<http://schema.org/articleBody>
"L&amp;#039;altre dia tornava de Saragossa en aquest tren r\u00E0pid que han batejat com Alta Velocidad Espa\u00F1ola (l&amp;#039;\u00FAnic estat europeu que fa mostres de nacionalisme en el nom d&amp;#039;aquest tren; i sense aportar-hi res; ni els diners!). Tot viatjant a 300 km/h em va venir al cap la figura del president franc\u00E8s Val\u00E9ry Giscard d&amp;#039;Estaing. L&amp;#039;any 1974 jo era de vacances a Fran\u00E7a, a casa de la fam\u00EDlia. Giscard havia estat elegit feia poc. En una de les seves intervencions televisives va especificar alguns dels seus objectius. Entre els m\u00E9s importants hi havia: (1) construir el tren m\u00E9s r\u00E0pid del m\u00F3n, (2) convertir l&amp;#039;empresa Airbus en una competidora internacional en la fabricaci\u00F3 d&amp;#039;avions i sat\u00E8l\u00B7lits, i (3) aprofundir en el Sistema Monetari Europeu (SME). Els projectes del president Giscard reflectien la  grandeur francesa. I projectaven la seva ambici\u00F3 europeista.Pel que fa al tren m\u00E9s r\u00E0pid del m\u00F3n, poc a dir. Avui, no nom\u00E9s d\u00F3na servei a Fran\u00E7a, sin\u00F3 a tot Europa. Circulen els trens de tecnologia francesa a 300 km/h amb normalitat. Per\u00F2 recordo que el meu oncle de Fran\u00E7a va fer befa quan Giscard ho va anunciar. Era l&amp;#039;\u00E8poca en qu\u00E8 el m\u00F3n quedava bocabadat davant els trens bala japonesos. Aquell projecte va fer pa\u00EDs (considerant Europa com el nostre lloc com\u00FA). Nosaltres no en som conscients perqu\u00E8, malauradament, hi estem desconnectats, per\u00F2 el tren de Giscard uneix Par\u00EDs, Londres, Brussel\u00B7les, Amsterdam i Frankfurt com si es tract\u00E9s de rodalia. D&amp;#039;Airbus nom\u00E9s cal recordar que aquesta empresa comparteix lideratge mundial amb Boeing en la construcci\u00F3 d&amp;#039;avions. I ha escampat per tot Europa llocs de treball d&amp;#039;alta qualificaci\u00F3 professional. Una forma m\u00E9s de fer pa\u00EDs europeu. I pel que fa a l&amp;#039;SME, ja ho veuen. El meu oncle tamb\u00E9 deia que era impossible que Fran\u00E7a renunci\u00E9s a la seva moneda per barrejar-la amb la d&amp;#039;altres pa\u00EFsos. L&amp;#039;SME fou el precursor de l&amp;#039;euro.Poc s&amp;#039;imaginava el meu oncle que un il\u00B7luminat saltimbanqui espanyol ho posaria tot en risc!En l&amp;#039;\u00E0mbit, diguem-ne, &amp;quot;social&amp;quot; (per als qui considerin que els trens, els avions i la moneda no s\u00F3n afers socials) Giscard va fer aprovar millores en la llei del divorci i de l&amp;#039;avortament. I va avan\u00E7ar la majoria d&amp;#039;edat als divuit anys. Tamb\u00E9 va fundar, en una trobada a Rambouillet, el G-6 (despr\u00E9s, G-8). B\u00E9, davant d&amp;#039;aquestes realitats se m&amp;#039;acuden dues reflexions. Es demostra que l&amp;#039;Europa que progressa no \u00E9s la que molts imaginen i que, a Catalunya, t\u00E9 tanta acceptaci\u00F3: l&amp;#039;Europa de les declaracions. Aquella que, plasmada en un paper, esdevindria la panacea. Els catalans haur\u00EDem d&amp;#039;estar vacunats davant de vel\u00B7le\u00EFtats similars. Els papers escrits serveixen de poc si no hi ha projecte, voluntat i esfor\u00E7. L&amp;#039;Europa que avui tenim, i que ens ha unit m\u00E9s que altra cosa, \u00E9s l&amp;#039;Europa dels projectes concrets i espec\u00EDfics. Imaginin el que perdr\u00EDem si qualsevol de les tres realitats que he comentat (trens, avions, moneda) desaparegu\u00E9s.L&amp;#039;altra reflexi\u00F3 treu cap arran un reportatge que l&amp;#039;ARA va publicar diumenge passat: la manca de l\u00EDders pol\u00EDtics. Recordo com el president Giscard va perdre la presid\u00E8ncia per uns fets tan mal gestionats com exagerats. Parlo de l&amp;#039;afer Bokassa: dels diamants que aquest dictador va regalar a Giscard. Tots hi perd\u00E9rem. Mai va ser el fort de Giscard gestionar les relacions p\u00FAbliques. Mai va emprar gaire temps cuidant la seva imatge. Una premsa superficial i esgrogue\u00EFda va fer la resta. Des del principi, els diaris francesos havien decidit que Giscard no els queia b\u00E9. Parlar del possible col\u00B7laboracionisme de Mitterrand quedava aleshores fatal. Els mitjans van decidir que Mitterrand (de qui ara se sap que fins i tot posava micr\u00F2fons al v\u00E0ter dels seus col\u00B7laboradors i que, com a &amp;quot;gran obra&amp;quot; per a la posteritat, ens ha deixat la pir\u00E0mide del Louvre) era progressista, i Giscard no. Els havia caigut en gr\u00E0cia. Giscard, collat per moviments for\u00E7ament estatistes de la dreta (Chirac) i de l&amp;#039;esquerra (Mitterrand), va veure com el centre liberal que encap\u00E7alava era destru\u00EFt. I va perdre les eleccions.Aquests dies probablement viatjaran en tren r\u00E0pid o en un Airbus. I gaireb\u00E9 tot ho pagaran amb euros, esclar. Doncs, ni que sigui de pensament, mostrin una mica d&amp;#039;agra\u00EFment. Perqu\u00E8 tot seria molt diferent sense Val\u00E9ry Giscard d&amp;#039;Estaing. Ara que s&amp;#039;acusa uns invisibles enemics de no generar l\u00EDders, la figura del president Giscard ens recorda que els l\u00EDders s\u00F3n fruit dels seus fets, sens dubte. Per\u00F2 tamb\u00E9 d&amp;#039;uns mitjans de comunicaci\u00F3 responsables, no sectaris, formats i amb capacitat d&amp;#039;an\u00E0lisi. Suficientment lliures i seriosos per denunciar culpables. I premiar els que correspon. Sense prejudicis, simpaties ni servituds."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/opinio/Tambe-lEuropa-Giscard_0_538746137.html>