<http://schema.org/articleBody>
"Quan S\u00F3crates jugava tenia molta planta. Li va tocar jugar durant aquells anys en qu\u00E8 es van posar de moda els pantalonets molt curts i estrets. S\u00F3crates va ser d&amp;#039;aquells brasilers que van seduir moltes catalanes durant el Mundial del 1982, quan la canarinha va jugar com els \u00E0ngels a Barcelona per\u00F2 no va ni arribar a semifinals. Les noies admiraven aquells jugadors bufons, els \u00C9der, Zico i S\u00F3crates. Els nois volien jugar com ells. Per\u00F2 S\u00F3crates no tenia la rialla de Zico i \u00C9der. Era un heroi seri\u00F3s. Alt (1,91 m), prim, de bona constituci\u00F3 i amb r\u00EDnxols, S\u00F3crates semblava una est\u00E0tua tan grega com el seu nom. Quan jugava imposava respecte, quan feia aquells eterns tocs d&amp;#039;esper\u00F3 provocava un plaer est\u00E8tic dif\u00EDcil d&amp;#039;igualar. Semblava que jugu\u00E9s a mig gas, com per permetre que els espectadors no es perdessin ni un sol detall del joc d&amp;#039;un futbolista diferent. Diferent per\u00F2 amb un toc de tristor.S\u00F3crates era un s\u00EDmbol. El Brasil de tant en tant et d\u00F3na fills que s&amp;#039;escapen dels t\u00F2pics. S\u00F3crates, ja enyorat, formava part d&amp;#039;aquell Corinthians dels anys 80 que no ballava samba: Walter Casagrande, davanter de l&amp;#039;equip, posava rock al vestidor. I S\u00F3crates hi posava la mirada seriosa, greu, molts cops trista. Perqu\u00E8 el Brasil no era un lloc f\u00E0cil per viure durant els anys 70 i 80: pobresa, viol\u00E8ncia i dictadura militar. S\u00F3crates, a difer\u00E8ncia d&amp;#039;aquells futbolistes brasilers que es tanquen en discoteques o dels que ho deixen tot en mans de D\u00E9u, no ho ignorava. Va lluitar i es convertir en un jugador tan fam\u00F3s per les seves idees com pel seu futbol de toc exquisit, com en aquell gol que va fer als sovi\u00E8tics el 1982.S\u00F3crates va lluitar sense renunciar a res, com ha fet amb la seva salut. Ell, metge de professi\u00F3, va seguir fumant i especialment bevent alcohol molts anys perqu\u00E8 no volia renunciar als seus plaers. Ha lluitat fins al final, i ha deixat \u00F2rfena la fam\u00EDlia del Timao just el dia que el Corinthians hauria de guanyar la lliga brasilera. El seu Corinthians, el club que va fer etern gr\u00E0cies als seus gols i a la seva actitud. De fet, va ser escollit millor jugador de la hist\u00F2ria del club, tot i que va jugar-hi sis anys i no hi va guanyar gaire cosa. I \u00E9s que S\u00F3crates ser\u00E0 recordat perqu\u00E8 va ser un ciutad\u00E0 abans que un futbolista.S\u00F3crates explicava que la consci\u00E8ncia pol\u00EDtica era her\u00E8ncia paterna. D&amp;#039;aquell pare que llegia els cl\u00E0ssics i el va batejar amb el seu nom, que no era un sobrenom futbol\u00EDstic. D&amp;#039;aquell pare que va cremar els llibres de Marx quan els militars van fer un cop d&amp;#039;estat perqu\u00E8 tenia por. D&amp;#039;aquell pare que el va introduir en la medicina i que barrejava cristianisme i marxisme en un c\u00F2ctel que va influir-lo, de manera que S\u00F3crates va cr\u00E9ixer admirant Fidel Castro, el pacifisme de Lennon i els peus de Pel\u00E9.Per\u00F2 S\u00F3crates no va tenir res a veure amb Pel\u00E9. S\u00F3crates es va llicenciar en medicina jugant al Botafogo de Ribeirao Preto quan era molt jove. Ja era jugador de Primera i estudiava m\u00E9s que ning\u00FA. Quan va arribar al Corinthians es va convertir en el l\u00EDder del moviment Democracia Corinthiana. L&amp;#039;objectiu era demostrar al pa\u00EDs que la democr\u00E0cia que negaven els militars era possible: el vestidor  es gestionava sol, en votacions democr\u00E0tiques. Tot es votava: si calia concentrar-se abans d&amp;#039;un partit, els horaris dels entrenaments, la capitania\u2026 tot menys qui jugava, que era responsabilitat del t\u00E8cnic. S\u00F3crates apareixia un diumenge a l&amp;#039;estadi fent assist\u00E8ncies de gols a Vladimir i l&amp;#039;endem\u00E0 era en un acte pol\u00EDtic a la universitat. Amb 23 anys ja s&amp;#039;havia llicenciat.Va ser S\u00F3crates qui va impulsar aquella idea de sortir a jugar amb samarretes on hi posava &amp;quot;Democr\u00E0cia ja&amp;quot; o &amp;quot;Voteu el pr\u00F2xim dia 15&amp;quot;. Un dia 15 en qu\u00E8 es feia un refer\u00E8ndum per intentar aconseguir fer caure de mica en mica els dictadors. S\u00F3crates, ja heroi popular i enemic dels uniformats, va arribar a afirmar que marxaria del pa\u00EDs, acceptant les ofertes d&amp;#039;algun club estranger, si el refer\u00E8ndum era un frac\u00E0s. I el refer\u00E8ndum, sospitosament, va afavorir els militars. De manera que S\u00F3crates va fitxar pel Fiorentina el 1984.El Magrao fracassaria a It\u00E0lia, en part per la seva p\u00E8ssima relaci\u00F3 amb Daniel Passarella, i tornaria al Brasil per saltar de club gran a club gran: Flamengo, Santos... Va sumar alguns gols a les seves estad\u00EDstiques i pocs t\u00EDtols a un palmar\u00E8s estranyament buit: dos t\u00EDtols estatals amb el Corinthians, una copa local... poca cosa per a un jugador que sempre ha estat recordat al costat dels Zico, Pel\u00E9 o Garrincha.El Doctor, que estava preparant una novel\u00B7la sobre el Mundial del 2014, ha mort envoltat de llibres, d&amp;#039;amics, de p\u00F2sters pol\u00EDtics, d&amp;#039;ampolles de vi. La seva mort ha arribat quan l&amp;#039;afici\u00F3 del seu estimat Corinthians es preparava per a l&amp;#039;\u00FAltima jornada de la lliga, de la qual  volen ser campions. Els ha deixat gla\u00E7ats, tristos. Els ha deixat sense aquella rialla que va lluir S\u00F3crates l&amp;#039;\u00FAltim dia que va jugar abans de marxar al Fiorentina el 1984. Un amist\u00F3s entre el club on es va formar i aquell altre on es va fer fam\u00F3s. Un partit en qu\u00E8 la gent va cantar contra els militars. I ell va riure, va al\u00E7ar el puny i es va amagar al vestidor. All\u00E0, diuen, va plorar. Som molts el que el plorem. Ha mort un ciutad\u00E0, un brasiler de cap a peus. D&amp;#039;aquell Brasil que prefereix lluitar a ballar. D&amp;#039;aquell Brasil que \u00E9s mil vegades m\u00E9s interessant que el dels pamflets tur\u00EDstics. D&amp;#039;aquell Brasil que prefereix S\u00F3crates a jugadors que no van saber ser ciutadans."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/esports/Tocs-despero-llibres-puny-alcat_0_603539681.html>