<http://schema.org/articleBody>
"M\u00E9s de 10 milions d&amp;#039;americans tenen anor\u00E8xia, bul\u00EDmia i altres  trastorns alimentaris. I, mentre tendim a pensar que aquests problemes  es limiten a l&amp;#039;adolesc\u00E8ncia i l&amp;#039;adultesa jove, Judith Shaw sap que no.Professora  de ioga de 58 anys a Saint Louis, Missouri, Shaw diu que s&amp;#039;apropava als  40 anys quan va decidir que, un cop ja havia tingut els fills, es volia  tornar una persona m\u00E9s sana. Aviat, la dieta i l&amp;#039;exercici es van  convertir en una obsessi\u00F3.&amp;quot;Buscava alguna cosa que em valid\u00E9s&amp;quot;,  em deia. &amp;quot;D&amp;#039;alguna manera, perdre pes i veure com m&amp;#039;estava tornant m\u00E9s  forta, ferma i esvelta, i com m&amp;#039;estava posant m\u00E9s en forma, i el fet de  despr\u00E9s ser reconeguda per aix\u00F2, estava satisfent una necessitat&amp;quot;,  afegia.Els experts diuen que, tot i que els trastorns alimentaris  es diagnostiquen per primera vegada principalment en gent jove, cada  cop s\u00F3n m\u00E9s les dones que es presenten a les cl\u00EDniques a la mitjana edat  o fins i tot quan s\u00F3n m\u00E9s grans. Algunes havien tingut trastorns  alimentaris pr\u00E8viament i hi han recaigut, per\u00F2 una minoria important  desenvolupa els primers s\u00EDmptomes a la mitjana edat (les dones amb  aquests trastorns superen en nombre els homes en una proporci\u00F3 de 10 a  1).Fruit de canvis estressantsCynthia  M. Bulik, directora del Programa de Trastorns Alimentaris de la  Universitat de Carolina del Nord a Chapel Hill, diu que, malgrat que  aquest projecte anava inicialment dirigit a adolescents, la meitat de  les pacients des del 2003 han estat adultes. &amp;quot;Estem sentint dir a les  dones, de totes les edats, que encara senten que han d&amp;#039;assolir aquest  ideal social de primesa i perfecci\u00F3&amp;quot;, diu. &amp;quot;Fins i tot quan s\u00F3n a les  d\u00E8cades dels 50 i els 60 -i, creieu-vos-ho o no, m\u00E9s grans- estan  participant en comportaments de control del pes i la forma&amp;quot;.M\u00E9s  joves o m\u00E9s grans, les pacients tendeixen a tenir els mateixos  comportaments destructius: alimentaci\u00F3 restrictiva, ab\u00FAs de laxants,  exercici excessiu i afartaments compulsius. I el tret de sortida  acostuma a ser una transici\u00F3 estressant -en una persona jove, per  exemple, marxar de casa a la universitat o viure el divorci dels pares;  en edats m\u00E9s avan\u00E7ades, tenir un nad\u00F3, enviar un fill a la universitat o  viure el propi divorci-.&amp;quot;Crec que probablement hi ha un  percentatge molt m\u00E9s alt de dones adultes afectades del que hem estat  capa\u00E7os d&amp;#039;identificar&amp;quot;, diu Tamara Pryor, directora cl\u00EDnica del Centre  de Trastorns Alimentaris de Denver, que ha estat estudiant uns 200 casos  de trastorns alimentaris en dones de mitjana edat. &amp;quot;Sospito que all\u00E0  fora, en el m\u00F3n de cada dia, hi ha un gran percentatge de dones que  passen desapercebudes. S\u00F3n casos subcl\u00EDnics i no te&amp;#039;ls q\u00FCestiones,  perqu\u00E8 en moltes altres \u00E0rees de la seva vida semblen perfectament  funcionals&amp;quot;.M\u00E9s f\u00E0cil d&amp;#039;amagarUna preocupaci\u00F3, diuen Pryor i altres experts, \u00E9s  que quan les dones es fan m\u00E9s grans es tornen m\u00E9s expertes a amagar el  problema, i els s\u00EDmptomes poden ser atribu\u00EFts a l&amp;#039;envelliment m\u00E9s que a  un trastorn alimentari.Per exemple, quan una adolescent molt  prima para de menstruar, els metges t\u00EDpicament li fan preguntes sobre el  pes i els h\u00E0bits alimentaris. En el cas de Shaw, per\u00F2, van suposar que  era menopausa primerenca. Quan va desenvolupar an\u00E8mia i osteoporosi, no  van endevinar que la causa vertadera eren anys de malnutrici\u00F3.I  malgrat que un metge va suggerir que Shaw tenia aspecte de necessitar  &amp;quot;menjar una hamburguesa&amp;quot;, la majoria de doctors van elogiar els seus  esfor\u00E7os per mantenir el seu pes baix i el seu comprom\u00EDs a fer exercici  f\u00EDsic.&amp;quot;Una de les coses en qu\u00E8 estem treballant \u00E9s assegurar-nos  que tot aix\u00F2 sigui als radars dels facultatius, de manera que puguin  recon\u00E8ixer i distingir els canvis relacionats amb la menopausa i els  problemes de salut reals&amp;quot;, diu la doctora Bulik. &amp;quot;Normalment no es fan  la pregunta perqu\u00E8 tenen al cap aquesta imatge estereot\u00EDpica dels  trastorns alimentaris com problemes d&amp;#039;adolescents blanques de classe  mitjana&amp;quot;.A Shaw, la dieta i l&amp;#039;exercici li van robar el control de  la seva vida. Passava cada cop m\u00E9s hores al gimn\u00E0s -fins i tot en les  vacances familiars, en qu\u00E8 va arribar a saltar-se excursions d&amp;#039;esqu\u00ED amb  el seu marit i els seus fills per fer exercici-.&amp;quot;Cap dels meus  amics, ni el meu exmarit, ning\u00FA no em va dir mai res&amp;quot;, recorda. &amp;quot;No era  assumpte de ning\u00FA cuidar-me, per\u00F2 m&amp;#039;hauria agradat que alg\u00FA m&amp;#039;hagu\u00E9s  dit: \u00ABEt trobo a faltar. Ja no ets tu. Est\u00E0s massa obsessionada\u00BB&amp;quot;.Art per redescobrir el propi cosFinalment,  va ser un altre professor de ioga qui va disparar l&amp;#039;alarma despr\u00E9s que  Shaw caigu\u00E9s dues vegades i es trenqu\u00E9s el colze i la pelvis. &amp;quot;No queda  res de tu&amp;quot;, li va dir el seu col\u00B7lega. &amp;quot;Nom\u00E9s tu mateixa pots decidir si  ho canviar\u00E0s i t&amp;#039;alimentar\u00E0s&amp;quot;, va afegir.Als 53 anys, pesant  nom\u00E9s 38,5 quilos amb un cos d&amp;#039;1,60 metres d&amp;#039;al\u00E7ada, Shaw va ingressar  volunt\u00E0riament en un programa de trastorns alimentaris.Com a part  del tractament, va haver de fer exercicis d&amp;#039;escriptura dirigits a  ajudar-la a identificar els or\u00EDgens de la seva malaltia. En lloc d&amp;#039;aix\u00F2,  Shaw va comen\u00E7ar a crear art. Primer, va fer una silueta del seu cos a  mida natural, coberta de titulars de diari retallats com &amp;quot;Es necessita  ajuda&amp;quot;, &amp;quot;Amaga&amp;#039;t&amp;quot; o &amp;quot;Troba el valor real&amp;quot;.M\u00E9s endavant, va  elaborar un guix amb el contorn de les seves cuixes. Com molts altres  anor\u00E8ctics, pensava que les seves cames eren massa grosses; ara podia  veure com de primes s&amp;#039;havien tornat.Quilos de bagatge emocionalL&amp;#039;any passat, l&amp;#039;art de Shaw va exposar-se a la Universitat de Washington a Saint Louis, i la seva exposici\u00F3, anomenada Cos de treball: l&amp;#039;art de la recuperaci\u00F3 d&amp;#039;un trastorn alimentari , es pot visitar fins a finals d&amp;#039;abril al Centre de Trastorns  Alimentaris del Centre M\u00E8dic de la Universitat de Columbia a Manhattan.&amp;quot;Certament  no \u00E9s la hist\u00F2ria m\u00E9s t\u00EDpica, per\u00F2 l&amp;#039;estem sentint cada cop m\u00E9s  habitualment&amp;quot;, diu la directora del centre novaiorqu\u00E8s, la doctora  Evelyn Attia. &amp;quot;Necessitem fer saber a tothom que \u00E9s possible  desenvolupar aquestes malalties durant tot el per\u00EDode vital&amp;quot;.Shaw  diu que sovint veu dones que tenen aspecte d&amp;#039;estar massa primes o  obsessionades a fer exercici, i espera que explicant la seva hist\u00F2ria  podr\u00E0 ajudar-les a recon\u00E8ixer el problema en elles mateixes.&amp;quot;En  el transcurs del meu dia, tinc una sensaci\u00F3&amp;quot;, diu. &amp;quot;Peso entre 11 i 13  quilos m\u00E9s, per\u00F2 em sento m\u00E9s lleugera. El problema era el pes de les  emocions&amp;quot;."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/especials/Anorexiques-als-anys_0_526148167.html>