<http://schema.org/articleBody>
"Qu\u00E8 m\u00E9s ha de passar perqu\u00E8 ens adonem que ens estem equivocant? \u00BFQu\u00E8 m\u00E9s es necessita perqu\u00E8 Angela Merkel, Mariano Rajoy i tamb\u00E9 Artur Mas -potser ell en menor mesura perqu\u00E8 est\u00E0 molt condicionat pels altres dos- acceptin que el cam\u00ED seguit des de fa dos anys porta al desastre? \u00BFQu\u00E8 hem d&amp;#039;esperar per reaccionar? \u00BFQue a Espanya hi hagi sis milions d&amp;#039;aturats, i a Catalunya un mili\u00F3? \u00BFQue la taxa de risc de pobresa a Espanya i a Catalunya s&amp;#039;acosti al 25%, cinc o sis punts per sobre de la del conjunt de la UE? \u00BFQue aquest risc es concentri encara m\u00E9s entre els joves i adolescents i que comprometi el seu futur i el de tots? \u00BFQue en les desigualtats de renda segons l&amp;#039;\u00EDndex de Gini, Espanya, que ja \u00E9s la tercera comen\u00E7ant per la cua entre els 27 estats de la UE, passi a ser la darrera? No podem esperar m\u00E9s a revisar les orientacions de pol\u00EDtica econ\u00F2mica.No vull fer demag\u00F2gia, encara que la situaci\u00F3 ho fa molt f\u00E0cil. Repeteixo sint\u00E8ticament el que ja he dit altres vegades. Els darrers quinze anys ens han deixat dos problemes molt clars: l&amp;#039;endeutament tant privat com p\u00FAblic i la p\u00E8rdua de competitivitat exterior. El primer perqu\u00E8 hem viscut a cr\u00E8dit, i el segon perqu\u00E8 hem augmentat els costos a causa de la bombolla de preus i d&amp;#039;haver indexat els salaris amb l&amp;#039;IPC, sense tenir en compte l&amp;#039;evoluci\u00F3 de la productivitat. Necessitem desendeutar-nos i alhora recuperar competitivitat. Aquest dos objectius demanen pol\u00EDtiques d&amp;#039;austeritat, no ho nego pas. Per\u00F2 ho hem de fer evitant que la nostra economia segueixi en l&amp;#039;actual situaci\u00F3 de par\u00E0lisi, perqu\u00E8 si aix\u00F2 passa i es col\u00B7lapsa el consum, ni generarem els ingressos que es necessiten per poder reduir el deute ni generarem les expectatives que ens calen per estimular les inversions i millorar la productivitat. No estem encara en una emerg\u00E8ncia, per\u00F2 ens hi anem acostant perillosament. En aquestes circumst\u00E0ncies hi ha virtuts, com la tossudesa prussiana o la flegma gallega, que es converteixen en perilloses, i hem de trencar-ne la in\u00E8rcia.  Sempre he pensat que \u00E9s un error econ\u00F2mic esperar la recuperaci\u00F3 a trav\u00E9s d&amp;#039;unes pol\u00EDtiques que nom\u00E9s posin el focus en les retallades de despesa, que generen m\u00E9s atur, menys consum, menys ingressos, menys ajuts a l&amp;#039;activitat econ\u00F2mica, menys est\u00EDmuls a la formaci\u00F3 i a la innovaci\u00F3. Aix\u00F2 \u00E9s el que est\u00E0 passant durant els darrers mesos. Comen\u00E7a a ser su\u00EFcida continuar per aquest cam\u00ED i anar esperant que tot s&amp;#039;arregli, perqu\u00E8 aix\u00ED no s&amp;#039;arreglar\u00E0 mai! \u00C9s cert que ara, a Brussel\u00B7les, a Berl\u00EDn, a Par\u00EDs, a Madrid o aqu\u00ED, alguns comencen a omplir-se la boca amb la necessitat d&amp;#039;est\u00EDmuls al creixement. Ja era hora! Per\u00F2, per ara, nom\u00E9s s\u00F3n paraules i les lletres dels pressupostos nom\u00E9s expliquen retallades. S\u00E9 que no \u00E9s f\u00E0cil, per\u00F2 tamb\u00E9 s\u00E9 que no \u00E9s impossible fer compatible austeritat i impuls a l&amp;#039;activitat econ\u00F2mica. Hi ha dos aspectes a tenir en compte i que sintetitzo a continuaci\u00F3. 1. El necessari augment d&amp;#039;ingressos p\u00FAblics s&amp;#039;ha d&amp;#039;obtenir sobretot a partir de les fonts que afecten rendes mitges-altes i altes, ja que no provocaran efectes negatius sobre el consum. -Probablement \u00E9s ineludible un augment de l&amp;#039;IVA, ja que Espanya en t\u00E9 una de les taxes m\u00E9s redu\u00EFdes d&amp;#039;Europa, per\u00F2 s&amp;#039;ha de fer marxa enrere en la reducci\u00F3 de l&amp;#039;impost sobre el patrimoni, l&amp;#039;eliminaci\u00F3 total de l&amp;#039;impost de successions i la discriminaci\u00F3 entre les rendes generades en el treball i les derivades de l&amp;#039;especulaci\u00F3. No \u00E9s acceptable la no taxaci\u00F3 de les operacions financeres, ni es pot justificar una amnistia fiscal gaireb\u00E9 gratu\u00EFta per als capitals evadits.  -M\u00E9s que reduir la cobertura i la qualitat dels serveis p\u00FAblics, cal augmentar els ingressos p\u00FAblics per mantenir-los. Aix\u00F2 hauria de suposar la desaparici\u00F3 de la gratu\u00EFtat total a partir d&amp;#039;un cert nivell de renda, de manera que les rendes m\u00E9s altes contribueixin parcialment a cobrir el cost real dels serveis que utilitzen.  -Totes les disminucions de despesa p\u00FAblica han de tenir en compte no nom\u00E9s l&amp;#039;estalvi immediat que generen, sin\u00F3 sobretot com milloren l&amp;#039;efici\u00E8ncia dels serveis i tamb\u00E9 les repercussions que poden tenir en el consum. Des d&amp;#039;aquest punt de vista, les retallades de sous indiscriminades a tota la funci\u00F3 p\u00FAblica s\u00F3n m\u00E9s negatives que les que s&amp;#039;adapten a la propensi\u00F3 al consum dels perceptors; i encara s\u00F3n m\u00E9s negatius els acomiadaments, que incrementen directament l&amp;#039;atur.  2. El convenciment de la necessitat d&amp;#039;ajustar ja pot considerar-se majoritari en la nostra societat, atemorida pel que pot passar. Per tal que aquest sentiment es transformi en un impuls positiu, i no en depressi\u00F3 o indignaci\u00F3, cal estimular la voluntat d&amp;#039;emp\u00E8nyer el carro entre tots. Per\u00F2 per a aix\u00F2 s&amp;#039;han d&amp;#039;eliminar dues percepcions ben reals.  -La percepci\u00F3 que tota la societat ha de fer ajustos, per\u00F2 que per ara hi ha una part que ho fa i una altra que no. Hi ha molt\u00EDssimes persones a qui la crisi no ha canviat substancialment el ritme de vida i a qui no s&amp;#039;est\u00E0 exigint prou esfor\u00E7os, mentre que d&amp;#039;altres s&amp;#039;estan quedant totalment despenjades.  -I la percepci\u00F3 que, mentre es demana que es comprengui la necessitat de la col\u00B7laboraci\u00F3 de tots, les actuacions pol\u00EDtiques reflecteixen m\u00E9s aviat c\u00E0lculs electorals, interessos partidistes, voluntat d&amp;#039;enfrontaments, repartiments de culpes passades o debats de sobiranies. \u00C9s a dir, de tot menys col\u00B7laboraci\u00F3!  Com deia al principi, ens estem equivocant..."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/opinio/Que-mes-cal-que-passi_0_694130590.html>