<http://schema.org/articleBody>
"La veritat,    per\u00F2 no totaDilluns passat, Kishore Mahbubani, un diplom\u00E0tic de Singapur ja jubilat, va publicar al Financial Times un provocador article que comen\u00E7ava aix\u00ED: &amp;quot;Els dictadors cauen. Les democr\u00E0cies trontollen. \u00BFUna coincid\u00E8ncia curiosa? \u00BFO potser \u00E9s s\u00EDmptoma que alguna cosa fonamental ha canviat en la hist\u00F2ria de la humanitat? Crec que s\u00ED. \u00BFCom sobreviuen els dictadors? Diuen mentides. Muammar al-Gaddafi \u00E9s un dels pitjors mentiders de tots els temps. Per\u00F2 aleshores una cosa tan senzilla com el tel\u00E8fon m\u00F2bil va fer possible que la gent es comuniqu\u00E9s. La veritat es va difondre \u00E0mpliament i va esborrar totes les mentides que el Coronel havia escampat a trav\u00E9s de les ones. Aleshores, per qu\u00E8 al mateix temps trontollen les democr\u00E0cies? La resposta \u00E9s ben senzilla: les democr\u00E0cies tamb\u00E9 han dit mentides.&amp;quot;Mahbubani assenyalava que &amp;quot;el projecte de l&amp;#039;eurozona es va crear a partir d&amp;#039;una gran mentida&amp;quot;: que els pa\u00EFsos podrien tenir una uni\u00F3 monet\u00E0ria i alhora independ\u00E8ncia fiscal sense dolor. Mentrestant, als Estats Units, afirma Mahbubani, &amp;quot;no hi ha l\u00EDders que s&amp;#039;atreveixin a dir la veritat&amp;quot;. I afegeix: &amp;quot;Tot el que diuen es basa en l&amp;#039;il\u00B7lusori pressup\u00F2sit que la recuperaci\u00F3 \u00E9s a tocar. Diuen impl\u00EDcitament que aquesta \u00E9s una recessi\u00F3 normal. Per\u00F2 no ho \u00E9s. No hi haur\u00E0 una soluci\u00F3 indolora. Caldr\u00E0 un sacrifici, i el poble nord-americ\u00E0 ho sap. Per\u00F2 no hi ha ni un sol pol\u00EDtic nord-americ\u00E0 que s&amp;#039;atreveixi a pronunciar la paraula sacrifici . Les veritats doloroses no es poden dir&amp;quot;.\u00BFPodeu recordar l&amp;#039;\u00FAltima vegada que un l\u00EDder nacional ens va mirar als ulls i ens va dir que no hi ha una soluci\u00F3 f\u00E0cil per als nostres problemes m\u00E9s greus; que ens hem ficat en aquest embolic perqu\u00E8 hem viscut massa b\u00E9 o perqu\u00E8 hem estat obsessionats amb la ideologia durant m\u00E9s de dues d\u00E8cades, i que els pr\u00F2xims cinc anys ens haurem d&amp;#039;arremangar i acceptar potser un nivell de vida m\u00E9s baix?En la meva opini\u00F3, aix\u00F2 \u00E9s el m\u00E9s important que cal dir en l&amp;#039;aniversari de l&amp;#039;11 de Setembre i mentre el president Barack Obama centra el seu discurs en la creaci\u00F3 de llocs de treball. Al cap i a la fi, totes dues coses estan entrella\u00E7ades. Per qu\u00E8 ha estat aquesta una d\u00E8cada perduda? La resposta la trobarem si fem una simple comparaci\u00F3: de quina manera van utilitzar la Guerra Freda Dwight Eisenhower i els seus successors i de quina manera va utilitzar George W. Bush l&amp;#039;11 de Setembre. La difer\u00E8ncia fonamental \u00E9s la seg\u00FCent: Eisenhower va utilitzar la Guerra Freda i l&amp;#039;amena\u00E7a de R\u00FAssia com una ra\u00F3 i una motivaci\u00F3 per fer coses importants i dif\u00EDcils, per contribuir a la consolidaci\u00F3 de la nostra naci\u00F3: des de la construcci\u00F3 d&amp;#039;autopistes fins a l&amp;#039;arribada de l&amp;#039;home a la Lluna.George W. Bush ha fet el contrari. Va fer servir l&amp;#039;11 de Setembre com una excusa per rebaixar els impostos, iniciar dues guerres que -per primera vegada en la nostra hist\u00F2ria- no s&amp;#039;han pagat amb un augment d&amp;#039;impostos i dissenyar una costosa reforma del programa d&amp;#039;assist\u00E8ncia sanit\u00E0ria per a majors de 65 anys. I en lloc de demanar-nos a cadascun de nosaltres que f\u00E9ssim alguna aportaci\u00F3 per finan\u00E7ar la guerra, la va externalitzar i va contractar la meitat de l&amp;#039;1 per cent del poble nord-americ\u00E0. I la resta, apa, a divertir-se.Tinc la fervent esperan\u00E7a que dijous Obama donar\u00E0 exemple i ens dir\u00E0 la crua veritat sense embuts, a pares i fills. President, encara que sigui nom\u00E9s una vegada, comencem el debat dient la veritat.Les revoltes \u00E0rabs: la democr\u00E0cia no s&amp;#039;exporta a cop de guerraEn nom\u00E9s nou mesos les revoltes al Pr\u00F2xim Orient i el Magrib han acabat amb tres dictadors que han governat durant d\u00E8cades amb m\u00E0 de ferro: Ben Ali a Tun\u00EDsia i Mub\u00E0rak a Egipte han caigut amb al\u00E7aments de masses pac\u00EDfics i a L\u00EDbia el r\u00E8gim de Gaddafi s&amp;#039;ha esfondrat despr\u00E9s d&amp;#039;una guerra civil amb intervenci\u00F3 de l&amp;#039;OTAN. A S\u00EDria i el Iemen els r\u00E8gims malden per aturar la revolta, mentre que pa\u00EFsos com el Marroc o Alg\u00E8ria prometen reformes per evitar el contagi abans que sigui massa tard. El dispositiu de control regional (que comptava amb el vistiplau dels Estats Units i les pot\u00E8ncies europees) s&amp;#039;esquerda, en una zona del planeta que t\u00E9 un enorme pes estrat\u00E8gic.Les revoltes s\u00F3n una resposta imprevista a les principals contradiccions de la d\u00E8cada que es va obrir amb l&amp;#039;11-S. Els moviments populars en reclam de democr\u00E0cia, llibertat i dignitat han endegat un proc\u00E9s intern i genu\u00ED que s&amp;#039;ha demostrat molt m\u00E9s potent que l&amp;#039;intervencionisme de George W. Bush i el terrorisme d&amp;#039;Al-Qaida.Un cam\u00ED llarg per\u00F2 irreversiblePer\u00F2 el cam\u00ED cap a la democr\u00E0cia no \u00E9s f\u00E0cil i mentre que la revolta a S\u00EDria continua ofegada en sang, a Tun\u00EDsia i Egipte, on el canvi va ser m\u00E9s f\u00E0cil, encara s&amp;#039;hauran de fer minirevolucions per assegurar transicions amb garanties. La Primavera \u00C0rab tindr\u00E0 estius, hiverns i tardors, i caldr\u00E0 esperar no mesos, sin\u00F3 d\u00E8cades, per mesurar-ne l&amp;#039;abast.Malgrat les dificultats, ja han canviat massa coses perqu\u00E8 la hist\u00F2ria faci marxa enrere o es tanqui amb falses promeses de canvi. Com resumia fa unes setmanes Marwan Muasher, de l&amp;#039;Institut Carnegie, al diari nord-americ\u00E0 Politico , &amp;quot;no nom\u00E9s s&amp;#039;ha trencat la barrera de la por: tamb\u00E9 s&amp;#039;ha escombrat el sentiment d&amp;#039;impot\u00E8ncia&amp;quot;."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/cronica/dictadura-Estats-Units-Europa-divisio_0_551944825.html>