<http://schema.org/articleBody>
"&amp;quot;No en vam fer cap m\u00E9s, no ten\u00EDem consci\u00E8ncia que el v\u00EDdeo es convertiria en un llenguatge art\u00EDstic, i de la import\u00E0ncia que arribaria a tenir. Per a nosaltres el v\u00EDdeo aleshores representava el m\u00E9s trencador i ens oferia la possibilitat d&amp;#039; experimentar&amp;quot;, recorda Antoni Llena de Primera mort , el v\u00EDdeo que va fer amb els tamb\u00E9 artistes \u00C0ngel Jov\u00E9, S\u00EDlvia Gubern i Jordi Gal\u00ED entre el 1969 i el 1970. Considerada com la primera obra de videoart realitzada a Espanya, i perduda durant anys, ara torna a veure la llum dins l&amp;#039;exposici\u00F3 VideoStorias , despr\u00E9s d&amp;#039;haver-ne localitzat una c\u00F2pia als arxius de Televisi\u00F3 de Catalunya, que el va emetre dins el programa Galeria oberta .Comissariada per Blanca de la Torre i Imma Prieto, VideoStorias , que aplega prop de vuitanta obres de setanta artistes, porta a terme una revisi\u00F3 dels \u00FAltims quaranta anys de videoart a Espanya i posa una especial atenci\u00F3 en les obres realitzades en els \u00FAltims deu anys. Malgrat que el v\u00EDdeo ha estat objecte de diverses exposicions en els \u00FAltims anys, la revisi\u00F3 de l&amp;#039;\u00FAltima d\u00E8cada encara era, segons Prieto, una tasca pendent. Sense for\u00E7ar cap lectura, segons la mateixa Prieto, la meitat dels participants a l&amp;#039;exposici\u00F3 s\u00F3n dones. Als anys setanta el v\u00EDdeo va representar un nou camp d&amp;#039;exploraci\u00F3 per a moltes artistes i, a la vegada, un distanciament del patriarcat que dominava al m\u00F3n de l&amp;#039;art.Intimitat i cr\u00EDticaLes comiss\u00E0ries de VideoStorias  han plantejat l&amp;#039;exposici\u00F3 com si es tract\u00E9s d&amp;#039;una xarxa de metro, dins la qual l&amp;#039;espectador t\u00E9 la possibilitat de crear el seu propi recorregut. I de les quatre l\u00EDnies que s&amp;#039;hi poden trobar, dues s&amp;#039;ocupen de les possibilitats del v\u00EDdeo com a mitj\u00E0, i les altres dues de les implicacions que t\u00E9 per a l&amp;#039;individu. Per exemple, quan el v\u00EDdeo va arribar a Catalunya als anys setanta, \u00E9s a dir, durant el franquisme, el v\u00EDdeo va ser una eina m\u00E9s per fer cr\u00EDtica del r\u00E8gim. Aquest vessant cr\u00EDtic se suma a  l&amp;#039;introspectiu, per la possibilitat que els artistes van tenir de con\u00E8ixer el m\u00F3n a trav\u00E9s de la c\u00E0mera.Creaci\u00F3 i estructures Segons Emilio \u00C1lvarez, director de la Galeria dels \u00C0ngels de Barcelona i un dels organitzadors de la fira de videoart Loop, Catalunya no nom\u00E9s va ser pionera en el camp del v\u00EDdeo gr\u00E0cies a artistes com Antoni Muntadas, Eug\u00E8nia Balcells i Francesc Torres, sin\u00F3 que al llarg dels anys ha comptat amb les infrastructures que l&amp;#039;han afavorit, com la Mediateca de la Fundaci\u00F3 La Caixa, oberta el 1988, el centre de producci\u00F3 art\u00EDstica Hangar, engegat el 1997, la sala Metr\u00F2nom, molt activa als anys vuitanta, el mateix Loop, que va veure la llum el 2003,  i la distribu\u00EFdora de v\u00EDdeo Hamaca, que va comen\u00E7ar a treballar a Barcelona el 2007 ."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.arabalears.cat/cultura/videoart-arma-rebel-lirica_0_466753357.html>