<http://schema.org/articleBody>
"ARates al jard\u00ED , un dietari de Valent\u00ED Puig del 1985, editat ara i que vost\u00E8s no s&amp;#039;haurien de deixar perdre, hi apareix un passatge que s&amp;#039;ha convertit en una constant del cinema, de la literatura i d&amp;#039;aquest altre g\u00E8nere, artes\u00E0 i dessaborit, que \u00E9s la vida real: a l&amp;#039;atzar, pel carrer o en una barra de bar, alg\u00FA es troba un antic company d&amp;#039;escola que feia temps que no veia. Sempre es narra amb el mateix patr\u00F3 de sastre: el reconeixement, la sorpresa, l&amp;#039;alegria inicial, la trivialitat de les dades intercanviades (feina, fills, cases), la fatiga instant\u00E0nia, el menyspreu civilitzat, el desig sobtat de perdre&amp;#039;l de vista. I l&amp;#039;amic retrobat sempre \u00E9s el mateix, com si f\u00F3ssim dins de l&amp;#039;episodi aquell de La dimensi\u00F3 desconeguda o b\u00E9 d&amp;#039; Hist\u00F2ries imprevistes  -ara no me&amp;#039;n recordo, em sap greu, vaig perdent facultats- que narra que, en tots els accidents de tr\u00E0nsit, sempre s\u00F3n els mateixos passavolants els que s&amp;#039;acosten a soc\u00F3rrer l&amp;#039;accidentat. Tan inquietants i enigm\u00E0tics, sobretot aquella vella amb ulleres de carei. Si m&amp;#039;accidento i se m&amp;#039;acosta, no responc dels meus actes.El narrador -Puig, a Rates al jard\u00ED - es reserva el millor paper, el de l&amp;#039;esc\u00E8ptic saga\u00E7 i distanciat, mentre que l&amp;#039;amic retrobat \u00E9s un \u00E9sser anod\u00ED, aclaparat i petulant alhora, engolit per una feina sense atractius, amb una vida ensopida, entre familiar i desenganyada.Perqu\u00E8 se&amp;#039;n facin una idea clara, Mutis, l&amp;#039;amic de Puig, duu un blazer creuat amb una corbata Hermes o Loewe (el detall del blazer l&amp;#039;atribueixo a una crueltat subtil de Puig). Fa de farmac\u00E8utic, amb dos establiments, l&amp;#039;un a Palma i l&amp;#039;altre a Calvi\u00E0.El cas \u00E9s que, unes planes m\u00E9s endavant, Puig es torna a trobar un altre antic company d&amp;#039;escola i es repeteix la mateixa escena, amb algun mat\u00EDs, perqu\u00E8 aquest segon \u00E9s un perdonavides. De nou el tedi i els compliments.Al cinema, als llibres, mai l&amp;#039;amic retrobat proporciona la m\u00E9s m\u00EDnima alegria, mai \u00E9s alg\u00FA agradable, benhumorat i intel\u00B7ligent, amb qui ve de gust compartir uns minuts a peu dret en una vorera o unes patates Torres en un bar. Sempre \u00E9s un home que mena una vida insulsa, irritant o naufragada, que arrossega una rastellera de fracassos mal dissimulats i \u00E9s un carallot, un pesat, un fatxenda. Alg\u00FA que, quan us intercanvieu els tel\u00E8fons, n&amp;#039;hi d\u00F3nes un de fals."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/cultura/goig-alegria_0_496750349.html>