<http://schema.org/articleBody>
"Una de les caracter\u00EDstiques m\u00E9s importants del sistema de partits espanyol era la seva tend\u00E8ncia, que semblava imparable, a la concentraci\u00F3 del vot en les dues principals forces. Les eleccions d&amp;#039;ahir van trencar aquesta tend\u00E8ncia i per primera vegada des del 1989 la suma de vots de les dues primeres forces ha caigut m\u00E9s de deu punts, des del 84,8% que van recollir el 2008 fins al 73% d&amp;#039;aquesta ocasi\u00F3, situant-se en nivells semblants als del 1993.Es tracta d&amp;#039;una dada remarcable perqu\u00E8 trenca la tend\u00E8ncia, per\u00F2 algunes enquestes, i molts analistes, esperaven una caiguda m\u00E9s gran de la concentraci\u00F3 del vot. I \u00E9s que el context era especialment propici per a un retroc\u00E9s del bipartidisme: un PSOE en caiguda lliure -amb una clara p\u00E8rdua de vots per l&amp;#039;esquerra des del gir copernic\u00E0 en la pol\u00EDtica econ\u00F2mica de Zapatero del maig del 2010-, i un moviment social que, entre altres coses, cridava expl\u00EDcitament a no votar a cap dels dos principals partits.Sistema electoralSi el bipartidisme espanyol ha resistit moderadament b\u00E9 a un context que li era especialment advers \u00E9s per diversos motius. En primer lloc, perqu\u00E8 en bona part de l&amp;#039;Estat est\u00E0 blindat per un sistema electoral que nom\u00E9s en les prov\u00EDncies m\u00E9s poblades \u00E9s f\u00E0cilment compatible amb el multipartidisme. En segon lloc, perqu\u00E8 el sistema medi\u00E0tic espanyol, per tradici\u00F3 o intencionalitat, tendeix a fer invisibles les forces minorit\u00E0ries d&amp;#039;una manera que no \u00E9s habitual en altres estats del nostre entorn. A It\u00E0lia, Alemanya i Portugal, per exemple, les formacions minorit\u00E0ries tenen una pres\u00E8ncia m\u00E9s normalitzada als mitjans de comunicaci\u00F3.Per\u00F2 segurament bona part de la responsabilitat d&amp;#039;aquesta resist\u00E8ncia del bipartidisme espanyol recau en la incapacitat d&amp;#039;Esquerra Unida per aprofitar suficientment el context. En un principi, el creixement de la formaci\u00F3 de Cayo Lara respecte al 2008 \u00E9s espectacular, per\u00F2 si tenim en compte el context especialment favorable, els 8 diputats d&amp;#039;IU s\u00F3n un resultat decebedor. L&amp;#039;altre candidat que podria esquerdar el bipartidisme espanyol, UPyD, tampoc no sembla estar en disposici\u00F3 d&amp;#039;alterar significativament el mapa pol\u00EDtic espanyol. La formaci\u00F3 de Rosa D\u00EDez es consolida a Madrid i es fa un forat en un Pa\u00EDs Valenci\u00E0 on el PP pr\u00E0cticament no creix i el PSPV segueix en la seva particular caiguda lliure, per\u00F2 no s&amp;#039;entreveu com una amena\u00E7a seriosa al bipartidisme.De fet, l&amp;#039;\u00FAnic l\u00EDmit clar al bipartidisme espanyol no prov\u00E9 de la pluralitat interna del seu sistema de partits, sin\u00F3 de la s\u00F2lida realitat que representen els sistemes de partits clarament diferenciats d&amp;#039;alguns territoris, singularment Catalunya i el Pa\u00EDs Basc. Si no fos pels 33 diputats dels nacionalismes no espanyols, el bipartidisme PP-PSOE seria molt m\u00E9s aclaparador. Espanya \u00E9s, doncs, b\u00E0sicament bicolor."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/cronica/petita-esquerda-al-bipartidisme-espanyol_0_595140549.html>