<http://schema.org/articleBody>
"El mes de maig de l&amp;#039;any passat feia campanya electoral per les eleccions municipals a Barcelona amb els companys de candidatura pels carrers de Ciutat Vella de Barcelona. En Trias parlava a l&amp;#039;interior d&amp;#039;un local m\u00E9s aviat petit, farcit de periodistes i de ve\u00EFns, mentre jo m&amp;#039;esperava entomant el sol, amb l&amp;#039;esquena a la paret. Un noi que passava pel carrer s&amp;#039;encurios\u00ED per les c\u00E0meres, atur\u00E0 la bicicleta i comen\u00E7\u00E0 a cridar a un pam d&amp;#039;on jo m&amp;#039;estava &amp;quot; \u00A1Hijos de puta, ladrones, al pared\u00F3n! &amp;quot; com si l&amp;#039;estiguessin estossinant. Li vaig demanar que no crid\u00E9s tan fort, que all\u00E0 dins hi havia gent treballant. El xicot va al\u00E7ar encara m\u00E9s la veu. Li vaig dir que jo era un d&amp;#039;aquells pol\u00EDtics de merda als quals cridava i que si no li sabia greu, tenia inter\u00E8s que m&amp;#039;expliqu\u00E9s quins eren els motius que el duien a insultar de manera gen\u00E8rica unes persones a qui no coneixia de res. Al comen\u00E7ament la conversa estava desequilibrada: jo mirava de raonar i ell, en Miguel, tan sols m&amp;#039;insultava. El vaig tallar: &amp;quot;Molt b\u00E9. Penses que s\u00F3c un lladre?&amp;quot; &amp;quot;S\u00ED, ets un lladre, un fill de puta!&amp;quot; &amp;quot;D&amp;#039;acord, com que s\u00F3c un lladre, anem-nos-en immediatament a la comissaria dels Mossos i poses la den\u00FAncia. Som-hi&amp;quot;. Hi va haver uns moments de dubte. En Miguel tens\u00E0 les mans damunt del manillar i torn\u00E0 a cridar: &amp;quot;Una merda, els Mossos s\u00F3n uns fills de puta, uns capitalistes, uns repressors, els teus c\u00F2mplices, i els jutges uns fills de puta&amp;quot;. &amp;quot;D&amp;#039;acord&amp;quot;, li vaig dir. &amp;quot;Fem una cosa: com que segons tu s\u00F3c un lladre i no tens manera de rescabalar-te&amp;#039;n, com a m\u00EDnim fot-me un cop de puny i aix\u00ED te n&amp;#039;anir\u00E0s m\u00E9s tranquil&amp;quot;. En Miguel, que era un bon xicot, se&amp;#039;m va quedar mirant i em digu\u00E9 amb l&amp;#039;accent inconfusible de Cadis: &amp;quot;Hombre, \u00A1es que tu no me has heixo n\u00E1! &amp;quot;, i somrigu\u00E9. Vam seguir parlant, ja lluny dels companys i dels mitjans de comunicaci\u00F3. En Miguel vivia en una casa ocupada i em deman\u00E0 que si tantes ganes tenia de parlar amb ell que l&amp;#039;an\u00E9s a veure: &amp;quot;Vestit aix\u00ED com vas ara, si tienes cohones &amp;quot;. Com que els dies de cada dia no em vesteixo de cap altra manera, vull dir amb americana i corbata, l&amp;#039;endem\u00E0 era davant de la porta de la f\u00E0brica ocupada. Vam parlar clar. Vam posar-nos d&amp;#039;acord en la necessitat de mantenir l&amp;#039;educaci\u00F3 i les formes si mai vol\u00EDem arribar a comprendre&amp;#039;ns. El dia de la vaga, durant els aldarulls, uns companys i jo vam decidir barrejar-nos amb els que cremaven contenidors. Vol\u00EDem veure&amp;#039;ls de prop, comprendre, escoltar, tocar. Ho vam fer. Hi havia una barreja estranya de  videogamers , adrenalina d&amp;#039;adolescent, bretolada impune i pseudoideologia altermundista d&amp;#039;estar per casa. \u00C9rem a la cru\u00EFlla de Gran Via de les Corts Catalanes amb Balmes i uns nois van tombar un contenidor ple d&amp;#039;escombraries i li van calar foc. M\u00E9s de mil eurons del contribuent convertits en fum perqu\u00E8 s\u00ED. La policia va arribar al cap de pocs instants i vam haver de c\u00F3rrer cap a un portal. All\u00E0 una noia de l&amp;#039;edat i de la pinta dels que acabaven de cremar el contenidor cridava com posse\u00EFda per un mal esperit &amp;quot;assassins, fills de puta, esclavistes, repressors, feixistes!&amp;quot; La vaig mirar i li vaig preguntar si es referia als que acabaven de cremar el contenidor. Em va cridar, que no respondre, que no, que els fills de puta, els repressors, els feixistes i tot plegat eren els Mossos. Li vaig dir que per mi els fills de puta i feixistes eren els desgraciats que acabaven de cremar un b\u00E9 p\u00FAblic, que vol dir un b\u00E9 de tots nosaltres, pagat amb els impostos que l&amp;#039;administraci\u00F3 ens cobra a nosaltres i als seus pares. &amp;quot;Qui \u00E9s m\u00E9s fill de puta, doncs, el policia que mira de protegir el b\u00E9 p\u00FAblic o qui crema el contenidor?&amp;quot;, li vaig demanar. &amp;quot;Tots dos igual&amp;quot;, va admetre aquella noia de no m\u00E9s de vint anys. Quan ens preguntem per les causes profundes del que ens passa a Barcelona amb la viol\u00E8ncia gratu\u00EFta, que segur que n&amp;#039;hi ha, i que han de ser analitzades, patim un xoc de sentit com\u00FA, de manca de sentit com\u00FA. Oblidem de cop i volta les bases sobre les quals es construeix la conviv\u00E8ncia. Les formes, s\u00ED, les formes, la manera com ens adrecem els uns als altres, el respecte als m\u00E9s grans, la manera com apareixem en una aula, la manera com ens asseiem a casa a taula. El progr\u00E9s, molt espec\u00EDficament el progr\u00E9s progre, tan barcelon\u00ED, ho ha conf\u00F3s tot, i ha oblidat que mai no hi havia hagut gent tan ben educada, tan responsable i tan formal com les classes populars, assedegades de dignitat. La confusi\u00F3 del progr\u00E9s progre i div\u00ED, el dels rics d&amp;#039;aleshores que ara fan comentaris estructurals justificadors, va ser pensar divertidament que tothom havia d&amp;#039;acabar fent el que ells feien pagant: saltar-se totes les normes. D&amp;#039;aquella escola, aquests alumnes."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/opinio/confusio-del-progres-progre_0_679132085.html>