<http://schema.org/articleBody>
"Assegut en una taula del que un dia va ser una &amp;quot;sex-shop&amp;quot; i avui \u00E9s una c\u00E0lida llibreria, l&amp;#039;escriptor Enrique Vila-Matas reflexiona sobre la seva \u00FAltima novel\u00B7la &amp;#039;Aire de Dylan&amp;#039;, en qu\u00E8 diu reflectir una concepci\u00F3 del m\u00F3n &amp;quot;com una il\u00B7lusi\u00F3 i un escenari, en qu\u00E8 tots representen un paper&amp;quot;. L&amp;#039;autor barcelon\u00ED rememora que va ser la frase &amp;quot;Quan es fa fosc, sempre necessitem alg\u00FA&amp;quot;, que apareix en la pel\u00B7l\u00EDcula &amp;#039;Tres camarades&amp;#039;, de Frank Borzage, la que va posar en marxa el seu nou artefacte literari i la que va acabar portant a una &amp;quot;autobiografia falsa d&amp;#039;un escriptor de nom Lancastre&amp;quot;.El teatre de la vidaL&amp;#039;\u00FAltim t\u00EDtol del novel\u00B7lista mostra com en el teatre de la vida, tothom representa un paper. &amp;quot;Uns en adonar-se&amp;#039;n, continuen actuant en l&amp;#039;obra, mentre que altres volen sortir-ne. Aquests \u00FAltims s&amp;#039;equivoquen perqu\u00E8 no hi ha res fora de l&amp;#039;escenari. L&amp;#039;espectacle \u00E9s l&amp;#039;\u00FAnic que hi ha a la cartellera&amp;quot;, emfatitza.Com \u00E9s marca de la casa, realitat i ficci\u00F3 es travessen durant les p\u00E0gines, en un joc que el lector no deixa passar en alt, comen\u00E7ant pel mateix concepte d&amp;#039;&amp;quot;autobiografia falsa&amp;quot;.&amp;quot;Totes les autobiografies -assevera- s\u00F3n falses, perqu\u00E8 s\u00F3n una impostura. No poden ser una altra cosa que una impostura. En aquest cas, l&amp;#039;escriptor Juan Lancastre t\u00E9 molts punts en com\u00FA amb un escriptor penedit, una figura poc coneguda en la novel\u00B7la&amp;quot;.D&amp;#039;altra banda, amb el t\u00EDtol &amp;#039;Aire de Dylan&amp;#039;, que al\u00B7ludeix a la semblan\u00E7a que t\u00E9 el fill de Juan Lancastre, Vilnius, amb el cantant nord-americ\u00E0, diu que ha intentat atrapar &amp;quot;l&amp;#039;aire del nostre temps. Les m\u00E0scares del nostre temps. L&amp;#039;aire ultra infra lleu de la nostra \u00E8poca. Ap\u00E0tic i gris&amp;quot;.Aficionat a llegir di\u00E0riament el seu hor\u00F2scop a La Vanguardia (avui li recomanen que aprofiti per activar assumptes de diners en associaci\u00F3), tampoc obvia que en el text t\u00E9 el seu pes la figura de Hamlet i \u00E9s que: &amp;quot;Tots som Hamlet, tots som Dylan i entre ells hi ha moltes m\u00E9s semblances d&amp;#039;all\u00F2 que pugui semblar, com la seva ambig\u00FCitat en la forma de ser&amp;quot;.Un moment de canviPreguntat sobre el moment actual, Vila-Matas assenyala que \u00E9s de &amp;quot;canvi&amp;quot;, sense que ning\u00FA conegui molt b\u00E9 cap on es va, especialment en el terreny cultural.&amp;quot;En l&amp;#039;aspecte econ\u00F2mic -opina- \u00E9s possible que hi hagi una recuperaci\u00F3 en tres o quatre anys, per\u00F2 en el cultural tinc la impressi\u00F3 que ja no n&amp;#039;hi ha, atenent al que passa di\u00E0riament amb el tancament de petites revistes, diaris o amb els programes culturals de televisi\u00F3. Tot aix\u00F2 est\u00E0 minant els \u00E8xits culturals aconseguits&amp;quot;.Respecte a nous projectes, el novel\u00B7lista assenyala que t\u00E9 alguna idea nova al cap i no descarta &amp;quot;tornar al nucli dur&amp;quot; de la seva narrativa, amb una obra menys lleugera que &amp;#039;Aire de Dylan&amp;#039;, que compta amb un personatge molt semblant a Montse, la llibretera en cadira de rodes que regenta la llibreria Bernat."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/cultura/Enrique_Vila-Matas-Seix_Barral-Bob_Dylan_0_662333908.html>