com ha passat, pot acabar sent una manera molt costosa de redistribuci\u00F3, si s&amp;#039;imposa un perjudici al receptor i costos als contribuents&amp;quot;. \u00C9s a dir, l&amp;#039;esquerra, la dels dem\u00F2crates de Bill Clinton (va ser el president que m\u00E9s va potenciar el fenomen, seguit despr\u00E9s per Bush), va optar per no inquietar els republicans. Podem dir que a Europa aquesta ha estat tamb\u00E9 la t\u00F2nica entre l&amp;#039;esquerra i la dreta? Es pot dir clarament que s\u00ED.El resultat \u00E9s que moltes persones a Espanya i Catalunya, com als EUA, han accedit, a trav\u00E9s del cr\u00E8dit, (tenint en compte que el sou mitj\u00E0 a Espanya i Catalunya est\u00E0 a l&amp;#039;entorn dels 22.000 euros bruts anuals, segons l&amp;#039;INE) a b\u00E9ns materials, sobretot a la propietat de vivendes, creant un miratge: tothom pot ser de classe mitjana. En el cas dels EUA, tothom pot aspirar al somni americ\u00E0, una afirmaci\u00F3 que fa d\u00E8cades que ja no \u00E9s possible. El 20% inferior dels assalariats als EUA s\u00F3n extraordin\u00E0riament imm\u00F2bils en l&amp;#039;escala social, com apunta Rajan en el seu llibre Grietas del Sistema (Deusto, 2011).Ara els cr\u00E8dits s&amp;#039;han de pagar: el deute p\u00FAblic, de les administracions, i el privat, de les fam\u00EDlies i de les empreses. El miratge s&amp;#039;ha acabat. Per\u00F2 els inductors no s&amp;#039;han vist gaire perjudicats. Aqu\u00ED rau el problema. Els salaris segueixen reflectint grans difer\u00E8ncies, igual que els nivells educatius. \u00C9s una hist\u00F2ria que s&amp;#039;il\u00B7lustra en el preu de les vivendes: on baixen m\u00E9s de valor? Als barris perif\u00E8rics, no a l&amp;#039;Eixample de Barcelona. Endeutats, i amb pisos que ara valen molt menys."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/cronica/governs-credits-barats-palliar-baixos_0_502149802.html>