<http://schema.org/articleBody>
"El Metropolitan i el MOMA de Nova York, la National Gallery de Londres, el Museu d&amp;#039;Orsay de Par\u00EDs, la Galeria Nacional d&amp;#039;Art Modern de Praga, el Museu Nacional d&amp;#039;Art Modern de Roma... Gustav Klimt (1862-1918) est\u00E0 representat als museus m\u00E9s importants del m\u00F3n, per\u00F2 aquest 2012 el lloc per rendir-se davant del seu art \u00E9s Viena. La capital austr\u00EDaca s&amp;#039;ha bolcat en la commemoraci\u00F3 del 150\u00E8 aniversari del naixement del fundador de la Sezession (la versi\u00F3 austr\u00EDaca del Modernisme) amb un seguit d&amp;#039;exposicions que exploraran fins a l&amp;#039;\u00FAltim rac\u00F3 de la seva vida i la seva obra. La pintura m\u00E9s c\u00E8lebre de Klimt,  El pet\u00F3 , \u00E9s al Belvedere, per\u00F2 els altres museus m\u00E9s emblem\u00E0tics de la ciutat no seran menys. Exposaran les seves nodrides col\u00B7leccions de pintures i dibuixos, que arrodoniran amb pr\u00E9stecs d&amp;#039;altres centres d&amp;#039;arreu del m\u00F3n, per donar la m\u00E0xima volada a l&amp;#039;Any Klimt. &amp;quot;Els amants de l&amp;#039;art segueixen fascinats per les seves pintures perqu\u00E8 n&amp;#039;admiren l&amp;#039;harmonia, els colors fabulosos i els efectes decoratius, especialment els de les pintures de l&amp;#039;\u00E8poca daurada&amp;quot;, afirma Franz Smola, un dels conservador del Museu Leopold. Aquesta pinacoteca privada t\u00E9 una altra de les obres m\u00E9s impactants del vien\u00E8s:  La vida i la mort . La for\u00E7a que hi batega es manifesta nom\u00E9s de posar-hi els ulls. &amp;quot;En aquesta obra -assenyala Smola- Klimt va transformar el patr\u00F3 tradicional de les al\u00B7legories per crear noves imatges. Aix\u00F2 es pot veure especialment a la banda de la vida, on va crear una muni\u00F3 de figures, sobretot de nus femenins envoltats d&amp;#039;una decoraci\u00F3 colorista, que il\u00B7lustra les diferents edats de l&amp;#039;home&amp;quot;. Aquesta pintura representa la plenitud de l&amp;#039;obra de Klimt. Per arribar-hi va haver de rec\u00F3rrer un llarg cam\u00ED, no sempre planer. Al comen\u00E7ament de la seva carrera, a les d\u00E8cades del 1880 i 1890, va pintar frescos per a teatres, castells privats i altres edificis monumentals acompanyat del seu germ\u00E0 Ernst i del pintor Franz Mastch.  Pocs anys despr\u00E9s, l&amp;#039;autor de  D\u00E0nae va comen\u00E7ar la seva carrera en solitari com a pintor d&amp;#039;interiors. Un dels enc\u00E0rrecs que va rebre va marcar un punt d&amp;#039;inflexi\u00F3 en la seva traject\u00F2ria: el 1894 els professors m\u00E9s conservadors van rebutjar les pintures que havia fet per al sostre de l&amp;#039;Aula Magna de la Universitat de Viena. Van qualificar el nu frontal d&amp;#039;una de les figures m\u00E9s destacades, la  Nuda Veritas , de pornogr\u00E0fic. Tot i que l&amp;#039;escriptor Hermann Barr el va defensar, a partir d&amp;#039;aleshores Klimt va rebutjar qualsevol enc\u00E0rrec p\u00FAblic i es va centrar en els paisatges i en els retrats per enc\u00E0rrec. Va treballar, assenyala Smola, per a la burgesia i les fam\u00EDlies jueves adinerades, per\u00F2 no va fer-ho ni per a l&amp;#039;aristocr\u00E0cia ni per a la fam\u00EDlia imperial. Malgrat que s&amp;#039;havia retirat de l&amp;#039;art p\u00FAblic, Klimt encara va realitzar un altre fresc que est\u00E0 entre les seves obres m\u00E9s recordades, i que tampoc va estar exempt de pol\u00E8mica. El 1902 va finalitzar el conegut com a  Fris Beethoven del pavell\u00F3 d&amp;#039;exposicions de la Sezession vienesa. A m\u00E9s del mateix Klimt, entre els fundadors d&amp;#039;aquesta associaci\u00F3 art\u00EDstica que va veure la llum el 1897 hi havia alguns dels artistes m\u00E9s importants d&amp;#039;aquell moment, com ara Otto Wagner, Koloman Moser, Ferdinand Hodler i Joseph Maria Olbrich. L&amp;#039;agrupaci\u00F3 va estar en contacte amb els intel\u00B7lectuals del moment gr\u00E0cies a la revista que publicava,  Ver Sacrum [La sagrada primavera], en qu\u00E8 van col\u00B7laborar escriptors com Rilke. Dins aquest context, Klimt i el dissenyador Joseph Hoffmann van desenvolupar plegats la idea d&amp;#039;art total &amp;quot;com ning\u00FA ho havia fet mai abans&amp;quot;, conclou l&amp;#039;expert. Un fenomen al mercat La producci\u00F3 de Klimt \u00E9s m\u00E9s aviat escassa. Va ser un artista exigent. Treballava amb molta lentitud. Era molt meticul\u00F3s perqu\u00E8 volia assolir el m\u00E0xim grau de perfecci\u00F3, assegura Smola. Segons el cat\u00E0leg raonat va realitzar 253 pintures. No totes s&amp;#039;han conservat. Algunes van desapar\u00E8ixer en un incendi al castell d&amp;#039;Immendorf, on els nazis les havien dipositat despr\u00E9s de requisar-les als seus propietaris. L&amp;#039;apogeu de Klimt al mercat va estar marcat precisament per les conseq\u00FC\u00E8ncies que el nazisme va tenir al m\u00F3n de l&amp;#039;art. El 2006 va sortir a subhasta la primera versi\u00F3 del Retrat d&amp;#039;Adele Bloch-Bauer a Christie&amp;#039;s de Nova York. La van posar a la venda els hereus del primer propietari despr\u00E9s d&amp;#039;un llarg litigi amb el govern austr\u00EDac. El va adquirir la Neue Galerie de Nova York per m\u00E9s de 106 milions d&amp;#039;euros."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/cultura/Viena-recorda-Klimt-esplendor_0_625137538.html>