<http://schema.org/articleBody>
"En Joan-Andreu Vallv\u00E9 \u00E9s com en Geppetto, el pare de Pintoxo.  Ell, per\u00F2, ha tingut molts de fills amb bra\u00E7os i cames de fusta o de metall i \u00E0nima pr\u00E0cticament humana: m\u00E9s de 150. I \u00E9s que 25 anys, des que amb la seva dona, Julieta Agust\u00ED, van decidir crear el Centre de Titelles de Lleida, donen per a molt. A l&amp;#039;hora de celebrar  un quart de segle no pensen ser gens discrets: representen durant tot el mes de febrer Mowgli, l&amp;#039;infant de la selva  al Teatre Nacional de Catalunya, on van estrenar aquest mateix espectacle fa  12 anys; en preparen una versi\u00F3 en franc\u00E8s que presentaran al Festival Mundial de Titelles de Charleville-M\u00E9zi\u00E8res; participaran en diversos festivals europeus; viatjaran per tot Catalunya i celebraran la 22a edici\u00F3 de la Fira de Teatre de Titelles de Lleida -en s\u00F3n els fundadors- amb quatre exposicions pr\u00F2pies.  L&amp;#039;infatigable Vallv\u00E9,  que fa m\u00E9s de quaranta anys que es dedica al m\u00F3n de les marionetes, diu: &amp;quot;Tenim molts fronts oberts&amp;quot;.Subsistir durant 25 anys amb un teatre estable a la ciutat de Lleida dedicat exclusivament als n\u00E9ts de Pinotxo no ha de ser f\u00E0cil: &amp;quot;Quan vam comen\u00E7ar amb la Julieta ens ho vam plantejar com un projecte de vida, i hi vam posar tot el cor i tota l&amp;#039;\u00E0nima&amp;quot;, explica Vallv\u00E9. A m\u00E9s, el Centre de Titelles de Lleida \u00E9s trencador: &amp;quot;Per mi el titella \u00E9s una obra pl\u00E0stica que pren vida davant els ulls de l&amp;#039;espectador; no seguim la tradici\u00F3 titellaire, sin\u00F3 que reivindiquem l&amp;#039;experi\u00E8ncia pl\u00E0stica, aquest \u00E9s el nostre segell&amp;quot;. A tot aix\u00F2 cal afegir-hi un punt d&amp;#039;obstinaci\u00F3, perqu\u00E8 quan Vallv\u00E9 i Agust\u00ED van comen\u00E7ar no hi havia gaire afici\u00F3: &amp;quot;Hav\u00EDem de fer descobrir qu\u00E8 eren i qu\u00E8 podien ser els titelles, per aix\u00F2 insist\u00EDem que la gent vingu\u00E9s al Centre de Titelles de Lleida, obr\u00EDs els ulls i vei\u00E9s que els titelles no s\u00F3n nom\u00E9s ninots sin\u00F3 que \u00E9s un drama pl\u00E0stic, \u00E9s art conceptual, art d&amp;#039;avantguarda&amp;quot;.Vallv\u00E9 no sap qu\u00E8 \u00E9s l&amp;#039;esgotament. Quan li preguntem si estan preparant algun nou espectacle, respon amb un rotund i energ\u00E8tic &amp;quot;Sempre!&amp;quot;. De fet, aquests dies, el Centre de Titelles de Lleida ha tingut rondant pels escenaris catalans Petit Elefant , Els m\u00FAsics de Bremen , El somni de l&amp;#039;espantaocells i Mowgli  i \u00E9s a punt de publicar Del llapis a l&amp;#039;escenari , la hist\u00F2ria gr\u00E0fica dels muntatges d&amp;#039;aquests titellaires de la Terra Ferma.Vallv\u00E9 t\u00E9 un altre projecte en ment: el museu de titelles de Catalunya, que hauria de tenir la seu al remodelat convent de Santa Teresa, on la companyia ja treballa actualment. L&amp;#039;edifici \u00E9s propietat de la Paeria de Lleida i el fundador del Centre de Titelles de Lleida voldria que fos un espai d&amp;#039;experimentaci\u00F3, d&amp;#039;investigaci\u00F3, de formaci\u00F3 amb tallers i de trobada de titellaires, un espai obert on es mostressin els fons de la pr\u00F2pia companyia i d&amp;#039;altres com el del titellaire Harry V. Trotzer, per exemple, que conserva l&amp;#039;Institut del Teatre de Barcelona. Hi ha l&amp;#039;espai i hi ha el projecte, les primeres obres estaven emparaulades per al 2011, per\u00F2 falta el finan\u00E7ament p\u00FAblic: &amp;quot;De moment, est\u00E0 bloquejat per problemes econ\u00F2mics&amp;quot;, explica Vallv\u00E9.Mentre el museu no arriba, aquest Geppetto lleidat\u00E0 repassa la hist\u00F2ria d&amp;#039;alguns dels m\u00E9s de 150 titelles que ha creat al llarg d&amp;#039;un quart de segle d&amp;#039;hist\u00F2ria. Pel que fa a enamorar-se, no s&amp;#039;ha enamorat de cap de les marionetes: &amp;quot;M\u00E9s que enamorar-me de personatges, jo m&amp;#039;enamoro dels muntatges. Per\u00F2 potser un dels m\u00E9s significatius va ser Hansel i Gretel , perqu\u00E8 va ser la primera \u00F2pera que vam fer amb el Liceu; El petit elefant , perqu\u00E8 sempre m&amp;#039;ha despertat molta tendresa; i Mowgli, l&amp;#039;infant de la jungla,  que es va fer fa 12 anys i ens va marcar molt, va ser una aposta pel canvi i l&amp;#039;inici d&amp;#039;una nova etapa&amp;quot;.Ara, continua aquest titellaire vocacional amb m\u00E9s de quaranta anys d&amp;#039;experi\u00E8ncia, potser \u00E9s el moment d&amp;#039;un altre canvi: &amp;quot;La naturalesa ens ho demana, per\u00F2 ja no s\u00E9 si em toca a mi fer-lo o, simplement, preparar-lo perqu\u00E8 el duguin a terme  les noves generacions&amp;quot;."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/societat/titelles-avantguardistes-anys_0_425957405.html>