<http://schema.org/articleBody>
"Elizabeth Taylor, una de les grans actrius de la hist\u00F2ria de Hollywood, va morir ahir als 79 anys a Los Angeles a causa d&amp;#039;una insufici\u00E8ncia card\u00EDaca. Taylor era m\u00E9s que una actriu. Era un mite vivent del cinema, una d&amp;#039;aquelles estrelles per les quals les pantalles s&amp;#039;havien de fer grans. Abans del 3D i dels efectes especials, abans de George Lucas i Avatar , Liz Taylor podia omplir les butaques del cinema amb l&amp;#039;aleteig de les pestanyes i el centelleig violeta intens dels seus ulls.L&amp;#039;actriu passar\u00E0 a la hist\u00F2ria tant per la seva filmografia com per la seva intensa vida personal, sobretot per una persistent afici\u00F3 al matrimoni i per la turmentada relaci\u00F3 amb Richard Burton, una de les hist\u00F2ries d&amp;#039;amor m\u00E9s publicitades de l&amp;#039;\u00E8poca. Tot aquest brogit medi\u00E0tic va emmascar, d&amp;#039;alguna manera, que Taylor era una int\u00E8rpret de primera fila. Un s\u00EDmbol de Hollywood, s\u00ED, per\u00F2 tamb\u00E9 gran professional, amb una carrera, atenci\u00F3, de 59 anys.Un comen\u00E7ament preco\u00E7Taylor es va iniciar en el cinema als nou anys i va ser una de tantes nenes actrius de l&amp;#039;\u00E8poca, compartint protagonisme can\u00ED a Lassie torna a casa (1943) o guanyant el Grand National a El foc de la joventut  (1944). Despr\u00E9s va participar en una nova versi\u00F3 de  Donetes (1949) i en dues com\u00E8dies cl\u00E0ssiques de Minnelli, El pare de la n\u00FAvia  (1950) i El pare \u00E9s avi (1951). El mateix any arriba Un indret al sol , de George Stevens, la pel\u00B7l\u00EDcula que marcar\u00E0 la majoria d&amp;#039;edat de Taylor com a actriu, i el final del cinema juvenil. Comen\u00E7a llavors un per\u00EDode brillant de la seva filmografia, amb t\u00EDtols cl\u00E0ssics com el drama meridional entre torres de petroli Gegant (1955), una altra vegada sota les ordres de Stevens, amb Rock Hudson i James Dean en el repartiment. Taylor ja \u00E9s una estrella, una de les m\u00E9s brillants de Hollywood. Alterna superproduccions com L&amp;#039;arbre de la vida (1957), marcada per l&amp;#039;accident de cotxe de Montgomery Clift (amic \u00EDntim de l&amp;#039;actriu) amb adaptacions de Tennesse Williams com La gata sobre la teulada de zinc calenta (1958), de Peter Brooks, i De sobte, l&amp;#039;\u00FAltim estiu (1959), dirigida per Joseph L. Mankiewicz, dues de les seves interpretacions m\u00E9s destacades. La d\u00E8cada daurada de Taylor conclou amb el premi que, despr\u00E9s d&amp;#039;algunes nominacions, encara li era esquiu: l&amp;#039;Oscar per Una dona marcada  (1960).&amp;#039;Cleopatra&amp;#039; i m\u00E9s enll\u00E0A principis dels seixanta l&amp;#039;actriu trenca els r\u00E8cords aconseguint de la Fox un mili\u00F3 de d\u00F2lars pel seu seg\u00FCent treball: Cleopatra (1963), un altre cop amb Mankiewicz. El rodatge de la pel\u00B7l\u00EDcula es va convertir en un cat\u00E0leg de desgr\u00E0cies que la van convertir en la pel\u00B7l\u00EDcula m\u00E9s cara de la hist\u00F2ria, i va estar a punt d&amp;#039;emportar-se per davant els estudis que la finan\u00E7aven. Per acabar-ho d&amp;#039;adobar, Taylor es va posar malalta i van haver de practicar-li una traqueotomia d&amp;#039;urg\u00E8ncia que li va deixar una cicatriu, dissimulada a c\u00F2pia de joies. La part positiva, a nivell personal, \u00E9s la relaci\u00F3 amb Richard Burton, company de repartiment, amb qui compartir\u00E0 un seguit de pel\u00B7l\u00EDcules durant els anys seg\u00FCents.A partir dels seixanta comen\u00E7a a declinar suaument la seva carrera cinematogr\u00E0fica. Liz Taylor simbolitza com poques actrius el Hollywood cl\u00E0ssic, i la seva carrera s&amp;#039;hi emmiralla. Quan el sistema d&amp;#039;estudis entra en crisi, comen\u00E7a un llarg pelegrinatge per produccions sense gaire ress\u00F2 art\u00EDstic, que capitalitzen primer el seu carisma i, m\u00E9s tard, la nost\u00E0lgia dels espectadors. El Nou Hollywood dels setanta va comen\u00E7ar i acabar sense que ella se n&amp;#039;adon\u00E9s. El seu \u00FAnic contacte amb el moviment va ser la perversa i fosca Qui t\u00E9 por de Virginia Wolf?  (1966), dirigida per un debutant Mike Nichols, que un any m\u00E9s tard filmaria El graduat . No en va es tracta d&amp;#039;una de les \u00FAltimes grans pel\u00B7l\u00EDcules de Taylor, la millor de les seves col\u00B7laboracions amb Burton i la interpretaci\u00F3 que li va fer guanyar el seu segon Oscar. L&amp;#039;actriu va deixar de ser-ho a poc a poc per convertir-se en una celebritat, per\u00F2 la seva estrella mai no va deixar de brillar. Liz Taylor \u00E9s i ser\u00E0 eterna."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/cultura/Lestrella-eterna_0_449955042.html>