<http://schema.org/articleBody>
"No, no \u00E9s la que ara acaba. \u00C9s cert que durant aquests anys la nostra economia ha anat creixent a bon ritme: el nostre producte interior brut gaireb\u00E9 arriba gaireb\u00E9 al bili\u00F3 i mig de d\u00F2lars; per\u00F2, qu\u00E8 m\u00E9s hi ha? Ni tan sols hem estat capa\u00E7os de repartir una mica millor aquesta riquesa: els nostres prop de 30.000 d\u00F2lars de renda per c\u00E0pita amaguen una de les distribucions menys equitatives d&amp;#039;Europa. I ja hem vist com han acabat aquests anys d&amp;#039;abund\u00E0ncia. \u00BFHi ha alguna cosa que mereixi el qualificatiu de prodigi\u00F3s? Potser la nostra estupidesa.La d\u00E8cada que ve ser\u00E0 molt diferent. Els nostres creditors ja es preocuparan que anem tornant el que puguem dels molts diners que els devem, de manera que ens haurem d&amp;#039;anar acostumant a estirar el bra\u00E7 una mica menys que la m\u00E0niga. Alliberats de la insidiosa temptaci\u00F3 d&amp;#039;enriquir-nos, disposarem d&amp;#039;una energia i d&amp;#039;un temps preciosos, que podrem dedicar a construir un pa\u00EDs m\u00E9s prometedor que el que avui tenim.Comen\u00E7arem per l&amp;#039;educaci\u00F3. Sense negar que les setmanes blanques, les hores d&amp;#039;aix\u00F2 i d&amp;#039;all\u00F2, l&amp;#039;ensenyament per a una ciutadania dubtosa, el repartiment de compet\u00E8ncies, els vels i els crucifixos dins i fora de les aules s\u00F3n assumptes de gran import\u00E0ncia per als m\u00FAltiples interessos creats entorn de l&amp;#039;educaci\u00F3, tornarem a pensar en l&amp;#039;educaci\u00F3 com la pedra de toc del futur dels nostres joves. Aix\u00F2 ens far\u00E0 canviar alguns continguts, de manera que els nostres alumnes surtin m\u00E9s ben preparats per a un futur professional que s&amp;#039;endevina dif\u00EDcil: per donar-ne alguns exemples, ensenyarem que l&amp;#039;anh\u00EDdrid carb\u00F2nic \u00E9s nom\u00E9s un gas entre molts altres; que la bot\u00E0nica no es limita a l&amp;#039;estudi de la desforestaci\u00F3; que la naturalesa no \u00E9s nom\u00E9s un camp de batalla que es disputen multinacionals i ecologistes. Per\u00F2 encara farem m\u00E9s: canviarem l&amp;#039;enfocament. Procurarem que els nostres alumnes no escullin una professi\u00F3 pensant nom\u00E9s en els ingressos que promet (perqu\u00E8 aquestes expectatives pot molt b\u00E9 que no es compleixin); que no pensin en l&amp;#039;educaci\u00F3 nom\u00E9s com un passi per entrar a la classe mitja alta (perqu\u00E8 potser no hi entraran); procurarem no nom\u00E9s armar-los per competir en el m\u00F3n que els envolta, sin\u00F3 animar-los a entendre&amp;#039;l, i obrir-los les portes de la saviesa que durant mil\u00B7lennis han anat acumulant els nostres predecessors.En l&amp;#039;\u00E0mbit, m\u00E9s prosaic, de l&amp;#039;economia, recordarem que en una societat ben constru\u00EFda, cadasc\u00FA t\u00E9, a m\u00E9s dels seus gustos i prefer\u00E8ncies personals, una funci\u00F3 per complir; que la de l&amp;#039;empresari no \u00E9s guanyar diners sin\u00F3 organitzar els recursos al seu abast de la manera m\u00E9s \u00FAtil a la societat, guanyant-hi diners. En aquest moment, la seva funci\u00F3 es concreta en la tasca de donar llocs de treball de qualitat a un capital hum\u00E0 cada vegada m\u00E9s ric que sovint no t\u00E9 cap m\u00E9s sortida que emigrar. No ens podem permetre ser exportadors permanents de talent, i saber retenir-lo \u00E9s, en bona part, responsabilitat de l&amp;#039;empresari. Si se&amp;#039;n surt, ning\u00FA li hauria de recriminar-li el que guanya (despr\u00E9s d&amp;#039;impostos).Diuen que a l&amp;#039;antiga Gr\u00E8cia la llibertat que conferia la condici\u00F3 de ciutad\u00E0 comportava el deure de defensar la ciutat de l&amp;#039;enemic exterior -l&amp;#039;invasor- i l&amp;#039;interior: la corrupci\u00F3. Havent abdicat del tot de la defensa exterior, hem d&amp;#039;admetre que no hem dedicat gaire atenci\u00F3 a la lluita contra l&amp;#039;enemic interior. No em refereixo a la corrupci\u00F3 de qu\u00E8 els diaris fan not\u00EDcies, i que s&amp;#039;encarreguen de combatre, millor o pitjor, els \u00F2rgans de l&amp;#039;Estat; sin\u00F3 a aquella altra corrupci\u00F3, de la qual molts som m\u00E9s o menys c\u00F2mplices; a aquella inclinaci\u00F3 que tan b\u00E9 va definir el mateix Adam Smith: &amp;quot;La disposici\u00F3 a admirar, gaireb\u00E9 a reverenciar, els rics i els poderosos i a menysprear, o com a m\u00EDnim desdenyar, la gent de pobra i mesquina condici\u00F3 -deia- \u00E9s la m\u00E9s gran i m\u00E9s universal causa de corrupci\u00F3 dels sentiments morals&amp;quot;. Hem d&amp;#039;admetre que hem cedit a aquesta inclinaci\u00F3 massa sovint, i que hem d&amp;#039;intentar fer-ho millor a partir d&amp;#039;ara.Educaci\u00F3, empresa, corrupci\u00F3: tres assumptes que haurien de cuidar si volem que el pa\u00EDs reprengui el cam\u00ED de sortida d&amp;#039;un passat recent trist i mediocre, un cam\u00ED del qual ens havia desviat l&amp;#039;\u00FAltima d\u00E8cada. Hi ha altres assumptes, esclar, per\u00F2 aquests s\u00F3n molt importants. D&amp;#039;opinions n&amp;#039;hi pot haver moltes, per\u00F2 cal que siguin emeses i discutides com a tals i no utilitzades com a armes al servei d&amp;#039;interessos de tot ordre. Aquests tres assumptes tenen, a m\u00E9s, dues grans virtuts: la primera \u00E9s que impliquen a tothom; no podem escudar-nos en dict\u00E0mens d&amp;#039;experts ni confiar que ja s&amp;#039;encarregar\u00E0 de solucionar-los algun ministeri. Ho hem de fer nosaltres. La segona virtut, cosa molt important en aquests moments, \u00E9s que anar-los resolent no costa diners: no podem fer servir la manca de pressupost com a excusa per no abordar-los. Lliures de distraccions m\u00E9s mundanes, tenim temps i energia per dedicar-hi. Si ho fem seriosament, \u00BFno els sembla que la d\u00E8cada que ve ser\u00E0 veritablement prodigiosa?"^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/opinio/decada-prodigiosa_0_395360461.html>