<http://schema.org/articleBody>
"Bill Shankly \u00E9s l&amp;#039;home m\u00E9s venerat pels aficionats del Liverpool FC. L&amp;#039;entrenador m\u00E9s longeu i amb la llengua m\u00E9s afilada que ha passat mai per la banqueta dels reds t\u00E9 poc a veure amb els duels entre Bar\u00E7a i Madrid. Per\u00F2 va ser Shankly qui va pronunciar la frase que defineix millor el que es viur\u00E0 a moltes llars entre avui i dimarts que ve, el per\u00EDode d&amp;#039;excitaci\u00F3 que marquen els dos partits de la Lliga de Campions. &amp;quot;El futbol no \u00E9s q\u00FCesti\u00F3 de vida o mort; \u00E9s molt m\u00E9s que tot aix\u00F2&amp;quot;, va sentenciar Shankly, un mite a Anfield. Cinc parelles catalanes ens expliquen com aquesta allau d&amp;#039;enfrontaments condiciona les relacions de parella.1. Guerra de samarretes Rivals, per\u00F2 ben avinguts: una parella que s&amp;#039;obliga a felicitar-seIgnasi Such t\u00E9 seient al Camp Nou i Bel\u00E9n Garrido \u00E9s aficionada madridista. Ell, que treballa en una instituci\u00F3 financera, encara recorda com va estalviar per pagar-se el carnet de soci del Bar\u00E7a, mentre que ella, estilista de professi\u00F3, avui no es desempallegar\u00E0 d&amp;#039;una samarreta del Madrid signada per Ra\u00FAl, l&amp;#039;excapit\u00E0 blanc. &amp;quot;Som dels que ens posem la samarreta i saltem del sof\u00E0&amp;quot;, relata Such. La parella assegura, per\u00F2, que assumeix la rivalitat amb &amp;quot;bon humor&amp;quot;. &amp;quot;Ens obliguem a felicitar-nos despr\u00E9s de cada Bar\u00E7a-Madrid, perqu\u00E8 l&amp;#039;amor a un club no pot situar-se per sobre de la relaci\u00F3 de parella&amp;quot;, raona Such, que admet que les males cares despr\u00E9s d&amp;#039;un mal resultat duren menys que abans. Han apr\u00E8s a relativitzar el que passa al terreny de joc. Avui passar\u00E0 el mateix? &amp;quot;Sempre fem broma i intentem que la rivalitat duri poc&amp;quot;, diu Garrido.2. El cl\u00E0ssic, en silenci Ella \u00E9s culer i ell madridista:  les frases punyents s\u00F3n habitualsMabel Cervera i la seva parella no s&amp;#039;acostumen a dirigir la paraula quan s&amp;#039;enfronten Bar\u00E7a i Madrid. Ella \u00E9s culer, mentre que l&amp;#039;Antonio, nascut a la capital de l&amp;#039;Estat, va entregar-se al madridisme des que el pare li va regalar una samarreta de Santillana. Ell en volia una de Maradona, l&amp;#039;\u00EDdol d&amp;#039;infantesa, per\u00F2 el pare no va trobar-ne cap i es va decantar per l&amp;#039;opci\u00F3 blanca. &amp;quot;\u00C9s pitjor la pr\u00E8via que el partit, perqu\u00E8 estem nerviosos i no parem de dir-nos coses, per\u00F2 quan comen\u00E7a a rodar la pilota nom\u00E9s obrim la boca per desfogar-nos en les jugades de perill&amp;quot;, explica Cervera. Viuran el partit a casa. &amp;quot;Ell em far\u00E0 algun comentari ir\u00F2nic i jo li respondr\u00E9 m\u00E9s directa&amp;quot;, admet aquesta comercial d&amp;#039;assegurances de Barcelona. &amp;quot;Ho vivim amb esportivitat&amp;quot;, admet ell, periodista de professi\u00F3. Apunta amb delit que va iniciar la vida en parella el 14 de maig del 2002, el dia abans que el Madrid guany\u00E9s a Glasgow la novena Copa d&amp;#039;Europa. El record m\u00E9s agradable d&amp;#039;ella \u00E9s m\u00E9s recent: el 2-6 del Bar\u00E7a al Bernab\u00E9u. No s&amp;#039;han discutit pel futbol, per\u00F2 les frases punyents s\u00F3n habituals. El dilema que se&amp;#039;ls planteja \u00E9s de quin equip seran els fills, dos bessons de 18 mesos. Malgrat que la fam\u00EDlia i les amistats s\u00F3n del Bar\u00E7a, el pare no ha perdut l&amp;#039;esperan\u00E7a: &amp;quot;Firmaria ara mateix que un dels dos fos del Madrid&amp;quot;.3. Sintonia culer Una parella de penyistes del Bar\u00E7a: una llar de color blaugranaEnric Nadeu i Fina Casany s\u00F3n el model de parella culer. Comparteixen feina -tenen una empresa de distribuci\u00F3 de material d&amp;#039;oficina- i devoci\u00F3 pel Bar\u00E7a, al qual dediquen el temps d&amp;#039;oci. Nadeu, penyista i soci, va ser directiu de la comissi\u00F3 social del club en l&amp;#039;etapa de Joan Laporta, uns anys en els quals Casany va exercir de presidenta de la Penya Barcelonista de Manlleu. &amp;quot;A difer\u00E8ncia d&amp;#039;altres parelles, no tenim cap problema: tots dos volem veure el partit&amp;quot;, explica ell. No s&amp;#039;han perdut cap de les grans finals que ha jugat l&amp;#039;equip de Guardiola en els \u00FAltims anys: van ser a Par\u00EDs i Roma per celebrar els t\u00EDtols de la Lliga de Campions, i tamb\u00E9 van seguir l&amp;#039;equip al Mundial de Clubs a Abu Dhabi. A la fam\u00EDlia de Nadeu, el sentiment blaugrana es va inocular de pares a fills. Casany es va convertir en seguidora incondicional des que va accedir al m\u00F3n penyista. Aquests dies s\u00F3n de tensi\u00F3 per a la parella. No es volen imaginar una ensopegada europea contra el Madrid. &amp;quot;Ens hi va tot i no ens en perdrem cap detall&amp;quot;, avisa Casany. &amp;quot;La Fina \u00E9s m\u00E9s cerebral i a mi em dura m\u00E9s l&amp;#039;euf\u00F2ria&amp;quot;, admet Nadeu, que voldria repetir &amp;quot;aquell moment de felicitat plena&amp;quot; que va representar el 2-6 del Bar\u00E7a al Bernab\u00E9u. A Manlleu, no tocarien de peus a terra.4. Futbol i discussions L&amp;#039;entrega a un club no sempre \u00E9s ben entesa per la parellaL&amp;#039;avi de Roger Molas, culer fins a la medul\u00B7la, no perdonava ni un partit. I, esclar, la passi\u00F3 pel Bar\u00E7a va deixar una her\u00E8ncia a la fam\u00EDlia. El pare tamb\u00E9 va contribuir a cultivar la llavor blaugrana del fill, que avui, amb 36 anys, continua programant la vida en funci\u00F3 del futbol. Tanta entrega no sempre \u00E9s ben entesa. Paula Metlika, la parella de Molas, encara es fa creus de les hores que dedica al Bar\u00E7a. &amp;quot;Una amiga terapeuta em va dir una vegada que m&amp;#039;oblid\u00E9s de canviar-lo, que aix\u00F2 del futbol era com una secta, de devoci\u00F3 absoluta&amp;quot;, explica aquesta il\u00B7lustradora gr\u00E0fica, que malgrat ser de Buenos Aires viu aliena a la malaltia futbol\u00EDstica. On va ser la primera cita despr\u00E9s de con\u00E8ixer-se? Al Camp Nou, per descomptat. Han passat tres anys de relaci\u00F3, la parella funciona, per\u00F2 ella continua sense compartir el neguit que el mou a ell. Molas ho ent\u00E9n: &amp;quot;Quan li dic que hi ha futbol, s\u00E9 que li cau un gerro d&amp;#039;aigua freda&amp;quot;. Ella busca alternatives: &amp;quot;Li demano que m&amp;#039;avisi amb temps perqu\u00E8 aix\u00ED puc fer plans amb les amigues, que ens anomenem les dones abandonades pel futbol&amp;quot;. Tots dos ha arribat a pactes, per\u00F2 hi ha dies que s\u00F3n irrenunciables, com l&amp;#039;\u00FAltima final de la Copa del Rei. L&amp;#039;arquitecte relata l&amp;#039;escena casolana: &amp;quot;Ens vam posar la samarreta del Bar\u00E7a tots dos, per\u00F2 ella en va veure mitja part, va decidir que s&amp;#039;avorria i va decidir fer altres coses. Jo vaig patir la derrota, fins al punt que em vaig llevar l&amp;#039;endem\u00E0 pensant que hav\u00EDem perdut, contra el Madrid!&amp;quot; &amp;quot;Hem tingut discussions perqu\u00E8 hi ha futbol constantment i aix\u00F2 condiciona els caps de setmana&amp;quot;, comenta ella.5. Entrega i indifer\u00E8ncia Quan l&amp;#039;afici\u00F3 d&amp;#039;un i el desinter\u00E8s de l&amp;#039;altra exigeix pactes de parellaA casa dels barcelonins Eva Polio i Isidor Torres hi ha una norma no escrita que es respecta: quan juga el Bar\u00E7a, la prioritat \u00E9s el futbol i ell tria, mentre que la resta de dies mana ella. &amp;quot;Hem trobat la manera de portar-ho b\u00E9&amp;quot;, explica Torres, aficionat culer. Dos detalls expliquen la dist\u00E0ncia que separa un i altre en l&amp;#039;inter\u00E8s pel futbol. Ell recorda n\u00EDtidament aquella eliminat\u00F2ria de la Copa d&amp;#039;Europa 1993-94 en qu\u00E8 el Bar\u00E7a va golejar el Dinamo de K\u00EDev, en el millor partit que va jugar el Dream Team de Cruyff. Ella, en canvi, no era conscient que es disputaven quatre duels entre Bar\u00E7a i Madrid en nom\u00E9s 18 dies. Q\u00FCesti\u00F3 de prioritats. &amp;quot;Fa 12 anys que vivim junts i no m&amp;#039;ha aconseguit reconvertir&amp;quot;, admet Polio. &amp;quot;Aix\u00F2 \u00E9s com una religi\u00F3: si no tens fe, no t&amp;#039;hi pots entregar&amp;quot;, afegeix. Ella continua sense mirar-se els partits, encara que la seva filla, de dos anys, mostri inter\u00E8s davant del televisor. Quan acaben de treballar -ella \u00E9s arquitecta i ell consultor d&amp;#039;estrat\u00E8gia-, la parella dedica el temps lliure al cinema. &amp;quot;Ens agrada llogar pel\u00B7l\u00EDcules, unes tres o quatre a la setmana, per\u00F2 cada cop que hi ha futbol ho hem d&amp;#039;ajornar&amp;quot;, es lamenta Polio. Avui el propietari del videoclub haur\u00E0 de fer paci\u00E8ncia."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/societat/Aquesta-nit-mestimo-mes-Barca_0_470353004.html>