<http://schema.org/articleBody>
"A l&amp;#039;\u00C0frica se situa l&amp;#039;origen dels humans. Hi ha els jaciments m\u00E9s antics d&amp;#039;hom\u00EDnids, i proves fefaents que l&amp;#039; Homo sapiens va comen\u00E7ar des d&amp;#039;all\u00E0 un llarg cam\u00ED fins a estendre&amp;#039;s per tot el m\u00F3n. Per\u00F2, m\u00E9s enll\u00E0 de les troballes d&amp;#039;ossos i pedres, \u00BFsabem com vivien? Reconstruir la seva quotidianitat nom\u00E9s \u00E9s possible observant les poblacions que avui viuen sense propietats lligades a la seva vida i en contacte directe amb la natura. S\u00F3n els \u00FAltims pobles n\u00F2mades, els hadza, ca\u00E7adors i recol\u00B7lectors que viuen al llac Eyasi, a la vall del Rift, a Tanz\u00E0nia. &amp;quot;Viuen igual que els nostres ancestres, fa milions d&amp;#039;anys, s\u00F3n feli\u00E7os i han estat capa\u00E7os de desenvolupar una intel\u00B7lig\u00E8ncia extraordin\u00E0ria adaptada al seu entorn&amp;quot;, explica Jordi Serrallonga, director del Grup Hominid de la Universitat de Barcelona, professor de la UOC i deixeble de Jordi Sabater Pi. Els coneix molt b\u00E9 perqu\u00E8 passa llargues temporades amb ells, aprenent sobre la seva vida, en un entorn on a Serrallonga el seu iPad no li serveix de res, ni que el llanc\u00E9s al cap d&amp;#039;una girafa. &amp;quot;Ells ens obren una finestra al passat&amp;quot;, afegeix. Ni setmanes, ni dies Per als hadza no existeixen les setmanes, els mesos, els anys. Cada dia surt el sol i es torna a amagar. S\u00F3n un retrat de com vivien els hom\u00EDnids abans que aparegu\u00E9s l&amp;#039;agricultura i la ramaderia, fa 10.000 anys. En definitiva, la propietat privada. L&amp;#039;admiraci\u00F3 de Serrallonga per ells \u00E9s molt gran: &amp;quot;L&amp;#039;agricultura i la ramaderia apareixen per for\u00E7a, perqu\u00E8 canvis en l&amp;#039;entorn fan que desapareguin els recursos que hi havia a l&amp;#039;abast, per\u00F2 sorgeix per una necessitat, no perqu\u00E8 sigui un aven\u00E7&amp;quot;, valora Serrallonga, gran admirador d&amp;#039;aquest poble amb nom\u00E9s 1.500 representants, nom\u00E9s una tercera part encara n\u00F2mades. Pertanyen als pobles que parlen les lleng\u00FCes khoisan, un llenguatge fet amb clics i xisclets.  Els hadza viuen avui en un ecosistema similar a l&amp;#039;h\u00E0bitat dels primers hom\u00EDnids que es van posar drets, a la sabana. \u00C9s el seu rebost, el seu aixopluc i la seva farmaciola, entre altres coses. &amp;quot;Sabem que el bipedisme va n\u00E9ixer al bosc, no a la sabana, probablement perqu\u00E8 aquests primers hom\u00EDnids, fa sis milions d&amp;#039;anys van comen\u00E7ar a fer servir les mans i, per tant, van anar m\u00E9s sobre les dues cames del darrere. Per\u00F2 el que va comen\u00E7ar al bosc va ser un gran benefici per a la seva superviv\u00E8ncia quan fa 2,5 milions d&amp;#039;anys es va produir una dessecaci\u00F3 al continent afric\u00E0 i van proliferar les sabanes&amp;quot;, explica Serrallonga.  Com a conseq\u00FC\u00E8ncia d&amp;#039;aquest gran canvi, algunes esp\u00E8cies van desapar\u00E8ixer. Per\u00F2 els hom\u00EDnids ja estaven preparats per sobreviure en aquest entorn. Drets s\u00F3n m\u00E9s poderosos que els seus possibles depredadors. Els poden veure de lluny, imposen m\u00E9s respecte i fins i tot poden convertir-los en la seva presa, el seu aliment. Poder caminar sobre dues cames tamb\u00E9 els feia m\u00E9s resistents en un entorn amb menys aliment i menys aigua: caminant sobre dues cames es fa servir menys energia que sobre quatre, explica Serrallonga.  La sabana, per\u00F2, \u00E9s menys productiva que el bosc i van haver de modificar la seva dieta. \u00C9s la que segueixen avui els hadza i que, juntament amb Jordi Serrallonga, estudia l&amp;#039;investigador Alejandro Mart\u00EDnez P\u00E9rez-P\u00E9rez. Les seves necessitats aliment\u00E0ries expliquen que visquin en grups d&amp;#039;uns 30 individus, nom\u00E9s. \u00C9s una xifra adequada perqu\u00E8 el rebost que s\u00F3n capa\u00E7os de recollir no deixi a ning\u00FA sense menjar. Aix\u00ED no hi ha conflictes: tot \u00E9s per a tots. No hi ha jerarquies i s&amp;#039;escolta els m\u00E9s grans, els que tenen experi\u00E8ncia vital.  F\u00EDsicament s\u00F3n petits, no fan m\u00E9s d&amp;#039;un metre seixanta, i molt atl\u00E8tics. S&amp;#039;alimenten de les arrels que hi ha a sota terra, de tubercles, una mena de moniatos. Els recullen les dones mentre porten les seves criatures a sobre. De fet, la seva dieta est\u00E0 formada en un 85% per vegetals.  Els homes surten de cacera. Poden ser ratolins, nyus, zebres o elefants. Tamb\u00E9 practiquen el carronyerisme, ingerint animals morts, trobats a l&amp;#039;atzar o prenent-los a altres depredadors. Els homes cacen des de ben petits. &amp;quot;He vist nens de 5 anys que amb una fletxa traspassaven l&amp;#039;ull d&amp;#039;un ocellet que feia cent\u00EDmetres&amp;quot;, explica Serrallonga.  De fet, els hadza tenen el que volen, viuen en pau i disposen de molt de temps lliure: &amp;quot;A dos quarts de sis ja s\u00F3n per la sabana i a les onze del mat\u00ED ja estan lliures&amp;quot;. Aleshores arreglen les fletxes trencades, el campament, etc. Nom\u00E9s hi ha dues b\u00E8sties que no mengen mai. El gos, l&amp;#039;\u00FAnic animal dom\u00E8stic que els acompanya, i la serp, perqu\u00E8 a les seves terres hi viu la serp m\u00E9s verinosa del m\u00F3n i prefereixen no arriscar-se.  En perill d&amp;#039;extinci\u00F3 Paradoxalment, els hadza es troben avui dia a prop de perdre aquesta autenticitat, i contra la seva voluntat. S&amp;#039;organitzen safaris i viatges en qu\u00E8 alguns dels seus membres serveixen com a ganxo per a turistes. Per\u00F2 el que Serrallonga considera m\u00E9s greu \u00E9s que el govern de Tanz\u00E0nia hagi creat reserves naturals on abans podien ca\u00E7ar i recol\u00B7lectar i ara se&amp;#039;ls ha prohibit fer-ho. El seu rebost s&amp;#039;ha redu\u00EFt.  La creaci\u00F3 dels parcs nacionals ja va suposar la seva expulsi\u00F3 als anys 50 del Ngorongoro, on podien ca\u00E7ar tot tipus d&amp;#039;animals. &amp;quot;No tenen en compte que ells, com les altres esp\u00E8cies de l&amp;#039;ecosistema que volen protegir, formen part de l&amp;#039;ecosistema, n&amp;#039;han format part durant milers d&amp;#039;anys&amp;quot;, aprecia Serrallonga.  Fabricants d&amp;#039;eines Serrallonga va trobar fa uns anys diverses destrals al jaciment de Peninj, a prop del llac Natron, tamb\u00E9 a Tanz\u00E0nia. Despr\u00E9s d&amp;#039;analitzar-les, va constatar que eren eines que van pert\u00E0nyer als primers hom\u00EDnids, que tenien restes vegetals que demostraven que havien estat lligades a algun tipus de m\u00E0nec i que les havien fet servir per tallar fusta. El mateix Serrallonga va intentar fer-ne d&amp;#039;iguals, per\u00F2 s&amp;#039;hi va deixar les mans sense sortir-se&amp;#039;n. Com s&amp;#039;ho devien fer aquells hom\u00EDnids?  Els hadza i els massais li han donat la resposta. No nom\u00E9s ha apr\u00E8s com poden convertir la pedra en un objecte esmolat i molt tallant, sin\u00F3 tamb\u00E9 com obtenen i treballen les parts m\u00E9s toves. &amp;quot;Fan servir fulles d&amp;#039;arbre com a paper de vidre per fer el m\u00E0nec, i l&amp;#039;envernissen amb mel&amp;quot;, explica. Tamb\u00E9 s&amp;#039;ha pogut reconstruir com feien les fletxes que s&amp;#039;han trobat als jaciments. Els hadza fan servir plomes de gallines de Guinea. Les tallen, les dobleguen i les uneixen amb tendons d&amp;#039;ant\u00EDlop. A la punta hi posen un ver\u00ED mortal que extreuen d&amp;#039;una planta."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/suplements/ciencia/poble-claus-del-passat_0_695330542.html>