<http://schema.org/articleBody>
"Si els efectes econ\u00F2mics directes (en ocupaci\u00F3 i renda) del projecte Eurovegas s\u00F3n m\u00EDnims o fins i tot contraproduents, les seves conseq\u00FC\u00E8ncies socials s\u00F3n clarament negatives. Utilitzant les definicions de l&amp;#039;Associaci\u00F3 Americana de Psiquiatria (APA), el National Opinion Research Center (NORC, situat a la Universitat de Chicago i un dels centres d&amp;#039;opini\u00F3 m\u00E9s importants dels Estats Units) va fer l&amp;#039;any 1999 un estudi dels comportaments dels americans en funci\u00F3 del temps i els diners dedicats al joc. Segons aquest estudi, l&amp;#039;any 1998 l&amp;#039;1,2% de la poblaci\u00F3 americana adulta (m\u00E9s de 2,5 milions de persones) entrava dins la categoria de jugadors patol\u00F2gics (definits com a persones amb un comportament de joc recurrent que distorsiona la seva traject\u00F2ria personal, familiar o professional). Un 1,5% (uns 3,1 milions d&amp;#039;americans) pertanyien al grup de jugadors problem\u00E0tics (NORC,  Gambling Impact and Behavior Study. Report to the National Gambling Impact Study Commission , 1999). Aquestes proporcions, pr\u00F2pies d&amp;#039;una pand\u00E8mia, probablement no s\u00F3n fixes. L&amp;#039;any 1975 nom\u00E9s el 10% de la poblaci\u00F3 americana va apostar als casinos. L&amp;#039;any 1998 ho va fer el 29%. El jugador patol\u00F2gic no es fa o es consolida amb la primera aposta. Com indica l&amp;#039;APA, aquesta patologia apareix generalment despr\u00E9s d&amp;#039;un any o m\u00E9s de jugar (1,08 anys per als jugadors de m\u00E0quines contra 3,58 anys per als altres tipus de jugadors), sovint produ\u00EFda per una situaci\u00F3 d&amp;#039;estr\u00E8s o per l&amp;#039;augment de l&amp;#039;exposici\u00F3 a la pr\u00E0ctica del joc. De fet, el mateix estudi del NORC mostra que mentre que el 2,4% de la poblaci\u00F3 situada en un radi de 80 km (50 milles) respecte a un casino presentava comportaments patol\u00F2gics, la proporci\u00F3 queia al 0,9% entre la poblaci\u00F3 a m\u00E9s de 80 km i al 0,7% a 400 km de dist\u00E0ncia. Els costos psicol\u00F2gics associats amb el joc semblen indiscutibles. Als Estats Units la probabilitat d&amp;#039;anar a la pres\u00F3 \u00E9s del 21,4% entre els jugadors patol\u00F2gics, del 10,4% per als jugadors problem\u00E0tics i nom\u00E9s del 0,4% entre els no jugadors. Mentre que el 10,7% dels jugadors patol\u00F2gics es declaren en fallida, nom\u00E9s el 3,3% dels no jugadors ho fan -una proporci\u00F3 de 3 a 1-. Les proporcions (de jugadors patol\u00F2gics respecte a no jugadors) en q\u00FCestions de salut s\u00F3n xocants: 6 a 1 en consum de drogues (m\u00E9s de cinc dies seguits); 22 a 1 en addicci\u00F3 a l&amp;#039;alcohol; 57 a 1 en pres\u00E8ncia de s\u00EDmptomes mani\u00E0tics; 5 a 1 en malalties mentals, i 200 a 1 en episodis de depressions.  Aquests efectes psicol\u00F2gics tenen una traducci\u00F3 social immediata. El nivell de viol\u00E8ncia dom\u00E8stica puja amb el joc: entre un 25% i un 50% dels c\u00F2njuges de jugadors compulsius han estat objecte de viol\u00E8ncia dom\u00E8stica (National Research Council,  Pathological Gambling: A Critical Review , abril 1999). No pot sorprendre, per tant, que segons l&amp;#039;estudi del NORC la taxa de divorcis entre els jugadors compulsius sigui del 53,2% (pel 18,2% entre els no jugadors). Un estudi recent dels comtats americans entre el 1977 i el 1996 mostra (amb un control de 58 variables) que la taxa de delinq\u00FC\u00E8ncia, que en aquell per\u00EDode caigu\u00E9 en tots els Estats Units, baix\u00E0 un 12% m\u00E9s en comtats sense casinos que en comtats amb casinos (Earl L. Grinols i David B. Mustard, &amp;quot;Casinos, Crime, and Community Costs&amp;quot;,  Review of Economics and Statistics , vol. 28, 2006). Finalment, tot i que estimar costos i beneficis socials \u00E9s dif\u00EDcil, la recerca actual calcula que un jugador patol\u00F2gic suposa un cost anual (des de p\u00E8rdua de productivitat fins a manteniment de presons) d&amp;#039;uns 10.300 d\u00F2lars, i un jugador problem\u00E0tic, d&amp;#039;uns 2.950 (Earl. L. Grinols,  Gambling in America , Nova York: Cambridge University Press, 2004, p\u00E0gines 167-173). Esclar que aquestes associacions no constitueixen cap prova de causalitat. Els mateixos factors que generen comportaments antisocials o malalties mentals poden ser els que duen a jugar directament. Tanmateix, la distribuci\u00F3 geogr\u00E0fica de jugadors (m\u00E9s concentrada a prop dels casinos) sembla indicar una relaci\u00F3 de causa-efecte, perqu\u00E8 es fa dif\u00EDcil creure que la poblaci\u00F3 canvia de resid\u00E8ncia nom\u00E9s per poder jugar m\u00E9s habitualment. En tot cas, ateses les xifres que he examinat, dubto que hi hagi cap comunitat pol\u00EDtica dotada d&amp;#039;una mica de seny c\u00EDvic que pugui estar interessada a convertir-se en un pol d&amp;#039;atracci\u00F3 (i de generaci\u00F3) de jugadors patol\u00F2gics. Potser per aix\u00F2 mateix, el govern de Singapur ha decidit protegir els seus ciutadans obligant-los a pagar una taxa de 2.000 d\u00F2lars anuals per poder entrar al Marina Bay Sands. Aquest article quedaria incomplet si, m\u00E9s enll\u00E0 dels efectes psicol\u00F2gics i socials, no par\u00E9s esment en les possibles conseq\u00FC\u00E8ncies pol\u00EDtiques d&amp;#039;Eurovegas. La National Gambling Impact Study Commission, creada pel Congr\u00E9s dels Estats Units, conclou en el seu informe del 1999 que els governs locals (i estatals) es converteixen en &amp;quot;un soci dependent del negoci del joc&amp;quot; (cap. 7, p\u00E0g. 18) fins al punt de perdre la capacitat de regular i disciplinar el sector. Aleshores, l&amp;#039;\u00FAnic que hi pot posar ordre \u00E9s un govern de fora: per exemple, la m\u00E0fia nom\u00E9s desaparegu\u00E9 de Las Vegas als anys vuitanta despr\u00E9s de la intervenci\u00F3 del govern federal de la m\u00E0 de l&amp;#039;FBI. I jo em pregunto, \u00BFvolem tot aix\u00F2 per a Catalunya?"^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/opinio/aposta-perillosa_0_663533646.html>